Avis juridique important

|

52004SC0798

Ajánlás tanácsi vélemény az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikke harmadik bekezdésének megfelelően Észtország konvergencia-programjáról (2004-2008)  /* SEC/2004/0798 végleges */

Ajánlás TANÁCSI VÉLEMÉNY az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikke harmadik bekezdésének megfelelően Észtország konvergencia-programjáról (2004-2008)(a Bizottság előterjesztése)MAGYARÁZÓ FELJEGYZÉSA költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet [1] kimondja, hogy a kívülálló tagállamoknak, akik nem vezették be a közös valutát, a Szerződés 99. cikkének értelmében a többoldalú felügyelet céljából rendszeres időközönként konvergencia-programokat kell a Tanácshoz és a Bizottsághoz benyújtaniuk.[1]  HL L 209., 1997.08.02., Valamennyi, e szövegben említett dokumentum a következő internetes címen érhető el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.E rendelet 9. cikkének megfelelően a Tanácsnak a Bizottság és a Szerződés 114. cikkével létrehozott bizottság (a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság) értékelése alapján minden egyes konvergencia-programot meg kell vizsgálnia. A Tanácsnak, a programok megvizsgálása után, a Bizottságtól kapott ajánlás alapján és a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően azokat véleményeznie kell. A rendelet értelmében a tagállamoknak évente kell benyújtaniuk konvergencia-programjuk naprakésszé tett változatát, amelyet a Tanács ugyanezen eljárásoknak megfelelően szintén megvizsgálhat.Az Európai Unióhoz 2004. május 1-jén csatlakozott tíz ország eltéréssel rendelkezik, és így a közös valutát még nem vezette be. Az új tagállamok kötelezettséget vállaltak arra, hogy konvergencia-programjukat 2004. május 15-éig, annak első naprakésszé tett változatát pedig 2004 végéig benyújtják.Észtország a 2004-től 2008-ig terjedő időszakra szóló konvergencia-programját 2004. május 13-án nyújtotta be. A 2004-es tavaszi előrejelzés eredményeit figyelembe véve és tekintettel a magatartási kódexre [2], valamint a Bizottság 2002. november 27-i, a költségvetési politikák szorosabb összehangolásáról szóló, a Tanácshoz és az Európai Parlamenthez címzett közleményében megállapított elvekre [3], a Bizottság szolgálatai elvégezték e program technikai értékelését. Az értékelés eredményei a következők:[2]  A Gazdasági és Pénzügyi Bizottságnak a stabilitási és konvergencia-programok tartalmáról és formájáról szóló, felülvizsgált véleménye, az ECOFIN Tanács 2001. július 10-i megjegyzésével.[3]  COM (2002) 668 végleges, 2002.11.27.Észtország első konvergencia-programja már a 2004-es költségvetésben szereplő intézkedéseket is tartalmazza, és összhangban van a 2004-től 2008-ig terjedő időszakra szóló állami költségvetési stratégiával. A stratégiát a miniszterek tanácsa hivatalosan elfogadta, így azt az ország hivatalos középtávú makrogazdasági keretének kell tekinteni. A politikai intézkedések összhangban vannak a 2003-as előcsatlakozási gazdasági programban (PEP) ismertetett középtávú gazdasági kilátásokkal. A programban világosan kifejezésre jut Észtország azon szándéka, hogy az EMR II-höz ,mielőbb" csatlakozzon, és bevezesse az eurót. A program állítása szerint Észtország még a prognosztizált időszak alatt teljesíteni tudja az eurózóna-tagság feltételéül szabott maastrichti kritériumokat, bár az infláció jövőbeni alakulásával kapcsolatban óvatosan fogalmaz (jelenleg az infláció alacsonyabb, mint az eurózónában).A program nagymértékben eleget tesz a stabilitási és konvergencia-programok tartalmáról és formájáról szóló magatartási kódexnek. A Nemzeti Számlák felülvizsgálatával - amelynek eredményeit röviddel a program benyújtását követően tették közzé - az 1993-tól 2003-ig terjedő időszak GDP-adatait felfelé korrigálták. Következésképpen a programban szereplő számadatok és táblázatok egy része is kiigazításra szorul. Ez ugyanakkor az átfogó képet és az ismertetett forgatókönyvek értékelését nem befolyásolja, mivel a prognózisok alapjául szolgáló tendenciák alapvetően nem változnak.Észtországban a makrogazdasági stabilitás alapját a kiegyensúlyozott állami költségvetés és valutatanács-rendszer adja. A program a GDP egyenletes, évi 5 és 6% közötti reálnövekedését irányozza elő, amelyet a tartósan erős belső kereslet és a külső gazdasági aktivitás fellendülésével várhatóan bővülő export vezérel. Mindazonáltal a nettó külső hozzájárulás előreláthatólag negatív marad a program teljes időtartama alatt. Az előrejelzések szerint mind a magánfogyasztás, mind a beruházások bővülése folytatódik, jóllehet egyre lassabb ütemben. A munkanélküliség várhatóan lassan a munkaerő 9,5%-ára mérséklődik. A világgazdaságban prognosztizált fellendülés és ebből kifolyólag az exportpiaci kereslet élénkülése várhatóan a folyó fizetési mérleg jelenleg magas hiányának csökkenését vonja maga után, mely azonban még 2008-ban is meghaladja a GDP 8%-át.A makrogazdasági forgatókönyv alapvetően valószínűsíthető feltételezéseket tükröz. A GDP 2004-re és 2005-re prognosztizált növekedése kismértékben elmarad a Bizottság tavaszi előrejelzésétől, míg az inflációra vonatkozó prognózis kevéssel meghaladja azt. A 2003-as előcsatlakozási gazdasági programhoz képest a makrogazdasági forgatókönyv a GDP némileg lassabb növekedési ütemét tervezi, a késlekedő - bár azóta bekövetkezett - világgazdasági fellendüléshez igazítva, míg az inflációra és a munkanélküliségre vonatkozó kilátásokat a 2003-as vártnál jobb eredmények fényében kedvezőbbnek értékeli. Az észt előrejelzésben szereplő növekedési adatoknak - a Nemzeti Számlák 2004. május 20-i felülvizsgálatának megfelelően - felfelé történő kiigazítása tovább növeli a programban bemutatott forgatókönyvek valószínűségét. Észtországban az előrelátható jövőben a legnagyobb makrogazdasági egyensúlyi problémát továbbra is a külgazdasági mérleg jelentős hiánya okozza, tekintettel a gazdaság jelentős beruházásigényére. A program e kérdéssel részletesen foglalkozik. A kormányzati költségvetésnek a program idejére prognosztizált kismértékű többletével, illetve egyensúly közeli helyzetével a fiskális politika alapvetően támogatja a folyó fizetési mérleg javulását, de jóval kisebb mértékben, mint a 2002-es és 2003-as évben. A szigorú költségvetési fegyelem - ami nem számol ,váratlan többletekkel" - így a jövőben is meghatározó eleme lesz a külső egyensúlyi problémák fenntartható korrekciójának.Az ország függetlenné válása után bevezetett valutatanács-rendszer - amelyben a koronát először a német márkához, majd 1999-ben az euróhoz rögzítették - jól szolgálta az ország gazdasági érdekeit, és nagy hitelt szerzett számára a piaci szereplők körében. Az erősödő euróhoz szigorúan igazított árfolyam hozzájárult az észt gazdaságban a viszonylag gyors dezinflációhoz, s így 2003-ban az infláció (CIP) éves átlaga már csak 1,3% volt, bár középtávon az infláció ismételt, 3% körüli növekedését prognosztizálják. Észtországban a kamatok történelmi mélyponton vannak, az eurózónában végbement folyamatokat és az ország kedvező nemzetközi megítélését tükrözve. Észtország mielőbb be kíván lépni az EMR II-be, standard lebegtetési sáv mellett, miközben egyoldalúan köti magát a jelenlegi valutatanács-rendszerhez. Az euró bevezetését szintén ,a lehető legkorábbi időpontra" tervezi.A programban ismertetett költségvetési stratégia célja, hogy az államháztartás egyenlegében 2004-ben a GDP 0,7%-át kitevő többletet teremtsen, és 2005-től kezdődően a költségvetést egyensúly közeli helyzetbe hozza. Ez összhangban van a Bizottságnak a 2005-ig terjedő időszakra szóló előrejelzésével, és némileg optimistább, mint a 2003-as előcsatlakozási gazdasági program forgatókönyve, amely 2004-től kezdődően már nem prognosztizál többletet. Összességében ez jelentős fiskális könnyítést jelent a 2003-as meglepően magas többlethez képest. A program határozottan elkötelezi magát a Stabilitási és növekedési paktum szabályainak betartása, valamint a költségvetés egyensúly közeli, illetve többletet mutató helyzetének fenntartása mellett a program teljes időtartama alatt. Az adórendszer folyamatban lévő reformja az adókulcsok fokozatos csökkentését célozza úgy a személyi jövedelemadó, mint a társasági adó tekintetében, amit magasabb szociális transzferek és nagyobb adókedvezmények egészítenek ki. E reformok finanszírozását előreláthatólag az erőteljes növekedés, a kiadási oldalt érintő megtakarítások, az általános forgalmi adóból, illetve jövedéki adóból származó magasabb bevételek, valamint a kiadási struktúra átalakítása és a hatékonyabb adóbeszedés biztosítja majd. Mindent összevetve, miközben a nominális kiadások várhatóan emelkednek, addig a kiadások GDP-hez viszonyított aránya csökken. Míg a központi kormányzat és a társadalombiztosítás pénzügyi alapjainak többlete várhatóan a program teljes időtartama alatt fennmarad (a nyugdíjrendszer második, magánpillérének kifizetett jelentős, a GDP mintegy 1%-át kitevő transzferek ellenére), addig a helyi kormányzatok előreláthatólag hiányt könyvelnek el, még ha csökkenő mértékben is. Az államadósság 2003-ban a GDP 5,8%-át tette ki, és az előrejelzések szerint 