title: A Tanács ajánlása (2017. július 11.) Franciaország 2017. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2017. évi stabilitási programját

text:
               9.8.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 261/36

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2017. július 11.)
   Franciaország 2017. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2017. évi stabilitási programját
   (2017/C 261/09)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2016. november 16-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2017. évi európai szemeszterét. Az Európai Tanács 2017. március 9–10-én jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2016. november 16-án elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Franciaországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott, amelyet az Európai Tanács 2017. március 9–10-én jóváhagyott. A Tanács 2017. március 21-én elfogadta az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlást (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó ajánlás) (3).

               (2)

               mivel Franciaország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságainak szoros összefonódására, Franciaországnak gondoskodnia kell arról, hogy teljeskörűen és megfelelő időben végrehajtsa az euroövezetre vonatkozó ajánlást, melyet az alábbi 1–4. ajánlás tükröz.

               (3)

               A Franciaországra vonatkozó 2017. évi országjelentést 2017. február 22-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2016. július 12-én elfogadott országspecifikus ajánlások és az előző években Franciaországnak címzett országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Franciaország által elért eredményeket. Emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2017. február 22-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Franciaországban túlzott makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. A francia gazdaságot gyenge versenyképesség, továbbá magas és növekvő államadósság jellemzi, amelyhez a termelékenység lassú növekedése társul. Különösen fontos lenne olyan intézkedések meghozatala, amelyek csökkentik a francia gazdaságra – illetve annak méretéből és határokon átnyúló jelentőségéből adódóan a gazdasági és monetáris unióra – gyakorolt negatív hatások kockázatát.

               (4)

               Franciaország 2017. április 28-án benyújtotta 2017. évi nemzeti reformprogramját és 2017. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (5)

               A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodásának és releváns programjainak felülvizsgálatát és az azok módosítására vonatkozó javaslattételt. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok hatékonyságát és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

               (6)

               Franciaország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágához tartozik. 2017. évi stabilitási programjában a kormány – a túlzotthiány-eljárás keretében kiadott 2015. március 10-i tanácsi ajánlással összhangban – 2017-re tervezi kiigazítani a túlzott hiányt, 2,8 %-os GDP-arányos államháztartási hiány elérésével. Az államháztartási hiány a tervek szerint 2020-ig tovább csökken, a GDP 1,3 %-ára. A középtávú költségvetési cél – a GDP 0,4 %-ának megfelelő strukturális hiány – a tervek szerint 2019-ben fog megvalósulni. Az előrejelzés szerint azonban az újraszámított strukturális egyenleg (5) 2020-ban a GDP -1,2 %-ának fog megfelelni, azaz a középtávú költségvetési célt a programidőszakban nem sikerül elérni. A 2017. évi stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság 2020-ra várhatóan 93,1 %-ra csökken a 95,9 %-nak megfelelő 2018-as értékről. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. Ugyanakkor 2018-tól kezdődően a kitűzött hiánycélok elérésének támogatásához szükséges intézkedések nincsenek kellőképpen kidolgozva.

               (7)

               2015. március 10-én a Tanács azt ajánlotta Franciaország részére, hogy 2017-re szüntesse meg a túlzott hiányt és érjen el a GDP 2,8 %-ának megfelelő államháztartási hiányt, ami 2017-ben a GDP arányában kifejezve a strukturális egyenleg 0,9 %-os javulásának felel meg. A Bizottság 2017. tavaszi előrejelzése alapján az államháztartási hiány 2017-ben a GDP 3,0 %-a lesz, ami megfelel a Szerződésben meghatározott referenciaértéknek, de meghaladja a Tanács által ajánlott hiánycélt. A változatlan politikát feltételező előrejelzés szerint a GDP-arányos államháztartási hiány 2018-ban 3,2 % lesz, azaz meghaladja majd a Szerződésben meghatározott referenciaértéket, és ez kockázatot jelent a túlzott hiány tartós korrekciója szempontjából. Emellett az előrejelzés szerint az ajánlott költségvetési kiigazítás nem fog teljesülni a túlzotthiány-eljárás által lefedett időszakban, mivel a Franciaország által követett konszolidációs stratégia elsősorban a konjunkturális körülmények javulására és az alacsony kamatkörnyezetre, vagyis a hatóságok hatókörén kívül eső tényezőkre hagyatkozik.

               (8)

               Amennyiben 2018 tekintetében mégis sikerül megfelelő időben tartós kiigazítást elérni, úgy Franciaország a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágába és az átmeneti adósságszabály hatálya alá fog tartozni. Költségvetési helyzete és különösen adósságállományának szintje fényében Franciaországnak várhatóan további kiigazítást kell végrehajtania középtávú költségvetési célja, a GDP 0,4 %-ának megfelelő strukturális hiány elérése érdekében. A Stabilitási és Növekedési Paktum keretében közösen elfogadott kiigazítási mátrix alapján ez a kiigazítás a nettó elsődleges államháztartási kiadások (6) legfeljebb 1,2 %-os nominális növekedését jelenti 2018-ban. Ez a GDP 0,6 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. Változatlan politikát feltételezve fennáll annak a kockázata, hogy Franciaország 2018-ban jelentősen el fog térni ettől a követelménytől. Fennáll továbbá annak a kockázata, hogy Franciaország 2018-ban nem fog eleget tenni az átmeneti adósságszabálynak, mivel az előrejelzések szerint a strukturális egyenleg a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben romlik, szemben a GDP 0,4 %-ának megfelelő minimális lineáris strukturális kiigazítással. A Tanács összességében úgy véli, hogy Franciaországnak készen kell állnia további intézkedések megtételére ahhoz, hogy 2017-ben megfeleljen az előírásoknak, 2018-tól kezdődően pedig további intézkedésekre lesz szükség a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés érdekében. Mindazonáltal az 1466/97/EK rendeletben foglaltak szerint a költségvetési tervek és a költségvetés alakulásának értékelése során a konjunkturális körülmények figyelembevételével kell megvizsgálni a tagállamok költségvetési egyenlegét. Amint azt a 2017. évi európai szemeszterről szóló, az országspecifikus ajánlásokat kísérő bizottsági közlemény is nyomatékosítja, a 2018-as költségvetésiterv-javaslat, majd azt követően a 2018-as költségvetési eredmények értékelése során megfelelően figyelembe kell venni azt a célt, amely egy olyan költségvetési irányvonal megvalósítására vonatkozik, amely hozzájárul mind a folyamatban lévő gazdaságélénkülés megerősítéséhez, mind pedig a francia államháztartás fenntarthatóságának biztosításához. Ebben az összefüggésben a Tanács nyugtázza, hogy a Bizottság az 1466/97/EK rendeletben foglaltaknak megfelelő átfogó értékelést kíván végezni, különös tekintettel Franciaország konjunkturális helyzetére.

               (9)

               A franciaországi közkiadások GDP-hez viszonyított aránya az Unióban az egyik legmagasabb. Az előrejelzések szerint a kiadási ráta 2017-ben eléri a GDP 56,2 %-át, ami 9,7 százalékponttal magasabb az uniós átlagnál. Franciaország a kiadásokra összpontosító konszolidációs stratégiát követett, amelyet elsősorban a csökkenő kamatlábakra és a közberuházások visszafogására alapoztak. Mindazonáltal nem valószínű, hogy az alacsony kamatszínvonal középtávon is fennmarad, a termelő közberuházások csökkentése pedig negatívan hathat a jövőbeli gazdasági potenciálra. Ezzel szemben a kiadások felülvizsgálata során a hatékonyságnövelés számos lehetséges eszközét meghatározták, amelyek végrehajtása azonban elmaradt. A kiadások felülvizsgálata során a kiadási oldalon a 2015–2017-re tervezett 50 milliárd EUR megtakarításnak csak egy töredékét – kevesebb mint 2 %-át – sikerült beazonosítani. Mindazonáltal ennek is csak egy részét sikerült tényleges intézkedések formájába önteni a 2016-os költségvetésben, míg a 2017-es költségvetési törvényben szereplő intézkedések azon megtakarításokra épültek, amelyeket már a kiadások 2015-ös felülvizsgálata során beazonosítottak. A kiadások felülvizsgálatából származó megtakarítások jelentősen növelhetők a felülvizsgálat tárgyát képező kiadási területek körének kibővítése és az azonosított megtakarítások konkrét költségvetési intézkedésekre váltására irányuló többéves stratégia végrehajtása útján.

               (10)

               A magas társadalombiztosítási költségek a vállalkozásokat terhelő magas adókkal együtt visszafoghatják a magánberuházásokat és akadályozzák a vállalkozások növekedését és az új munkavállalók felvételét. Folytatódott a munkaerőköltség csökkentésére irányuló szakpolitikai intézkedések végrehajtása; 2016 áprilisában megkezdődött a munkáltatók társadalombiztosítási költségei csökkentésének a „felelősségmegosztási és szolidaritási paktum” keretében tervezett második szakasza. Emellett a kormány 2017-től 6 %-ról 7 %-ra emelte a versenyképességi és foglalkoztatási adókedvezmény (CICE) mértékét. A munkát terhelő adóék csökkentésére irányuló ezen intézkedések 2013 óta javították ugyan Franciaország versenyképességét, de annak korábban bekövetkezett romlását még nem sikerült helyreállítani. Az átlagos bérszinten a munkáltató által fizetett teljes munkaerőköltség arányában 2015-ben az Unión belül Franciaországban voltak a legmagasabbak a munkáltatók társadalombiztosítási költségei, jóllehet ezek a költségek csökkenő tendenciát mutatnak. Az ezen intézkedésekre vonatkozóan nemrég megjelent értékelések kiemelték a foglalkoztatásra és a vállalkozások haszonkulcsára gyakorolt pozitív hatásokat, de a bérekre, a beruházásokra, a foglalkoztatásra és a vállalkozások haszonkulcsára gyakorolt hatások teljes körű vizsgálatához további értékelésekre van szükség. A közelmúltban megjelent értékelésekből az is kirajzolódik, hogy a munkaerőköltség csökkentésére irányuló kezdeményezések konszolidációja és a társadalombiztosítási járulékok tartós csökkentése formájában való átalakítása optimálissá tenné a foglalkoztatásra és a beruházásokra gyakorolt hatásukat.

               (11)

               A vállalkozásokat terhelő effektív átlagos adókulcs 38,4 % volt 2016. július 1-jén, amely a legmagasabb érték az Unióban, és a termelést terhelő más adók is kiemelkedően magasak. Franciaország azonban intézkedéseket fogadott el annak érdekében, hogy a társasági adó jogszabályban előírt mértéke 2020-ra 28 %-ra csökkenjen. Ezzel egyidejűleg az adóteher a többi uniós tagállamhoz képest továbbra is kisebb mértékben helyeződik a fogyasztásra. Az összes adóbevétel százalékában kifejezve 2014-ben Franciaország a 27. helyen állt az Unióban a fogyasztásból származó adóbevételek tekintetében. A héarendszeren belül az általános héamértékkel Franciaország a középmezőnybe tartozik, és széles körben alkalmazzák alacsony mértékű kedvezményes adókulcsot. A bonyolult adórendszer hátráltatja egy jól működő üzleti környezet kialakulását. Franciaországban magasak az adóterhek, és ehhez számos adókedvezmény, kedvezményes adókulcs és megannyi adókonstrukció társul, amelyek összességében magas megfelelési költségeket és bizonytalanságot eredményeznek, különösen a vállalkozások számára. A GDP több mint 3 %-át kitevő adókiadások jelentős mértékűek Franciaországban. Ugyancsak magas és az uniós átlagot meghaladó az adók beszedésével összefüggésben az adóhatóságoknál jelentkező adminisztratív költség.

               (12)

               A munkanélküliségi ráta 2016-ban 10,1 %-ra csökkent. A munkanélküliség magasabb a fiatalok, az alacsony képzettségűek és az Unión kívül születettek körében. A megvalósítás alatt lévő kormányzati reformintézkedések kulcsfontosságúak a képzési lehetőségeknek az elhelyezkedési kilátásokkal és a gazdaság igényeivel való összehangolása tekintetében. Ezzel párhuzamosan az álláskeresők, a kevésbé képzett munkavállalók és a kkv-k munkavállalói állandó nehézségekkel szembesülnek a képzéshez való hozzáférés terén. Az említett csoportok részvételi lehetőségének és a képzés relevanciájának biztosítása a meglévő intézkedések megerősítését és az erőforrások kiegyensúlyozottabb felhasználását teheti szükségessé. A fiatalok és köztük is a legkevésbé képzettek továbbra is nehézségekkel szembesülnek a munkaerőpiacra való belépés során. Ezzel összefüggésben a tanulószerződéses gyakorlati képzés támogatása érdekében tett intézkedések pozitív eredményeket hoztak eddig. Azonban a kínált szakmai alapképzés – különösen az iskolai képzés és egyes tercier szektorok esetén – nincs kellőképpen összekapcsolva elhelyezkedési lehetőségekkel. Mindemellett a hátrányos helyzetű tanulókat gyakrabban terelik a szakmai alapképzés felé, és a korai lemorzsolódók nagy többsége is közülük kerül ki, hozzájárulva a jelentős mértékű oktatási egyenlőtlenségekhez. Az OECD országai között Franciaországban a legnagyobb a diákok társadalmi-gazdasági helyzetének az oktatási eredményeikre gyakorolt hatása.

               (13)

               Az Unión kívül született munkaképes korú személyeknek csupán 54,5 %-a volt foglalkoztatott 2016-ban. Az Unión kívül született nők foglalkoztatási rátája (45,4 %) pedig az egyik legalacsonyabb volt az EU-ban. Az Unión kívül született személyek és a francia születésűek közötti foglalkoztatási különbség 2016-ban 17,5 százalékpontra (a nők esetében 23,7 százalékpontra) nőtt. Az Unión kívül született személyek alacsony foglalkoztatási rátája lehúzza a teljes foglalkoztatási rátát, és a munkaerő krónikus kihasználatlanságát jelzi. A második generációs bevándorlókra vonatkozó foglalkoztatási mutatók ugyancsak kedvezőtlenek, és ez nem magyarázható az életkorbeli, az oktatási és készségek terén mutatkozó különbségekkel. Másrészt az oktatási eredmények különbségei tartósak, hiszen a második generációs bevándorlók csak részben tudnak felzárkózni. E kihívás kezeléséhez átfogó stratégiára van szükség, amely többek között a nyelvi készségekre, a továbbképzésre és a képzésre, a karrier-tanácsadásra irányuló intézkedéseket és egyéb célzott aktív munkaerőpiaci intézkedéseket tartalmaz. A szolgáltatásokhoz való hatékony hozzáférés kulcsfontosságú a munkaerőpiaci részvétel előmozdításához, csakúgy mint az Unión kívül született személyek és a második generációs bevándorlók alkalmazását érintő diszkriminatív gyakorlatok elleni fellépés.

               (14)

               2013 óta a francia minimálbér a vonatkozó indexálási szabályok szerint alakul. Az alacsony inflációs környezetben és a bérek lassuló növekedése mellett a minimálbér növekedése lassabb volt, mint a viszonyítási alapként szolgáló béreké. Noha a minimálbér a mediánbérhez képest magas, a minimálbérhez kapcsolódó munkaerőköltséget csökkentették a társadalombiztosítási járulékok alóli mentességekkel. A minimálbér emelése a legtöbb munkavállalói kategória esetében béremelést von maga után, és béremelési nyomás kialakulásához vezethet. Jóllehet a minimálbér indexálása fontos a munkavállalók vásárlóerejének megőrzése szempontjából, a mostani indexálási mechanizmus hozzájárulhat ahhoz, hogy későbbre tolódik a szükséges átfogó bérkiigazítás. A jelenlegi magas munkanélküliség mellett félő, hogy a minimálbér munkaerőköltsége gátolja az alacsony képzettségűek foglalkoztatását. Független szakértők csoportja minden évben megvizsgálja a franciaországi minimálbért, és nem kötelező erejű véleményeket fogalmaz meg annak átalakításáról. A minimálbér eseti jellegű megemelésére vonatkozó véleményüket eddig mindig tiszteletben tartották, és fontos szerepük van az ilyen eseti jellegű emelések kontrollálásában.

               (15)

               A munkáról, társadalmi párbeszédről és szakmai életpályákról szóló 2016. augusztusi törvénnyel Franciaország arra irányuló intézkedéseket vezetett be, hogy a vállalkozások jobban tudjanak alkalmazkodni a gazdasági ciklusokhoz, továbbá mérséklődjön a szegmentáció. A törvény pontosítja a gazdasági okokból való elbocsátásokra vonatkozó szabályokat, kiterjeszti a vállalati szintű többségi megállapodások hatályát és növeli a kollektív tárgyalások hatékonyságát. A tartósan magas munkanélküliség miatt megkérdőjeleződött az álláskeresési ellátások rendszerének fenntarthatósága. Ezzel összefüggésben a szociális partnerek 2017 márciusában megállapodásra jutottak az álláskeresési ellátásokra vonatkozó új, a kormány által jóváhagyott egyezményről, amelynek célja, hogy a rendszer éves hiányát 1,2 milliárd euróval csökkentsék.

               (16)

               Bár Franciaország összességében javította a szabályozási keretét, az üzleti környezet minősége a főbb versenytársakkal összehasonlítva továbbra is a középmezőnybe tartozik. Az egyszerűsítésre irányuló erőfeszítések ellenére a vállalkozások továbbra is jelentős terhekkel szembesülnek a szabályozásból és a gyorsan változó jogszabályokból eredően. Ez az egyik legfőbb akadálya a magánberuházásoknak. Az egyszerűsítési programmal Franciaország tett ugyan lépéseket a vállalkozásokat érintő bürokrácia csökkentése érdekében, de a 2016 előtt elfogadott intézkedések ötödrészét 2017 májusáig még nem hajtották végre. Ugyanakkor a küszöbhatások továbbra is befolyásolják a vállalkozások fejlődését, és kihatnak azok gazdasági és piaci teljesítményére. A bizonyos alkalmazotti létszámot meghaladó vállalkozásokra vonatkozó fokozott szociális és adóügyi kötelezettségek visszatarthatják az érintett vállalkozásokat attól, hogy az exportra termelést és az innovációt lehetővé tevő méretűre bővüljenek. Ezek a küszöbhatások viszont kihathatnak a vállalkozások termelékenységére, versenyképességére és nemzetközivé válására. Empirikus bizonyítékok szerint ugyanis a 10, illetve az 50 alkalmazottra vonatkozó küszöbértékek különösen költségesek a munkáltatók részére, és a francia gazdaságban aránytalanul alacsony az ezen küszöböket meghaladó méretű vállalkozások száma, ami a két jelenség közötti kapcsolatra utal.

               (17)

               Számos ágazatban javult a szolgáltatások versenye, ám néhány gazdaságilag fontos ágazatban – például a könyvviteli, az építészeti, az otthoni ápolási szolgáltatások, a szálláshely-szolgáltatás, az étkeztetési szolgáltatások, a taxiszolgáltatás és gépkocsivezetővel történő autóbérlési szolgáltatások piacán – azonban továbbra is korlátozott a verseny és/vagy szabályozási akadályok érvényesülnek. Ezen szolgáltatások tekintetében továbbra is akadályok állnak fenn – elsősorban túlzott szabályozási követelmények érvényesülnek –, és ezek visszatartják az esetleges piacra lépőket, illetve korlátozzák a tényleges versenyt. Ezen akadályok leépítése lehetőséget teremthetne az új technológiákat és a digitális fejlesztéseket hasznosító meglévő vagy új vállalkozások részére, hogy fokozzák versenyképességüket és/vagy piacra lépjenek, a fogyasztóknál pedig alacsonyabb árak és jobb minőségű szolgáltatások formájában jelentkeznének az előnyök. Erre irányulóan 2017 januárjában a szolgáltatási piacokon fennálló akadályok kezelésére szolgáló intézkedéscsomag részeként a Bizottság kölcsönös értékelést indított, amelynek keretében felkérte a tagállamokat, hogy vizsgálják meg az egyes foglalkozásokhoz való hozzáférés korlátozása céljából az országaikban fenntartott akadályokat.

               (18)

               Franciaország innovációs teljesítménye elmarad az innováció európai vezető országainak teljesítményétől. Továbbra is meglehetősen összetett a rendszer, és az átfogó koordináció kihívást jelent. Az innovációra biztosított állami támogatás összege és Franciaország középszerű innovációs teljesítménye közötti ellentmondás kérdéseket vet fel az állami támogatási mechanizmusok hatékonyságát illetően. Különösen problémás, hogy az állami kutatási tevékenység és a vállalkozások közötti együttműködés elmarad az optimálistól, ez pedig rányomja bélyegét az innovációs rendszer gazdasági teljesítményére.