2008-ra a GDP 3,2%-ára mérséklődik. Az államadósságot teljes mértékben fedezik az állami tartalékok, és az elhanyagolható kockázatot jelent az észt gazdaságra nézve.A program költségvetési előrejelzései összességében valószerűnek tűnnek, a tényleges költségvetési eredmények ugyanakkor a prognosztizáltnál jobban is alakulhatnak. Ezt a nézetet támasztják alá az elmúlt néhány év igen óvatos előrejelzései (és a költségvetési célok ismétlődő túlteljesítésére), a program költségvetési prognózisainak alapjául szolgáló reális növekedési előrejelzés, a 2003-as jelentős többlet lehetséges átgyűrűzésének hatása, valamint az uniós transzfereken alapuló állami beruházások vártnál lassabb végrehajtása, ahogy ezt erősítik a Nemzeti Számlák közelmúltbeli felülvizsgálatának következményeként az alacsonyabb hiányra, illetve adósságrátára vonatkozó adatok is. A kedvezőtlen folyamatok kockázata, bár a jelenlegi kilátások szerint nem jelentős, de mégiscsak jelentkezhet a tervezett adócsökkentésekkel járó bevételkiesés, illetve a külső sokkhatásokra adott válaszként a kedvezőtlen növekedési ütem következményeként. A 2004-es és 2005-ös költségvetési többletek összeadódása, amennyiben azt a gazdasági aktivitás tervezett élénkülése kíséri, a programban előirányzott fiskális stratégiát valószínűleg egy eltérő, prociklikus pályára állítja. Ezenkívül, ha az újra megélénkülő privát megtakarítások nem segítenek a külső egyensúlyi problémák rendezésében (úgy, ahogy azt a program előirányozza), a költségvetés kiegyensúlyozására törekvő fiskális politika nem biztos, hogy elégséges lesz ahhoz, hogy támogassa a folyó fizetési mérleg hiányának tervezett korrekcióját.A program egyértelműen kifejezésre juttatja az ország azon szándékát, hogy 2010-re elérje a lisszaboni stratégiában kitűzött célokat. A foglalkoztatotti arány növekedéséhez a szakképzés területét érintő reformoknak, valamint a munkára nehezedő társadalombiztosítási járulékok és jövedelemadók csökkentésének egyaránt hozzá kellene járulnia. A gazdaság kínálati oldalának bővítését (és ezzel egy időben adókörnyezetének javítását) részben infrastrukturális fejlesztések támogatják, részben olyan oktatáspolitikai intézkedések, amelyek a munkaerőpiaci kereslet és kínálat jelenleginél jobb összehangolását célozzák. A termelékenység alacsony szintjét a kutatás-fejlesztés ösztönzésével kívánják orvosolni, úgy a magán-, mint az állami szférában, ezzel tovább élénkítve a gazdaság növekedési ütemét. Ami az államháztartást illeti, a program strukturális reformok végrehajtását a bevételi és kiadási oldalon egyaránt tervezi. A kiadási oldalon a reformok különösen a szociális transzferek jobb, a rászorulókat célzó elosztását és a munkavállalás határozottabb ösztönzését szolgálják. A bevételi oldalon a 2004-ben megkezdett átfogó adóreform fokozatos elmozdulást jelent a közvetlen adóztatástól a közvetett adóztatás felé, megőrizve mindeközben az adórendszer egyszerűségét. A reformok, amelyek többsége már a végrehajtás stádiumában van, várhatóan ösztönzőleg hatnak majd a munkavállalásra, új munkahelyeket teremtenek, és szűkítik az adóelkerülés lehetőségeit.Észtország kedvező helyzetben van ahhoz, hogy viselje a népesség elöregedésének költségeit. A program költségvetési prognózisai a nyugdíjrendszer második, tőkefedezeti pillérének bevezetésével járó jelentős költségeket is figyelembe veszik. Az államadósság alacsony szintje, a kormány jelentős pénzügyi tartalékai, az egyensúly közeli, illetve többletet mutató költségvetési helyzet célkitűzésével összhangban lévő középtávú költségvetési stratégia, valamint a nyugdíj- és az egészségügyi ellátó rendszer tervezett reformja - amely a költségvetésre hosszú távon nehezedő nyomás csökkentését szolgálja - várhatóan egyaránt hozzájárul ahhoz, hogy az államháztartás továbbra is fenntartható alapokon maradjon.Táblázat: A legfontosabb makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása>TABELPOSITION>Ezen értékelés alapján a Bizottság elfogadta mellékelt ajánlását az Észtország konvergencia-programjáról szóló tanácsi véleményre, és azt a Tanácsnak megküldte.Ajánlás TANÁCSI VÉLEMÉNY az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikke harmadik bekezdésének megfelelően Észtország konvergencia-programjáról (2004-2008)AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre [4], és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,[4]  HL L 209., 1997.08.02., 1. o. A szövegben említett dokumentumok az alábbi internetes címen érhetők el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,ELFOGADTA EZT A VÉLEMÉNYT:[2004. július 5-én] a Tanács megvizsgálta Észtország konvergencia-programját, amely a 2004-től 2008-ig terjedő időszakra szól. A program nagymértékben eleget tesz a stabilitási és konvergencia-programok tartalmáról és formájáról szóló, felülvizsgált magatartási kódex adatszolgáltatási követelményeinek.A program alapját képező költségvetési stratégia célja a rendezett állami pénzügyek fenntartása, azaz a költségvetés egyensúly közeli vagy többletet mutató helyzetének elérése. E célból a 2003-as, a GDP 2,6%-át kitevő többletet követően, a program 2004-re kisebb, 0,7%-os többletet irányoz elő, majd 2005-től kiegyensúlyozott költségvetési helyzetet vár, amelyet a bevételek és kiadások GDP-arányának fokozatos csökkenése kísér, miután a bevételi és kiadási oldal GDP-hez viszonyított aránya a 2004-es uniós csatlakozás következtében emelkedett. A program ugyanakkor a közvetlen adók csökkentését, a transzferek növelését, illetve adókedvezmények bevezetését célzó reformokat is tartalmaz. E reformok finanszírozását a tervek szerint az erőteljes növekedési ütem, a javuló adóbeszedés, a kiadási oldalt érintő megtakarítások és a kiadások struktúrájának átalakítása, valamint a magasabb áfa- és jövedékiadó-bevételek biztosítják. Az adósságráta, amely 2003-ban a GDP 5,8%-át tette ki, igen alacsony, és várhatóan tovább csökken, 2008-ra a GDP 3,2%-ára.A jelenleg rendelkezésre álló információk alapján a programban ismertetett makrogazdasági forgatókönyv a GDP növekedésével kapcsolatban valószínűsíthető feltételezéseket tükröz, azt a program időtartamára 5 és 6% közöttire prognosztizálva. A növekedés legfőbb forrását az erősödő belső kereslet (évi közel 7%) és a bővülő export (évi 10%-ig) jelenti. A magánfogyasztás várhatóan évi 5-6%-kal nő. A beruházásokat továbbra is dinamizmus jellemzi, évenként 7-9%-os bővülés, jóllehet már nem érik el az elmúlt években regisztrált 10% feletti növekedési ütemet. A prognosztizált infláció - amely a 2003-as rekordalacsonyságú 1,3%-ot követőn 2004-től kezdődően mintegy 3%-ra erősödik - szintén reálisnak tűnik. A folyó fizetési mérleg jelenlegi magas hiánya (2003-ban a GDP 13,7%-a) 2008-ra várhatóan a GDP 8%-a körüli szintre mérséklődik.A költségvetési prognózisok megvalósulását befolyásoló kockázati tényezők nagyjából kiegyenlítik egymást. Egyrészről az észt hatóságok mindig is óvatosnak bizonyultak előrejelzéseikben, és az elmúlt években a költségvetési célokat többször is túlteljesítették. Másrészről azonban a tervezett adócsökkentések következményeként a váratlan bevételcsökkenés, illetve a növekedést kedvezőtlenül befolyásoló sokkhatások lehetőségét nem lehet teljesen kizárni. A programban ismertetett fiskális politika hatása összességében elégségesnek tűnik a Stabilitási és növekedési paktum középtávú célkitűzésének eléréséhez, nevezetesen a költségvetés egyensúly közeli vagy többletet mutató helyzetének megteremtéséhez; és várhatóan elegendő biztonsági tartalékot nyújt ahhoz, hogy a hiányt a rendes makrogazdasági fluktuációk mellett is a GDP 3%-ában meghatározott küszöbértéken belül tartsa. A program által prognosztizált lendületes növekedés kontextusában azonban a többlet 2004-től kezdődő gyors csökkenése valószínűleg egy eltérő, prociklikus fiskális politikát von maga után.Észtországnak a GDP kevesebb mint 6%-át kitevő adósságrátája az Európai Unióban az egyik legalacsonyabb, és a program időtartama alatt várhatóan további 2,6 százalékponttal csökken. Az adósságráta tényleges alakulása ennél valószínűleg még kedvezőbb lesz, tekintettel a Nemzeti Számlák közelmúltbeli felülvizsgálatára, amelynek hatására a GDP-szint folyamatosan magasabb lesz, minélfogva az arányok kiszámításához használt nevező is.Észtország kedvező helyzetben van ahhoz, hogy viselje a népesség elöregedésének költségeit. Az államadósság alacsony szintje, az állam jelentős tartalékai és az egyensúly közeli, illetve többletet mutató költségvetési helyzet célkitűzésével teljes összhangot mutató középtávú költségvetési stratégia, valamint a kiadáscsökkentést célzó nyugdíj- és egészségügyi reform valószínűleg egyaránt hozzájárul ahhoz, hogy az államháztartás fenntartható alapokon maradjon.Észtország konvergencia-programjának legfontosabb előrejelzései>TABELPOSITION>* Ezek az arányok még nem veszik figyelembe a Nemzeti Számlák 2004. május 20-i felülvizsgálatát, amely statisztikailag folyamatosan magasabb GDP-szintet eredményezett. A 2003-as számadatok a következőképpen módosulnak: a GDP reálnövekedése: 5,1%, államháztartási egyenleg: a GDP 2,4%-a, bruttó államadósság: a GDP 5,3%-a.