               (19)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte Franciaország gazdaságpolitikáját, és az elemzést közzétette a 2017. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2017. évi stabilitási programot és a 2017. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Franciaországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette nemcsak azoknak Franciaország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

               (20)

               Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2017. évi stabilitási programot, és véleményét (7) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (21)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2017. évi nemzeti reformprogramot és a 2017. évi stabilitási programot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–4. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Franciaország 2017–2018-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Biztosítsa a túlzotthiány-eljárás keretében 2015. március 10-én megfogalmazott tanácsi ajánlásnak való megfelelést. A Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának követelményeivel összhangban 2018-ban hajtson végre jelentős költségvetési kiigazítást, figyelembe véve, hogy erősíteni kell a folyamatban lévő gazdaságélénkülést, és biztosítani kell Franciaország államháztartásának fenntarthatóságát. Kiadási oldali megtakarításokat eredményező hatékonyságjavulás elérése céljából végezzen átfogó felülvizsgálatot a kiadási tételek tekintetében.

               2.

               A költségvetésre nézve semleges módon konszolidálja a munkaerőköltséget csökkentő intézkedéseket annak érdekében, hogy maximalizálja azok hatékonyságát, és fokozza a foglalkoztatásra és a beruházásokra gyakorolt hatásukat. Összességben szélesítse az adóalapot és hozzon további intézkedéseket a társasági adó jogszabályban előírt mértéke tervezett csökkentésének végrehajtása érdekében.

               3.

               Többek között a szakoktatás és -képzés rendszerének felülvizsgálata révén javítsa az álláskeresők – különösen a kevésbé képzett munkavállalók és a migráns háttérrel rendelkező személyek – munkaerőpiaci hozzáférését. Biztosítsa, hogy a minimálbér alakulása ne hátráltassa a munkahelyteremtést és a versenyképességet.

               4.

               Csökkentse tovább a vállalkozások szabályozásból eredő terheit, aminek érdekében többek között valósítsa meg az egyszerűsítésre irányuló programot. Többek között az üzleti szolgáltatások és a szabályozott szakmák tekintetében folytassa a szolgáltatási ágazatban fennálló versenyakadályok megszüntetését. Egyszerűsítse és javítsa az innovációt támogató állami finanszírozási rendszerek hatékonyságát.

      Kelt Brüsszelben, 2017. július 11-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         T. TÕNISTE

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  HL C 92., 2017.3.24., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 1303/2013/EU rendelete (2013. december 17.) az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

      (6)  A nettó államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint az álláskeresési járadékokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás négyéves időszakra van szétterítve. A törvényben előírt diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve bevételnövelést figyelembe veszik. A bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket nettósítják.

      (7)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Bizottság (EU) 2017/1804 ajánlása (2017. október 3.) a Schengeni határellenőrzési kódexben szereplő, a schengeni térség belső határain végzett határellenőrzés ideiglenes visszaállításáról szóló rendelkezéseinek végrehajtásáról

text:
               7.10.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 259/25

         A BIZOTTSÁG (EU) 2017/1804 AJÁNLÁSA
   (2017. október 3.)
   a Schengeni határellenőrzési kódexben szereplő, a schengeni térség belső határain végzett határellenőrzés ideiglenes visszaállításáról szóló rendelkezéseinek végrehajtásáról
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Egy belső határellenőrzés nélküli térségben a belső határellenőrzés ideiglenes visszaállítása csak kivételes körülmények között rendelhető el, az e területet vagy annak egyes részeit, vagy egy vagy több tagállam közrendjét vagy belső biztonságát komolyan veszélyeztető helyzetekre való reagálás érdekében. Tekintettel arra, hogy a határellenőrzés fenti visszaállítása milyen hatással lehet a belső határellenőrzés nélküli térségben a szabad mozgás jogával rendelkező személyek és áruk összességére, az csak végső eszközként, az ideiglenes visszaállítás hatályára és időtartamára vonatkozó szigorú feltételek szerint rendelhető el.

               (2)

               A Schengeni határellenőrzési kódex jelenlegi rendelkezései tartalmazzák a belső határellenőrzés gyors, legfeljebb két hónapra történő ideiglenes visszaállításának lehetőségét, amennyiben egy valamely tagállam közrendjét vagy belső biztonságát fenyegető komoly veszély azonnali fellépést követel meg (28. cikk). A kódex rendelkezik továbbá a határellenőrzés várható események esetén történő, a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető komoly veszély miatti, legfeljebb hat hónapra való visszaállításáról (25. cikk). A Schengeni határellenőrzési kódex 28. és 25. cikkének együttes alkalmazása összesen legfeljebb nyolc hónapra teszi lehetővé a határellenőrzés visszaállítását. Továbbá, a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető új veszély a szabályok újbóli alkalmazását (és ezáltal az ellenőrzések időtartamának újbóli kiszámítását) vonja maga után.

               (3)

               A Schengeni határellenőrzési kódex 29. cikkében szereplő különös eljárás legfeljebb két évig teszi lehetővé a belső határellenőrzést, amennyiben a belső határellenőrzés nélküli térség általános működését a külső határellenőrzés végzése terén mutatkozó, a schengeni értékelés során feltárt tartós és súlyos hiányosságok veszélyeztetik. Az (EU) 2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) elfogadásával ezen eljárás akkor is alkalmazható, ha valamely tagállam nem hozza meg a sebezhetőségi értékelésből fakadóan szükséges intézkedéseket vagy nem működik együtt az Ügynökséggel a külső határoknál sürgős beavatkozást igénylő helyzetben.

               (4)

               Jóllehet a jelenleg hatályos határidők az esetek túlnyomó többségében elegendőnek bizonyultak, a közelmúltbeli tapasztalatok azt mutatták, hogy egyes, a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető súlyos veszélyek – mint például a terrorista veszély vagy az Unión belüli fontos, nem ellenőrzött továbbutazások – a fenti időtartamon túl is fennállhatnak.

               (5)

               Az ilyen tartós jövőbeni veszélyek kezelése céljából a Bizottság javaslatot fogadott el a Schengeni határellenőrzési kódex vonatkozó rendelkezéseinek módosításáról. A javaslat módosítja a Schengeni határellenőrzési kódex 25. cikkében az előrelátható események tekintetében meghatározott határidőt, és ezáltal elismeri, hogy indokolt lehet a visszaállított belső határellenőrzést a jelenlegi határidőt meghaladó, legfeljebb két évig meghosszabbítása. Továbbá, a javaslat a belső határokon végzett határellenőrzés további meghosszabbításának lehetőségéről is rendelkezik, amennyiben a belső biztonságot vagy a közrendet fenyegető veszély az említett határidőn túl is fennáll.

               (6)

               Ezen új határidőkhöz a tagállamokra vonatkozó további eljárási követelmények vonatkoznak, amelyeket a belső határellenőrzés visszaállítása vagy meghosszabbítása előtt teljesíteni kell. A tagállamoknak értesítéseiket kockázatértékeléssel kell alátámasztaniuk, amely igazolja, hogy a belső határellenőrzés tervezett visszaállítása végső eszközként hozott intézkedés, és feltünteti, hogy a belső határellenőrzés hogyan járulna hozzá az azonosított veszély kezeléséhez. Továbbá, a Bizottságnak ezentúl véleményt kell kibocsátania minden olyan esetben, amikor a belső határellenőrzés meghaladja a hat hónapot. A bizottsági vélemény kibocsátása utáni konzultációs eljárásra vonatkozó rendelkezések ugyancsak módosulnak a célból, hogy tükrözzék az Európai Határ- és Parti Őrség és az Europol új szerepét, valamint biztosítsák, hogy az ilyen konzultációk eredményeit – különösen a szomszédos tagállamok bevonása tekintetében – kellően figyelembe vegyék. Mindezen módosítások célja az, hogy a belső határellenőrzés visszaállításához csak szükség esetén, és csak szükséges és indokolt időtartamon át folyamodjanak.

               (7)

               A Schengeni határellenőrzési kódex javasolt változtatásai a jelenlegi rendelkezéseket veszik alapul. A Schengeni határellenőrzési kódex fent részletezett módosításának elfogadásáig ugyanakkor fontos, hogy a belső határokon végzett határellenőrzést visszaállítani kívánó összes tagállam teljes mértékben végrehajtsa a Schengeni határellenőrzési kódex hatályos rendelkezéseiben foglalt követelményeket, amelyek már most is előírják az ezen intézkedéshez folyamodni kívánó tagállamok számára, hogy először mérlegeljenek a határellenőrzés helyetti alternatív intézkedéseket, és működjenek együtt a szomszédos tagállamokkal.

               (8)

               A Schengeni határellenőrzési kódex 26. cikke értelmében, mielőtt egy tagállam a belső határokon végzett ideiglenes határellenőrzés visszaállításáról vagy meghosszabbításáról dönt, meg kell vizsgálnia, hogy az adott intézkedés várhatóan milyen mértékben nyújt megfelelő megoldást a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszéllyel szemben, továbbá megvizsgálja az intézkedésnek az adott veszélyhez mért arányosságát, figyelembe véve többek között, hogy az intézkedés várhatóan milyen hatást gyakorol a belső határellenőrzés nélküli térségen belül a személyek szabad mozgására. A folyamatosan naprakésszé tett kockázatelemzésen és hírszerzésen alapuló célzott ellenőrzések ezért elősegítenék az ellenőrzések előnyeinek optimalizálását és azok szabad mozgásra gyakorolt negatív hatásainak korlátozását.

               (9)

               Az érintett határszakaszokon visszaállított ellenőrzések által érintett tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy rendszeresen kifejezésre juttassák a határellenőrzések szükségességével kapcsolatos véleményüket annak érdekében, hogy megszervezzék az összes érintett tagállam közötti kölcsönös együttműködést, valamint hogy megvizsgálják, hogy az intézkedések arányba állnak-e a belső határokon történő ellenőrzés visszaállítására okot adó eseménnyel, és felmérjék a közrendet vagy belső biztonságot fenyegető veszélyt. Az ellenőrzések visszaállítása mellett döntő tagállamnak az ellenőrzések szükségességének vizsgálata és felülvizsgálata során figyelembe kell vennie e véleményeket, hogy az ellenőrzéseket folyamatosan az adott körülmények szerint igazítsa ki.