title: 2011/413/EU: A Bizottság ajánlása ( 2011. július 11. ) a „Hosszabb élet, jobb életminőség – A demográfiai változás jelentette lehetőségek és kihívások” című közös kutatási programozási kezdeményezésről

text:
               13.7.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 183/28

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2011. július 11.)
   a „Hosszabb élet, jobb életminőség – A demográfiai változás jelentette lehetőségek és kihívások” című közös kutatási programozási kezdeményezésről
   (2011/413/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 181. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A 65 éven felüli európaiak 2010-ben 87 millió főt tettek ki, számuk 2030-ra várhatóan 42 %-kal, 124 millió főre emelkedik (1). A várható élettartam folyamatos emelkedése a közelmúlt egyik meghatározó eredménye. A jelenség ugyanakkor újabb terheket ró a gazdaságra, a társadalomra és az államháztartás fenntarthatóságára.

               (2)

               A népesség elöregedése következtében megnő az igény az állam által nyújtott, életkorhoz kapcsolódó juttatások és szolgáltatások iránt. Az előrejelzések szerint a népesség elöregedése szinte az összes tagállamban jelentős költségvetési hatással fog járni. Összességében véve a jelenlegi politikák alapján az életkorral kapcsolatos közkiadások az EU-ban 2060-ig várhatóan átlagosan a GDP 4,75 százalékával emelkednek, főként a nyugdíjakkal, az egészségügyi ellátással és a tartós ápolás-gondozással összefüggő kiadások révén (amit az ápolás-gondozás ágazatban tovább súlyosbít a munkaerő fogyása, illetve gyakran a munkaerő nem megfelelő szakképzettsége) (2).

               (3)

               A munkaképes korú népességnek 2010 és 2060 közötti mintegy 50 millió fővel történő csökkenése és a függőségi ráták ennek megfelelő – jórészt már 2030 előtt bekövetkező – növekedése visszaesést okozhat a GDP növekedésében, ha nem sikerül ezt az aktivitási és foglalkoztatási rátáknak a munkaerő minden szegmensére kiterjedő növelésével és a termelékenység erőteljesebb növekedésével kompenzálni (3).

               (4)

               Tekintettel a fogyatkozó és elöregedő népességre, az idősebb emberek aktív és egészséges életének meghoszszabbodása, a gazdaságba és a társadalomba való szorosabb bevonásuk, továbbá segítésük a tekintetben, hogy hosszabb ideig tudjanak függetlenek maradni, nagy haszonnal jár a társadalom számára, hiszen ezáltal emelkedik az idősebb emberek és gondozóik életminősége, javul a társadalombiztosítási rendszerek (azaz a nyugdíj-, az egészségügyi és a hosszú távú ápolás-gondozás rendszereinek) fenntarthatósága, továbbá jelentős új piaci lehetőségek nyílnak meg az öregedéshez kapcsolódó innovatív megoldások előtt.

               (5)

               Az Európa 2020 stratégiában az idősödő népesség egyszerre kihívásként és lehetőségként jelenik meg az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés szempontjából, az „Európai digitális menetrend” (4), az „Innovatív Unió” (5), az „Új készségek és munkahelyek menetrendje” és a „Szegénység elleni európai platform” kiemelt kezdeményezések pedig ezt a témát prioritásként kezelik. Az európai foglalkoztatási stratégiában megjelenő rugalmas biztonságot (flexicurity) szolgáló megoldások elismerik a humánerőforrás-politikákban alkalmazott átfogó és az egész életre szóló megközelítés szükségességét a munkaerő-piaci részvétel előmozdítása és a meglévő akadályok felszámolása érdekében.

               (6)

               A Bizottság 2010. szeptember 6-án javasolta 2012-nek az aktív időskor európai éveként való kijelölését, amelynek célja, hogy támogatást nyújtson a tagállamoknak az olyan erőfeszítéseikben, amelyek az idősebb emberek foglalkoztatásban maradásának, tapasztalataik megosztásának, aktív társadalmi szerepvállalásának, továbbá az idős emberek minél egészségesebb, függetlenebb és teljesebb életének elősegítésére irányulnak (6).

               (7)

               Sürgősen meg kell erősíteni az egyrészt magáról a népesség elöregedéséről, másrészt az elöregedés társadalmi-gazdasági hatásairól rendelkezésre álló ismereteket a tényekre alapuló szakpolitikai döntések alátámasztására.

               (8)

               Az említett kihívások kezelése és a kínálkozó lehetőségek kihasználása érdekében összehangolt fellépésre van szükség a szakpolitikai beavatkozásokat megalapozó tudományos következtetések megállapítására irányuló magas színvonalú kutatási együttműködés elősegítésére.

               (9)

               2010. május 26-i ülésén (7) a Versenyképességi Tanács meghatározott és megalapozott egy sor lehetséges közös programozási kezdeményezést, köztük a „Hosszabb élet, jobb életminőség – A demográfiai változás jelentette lehetőségek és kihívások” kezdeményezést, mint olyan területeket, ahol a közös kutatási programozás számottevő hozzáadott értéket biztosítana a tagállamok jelenlegi elaprózott erőfeszítéseihez képest. Ezért következtetéseket fogadott el, amelyekben elismerte, hogy a témát illetően közös programozási kezdeményezést kell indítani, és felkérte a Bizottságot arra, hogy vegyen részt ennek elkészítésében.

               (10)

               A tagállamok egy ilyen közös programozási kezdeményezésben való részvételre irányuló szándékukat az elkötelezettségüket alátámasztó hivatalos levélben erősítették meg.

               (11)

               A demográfiai változással és a népesség elöregedésével kapcsolatos kutatás közös programozása biztosíthatja az említett területen a kutatás összehangolását, és jelentős mértékben hozzájárulhat a népességelöregedés vizsgálatára irányuló, teljes egészében működőképes európai kutatási térség létrehozásához, illetve az e területen folytatott kutatások kapcsán Európa vezető szerepének és versenyképességének megerősítéséhez.

               (12)

               Az ezen ajánlásban meghatározott célok elérése érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell az együttműködést és a kiegészítő jelleget a fontosabb kapcsolódó kezdeményezésekkel – így a saját lakókörnyezetben való életvitel segítését szolgáló közös programmal (8) és az aktív és egészséges időskorral foglalkozó innovációs partnerséggel, a keretprogramból támogatott K + F tevékenységgel, különösen az IKT, az egészségügy, a társadalomtudományok területein, továbbá a SHARE ERIC (9) és az ERA-AGE II (10) projektekhez hasonló kutatási kezdeményezésekkel.

               (13)

               Annak érdekében, hogy a Bizottság jelentést tudjon tenni az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, a tagállamoknak rendszeresen jelentést kell tenniük a Bizottságnak a közös programozási kezdeményezéssel kapcsolatosan elért eredményekről,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki és tartsanak fenn egy közös elképzelést arra vonatkozóan, hogy az uniós szintű kutatás területén folytatott együttműködés és koordináció hogyan segíthet a demográfiai változás kihívásainak kezelésében, illetve a benne rejlő lehetőségek kihasználásában.

               2.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki stratégiai kutatási menetrendet, amely rögzíti a közép- és hosszú távú kutatási célokat és szükségleteket a demográfiai változás terén. A stratégiai kutatási menetrendnek célszerű tartalmaznia egy olyan végrehajtási tervet, amely megállapítja a prioritásokat és a határidőket, és pontosan meghatározza a végrehajtáshoz szükséges intézkedéseket, eszközöket és forrásokat.

               3.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a stratégiai kutatási menetrendbe és a végrehajtási tervbe építsék be a következő intézkedéseket:

                           a)

                           a vonatkozó nemzeti programokkal és kutatási tevékenységekkel kapcsolatos információk meghatározása és megosztása;

                           b)

                           a közös előrejelzések és a technológiaértékelési kapacitások megerősítése;

                           c)

                           az információk, az erőforrások, a bevált gyakorlatok, a módszerek és az iránymutatások megosztása;

                           d)

                           azon területek vagy kutatási tevékenységek meghatározása, amelyek esetében az összehangolás, a közös ajánlati felhívások vagy pedig az erőforrások összevonása előnyösek lehetnek;

                           e)

                           a d) pontban említett területeken folytatandó közös kutatás szabályainak meghatározása;

                           f)

                           az idősebb emberek, továbbá hivatásos és nem hivatásos gondozóik szükségleteinek áttekintése az elöregedéssel kapcsolatos kutatási programok célkitűzéseinek meghatározásakor;

                           g)

                           adott esetben a meglévő kutatási infrastruktúrák megosztása vagy új eszközöknek – pl. összehangolt adatbankoknak vagy az elöregedési folyamatok tanulmányozására szolgáló modellek – a kialakítása;

                           h)

                           a közszféra és a magánszféra közötti szorosabb együttműködés ösztönzése, továbbá nyílt innováció a demográfiai változáshoz és a népességelöregedéshez kapcsolódó különböző kutatási tevékenységek és üzleti ágazatok között;

                           i)

                           a tudás, az innováció és az interdiszciplináris módszertani megközelítések exportálása és terjesztése;

                           j)

                           a demográfiai változással és a népességelöregedéssel foglalkozó kutatóintézetek közötti hálózatok kialakítása.

               4.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy hozzanak létre a demográfiai változás és a népességelöregedés területén hatékony, közös irányítási struktúrát, amelynek feladata az együttműködésre és a koordinációra vonatkozó közös feltételek, szabályok és eljárások megállapítása, valamint a stratégiai kutatási menetrend végrehajtásának nyomon követése.

               5.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy nemzeti kutatási programjaikon keresztül és a közös programozás keretfeltételeiről a közös programozással foglalkozó magas szintű tanácsi csoport által elfogadott iránymutatásokkal összhangban közösen hajtsák végre a stratégiai kutatási menetrendet.

               6.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy működjenek együtt a Bizottsággal olyan lehetséges bizottsági kezdeményezések feltérképezése érdekében, amelyek segítséget nyújthatnak a tagállamoknak a stratégiai kutatási menetrend kidolgozásában és végrehajtásában, továbbá a közös programoknak az e területet érintő egyéb olyan uniós kezdeményezésekkel való összehangolásában, mint az aktív és egészséges időskorral foglalkozó európai innovációs partnerség vagy a saját lakókörnyezetben való életvitel segítését szolgáló közös program.

               7.

               A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy éves jelentések formájában rendszeresen számoljanak be a Bizottságnak a közös programozási kezdeményezéssel kapcsolatosan elért eredményekről.

      Kelt Brüsszelben, 2011. július 11-én.

            a Bizottság részéről

         Neelie KROES

            alelnök

      (1)  Az Eurostat, Europop2010 népességi előrejelzés szerint a 65 év feletti európaiak száma majdnem duplájára – 87 millió főről (2010) 153 millióra (2060) – emelkedik az elkövetkező ötven évben.

      (2)  Ugyanott.

      (3)  COM(2009) 180 végleges. Az idősödő népesség hatásának kezelése az Unióban (2009-es jelentés az idősödésről).

      (4)  9981/1/10 REV 1.

      (5)  14035/10.

      (6)  Tanácsi következtetések (EPSCO 2010. december) 18132/10.

      (7)  10246/10.