               (10)

               A Schengeni határellenőrzési kódex 27. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján a belső határellenőrzést visszaállító vagy meghosszabbító tagállamnak információkat kell biztosítania többek között a tervezett határellenőrzésekkel összefüggésben a többi tagállam által meghozandó intézkedésekről. Továbbá, a Schengeni határellenőrzési kódex 27. cikkének (5) bekezdése alapján a belső határon történő határellenőrzés visszaállítását tervező tagállam, a többi tagállam, különösen a határellenőrzések visszaállítása által közvetlenül érintett tagállamok, valamint a Bizottság együttes üléseket tarthatnak, hogy amennyiben szükséges, megszervezzék a tagállamok közötti kölcsönös együttműködést. A szomszédos országokkal való fenti kapcsolattartás keretében kívánatos korlátozni a szabad mozgásra gyakorolt hatást.

               (11)

               mivel a belső határokon végzett határellenőrzés ideiglenes visszaállításához csak kivételes körülmények között és végső eszközként lehet folyamodni, a tagállamoknak először meg kell vizsgálniuk, hogy az azonosított veszélyt hatékonyan el lehetne-e hárítani a határellenőrzéstől eltérő, egyéb alternatív intézkedésekkel, és csak végső eszközként folyamodhatnak a belső határellenőrzés visszaállításához, amennyiben a határforgalom-ellenőrzésre irányuló enyhébb intézkedések nem képesek kielégítően kezelni az azonosított veszélyeket. A Schengeni határellenőrzési kódex 27. cikkének (1) bekezdése alapján előírt értesítésükben az érintett tagállamoknak információkat kell biztosítaniuk a fentiek megfontolásának eredményéről és a határellenőrzés mellett szóló döntés okairól.

               (12)

               E tekintetben a tagállamoknak minden szükséges erőfeszítést meg kell tenniük a schengeni térségen belüli arányos rendőrségi ellenőrzésekről szóló, 2017. május 12-i bizottsági ajánlás (C(2017) 3349 final) további és teljeskörű végrehajtása érdekében.

               (13)

               Ezen ajánlást az alapvető jogok teljeskörű tiszteletben tartása mellett kell végrehajtani.

               (14)

               Ezen ajánlás címzettje valamennyi olyan schengeni állam, amelyre nézve az (EU) 2016/399 európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) III. címében foglalt rendelkezések kötelezőek,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

      A SZABAD MOZGÁSRA GYAKOROLT HATÁS KORLÁTOZÁSA

   A tagállamok közrendje vagy belső biztonsága védelmének szükségessége és a belső határellenőrzések nélküli térség nyújtotta előnyök közötti megfelelő egyensúly kialakítása érdekében a belső határellenőrzés ideiglenes visszaállítását tervező tagállamoknak alaposan figyelembe kell venniük és rendszeresen értékelniük kell az alábbi szempontokat, amikor a Schengeni határellenőrzési kódex 26. cikke szerint megvizsgálják a belső határokon végzett határellenőrzés – Schengeni határellenőrzési kódex 25. és 28. cikke szerinti – ideiglenes visszaállításának szükségességét és arányosságát:

               a)

               a határellenőrzés visszaállításának várható hatása a belső határellenőrzés nélküli térségen belül a személyek szabad mozgására;

               b)

               a határellenőrzés visszaállításának várható hatása a belső piacra.

         E célból a belső határellenőrzés ideiglenes visszaállítását tervező tagállamoknak a Schengeni határellenőrzési kódex 27. cikkének (1) bekezdése szerinti értesítésben információkat kell biztosítaniuk azon vizsgálatuk eredményéről, hogy a belső határokon végzett határellenőrzés tervezett visszaállítása vagy meghosszabbítása milyen hatást gyakorol majd a szabad mozgásra és a belső piacra.
   A belső határellenőrzés ideiglenes visszaállítását tervező tagállamoknak tartózkodniuk kell minden olyan intézkedéstől, amelyet nem indokol közrendet vagy belső biztonságot fenyegető, súlyos azonosított veszély. Az ideiglenes belső határellenőrzés visszaállítását például kizárólag azokra a határszakaszokra kell korlátozni, amelyek esetében erre a azonosított veszély elhárításához feltétlenül szükség van.

      MEGOSZTOTT FELELŐSSÉG ÉS EGYÜTTMŰKÖDÉS

   A szabad mozgásra gyakorolt hatás korlátozására vonatkozó célkitűzés tekintetében az ideiglenes belső határellenőrzést visszaállítani szándékozó tagállamoknak:

               a)

               jó előre konzultálniuk kell a határellenőrzés tervezett visszaállítása által érintett tagállamokkal;

               b)

               szoros és állandó együttműködést kell fenntartaniuk, lehetővé téve az ellenőrzések állandó felülvizsgálatát és kiigazítását a változó helyszíni igények és hatások figyelembevétele érdekében;

               c)

               a határellenőrzések hatékony végrehajtása érdekében készen kell állniuk arra, hogy szükség esetén és indokolt esetben segítsék egymást.

      ALTERNATÍV INTÉZKEDÉSEK ALKALMAZÁSA

   Annak biztosítása érdekében, hogy a belső határokon végzett határellenőrzés ideiglenes visszaállítását csak végső eszközként rendeljék el, amikor a közrendet vagy belső biztonságot fenyegető súlyos azonosított veszély más eszközökkel hatékonyan nem hárítható el, a tagállamoknak teljeskörűen végre kell hajtaniuk a schengeni térségen belüli arányos rendőrségi ellenőrzésekről szóló, 2017. május 12-i bizottsági ajánlást (C(2017) 3349 final).

      Kelt Brüsszelben, 2017. október 3-án.

            a Bizottság részéről

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            a Bizottság tagja

      (1)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2016/1624 rendelete (2016. szeptember 14.) az Európai Határ- és Parti Őrségről és az (EU) 2016/399 európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 863/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 2007/2004/EK tanácsi rendelet és a 2005/267/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 251., 2016.9.16., 1. o.).

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2016/399 rendelete (2016. március 9.) a személyek határátlépésére irányadó szabályok uniós kódexéről (Schengeni határ-ellenőrzési kódex) (HL L 77., 2016.3.23., 1. o.).


title: A Tanács ajánlása ( 2009. december 22. ) a szezonális influenza elleni oltásról (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               29.12.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 348/71

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2009. december 22.)
   a szezonális influenza elleni oltásról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2009/1019/EU)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 168. cikke (6) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   mivel:

               (1)

               A szezonális influenza vírusos eredetű, ragályos fertőzés, amely Európában a téli hónapokban okoz járványt. Egyike a legfontosabb és leggyakrabban előforduló fertőző betegségeknek, amely valamennyi tagállamban jelentős morbiditási és mortalitási forrás.

               (2)

               Egyes esetekben a szövődmények túlmutatnak az orvosi segítség nélkül is gyógyuló légúti fertőzésen, és esetenként halálos kimenetelű, súlyos tüdőgyulladást vagy egyéb másodlagos szövődményeket okoznak. E szövődmények jóval gyakrabban fordulnak elő az idősebb korosztályok, illetve a krónikus betegségben szenvedők körében.

               (3)

               A szezonális influenza védőoltással enyhíthető, ám a vírus gyakran változtatja antigén-összetételét, ennélfogva az oltóanyag összetételét az Egészségügyi Világszervezet (WHO) szakértői csoportjai rendszeresen felülvizsgálják.

               (4)

               Az Egészségügyi Világszervezet 2003. évi közgyűlése elfogadta az 56.19. határozatot annak érdekében, hogy növeljék a szezonális influenza elleni oltásban részesülők arányát valamennyi magas kockázatnak kitett ember körében, célul tűzve ki az idősebb korosztályok esetében 2006-ra az 50 %-os, 2010-re a 75 %-os átoltottságot.

               (5)

               Az Európai Parlament 2005. október 26-án és 2006. június 14-én elfogadta „Az influenzajárvány elleni stratégiáról”, illetve „Az Európai Közösségben az influenza pandémiás készültségi és reagálási tervről” című állásfoglalásokat, amelyekben felkéri a tagállamokat, hogy a WHO ajánlásaival összhangban növeljék az influenza elleni oltások számát. Az állásfoglalások azt is szorgalmazták, hogy a tagállamok a WHO ajánlásaival összhangban az interpandémiás időszakban növeljék az átoltottságot.

               (6)

               Ennélfogva európai uniós szinten összehangolt fellépésre van szükség a kockázati csoportok és az egészségügyi dolgozók beoltásának ösztönzésére és ezáltal a szezonális influenza hatásának enyhítésére. Ezen ajánlás célja, hogy az EU mielőbb, de lehetőleg 2014/2015 telére elérje a WHO által ajánlott 75 %-os átoltottsági arányt az idősebb korosztályok körében. A 75 %-os célt – figyelembe véve az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központ (ECDC) által kiadott iránymutatást – lehetőség szerint ki kell terjeszteni a krónikus betegségben szenvedők kockázati csoportjára is.

               (7)

               A kockázati csoportok átoltottsági arányának növekedése egyúttal az általános átoltottsági ráták növekedését is jelentené, az egészségügyi dolgozókat is beleértve.

               (8)

               A változásokhoz szükséges első lépés az, hogy az egészségügyi ellátás valamennyi résztvevőjét, a kockázati csoportokat, az egészségügyi dolgozókat, az orvosokat, az egészségügyi vezetőket és politikai döntéshozókat nyilvános és szakmai figyelemfelkeltő kampányokkal tájékoztassák a szezonális influenza problémájáról. Az egészségügyi dolgozók figyelmét fel kell hívni arra a veszélyre, amellyel veszélyeztetettebb betegeiknek kell szembenézniük. Fel kell hívni a figyelmüket továbbá arra is, hogy felelősséggel tartoznak azért, hogy betegeiknek megfelelő tanácsot adjanak az oltással kapcsolatban.

               (9)

               Különösen fontos, hogy nemzeti szinten speciális és összehasonlítható adatokat gyűjtsenek a kockázati csoportok átoltottsági arányáról annak érdekében, hogy valamennyi tagállamban megfelelően lehessen értékelni a fennálló helyzetet. Ez idáig ilyen adatok nem álltak mindig rendelkezésre. Ezen adatok alapján a Bizottság és a tagállamok az egészségügy területén folytatott nemzetközi együttműködés meglévő csatornáin keresztül információt és bevált gyakorlatokat cserélhetnek harmadik országokkal.