      (8)  Együttdöntési jelentés, sajtóközlemény: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?language=en&type=IM-PRESS&reference=20080121IPR19252

      (9)  http://www.share-project.org/t3/share/fileadmin/press_information/SHARE_ERIC-EN_upload.pdf

      (10)  http://futurage.group.shef.ac.uk/


title: A Bizottság (EU) 2017/820 ajánlása (2017. május 12.) a schengeni térségen belüli arányos rendőrségi ellenőrzésekről és rendőrségi együttműködésről

text:
               13.5.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 122/79

         A BIZOTTSÁG (EU) 2017/820 AJÁNLÁSA
   (2017. május 12.)
   a schengeni térségen belüli arányos rendőrségi ellenőrzésekről és rendőrségi együttműködésről
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A belső határellenőrzés nélküli térségben közös választ kell adnunk az e térség közrendjét vagy belső biztonságát veszélyeztető határokon átnyúló fenyegetésekre. Egy ilyen térség megfelelő működéséhez nem csupán az uniós vívmányok egységes alkalmazása, hanem a közrend fenntartásával, illetve a belső biztonság megőrzésével kapcsolatos tagállami hatásköröknek a schengeni vívmányok célkitűzéseivel összhangban történő gyakorlása is szükséges. A schengeni térség megfelelő működése érdekében nem csupán azt kell figyelembe venni, hogy a tagállamok hogyan igazgatják külső határaikat, hanem azt is, hogy miként gyakorolják rendőrségi hatásköreiket az országuk teljes területén, valamint a határ menti területeken.

               (2)

               A Bizottság 2012-ben iránymutatást tett közzé a tagállamok számára a belső határok menti sávokban végzett rendőrségi intézkedésekről, amely a schengeni térség működéséről szóló első féléves jelentést (1) kísérte. Ezt az iránymutatást a legutóbbi három év tapasztalatai alapján felül kell vizsgálni. E javaslat ezt a célt szolgálja. E javaslat a közrendet és a belső biztonságot fenyegető veszélyek kezelése terén az utóbbi három évben szerzett tanulságokra, a rendőrségi hatáskörök gyakorlásával és a határokon átnyúló rendőrségi együttműködéssel kapcsolatos bevált gyakorlatokra, a rendőrségi ellenőrzésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatra, a rendőrségi együttműködés terén eddig végzett schengeni értékelésekre, valamint a technológiai fejlődésből fakadó új lehetőségekre épül.

               (3)

               Az (EU) 2016/399 európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) szerint a belső határokon végzett ellenőrzések hiánya nem sérti az illetékes tagállami hatóságok azon jogát, hogy nemzeti joguk szerint gyakorolják a rendőrségi hatásköreiket, amennyiben e hatáskörök gyakorlásának hatása nem egyenértékű a határforgalom-ellenőrzéssel. Különösen a rendőrségi hatáskörök gyakorlása nem tekinthető a határellenőrzésekkel egyenértékűnek akkor, ha a rendőrségi intézkedések célja nem a határellenőrzés, azok a közrendet érintő esetleges veszélyekkel kapcsolatos általános rendőrségi információn vagy tapasztalaton alapulnak, és különösen a határokon átnyúló bűnözés elleni küzdelemre irányulnak, az előkészítésük és végrehajtásuk módja egyértelműen eltér a külső határokon történő rendszeres személyellenőrzésekétől, valamint a végrehajtásukra szúrópróbaszerűen kerül sor. A Bíróság Adil-ügyben hozott ítéletének (3) fényében ez nem képezi a kritériumok összesített vagy kimerítő felsorolását, vagyis ezeket a kritériumokat nem lehet a határ menti területeken végrehajtható rendőri intézkedések egyedüli lehetséges csomagjának tekinteni (4).

               (4)

               Az (EU) 2016/399 rendelet 23. cikkének rendelkezései és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 72. cikkének szövege megerősítik, hogy a belső határellenőrzések megszüntetése nem érinti a tagállamoknak a közrend fenntartására és a belső biztonság megőrzésére vonatkozó előjogait.

               (5)

               Az egy adott tagállam területén alkalmazandó rendőrségi hatáskörök összeegyeztethetőek az uniós joggal. Ennek megfelelően a tagállamok a határ menti területeken is végezhetnek rendőrségi ellenőrzéseket, a teljes területre vonatkozóan alkalmazandó nemzeti jog szerint fennálló rendőrségi hatáskörökkel összefüggésben.

               (6)

               Jelen körülmények között, amikor a terrorizmus, illetve más súlyos határokon átnyúló bűncselekmények és a külső határokat irregulárisan átlépett személyek másodlagos mozgásából fakadó kockázatok komoly fenyegetést jelentenek a közrendre és a belső biztonságra nézve, szükségesnek és indokoltnak tekinthető a tagállamok teljes területén – ideértve a határ menti területeket is – történő rendőrségi ellenőrzések intenzívebbé tétele és rendőrségi ellenőrzések végrehajtása a fő közlekedési útvonalak – például autópályák és vasútvonalak – mentén. Az ilyen ellenőrzésekkel kapcsolatos döntés, továbbá az ellenőrzések helyszíne és intenzitása teljes mértékben tagállami hatáskörben marad, és azoknak minden esetben arányosnak kell lenniük az azonosított fenyegetésekkel. Az ilyen ellenőrzés adott esetben hatékonyabbnak bizonyulhat a belső határellenőrzésnél, nevezetesen azért, mert az rugalmasabb az adott határátkelőhelyen végzett statikus határellenőrzésnél, valamint könnyebben hozzáigazítható a változó kockázatokhoz.

               (7)

               A határ menti területek különös kockázatnak vannak kitéve a határokon átnyúló bűnözés tekintetében, és az ország teljes területén elkövetett bizonyos jogsértéseket illetően is veszélyeztetettebbek lehetnek, ideértve különösen a betörést, a járműlopást, a kábítószer-kereskedelmet, a harmadik országbeli állampolgárok engedély nélküli másodlagos mozgásait, a migránscsempészetet vagy az emberkereskedelmet. A határ menti területeken magasabb lehet az ország területén belüli tartózkodás jogszerűségére vonatkozó szabályok megsértésének kockázata is. E kockázatok figyelembevételével a tagállamok dönthetnek úgy, hogy a határ menti területeken az ilyen területekre jellemző sajátos veszélyekhez igazított rendőrségi ellenőrzéseket hajtanak végre, illetve fokozzák azokat, feltéve, hogy ezen intézkedések hatása nem egyezik a határellenőrzésekével.

               (8)

               Az autópályák és a tagállamok által fontosnak ítélt egyéb útvonalak forgalmának nyomon követésére szolgáló korszerű technológiák döntő szerepet játszhatnak a közrendet és a belső biztonságot fenyegető kockázatok kezelése terén. Ebből a szempontból ösztönözni kell a bűnüldözési célú automatikus rendszámfelismerést lehetővé tévő megfigyelő- és felügyeleti rendszerek használatát, a kamerás megfigyelésre vonatkozó hatályos rendelkezések – köztük az adatvédelmi biztosítékok – betartása mellett. Ez segítheti a nagyszámú utas és jármű által az Unión belüli mozgás céljából igénybe vett fő európai közlekedési folyosók felügyeletét, anélkül, hogy az a forgalmat aránytalan mértékben befolyásolná.

               (9)

               A tagállamoknak kizárólag a kimondottan a határ menti területekre korlátozódó és a személyazonosság-ellenőrzést akár konkrét gyanú fennállása nélküli is lehetővé tévő, nemzeti jog szerinti rendőrségi hatáskörök esetében kell külön keretet kidolgozniuk annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen rendőrségi ellenőrzések ne eredményezzenek a határellenőrzéssel egyenértékű intézkedéseket. Jóllehet a Bíróság a Melki-ügyben (5) hozott ítéletében elismerte, hogy a tagállamoknak módjukban áll ilyen különös rendőrségi hatáskört létrehozni a belső határaik térségeiben, mely hatáskör kizárólag a terület e részeiben teszi lehetővé a fokozott személyazonosság-ellenőrzést, a Bíróság kimondta, hogy a tagállamok ilyen helyzetben kötelesek konkrét rendelkezéseket hozni a szóban forgó ellenőrzések intenzitására és gyakoriságára vonatkozóan. Ezen túlmenően amennyiben a vonatkozó rendelkezések az érintett személy magatartásától, valamint a közrend sérelmének veszélyét képező különös körülményektől vagy információktól függetlenül engedélyezik az ellenőrzést, a tagállamoknak biztosítaniuk kell a gyakorlati alkalmazáshoz útmutatóul szolgáló szükséges keretet annak elkerülése érdekében, hogy az ilyen rendőri intézkedések hatása a határellenőrzésével egyenértékű legyen.

               (10)

               Az elmúlt három év során számos tagállam (nevezetesen Ausztria, Belgium, a Cseh Köztársaság, Németország, Dánia, Hollandia, Franciaország, Olaszország, Szlovénia és Svájc) fokozta a rendőrségi ellenőrzéseket a határ menti területeken a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető megnövekedett veszélyre tekintettel. Előfordult, hogy az ilyen ellenőrzések egy adott közlekedési eszközre – például a vonatokra – vagy bizonyos határ menti területekre összpontosultak. A technológiai eszközök használata ugyancsak növekedést mutat ezzel összefüggésben. A Bizottság nem vitatta a szóban forgó esetek egyikét sem. Néhány ilyen eset példaként szolgálhat a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető tartós és megnövekedett veszélyek kezelésével kapcsolatos bevált gyakorlatokat illetően.

               (11)

               Az (EU) 2016/399 rendelet értelmében a határellenőrzés ideiglenes visszaállítására kizárólag kivételes körülmények között, végső eszközként kerülhet sor. Ezzel összefüggésben a Tanács (EU) 2017/246 végrehajtási határozata (6) kifejezetten arra ösztönözte a tagállamokat, hogy még a belső határellenőrzés ideiglenes visszaállításának bevezetése vagy meghosszabbítása előtt értékeljék, hogy a rendőrségi ellenőrzéssel nem érhető-e el ugyanaz az eredmény, mint az említett intézkedéssel.

               (12)

               Jóllehet bizonyos körülmények között már eleve nyilvánvaló lehet, hogy a rendőrségi ellenőrzések önmagukban nem elegendőek a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető azonosított veszélyek elhárítására (például egy terrortámadást követően a konkrét gyanúsítottak felkutatása céljából), más esetekben a visszaállított belső határellenőrzés célkitűzéseihez hasonló célok érhetők el a határ menti területeken folytatott fokozott rendőrségi ellenőrzések révén. Ezért egyfelől a belső határellenőrzés ideiglenes visszaállítására vonatkozó döntést megelőzően főszabály szerint értékelni kell más alternatív intézkedések lehetőségét. A tagállamoknak különösen a belső határellenőrzés előre kiszámítható események miatti ideiglenes visszaállítására vonatkozó döntések esetében bizonyítaniuk kell, hogy ilyen értékelést végeztek. Másfelől olyan konkrét esetekben, amikor a közrendet vagy a belső biztonságot sürgős és súlyos fenyegetések veszélyeztetik a belső határellenőrzés nélküli terület szintjén vagy nemzeti szinten, szükséges lehet az ideiglenes belső határellenőrzés azonnali visszaállítása.

               (13)

               Ezen ajánlás arra ösztönzi a tagállamokat, hogy hatékonyabban használják ki rendőrségi határköreiket, és a belső határellenőrzések ideiglenes visszaállítására vonatkozó döntéseik előtt a rendőrségi ellenőrzéseket részesítsék előnyben.

               (14)

               Függetlenül attól, hogy egy tagállam milyen intézkedést tesz a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyek elhárítása érdekében, biztosítania kell, hogy az adott intézkedés nem gördít szükségtelen akadályt a személyek és áruk szabad mozgásának útjába, valamint hogy az intézkedés indokolt és a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszéllyel arányos, továbbá teljes mértékben tiszteletben tartja az alapvető jogokat és különösen a megkülönböztetésmentesség elvét.

               (15)

               A belső határellenőrzés nélküli terület működésének alapját a határokon átnyúló rendőrségi együttműködés kísérő intézkedéseinek tagállamok általi hatékony és eredményes alkalmazása is képezi. A rendőrségi együttműködés területére vonatkozóan eddig elvégzett schengeni értékelésekből kitűnik, hogy jóllehet a tagállamok általában jogilag megfelelnek a schengeni vívmányoknak, számos akadály hátráltatja azoknak a határokon átnyúló rendőrségi együttműködést biztosító eszközöknek a gyakorlati alkalmazását, amelyek a tagállamok rendelkezésére állnak. A Bizottság ezért arra ösztönzi a tagállamokat, hogy törekedjenek ezen akadályok felszámolására a határokon átnyúló fenyegetések hatékonyabb kezelése érdekében.

               (16)

               A közös rendőrségi járőrszolgálatok és az operatív rendőrségi együttműködést szolgáló más létező eszközök hozzájárulnak a belső határellenőrzés nélküli területek belső biztonságához. A határokon áthaladó vonatokon teljesített járőrszolgálatok például egyértelműen fokozzák a biztonságot azáltal, hogy kiküszöbölik az olyan helyzeteket, amikor az ellenőrzések szimmetriájának hiánya következtében kárba vesznek a csupán a határ egyik oldalán tett erőfeszítések. Számos tagállam vezetett be olyan gyakorlatot, amely megkönnyíti vagy lehetővé teszi közös rendőrségi műveletek végrehajtását (például a Németország és Lengyelország által a határaikon felállított, közös járőrtevékenységre vagy más műveletekre összpontosító közös rendőrőrsök, az osztrák-cseh határon közös vizsgálatok céljából létrehozott mikrocsapatok, Ausztria, Németország, Franciaország, Olaszország és Magyarország közös vasúti járőrszolgálatai vagy a német rendőrség által különösen a határ menti régiókban teljesített járőrszolgálat céljából más tagállamokból toborzott állampolgárok). A Bizottság a többi tagállamot is e bevált gyakorlatok követésére ösztönzi.

               (17)

               A határ menti régiókon osztozó tagállamok közötti közös fenyegetettség-elemzés és határokon átnyúló információcsere segítséget nyújthat az azonosított fenyegetések kezelését célzó hatékony rendőrségi ellenőrzések kidolgozásához. Az ilyen együttműködés kiterjedhet konkrét határokon átnyúló közlekedési útvonalakra, valamint a bűncselekmények elkövetése során gyakran használt konkrét közlekedési eszközökre, a határ menti területeken kívül folytatott célzott rendőrségi ellenőrzések lehetővé tétele érdekében. Az ilyen rendőrségi ellenőrzés az érintett tagállamok előtt álló, a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyek elhárításának közös eszköze lehet. A Bizottság ezért fontosnak tartja, hogy a tagállamokat a határokon átnyúló együttműködés további elmélyítésére ösztönözze.

               (18)

               A határokon átnyúló rendőrségi együttműködés erősítése érdekében a tagállamok támogatást kérhetnek a Bizottságtól ezen ajánlás végrehajtásához. Az ilyen támogatás hozzájárulhat például a bevált gyakorlatok tagállami gyakorló szakemberek, illetve döntéshozók közötti megosztásának megkönnyítéséhez, valamint a tagállamok és az illetékes ügynökségek (az Europol és az Európai Határ- és Parti Őrség) közötti együttműködés elmélyítéséhez. Hozzájárulhat továbbá a határokon átnyúló együttműködési struktúrák – például a rendőrségi és vámügyi együttműködési központok – továbbfejlesztéséhez is. Ezen túlmenően a Bizottság támogatást nyújt majd a – többek között a határokon átnyúló operatív rendőrségi együttműködés területét érintő bevált gyakorlatokat ismertető – 2011-es schengeni katalógus (7) tagállamoktól származó információk alapján történő frissítéséhez, valamint a határokon átnyúló műveletekről szóló kézikönyv (8) nemzeti tájékoztatóinak naprakésszé tételéhez is.