               (10)

               Az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központ létrehozásáról szóló, 2004. április 21-i 851/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) értelmében a Központ (ECDC) technikai és tudományos szakértelmével segíti a Bizottságot és a tagállamokat. Az ECDC emellett – az Európai Parlament és a Tanács 2119/98/EK határozata szerinti közösségi hálózat hatálya alá fokozatosan besorolandó fertőző betegségekről szóló, 1999. december 22-i 2000/96/EK bizottsági határozattal (2) összhangban – működteti a szezonális influenza felügyeletére kijelölt hálózatot. Az ECDC-nek ezért a szezonális influenza elleni oltással kapcsolatos tudományos szakértelmével segítenie kell a tagállamokat.

               (11)

               A szezonális influenza elleni oltás összefüggésében egyértelmű, hogy az uniós szinten összehangolt fellépés elősegíti azon célkitűzés megvalósítását, amely az idősebb korosztályok – WHO-ajánlás szerinti – 75 %-os átoltottságának elérését irányozza elő,

         ELFOGADTA A KÖVETKEZŐ AJÁNLÁST:

               1.

               A Tanács arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a szezonálisinfluenza-átoltottság növelése céljából fogadjanak el és hajtsanak végre – szükség szerint – nemzeti, regionális vagy helyi cselekvési terveket és politikákat annak érdekében, hogy mielőbb, de lehetőleg 2014/2015 telére elérjék az „idősebb korosztályok” és, amennyiben lehetséges, a 2. a) pontban említett többi kockázati csoport 75 %-os átoltottságát, amennyiben ez még nem történt meg. A Tanács arra ösztönzi a tagállamokat, hogy az egészségügyi dolgozók körében javítsák az átoltottsági arányt.
               A cselekvési tervnek és a politikáknak figyelembe kell venniük a nemzeti szinten azonosított hiányosságokat, és meg kell szervezniük a 2. b) és c) pontban említett tevékenységeket.

               2.

               Az 1. pontban említett cselekvési tervek és politikák keretében a tagállamoknak érdemes:

                           a)

                           figyelembe venniük az „idősebb korosztályok” és a „kockázati csoportok” fogalmának az ECDC iránymutatása szerinti meghatározását;

                           b)

                           mérniük valamennyi kockázati csoport esetében az átoltottságot, továbbá elemezniük, hogy milyen okból nem kívánják beoltatni magukat egyes emberek;

                           c)

                           erősíteniük a szezonális influenzáról és influenzaoltásról szóló oktatást, képzést és információcserét az alábbiak szervezésével:

                                       i.

                                       tájékoztatók az egészségügyi dolgozók számára;

                                       ii.

                                       tájékoztatók a kockázati csoportok és családtagjaik számára az influenzával összefüggő kockázatokról és a megelőzéséről;

                                       iii.

                                       hatékony tájékoztatási intézkedések az átoltottság növelésével szembeni akadályok megszüntetése érdekében.

               3.

               A Tanács arra ösztönzi a tagállamokat, hogy önkéntes alapon tegyenek jelentést a Bizottságnak ezen ajánlás végrehajtásáról és különösen a kockázati csoportok körében elért átoltottsági arányról.

               4.

               A Bizottság felkérést kap arra, hogy a tagállamok által nyújtott adatok alapján rendszeresen tegyen jelentést a Tanácsnak ezen ajánlás végrehajtásáról.

               5.

               A Bizottság felkérést kap arra, hogy a kutatási keretprogramokon keresztül továbbra is támogassa az influenzakutatást.

      Kelt Brüsszelben, 2009. december 22-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         A. CARLGREN

      (1)  HL L 142., 2004.4.30., 1. o.

      (2)  HL L 28., 2000.2.3., 50. o.


title: A Bizottság (EU) 2016/2125 ajánlása (2016. november 30.) a 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján elfogadott ipari önszabályozó intézkedésekre vonatkozó iránymutatásról (EGT-vonatkozású szöveg )

text:
               3.12.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 329/109

         A BIZOTTSÁG (EU) 2016/2125 AJÁNLÁSA
   (2016. november 30.)
   a 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján elfogadott ipari önszabályozó intézkedésekre vonatkozó iránymutatásról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) 15. cikkének (1) bekezdése értelmében abban az esetben, ha egy termék megfelel a (2) bekezdésben felsorolt feltételeknek, végrehajtási intézkedés vagy önszabályozó intézkedés hatálya alá kell tartoznia.

               (2)

               A 2009/125/EK irányelv 15. cikkének (2) bekezdése megállapítja azokat a kritériumokat, amelyek teljesülése esetén egy adott termékre végrehajtási intézkedésnek vagy önszabályozó intézkedésnek kell vonatkoznia: ilyen kritérium, hogy a termékből jelentős mennyiséget kell értékesíteni az Unión belül (az indikatív mennyiség legalább évi 200 000 darab), hogy a terméknek jelentős hatást kell gyakorolnia a környezetre, valamint hogy a terméknek a környezeti hatása tekintetében jelentős javulási képességgel kell rendelkeznie anélkül, hogy ez túlzott költségekkel járna, különös tekintettel az egyéb vonatkozó közösségi jogi aktusok hiányára, a piac hiányosságaira, valamint a piacon rendelkezésre álló azonos funkciójú termékek környezetvédelmi teljesítménye közötti nagy eltérésekre.

               (3)

               A 2009/125/EK irányelv 17. cikke szerint egy meghatározott termékcsoport esetében a végrehajtási intézkedések alternatívájaként önkéntes megállapodások vagy egyéb önszabályozó intézkedések terjeszthetők elő, és ezeket legalább az irányelv VIII. melléklete alapján értékelni kell.

               (4)

               Akkor indokolt alternatív eszközhöz, például a 2009/125/EK irányelv 17. cikke szerinti ipari önkéntes önszabályozó megállapodásokhoz folyamodni a kötelező erejű végrehajtási intézkedések helyett, ha ezzel a politikai célok gyorsabban vagy költséghatékonyabb módon teljesíthetők.

               (5)

               Az ipari önszabályozó intézkedések kidolgozásának és végrehajtásának megkönnyítése és az ilyen jellegű intézkedések következetességének biztosítása érdekében a Bizottság iránymutatást dolgozott ki ezekről az intézkedésekről.

               (6)

               Az iránymutatás foglalkozik különösen a 2009/125/EK irányelv VIII. mellékletében felsorolt, a végrehajtási intézkedések alternatívájaként előterjesztett önszabályozó intézkedések elfogadhatóságának értékelése céljából a Bizottság által alkalmazható indikatív kritériumokkal, amelyek kiterjednek a részvétel nyitottságára, a hozzáadott értékre, a reprezentativitásra, a számszerűsített és fokozatok szerint felállított célokra, a civil társadalom részvételére, a felügyeletre és a beszámolásra, az önszabályozási kezdeményezés működtetésének költséghatékonyságára, a fenntarthatóságra és az ösztönzőkkel való összeegyeztethetőségre.

               (7)

               A 2009/125/EK irányelv VIII. melléklete kimondja, hogy a benne foglalt kritériumjegyzék nem kimerítő jellegű, az irányelv 17. cikke pedig úgy rendelkezik, hogy az önszabályozó intézkedéseket legalább a VIII. melléklet alapján kell értékelni. Az iránymutatásnak különösen az önszabályozó intézkedés végrehajtásának módjára, a részvételre jogosultak körére, a tájékoztatásra és a felügyeletre, valamint a beszámolásra és a megfelelésre kell összpontosítania.

               (8)

               Az iránymutatást a tagállamok és az érdekeltek a 2009/125/EK irányelv 18. cikke alapján létrehozott konzultációs fórum keretei között megvitatták.

               (9)

               A 2009/125/EK irányelv VIII. mellékletének 6. pontja szerint az önszabályozó intézkedéseknek átgondolt beszámolási és felügyeleti rendszert kell tartalmazniuk. Helyénvaló, hogy a Bizottság a konzultációs fórum és a 2009/125/EK irányelv 19. cikkének (1) bekezdése szerinti bizottság segítségével nyomon kövesse az önszabályozó intézkedések alkalmazását, és megfontolja a kötelező jellegű végrehajtási intézkedések bevezetésének lehetőségét abban az esetben, ha az önszabályozó intézkedések nem teljesítik kitűzött céljukat,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               Az ipar kövesse a mellékletben foglalt iránymutatást. Az iránymutatás követése segíteni fogja, hogy a Bizottság a környezettudatos tervezés területén elfogadott önszabályozó intézkedést a végrehajtási intézkedés valós alternatívájának tekintse.

               2.

               Ezt az ajánlást Az Európai Unió Hivatalos Lapjában kell kihirdetni.

      Kelt Brüsszelben, 2016. november 30-án.

            a Bizottság részéről

         Miguel ARIAS CAÑETE

            a Bizottság tagja

      (1)  Az Európai Parlament és a Tanács 2009. október 21-i 2009/125/EK irányelve az energiával kapcsolatos termékek környezettudatos tervezésére vonatkozó követelmények megállapítási kereteinek létrehozásáról (HL L 285., 2009.10.31., 10. o.).

      MELLÉKLET
      1.   CÉLOK
      Az önszabályozás keretében üzleti ágazatok vagy iparágak saját kezdeményezésre olyan magatartási kódexeket vagy működési követelményeket alkotnak, amelyeknek aztán a betartatásáért is maguk felelnek. Az önszabályozás tiszta formája nem gyakori, az Unió szintjén általában a Bizottság ösztönzi vagy segíti elő az önszabályozó intézkedések létrehozását. A minőségi jogalkotás (1) összefüggésében a kellően átgondolt nem szabályozási jellegű megoldásokra a Bizottság a szakpolitikai eszköztár igénybevételének alternatívájaként tekint.
      A 2009/125/EK irányelv (a továbbiakban: irányelv) kimondja, hogy az önkéntes megállapodások és más önszabályozó intézkedések alternatívái az irányelv keretében elfogadott végrehajtási intézkedéseknek, és előnyben részesítendők azokban az esetekben, amikor általuk gyorsabban vagy költséghatékonyabb módon érhetők el a szakpolitikai célok, mint kötelező erejű rendelkezésekkel (2). Az irányelv tartalmazza az önszabályozó intézkedések értékelésének indikatív kritériumait, (3) de a Bizottság által eddig elismert három önkéntes megállapodás (4) tapasztalatai alapján az irányelv 18. cikkével létrehozott konzultációs fórum tagjai megállapították, hogy ezekről a kritériumokról – és különösen a felügyelettel és a beszámolással kapcsolatban – iránymutatást szükséges kidolgozni.
      Ezen iránymutatás célja az irányelven alapuló önszabályozó intézkedések létrehozásának és végrehajtásának megkönnyítése. Kidolgozásának vezérelve az ipar segítése és az önszabályozó intézkedések következetes végrehajtásának előmozdítása volt. Az iránymutatás figyelembe veszi a minőségi ön- és társszabályozás elveit (5).
      Az iránymutatás követése segíteni fogja, hogy a Bizottság a környezettudatos tervezés területén elfogadott önszabályozó intézkedést a végrehajtási intézkedés valós alternatívájának tekintse. A környezettudatos tervezés területén már meglévő önszabályozó intézkedések esetében helyénvaló legkésőbb 2018-ig benyújtani a Bizottsághoz az intézkedés átdolgozott, a lehetőségekhez mérten ezen iránymutatáshoz igazított változatára vonatkozó javaslatot.
      2.   AZ ÖNSZABÁLYOZÓ INTÉZKEDÉSEK ELISMERÉSE A KÖRNYEZETTUDATOS TERVEZÉS TERÜLETÉN
      A Bizottság kiemelten fogja kezelni az azokra a termékcsoportokra vonatkozó önszabályozó intézkedéseket, amelyek szerepelnek az irányelv 16. cikke alapján a környezettudatos tervezés területén elkészítendő munkatervben. Az iparnak e termékcsoportok esetében az önszabályozó intézkedésre vonatkozó esetleges javaslatot az adott termékcsoporttal kapcsolatos műszaki, környezetvédelmi és gazdasági elemzés („előkészítő vizsgálatok”) végrehajtása előtt vagy közben kell előterjesztenie a Bizottságnál.
      Az ipar felkérhető arra, hogy a javaslatot a Bizottságtól és a konzultációs fórumtól kapott esetleges észrevételek alapján módosítsa.
      Ha a Bizottság egy önszabályozó intézkedés elismerése mellett dönt, a továbbiakban tartózkodni fog attól, hogy a környezettudatos tervezés területén végrehajtási rendeletet fogadjon el. Ha azonban az önszabályozó intézkedés felügyelete keretében vagy az érdekeltek visszajelzéseiből az derül ki, hogy az önszabályozó intézkedés végrehajtása hiányosságokat szenved, a Bizottság újraértékeli a helyzetet.
      A Bizottság az önszabályozó intézkedés elismerése esetén is elfogadhat más szakpolitikai intézkedések – például a 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) vagy a 66/2010/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (7) – alapján jogi aktusokat az adott termékcsoportra nézve.
      3.   IRÁNYMUTATÁS A KÖRNYEZETTUDATOS TERVEZÉS TERÜLETÉN ELFOGADOTT ÖNSZABÁLYOZÓ INTÉZKEDÉSEKHEZ
      Az ipar által létrehozott önszabályozó intézkedések mindegyikének tartalmaznia kell végrehajtásának szabályait. Az irányelv alapján elismert önszabályozó intézkedések egyöntetűségének biztosítása, valamint létrehozásuk és végrehajtásuk megkönnyítése érdekében az önszabályozó intézkedéseknek követniük kell az alábbi iránymutatást. Az önszabályozó intézkedés az iránymutatásban foglaltakon túlmenően is tartalmazhat szabályokat, és az iránymutatásban foglalt szabályokat részletesebben is kifejtheti.
      3.1.   A részvétel nyitottsága

      Az önszabályozó intézkedést létrehozni kívánó vállalkozásoknak az intézkedés kidolgozásának megkezdése előtt nyilvánosan be kell jelenteniük szándékukat. Ennek keretében meg kell jelölniük egy kapcsolattartási pontot, amelyen keresztül más vállalatok csatlakozhatnak a kezdeményezéshez.
      Az önszabályozó intézkedésnek tartalmaznia kell azon vállalatok felsorolását, amelyek aláírták az intézkedést. Lehetőséget kell adni arra, hogy az ugyanazon a termékpiacon tevékenykedő vállalatok bármikor csatlakozzanak az önszabályozó intézkedéshez, amennyiben részt vállalnak a végrehajtás költségeiből. Az önszabályozó intézkedéshez csatolni kell azt a tagsági űrlapot, amelyet a csatlakozni kívánó vállalatoknak ki kell tölteniük és alá kell írniuk. Az aláíróknak haladéktalanul meg kell küldeniük a Bizottságnak a kitöltött és aláírt tagsági űrlapok eredeti példányát.
      Ha egy aláíró kilép az önszabályozó intézkedésből, akkor erről legalább egy hónappal a kilépést megelőzően írásban értesítenie kell az operatív bizottság elnökét (lásd a 3.5. szakaszt). Az elnöknek az aláíró kilépéséről az írásos értesítés kézhezvételét követő egy héten belül tájékoztatnia kell az operatív bizottságot.
      3.2.   Hozzáadott érték

      Az önszabályozó intézkedésre és a meglévő önszabályozó intézkedés átdolgozott változatára irányuló javaslatokhoz indokolást kell csatolni, amelyben – tényadatokkal alátámasztva – el kell magyarázni, hogyan biztosítja a javaslat a környezettudatos tervezés céljainak gyorsabb vagy költséghatékonyabb teljesülését.
      Ha az összes vagy meghatározott számú aláíró az önszabályozó intézkedés céljaival összefüggésben külön megállapodást kötött vagy társulást hozott létre, a megállapodással vagy társulással kapcsolatos összes releváns dokumentumot meg kell jelölni és nyilvánosan hozzáférhetővé kell tenni.
      Az önszabályozó intézkedésben rendelkezni kell az összes releváns elem felülvizsgálatáról, és meg kell jelölni a felülvizsgálat időpontját vagy azokat a sajátos körülményeket, amelyek szükségessé teszik a felülvizsgálatot. A felülvizsgálat időpontját úgy kell megválasztani, hogy az intézkedésnek folyamatosan hozzáadott értéket kell képeznie, és kitűzésekor figyelemmel kell lenni az intézkedésben meghatározott követelményszintekre és az érintett termékcsoporttal kapcsolatos műszaki fejlődés ütemére.
      A felülvizsgálat során meg kell állapítani, hogy szükség van-e az intézkedés új változatának kidolgozására. A felülvizsgálat és az átdolgozás folyamatának nyitottnak kell lennie az operatív bizottság megfigyelőinek részvétele előtt. A felülvizsgálat során tett megállapításokat és – szükség esetén – az önszabályozó intézkedés átdolgozott változatát be kell nyújtani a Bizottsághoz.
      3.3.   Reprezentativitás

      Az önszabályozó intézkedésben meg kell jelölni az aláírók piaci részesedését, amelynek az Unió piacán forgalomba hozott és/vagy üzembe helyezett (8) összes olyan termékdarab legalább 80 %-át képviselnie kell, amely az intézkedés hatálya alá tartozik. Az aláíróknak független jogi vagy természetes személy által összegyűjtött vagy ellenőrzött tényadatok segítségével bizonyítaniuk kell, hogy az önszabályozó intézkedés legalább a piac 80 %-át lefedi („piaci részesedés”). Ezeket a tényadatokat meg kell küldeni a Bizottságnak:

                  —

                  akkor, amikor az önszabályozó intézkedés vagy a meglévő önszabályozó intézkedés átdolgozott változata benyújtásra kerül – ekkor a ténymegállapításoknak az előző hat hónapból kell – eredeti vagy aktualizált formájukban – származniuk,

                  —

                  legkésőbb három hónappal az aláírók körében bekövetkező változások után (például egy aláíró kilépése után vagy azt követően, hogy egy aláíró az érintett részlegét egy nem aláírónak eladta), kivéve abban az esetben, ha a legutóbbi beszámoló szerint a piaci részesedés a változás után is legalább 80 % marad, valamint

                  —

                  két évvel a legutóbbi beszámoló megküldését követően, a piaci változások nyomán bekövetkező részesedésváltozások figyelembevétele érdekében.
                  Az önszabályozó intézkedésben pontosan meg kell határozni a piaci részesedés mérésére felhasználandó mutatót vagy mutatókat. A mutatóknak objektívnek, mérhetőnek és független szerv által ellenőrizhetőnek kell lenniük A mutatóknak az intézkedés hatálya alá tartozó összes energiával kapcsolatos termékre ki kell terjedniük.

            3.4.   Számszerűsített és fokozatok szerint felállított célok

      Az önszabályozó intézkedésben fel kell sorolni a hatálya alá tartozó összes terméktípust, meg kell adni a termékekre vonatkozó fogalommeghatározásokat, és meg kell jelölni azokat a terméktípusokat, amelyek az önszabályozó intézkedés hatálya alá tartozó termékcsoporthoz tartoznak ugyan, de az intézkedésben foglalt követelmények alól mentesülnek. A mentességeket meg kell indokolni.
      Az önszabályozó intézkedésnek tartalmaznia kell a hatálya alá tartozó termékekkel szemben támasztott tervezési és – indokolt esetben – tájékoztatási követelményeket. A követelményeknek a termék élettartama során jelentkező jelentős környezeti hatásokkal kell összefüggniük, és a termékek környezeti teljesítményének javítására kell irányulniuk.
      Olyan követelményeket kell megfogalmazni, amelyek teljesülése egyértelmű és megbízható mutatók segítségével mérhető. Részletesen le kell írni azt, hogy hogyan történik a követelmények teljesítésének mérése és ellenőrzése. Az önszabályozó intézkedésnek meg kell jelölnie azt a dokumentációt, amelyen a javasolt követelmények alapulnak. Rá kell mutatni a javasolt követelmények és a dokumentáció közötti esetleges jelentősebb eltérésekre.
      A követelményeket alkalmazásuk megkezdésének időpontjával együtt kell megadni, és amennyiben az önszabályozó intézkedés hosszú időtartamot fed le, egymást követő követelményszinteket kell megfogalmazni. A követelményeknek legalább az egyes aláírók által forgalomba hozott és/vagy üzembe helyezett összes olyan termékdarab 90 %-ára vonatkozniuk kell, amely az önszabályozó intézkedés hatálya alá tartozik.
      3.5.   A civil társadalom részvétele

      Az önszabályozó intézkedésre vonatkozó javaslatról konzultálni kell a tagállamok képviselőit, az ipart, a szakszervezeteket, a nagy- és a kiskereskedőket, az importőröket, a környezetvédő csoportokat és a fogyasztói szervezeteket tömörítő konzultációs fórummal.