               (19)

               Amint azt a közelmúltbeli migrációs válság bizonyította, az irreguláris migránsok ellenőrzés nélküli másodlagos mozgása komoly fenyegetést jelenthet közrendre és a belső biztonságra. A kétoldalú visszafogadási egyezményeknek a 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) 6. cikkének (3) bekezdése szerinti megfelelő alkalmazása döntő fontosságú lehet a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok másodlagos mozgásának kezelése során. A kétoldalú egyezmények révén szintén a belső határokon végzett célzott határellenőrzésekhez hasonló eredmények érhetők el a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyek kezelése tekintetében, miközben a jóhiszemű utazók mozgására gyakorolt hatás korlátozott marad. Következésképpen fontos, hogy a tagállamok hatékonyan alkalmazzák a kétoldalú visszafogadási egyezményeket, a Bizottság (EU) 2017/432 ajánlásának (10) betartása mellett.

               (20)

               A Bizottság megítélése szerint ezen ajánlás végrehajtásához észszerű határidőre van szükség; ezért a Bizottság azt ajánlja, hogy a tagállamok az ajánlást a lehető leghamarabb, de legkésőbb 6 hónapon belül hajtsák végre.

               (21)

               Ezen ajánlást az alapvető jogok teljes körű tiszteletben tartása mellett kell végrehajtani.

               (22)

               Ezen ajánlás címzettje valamennyi olyan schengeni állam, amelyre nézve az (EU) 2016/399 rendelet III. címében foglalt rendelkezések kötelezőek,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

      A rendőrségi ellenőrzések hatékonyabb alkalmazása

               (1)

               A schengeni térségen belül a közrendet és a belső biztonságot fenyegető veszélyek megfelelő kezelése érdekében a tagállamok – amennyiben szükséges és a nemzeti jogukkal összhangban indokolt – az alábbi intézkedéseket hajtják végre:

                           a)

                           a rendőrségi ellenőrzések intenzívebbé tétele az ország egész területén, ideértve a határ menti területeket is;

                           b)

                           rendőrségi ellenőrzések végzése a fő közlekedési útvonalakon, ideértve a határ menti területeket is;

                           c)

                           a rendőrségi ellenőrzések hozzáigazítása a körülményekhez a határ menti területeken folyamatos kockázatértékelés alapján, egyúttal biztosítva, hogy e rendőrségi ellenőrzések célja nem a határellenőrzés;

                           d)

                           a korszerű technológiák alkalmazása a járművek és a forgalom figyelemmel kísérése érdekében.

      A rendőrségi ellenőrzések előnyben részesítése a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyek esetén

               (2)

               A közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyhelyzet kialakulása esetén a tagállamok fontolóra veszik az (EU) 2016/399 rendelet III. címe II. fejezetének alkalmazását, mindenekelőtt azt értékelve, hogy a helyzet megfelelően orvosolható-e a rendőrségi ellenőrzések egész területre vonatkozó fokozásával, ideértve a határ menti területeket is.

      A határokon átnyúló rendőrségi együttműködés erősítése

               (3)

               A közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyek kezelését célzó határokon átnyúló rendőrségi együttműködés erősítése érdekében a tagállamok az alábbiakat teszik:

                           a)

                           újraértékelik, hogy jelenleg milyen mértékben használják ki a határokon átnyúló operatív rendőrségi együttműködést szolgáló valamennyi rendelkezésre álló eszközt, ideértve a közös járőrszolgálatokat, a közös műveleteket, a közös nyomozócsoportokat, a határon átnyúló üldözéseket, a határon átnyúló megfigyeléseket, valamint a rendőrségi és vámügyi együttműködési központokat;

                           b)

                           a szomszédos tagállamokkal együttműködve törekednek a határokon átnyúló operatív rendőrségi együttműködést szolgáló eszközök teljes körű alkalmazását gátló jogi vagy operatív akadályok megszüntetésére;

                           c)

                           szükség esetén közös fenyegetettség-elemzést és határokon átnyúló információcserét dolgoznak ki és vezetnek be a szomszédos tagállamokkal a közös belső határok mentén fekvő területeken a közrendet vagy a belső biztonságot fenyegető veszélyek kezelését célzó közös fellépések támogatása érdekében, többek között a belső határ menti területeiken folytatott összehangolt rendőrségi ellenőrzések révén is;

                           d)

                           értékelik a közös műveletek javítását célzó műszaki beruházások szükségességét, nevezetesen a felügyelet és a felderítés tekintetében.

      A tagállamok közötti kétoldalú visszafogadási egyezmények vagy megállapodások hatékony alkalmazása

               (4)

               Annak érdekében, hogy a rendőrségi ellenőrzések és a rendőrségi együttműködés az engedély nélküli másodlagos mozgások hatékony visszaszorítását eredményezzék, amennyiben az ilyen mozgások konkrét fenyegetést jelentenek a közrendre vagy a belső biztonságra, a tagállamok az alábbiakat teszik:

                           a)

                           azon harmadik országbeli állampolgárokat, akik a területükön áthaladtak, mielőtt egy másik tagállamban feltartóztatták őket, a 2008/115/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdésével összhangban visszafogadják, az említett irányelv hatálybalépésének időpontjában (2009. január 13-án) – különösen a szomszédos tagállamok között – érvényben lévő kétoldalú egyezmények vagy megállapodások rendelkezéseinek megfelelően;

                           b)

                           valamennyi szükséges intézkedést – ideértve az illetékes hatóságok közötti operatív gyakorlatok kialakítását és a közöttük folytatott információcsere megkönnyítését – megtesznek annak érdekében, hogy az érintett tagállamok mielőbb lezárják az ilyen kétoldalú egyezmények vagy megállapodások szerinti eljárásokat, és így az átadásokra a lehető leghamarabb sor kerülhessen;

                           c)

                           amennyiben valamely tagállam úgy dönt, hogy nem alkalmazza a kétoldalú visszafogadási egyezmény vagy megállapodás rendelkezéseit vagy az érintett harmadik országbeli állampolgárokat egy másik tagállam veszi vissza, biztosítják a visszatérési eljárásnak a 2008/115/EK irányelvvel és az (EU) 2017/432 ajánlással összhangban történő megindítását.

      Kelt Brüsszelben, 2017. május 12-én.

            a Bizottság részéről

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            a Bizottság tagja

      (1)  COM(2012)230, a 2011. november 1.–2012. április 30. közötti időszakot lefedő jelentés.
   http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0230:FIN:HU:PDF

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2016/399 rendelete (2016. március 9.) a személyek határátlépésére irányadó szabályok uniós kódexéről (Schengeni határellenőrzési kódex) (HL L 77., 2016.3.23., 1. o.).

      (3)  A Bíróság C-278/12. sz. Adil-ügyben 2012. július 19-én hozott ítélete, ECLI:EU:C:2012:508.

      (4)  Az Adil-ügyben hozott ítélet (ECLI:EU:C:2012:508) 65. pontja.

      (5)  A Bíróság C-188/10. és C-189/10 sz., Melki és Abdeli egyesített ügyekben 2010. június 22-én hozott ítéletének 73. és 74. pontja, ECLI:EU:C:2010:363.

      (6)  A Tanács (EU) 2017/246 végrehajtási határozata (2017. február 7.) a schengeni térség általános működését veszélyeztető kivételes körülmények fennállása esetén végzendő ideiglenes belső határellenőrzés fenntartására vonatkozó ajánlásról (HL L 36., 2017.2.11., 59. o.).

      (7)  15785/3/10 REV 3. sz. tanácsi dokumentum.

      (8)  10505/4/09 REV 4. sz. tanácsi dokumentum.