         Operatív bizottság

      Az önszabályozó intézkedésnek az intézkedés végrehajtásának irányítására létre kell hoznia egy operatív bizottságot.
      Az operatív bizottságnak az önszabályozó intézkedés összes aláírójából és a Bizottságból kell állnia. Az operatív bizottságban mindegyik említett szervezetet egy-egy, azonos szavazati joggal rendelkező tagnak kell képviselnie.
      Lehetővé kell tenni, hogy az operatív bizottság munkájában szavazati jog nélküli megfigyelőként részt vegyenek a konzultációs fórum tagjai, valamint a független ellenőr.
      Az operatív bizottságnak legalább évente egyszer üléseznie kell Brüsszelben. Az operatív bizottság üléseinek nyitottaknak kell lenniük az érdeklődők előtt, ideértve azokat a vállalatokat is, amelyek az önszabályozó intézkedés hatálya szerinti ágazatban működnek, de az önszabályozó intézkedésnek nem aláírói.
      Az operatív bizottságnak a tagjai közül elnököt kell választania. Az elnöknek az operatív bizottság ülésének napirendtervezetére minden olyan napirendi pontot fel kell vennie, amelyet a tagok és a megfigyelők kérnek. Az operatív bizottság üléseire minden tagot és megfigyelőt meg kell hívni. Az önszabályozó intézkedés internetes honlapján legkésőbb egy hónappal az ülés időpontja előtt be kell jelenteni az operatív bizottság ülését, és közzé kell tenni a napirend tervezetét.
      Az operatív bizottság ülésén bemutatandó és megvitatandó dokumentumokat legkésőbb az ülés időpontja előtt egy héttel meg kell küldeni az operatív bizottság összes tagjának és megfigyelőjének, és közzé kell tenni az önszabályozó intézkedés internetes honlapján.
      Minden résztvevő számára biztosítani kell a jogot arra, hogy az operatív bizottság ülésén felszólaljon, valamint hogy álláspontját az elnökkel rögzíttesse a jegyzőkönyvben.
      A jegyzőkönyv tervezetét az operatív bizottság összes tagjának és megfigyelőjének meg kell küldeni, és két hetet kell biztosítani a tagoknak és a megfigyelőknek arra, hogy ahhoz észrevételeket tegyenek. A végleges jegyzőkönyvet az ülést követő egy hónapon belül közzé kell tenni az önszabályozó intézkedés internetes honlapján.

         Internetes honlap

      Az önszabályozó intézkedés számára létre kell hozni egy internetes honlapot. Az internetes honlapnak tartalmaznia kell legalább:

                  —

                  az önszabályozó intézkedés legutóbbi változatát és korábbi változatait,

                  —

                  az aláírók naprakész jegyzékét, valamint tájékoztatást a legutóbbi kilépésekről és kizárásokról,

                  —

                  a piaci részesedésről készült beszámolók összefoglalóját (az aláírók kereskedelmi adatainak és bizalmas adatainak egyenkénti közzététele nélkül),

                  —

                  az aláírók által a követelményeket teljesítőként megjelölt termékek naprakész jegyzékét (a jegyzék nem tartalmazhatja azokat a termékeket, amelyekről a független ellenőr azt állapította meg, hogy nem teljesítik a követelményeket),

                  —

                  a független ellenőr által a követelmények teljesítéséről készített beszámolókat,

                  —

                  a követelményeket nem teljesítő aláírók naprakész jegyzékét,

                  —

                  az operatív bizottság minden egyes ülésével kapcsolatban a meghívót, a napirend tervezetét, az ülés dokumentumait és az ülésről készült jegyzőkönyvet, valamint

                  —

                  a független ellenőr adatait, köztük elérhetőségi adatait.
                  Az internetes honlapnak lehetővé kell tennie, hogy a látogatók kérdéseket tegyenek fel az aláíróknak és a független ellenőrnek az önszabályozó intézkedésről. Ezeket a kérdéseket egy hónapon belül meg kell válaszolni.

         Panaszok

      Az önszabályozó intézkedésnek biztosítania kell, hogy bárki ingyenesen, megfelelő érvekkel alátámasztva felhívhassa a független ellenőr figyelmét azokra az esetekre, amelyekben véleménye szerint nem teljesülnek a követelmények. A független ellenőrnek minden ilyen panaszt meg kell vizsgálnia, és szükség esetén tájékoztatást kell kérnie az érintett aláírótól, termékvizsgálatokat kell végeznie és/vagy helyszíni ellenőrzéseket kell tartania. A független ellenőrnek az operatív bizottság minden ülésén áttekintést kell adnia az előző ülés óta beérkezett panaszokról, és ha valamelyiket nem vizsgálta ki, azt meg kell indokolnia.

         Hozzáférés az adatokhoz

      Annak érdekében, hogy a Bizottság és az operatív bizottság megfigyelői megítélhessék a javasolt és a meglévő önszabályozó intézkedésekben megtestesülő ambíció mértékét és a hatásokat, az önszabályozó intézkedésnek tartalmaznia kell olyan követelményt, amely szerint az aláíróknak kérésre hozzáférést kell biztosítaniuk a Bizottság és az operatív bizottság megfigyelői számára az intézkedés hatálya alá tartozó termékek és termékmodellek környezeti teljesítményével kapcsolatos műszaki adatokhoz, ideértve a speciális feltételekhez kapcsolódó összes jellemzőt is. Az adatokhoz való ilyen célú hozzáférésre vonatkozó szabályoknak a bizalmas üzleti adatokra nem kell kiterjedniük.
      Az önszabályozó intézkedésnek tartalmaznia kell olyan követelményt, amely szerint az aláíróknak a környezettudatos tervezésért felelős tagállami piacfelügyeleti hatóságok rendelkezésére kell bocsátaniuk minden olyan, a termékhez nem mellékelt dokumentumot és információt, amelyet azok abból a célból kérnek, hogy – többek között termékvizsgálatok útján – ellenőrizzék az önszabályozó intézkedésben foglalt követelmények teljesülését.
      3.6.   Felügyelet és beszámolás

         Független ellenőr

      Az önszabályozó intézkedésben foglalt követelményeknek az aláírók általi teljesítését független ellenőrnek kell figyelemmel kísérnie. Az önszabályozó intézkedésnek tartalmaznia kell a független ellenőrre irányadó szabályokat. A független ellenőr akár természetes, akár jogi személy lehet.
      A független ellenőrnek rendelkeznie kell azokkal a készségekkel, amelyek szükségesek a követelmények teljesülésének ellenőrzéséhez, és nem állhat fenn vele kapcsolatban összeférhetetlenség. A független ellenőr szerződéses kötelezettségei nem korlátozhatják őt a követelmények teljesülésének ellenőrzésében.
      A független ellenőrnek:

                  —

                  feladatait kellő gondossággal kell ellátnia, és a felelősségi körébe tartozó összes feladat elvégzése felett kellő felügyeletet kell gyakorolnia,

                  —

                  valamennyi tevékenységét részrehajlástól mentesen kell végeznie, és véleményét, beszámolóit és jelentéseit kizárólag a tényekre szabad alapoznia, továbbá

                  —

                  az aláírók kereskedelmi érdekeinek és érzékeny adatainak megóvása érdekében ahol csak szükséges, tiszteletben kell tartania a titoktartás elvét, és ebből a célból kérésre az önszabályozó intézkedés minden egyes aláírójával titoktartási megállapodást kell kötnie.

            Az önszabályozó intézkedésnek meg kell határoznia a független ellenőr kiválasztásának eljárását, valamint azt, hogy hogyan kell biztosítani a független ellenőrrel kapcsolatban az összeférhetetlenség kizárását és a követelmények teljesülésének ellenőrzéséhez szükséges készségek meglétét. A kiválasztott független ellenőr kijelöléséről meg kell állapodni a Bizottság szolgálataival. Az operatív bizottságnak részt kell vennie a független ellenőrrel kötött szerződésben foglalt feltételek meghatározásában.

         Adatszolgáltatás az aláírók részéről a követelmények teljesítéséről

      Az egyes aláírók által a független ellenőrnek benyújtandó dokumentumokkal kapcsolatban az önszabályozó intézkedésnek szabályoznia kell legalább:

                  —

                  a szolgáltatandó piaci és műszaki adatok típusát,

                  —

                  az adatszolgáltatás formátumát,

                  —

                  a dokumentáció megküldésének módját, valamint

                  —

                  a dokumentáció benyújtásának gyakoriságát és időpontját.

            Minden aláírónak a független ellenőr rendelkezésére kell bocsátania minden olyan adatot és információt (beleértve a piaci adatokat és a termékek környezeti teljesítményére vonatkozó adatokat is), amelyre az ellenőrnek szüksége van annak megbízható ellenőrzéséhez, hogy az aláíró teljesíti-e az intézkedésben vállalt összes kötelezettségét.
      Az aláírók által szolgáltatott piaci adatoknak lehetővé kell tenniük a független ellenőr számára annak megállapítását, hogy a termékek legalább 90 %-a teljesíti-e a követelményeket. Ha az aláírók azt vállalják, hogy termékeik 100 %-a teljesíti a követelményeket, akkor piaci adatokat nem kell szolgáltatniuk a független ellenőrnek.
      Az adatszolgáltatásnak az Unió piacán forgalomba hozott és/vagy üzembe helyezett összes olyan termékmodellre ki kell terjednie, amely az intézkedés hatálya alá tartozik. Ha egyes termékmodellek esetében a közöttük lévő különbség az önszabályozó intézkedés szempontjából nem jelentős (azaz nem hat ki a követelmények egyetlen vonatkozására sem), az adatszolgáltatás a hasonló modellekre – külön megjelöléssel – összevontan is elvégezhető. Az egyes aláírók által szolgáltatandó információk és adatok csak annyiban térhetnek el egymástól, amennyiben a rájuk vonatkozó követelmények különbözőek.
      A független ellenőr felé való adatszolgáltatás formátumának minden aláíró esetében azonosnak kell lennie.
      A megküldés módját illetően a lehető legnagyobb mértékben élni kell az elektronikus adatkommunikáció adta lehetőségekkel, miközben figyelembe kell venni a titoktartási követelményeket és az összes érintett félre háruló adminisztratív terhet is.
      Az adatszolgáltatásnak egy-egy évre kell vonatkoznia. Az éves adatszolgáltatást minden aláírónak a tárgyidőszak végét követő két hónapon belül kell teljesítenie. Az aláíróknak a független ellenőr által a határidő után hozzájuk intézett hiánypótlási kéréseket rövid, az önszabályozó intézkedésben meghatározandó határidőn belül kell teljesíteniük.

         A követelmények teljesülésének ellenőrzése

      Az önszabályozó intézkedésben fel kell jogosítani a független ellenőrt arra, hogy ellenőrizze az önszabályozó intézkedésben foglalt követelmények teljesülését, és ennek érdekében:

                  —

                  ellenőrizze az aláírók által átadott dokumentációt,

                  —

                  termékvizsgálatokat végezzen, és

                  —

                  helyszíni ellenőrzéseket végezzen az aláíróknál.

            Azt, hogy ezen eszközök közül melyikkel vagy melyekkel él, a független ellenőrnek kell eldöntenie.

         Termékvizsgálatok

      A termékvizsgálatok az önszabályozó intézkedés hatálya alá tartozó termékek jellemzőinek ellenőrzése céljából végzett fizikai laboratóriumi vizsgálatok. A termékvizsgálatokat főszabályként független, lehetőleg akkreditált laboratóriumoknak kell végezniük. Alternatívaképpen – és amennyiben az objektivitás maradéktalanul garantálható – a termékvizsgálatok valamelyik aláíró telephelyén is elvégezhetők.
      A termékvizsgálat céljából a független ellenőrnek véletlenszerű mintavétel útján megfelelő számú, különböző aláírók által előállított terméket kell kiválasztania, és ezeket lehetőleg különböző tagállamokban működő kiskereskedőktől (fizikai vagy internetes üzletekben) kell beszereznie. Ha a termékeket közvetlenül az aláírók szolgáltatják, a vizsgálatra kerülő termékek kiválasztásában az aláírók nem vehetnek részt.
      Abban az esetben, ha bármilyen forrásból úgy értesül, hogy egy adott modell vagy aláíró esetében fennáll a lehetősége a követelmények nem teljesítésének, a független ellenőr konkrét modellekből vagy egy konkrét aláíró modelljeiből is kiválaszthat termékeket termékvizsgálatra.
      Az aláíróknak a független ellenőr kérésére minden olyan, a termékhez nem mellékelt dokumentumot és információt a független ellenőr rendelkezésére kell bocsátaniuk, amelyre annak a termékvizsgálatok elvégzéséhez szüksége van.
      A részletes vizsgálati jegyzőkönyveket a külön megvizsgált termékek mindegyikére vonatkozóan át kell adni a Bizottságnak és az érintett aláírónak.

         Helyszíni ellenőrzések

      A független ellenőr számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy abban az esetben, ha olyan konkrét értesüléssel rendelkezik, amely ilyen ellenőrzést indokol, bármelyik aláírónál helyszíni ellenőrzést végezzen. A konkrét értesülést meg kell osztani az érintett aláíróval.
      Az önszabályozó intézkedésben foglalt követelmények teljesítésének ellenőrzésére helyszíni ellenőrzés csak akkor végezhető, ha más, költséghatékonyabb eszköz nem áll rendelkezésre. A helyszíni ellenőrzés keretében a független ellenőr csak olyan tevékenységet végezhet, amely feltétlenül szükséges annak ellenőrzéséhez, hogy az aláíró teljesíti-e az önszabályozó intézkedésben foglalt követelményeket.
      A független ellenőr – a rövid határidejű értesítéstől eltekintve – nem figyelmeztetheti az aláírót előre a helyszíni ellenőrzésre. Az aláírónak minden kért támogatást meg kell adnia.
      A független ellenőrnek a helyszíni ellenőrzés után egy hónapon belül meg kell küldenie észrevételezésre az érintett aláírónak a helyszíni ellenőrzésről készült jelentés tervezetét. Az aláírónak a jelentéstervezet kézhezvételét követő két héten belül meg kell tennie észrevételeit. A független ellenőrnek szükség esetén az aláíró észrevételeinek kézhezvételét követő két héten belül módosítania kell a jelentéstervezetet. A jelentést – a helyszíni ellenőrzés indokolásával együtt – át kell adni a Bizottságnak és az érintett aláírónak. A független ellenőrnek a jelentés véglegesítése után tartott első operatív bizottsági ülésen összefoglalót kell előterjesztenie a helyszíni ellenőrzésről. Az összefoglaló kizárólag csak abban az esetben fedhet fel bizalmas üzleti adatokat, ha a követelmények nem teljesítésének bizonyítása azt igényli.

         Beszámolás a független ellenőr részéről

      A független ellenőrnek a követelmények teljesüléséről készített beszámoló tervezetét a beszámoló tárgyidőszakát követő három hónapon belül el kell készítenie és meg kell küldenie az operatív bizottság tagjainak. Az operatív bizottság tagjai számára két hetet kell biztosítani a beszámoló észrevételezésére. A független ellenőrnek a követelmények teljesüléséről készített végleges beszámolót a jelentés tárgyidőszakát követő négy hónapon belül meg kell küldenie az operatív bizottság tagjainak. A követelmények teljesüléséről készített beszámolónak tartalmaznia kell:

                  —

                  tájékoztatást az adatok gyűjtésének és feldolgozásának alkalmazott módjáról, valamint a beszámoló készítése közben felmerült esetleges nehézségekről,*

                  —

                  az iratellenőrzés eredményeit,*

                  —

                  a termékvizsgálat keretében megvizsgált termékek kiválasztásának módját, valamint abban az esetben, ha a vizsgálatok konkrét modellekre vagy aláírókra irányultak, ennek indokait,*

                  —

                  a megvizsgált termékek felsorolását és az egyedi eredmények összefoglalását,

                  —

                  a beszámoló tárgyidőszakában elvégzett helyszíni ellenőrzések összefoglalóját,

                  —

                  a követelményeket nem teljesítő aláírók felsorolását,

                  —

                  a követelmények nem teljesítésének okaival kapcsolatos információkat,* valamint

                  —

                  a következő beszámolók tárgyidőszakára vonatkozó ajánlásokat.

            Az önszabályozó intézkedésben előírható, hogy a csillaggal (*) megjelölt információkat összesítve, az összes aláíróra nézve összefoglalóan kell megadni, és nem tartalmazhatják az egyes aláírók kereskedelmi adatait és bizalmas adatait. Ilyenkor olyan egyedi jelentéseket is kell készíteni, amelyek az érintett információkat minden egyes aláíróra nézve külön tartalmazzák, és ezeket az egyedi jelentéseket a Bizottság és az érintett aláírók rendelkezésére kell bocsátani.

         A követelmények nem teljesítése

      A követelmények nem teljesítésének esetére többfokozatú szankciórendszert kell alkalmazni.
      Ha egy aláíró nem adja át a követelmények teljesítésével kapcsolatban előírt információkat a független ellenőrnek, akkor ennél az aláírónál a független ellenőrnek az érintett adatszolgáltatás tárgyidőszakát követő évben helyszíni ellenőrzést kell tartania. Ha egy aláíró ismétlődő jelleggel nem adja át a követelmények teljesítésével kapcsolatban előírt információkat, ezt az aláírót azonnali hatállyal ki kell zárni az önszabályozó intézkedésből.
      Ha a független ellenőr a helyszíni ellenőrzésről készített jelentésben vagy a követelmények teljesítéséről készített beszámolóban azt állapítja meg, hogy egy aláíró nem teljesíti az önszabályozó intézkedésben foglalt követelményeket, ezt az aláírót korrekciós intézkedésre kell kötelezni. Ha a követelmények nem teljesítése a független ellenőr jelentése után fél évvel még mindig fennáll, az érintett aláírót azonnali hatállyal ki kell zárni az önszabályozó intézkedésből.
      Az elnöknek a követelményeket nem teljesítő aláíró kizárásáról – legkésőbb egy héttel azt követően, hogy a független ellenőrtől tájékoztatást kapott az azonnali hatályú kizárás valamelyik feltételének fennállásáról – írásban tájékoztatnia kell az operatív bizottságot.
      3.7.   Az önszabályozási kezdeményezés működtetésének költséghatékonysága

      A független ellenőrrel és annak tevékenységével, az internetes honlappal, valamint – a Bizottság által delegált képviselő és a független ellenőrön kívüli megfigyelők részvételével kapcsolatosakon kívül – az operatív bizottság működésével kapcsolatos összes költséget az aláírók viselik.
      Az önszabályozó intézkedésnek ösztönöznie kell az aláírókat arra, hogy szakismereteiket, tapasztalataikat, információikat és bevált gyakorlatukat megosszák a környezettudatos tervezés területén elfogadott többi önszabályozó intézkedés aláíróival.
      3.8.   Fenntarthatóság

      Az önszabályozó intézkedésben meg kell jelölni az elérni kívánt szakpolitikai célokat. Ezeknek a céloknak összhangban kell lenniük az irányelv szakpolitikai céljaival.
      3.9.   Összeegyeztethetőség az ösztönzőkkel

      A javasolt önszabályozó intézkedésnek igazodnia kell más tényezőkhöz és a nemzeti szintű ösztönzőkhöz.

         (1)  Minőségi jogalkotással javítani az eredményeken – uniós program, COM(2015) 215.

         (2)  Lásd az irányelv (18)–(21) preambulumbekezdését, valamint 15. cikke (3) bekezdésének b) pontját és 17. cikkét.

         (3)  Az irányelv VIII. melléklete.

         (4)  COM(2012) 684, COM(2013) 23 és COM(2015) 178.

         (5)  https://ec.europa.eu/digital-agenda/best-practice-principles-better-self-and-co-regulation

         (6)  Az Európai Parlament és a Tanács 2010. május 19-i 2010/30/EU irányelve az energiával kapcsolatos termékek energia- és egyéb erőforrás-fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő jelöléséről (HL L 153., 2010.6.18., 1. o.).

         (7)  Az Európai Parlament és a Tanács 2009. november 25-i 66/2010/EK rendelete az uniós ökocímkéről (HL L 27., 2010.1.30., 1. o.).

         (8)  A termékekre vonatkozó uniós szabályozásról közreadott útmutató elmagyarázza a „forgalomba hozatal” és az „üzembe helyezés” fogalom tartalmát (http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/18027/attachments/1/translations/hu/renditions/native).