      (9)  Az Európai Parlament és a Tanács 2008/115/EK irányelve (2008. december 16.) a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról (HL L 348., 2008.12.24., 98. o.).

      (10)  A Bizottság (EU) 2017/432 ajánlása (2017. március 7.) a 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv végrehajtása során a visszatérések hatékonyságának javításáról (HL L 66., 2017.3.11., 15. o.).


title: A Bizottság ajánlása (2005. március 29.) a bérelt vonalak biztosításáról az Európai Unióban – 2. rész – Nagykereskedelmi bérelt vonalak részáramköreinek árazási vonatkozásai (az értesítés a C(2005) 951. számú dokumentummal történt)EGT vonatkozású szöveg

text:
               1.4.2005

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 83/52

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2005. március 29.)
   a bérelt vonalak biztosításáról az Európai Unióban – 2. rész – Nagykereskedelmi bérelt vonalak részáramköreinek árazási vonatkozásai
   (az értesítés a C(2005) 951. számú dokumentummal történt)
   (EGT vonatkozású szöveg)
   (2005/268/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) (a „keretirányelv”) és különösen annak 19. cikke (1) bekezdésére,
   mivel:

               (1)

               Az új belépőknek (vagy más „engedéllyel rendelkező szolgáltatóknak”) gyakran a már meglévőkre kell hagyatkozniuk, hogy helyi bérelt áramkört biztosítsanak az ügyfél telephelyének egy új belépő hálózatával történő összekapcsolásához („bérelt vonal részáramköre”).

               (2)

               Az egyetemes szolgáltatásnak és az együttműködési képességnek a nyílt hálózatellátás (ONP) elvei alkalmazása révén történő biztosítását szolgáló távközlési összekapcsolásról szóló, 1997. június 30-i 97/33/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) szerint és a nyílt hálózatellátás bérelt vonalakra történő alkalmazásáról szóló, 1992. június 5-i 92/44/EGK tanácsi irányelv (3) szerint, amelyek most hatályukat vesztették (4), a bérelt vonalakat üzemeltető bizonyos szervezetek kötelesek voltak bérelt vonalas szolgáltatásaikat (a bérelt vonali részáramköröket is beleértve) a megkülönböztetésmentesség és a költségalapúság alapelvei szerint nyújtani.

               (3)

               A keretirányelv 27. cikkével és az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) („egyetemes szolgáltatási irányelv”) 16. cikkének (1) bekezdésével, és az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) („hozzáférési irányelv”) 7. cikkével összhangban a korábbi kötelezettségeket ezért addig kell fenntartani, amíg az érintett piacokat felül nem vizsgálták a keretirányelv 16. cikkével és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikkének (3) bekezdésével összhangban.

               (4)

               A keretirányelv 16. cikkének (4) bekezdésével összhangban, amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy egy érintett piacon nem hatékony a verseny, meghatározza az e piacon jelentős piaci erővel rendelkező vállalkozásokat, és az ilyen vállalkozások számára megfelelő konkrét szabályozó kötelezettségeket állapít meg, illetve a már létező ilyen kötelezettségeket fenntartja vagy módosítja. Az egyetemes szolgáltatási irányelv 18. cikkének (1) bekezdésével összhangban, amennyiben egy nemzeti szabályozó hatóság azt állapítja meg, hogy a bérelt vonalak minimális készletét nyújtó piacon nincs hatékony verseny, meghatározza azokat a vállalkozásokat, amelyek jelentős piaci erővel rendelkeznek, és megállapítja a bérelt vonalak minimális készletének szolgáltatására vonatkozó kötelezettségeket és az ilyen szolgáltatásokra vonatkozó feltételeket. A továbbiakban a fenti irányelvek szerinti kötelezettségekkel rendelkező vállalkozások, mint „bejelentett szolgáltatók” szerepelnek.

               (5)

               2003. február 11-én a Bizottság elfogadott egy, az elektronikus hírközlési szektoron belül az érintett piacokat meghatározó ajánlást az érintett termékek és szolgáltatások piacairól (7), amelyeket a nemzeti szabályozó hatóságoknak elemezni kell a keretirányelv 15. cikkének rendelkezései szerint. A jegyzék tartalmazza a nagykereskedelmi bérelt vonalak végződtetési szegmenseit és a nagykereskedelmi bérelt vonalak trönkszegmenseit.

               (6)

               A bérelt vonali részáramkörök szolgáltatása beletartozik a Bizottság 2003. február 11-i ajánlásában szereplő nagykereskedelmi bérelt vonalak végződtetési szegmenseinek piacába, valamint megfelelő vonalhosszúságok esetén a nagykereskedelmi bérelt vonalak trönkszegmenseinek piacába is. A nemzeti szabályozó hatóságoknak kell eldöntenie a nemzeti piacukra jellemző hálózati topológiától függően, hogy mi tekintendő végződtetési szegmensnek.

               (7)

               A nemzeti szabályozó hatóságoknak a keretirányelv 15. és 16. cikke szerint és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke (3) bekezdése szerint végzett piaci felülvizsgálatainak és piaci erő felméréseinek fenntartása mellett a tagállamok által nyújtott információ a rosszabbodó problémák tartós sémáját tárja fel a bejelentett szolgáltatók által adott bérelt vonali részáramkörök árszintjével kapcsolatban, és megerősíti az ilyen árak eltéréseivel kapcsolatos problémákat.

               (8)

               Amennyiben a hozzáférési irányelv 13. cikkével vagy az egyetemes szolgáltatási irányelv 18. cikkével összhangban egy nemzeti szabályozó hatóság kötelezettségeket állapít meg az áralapúságra a bérelt vonali részáramkörök tekintetében, számításba veheti azt a tényt, hogy az érintett szolgáltatótól kapott költséginformáció esetleg nem tükrözi teljes mértékben egy korszerű technológiákat alkalmazó hatékony szolgáltató költségeit. Szintén számításba veheti az összevethető versenypiacokon rendelkezésre álló árakat az előírt költségmegtérülési mechanizmusokra vagy árazási módszertanokra való tekintettel.

               (9)

               Ilyen körülmények között az ajánlott ármaximumok közzétételének a bérelt vonali részáramkörökre vonatkozóan tájékoztatást és útmutatást kell nyújtania a nemzeti szabályozó hatóságoknak, hogy miként alkalmazzák a bérelt vonalak szolgáltatásának jelenlegi legjobban bevált gyakorlatát, amikor szabályozási intézkedéseket gondolnak ki azon bérelt vonali piacok számára, amelyek területén a verseny nem kellően hatékony. Ily módon hozzájárulna a belső piac fejlesztéséhez azáltal, hogy javítaná az egész EU-ra kiterjedő következetességet a szabályozási keretrendszer alkalmazásában, és így elősegítené a versenyképesebb és költséghatékonyabb bérelt vonali piac létrehozását.

               (10)

               Ezen ajánlásban az ármaximumok képzése figyelembe veszi az átlagárakat azokban a tagállamokban, amelyek lehetővé teszik a bejelentett szolgáltatóknak az árrugalmasságot a különböző földrajzi térségekben.

               (11)

               Amint azt a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése meghatározza, a nemzeti szabályozó hatóságok megkövetelhetik egy JPE-ként kijelölt vállalkozástól, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelhetik az árak kiigazítását is.

               (12)

               A Bizottság legkésőbb 2006. július 31-ig megfontolja, hogy szükséges-e felülvizsgálni ezen ajánlást a változó technológiák és piacok figyelembevétele miatt.

               (13)

               A hírközlési bizottsággal konzultáció folyt a keretirányelv 22. cikke (2) bekezdésében hivatkozott eljárásnak megfelelően,

         AJÁNLJA:

               1.

               Az ajánlás alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:

                           a)

                           „bérelt vonal részáramköre” (LLPC): az ügyfél telephelye és az engedéllyel rendelkező más szolgáltató összekapcsolási pontja közötti dedikált kapcsolatot jelenti a másik bejelentett szolgáltató hálózati csomópontjánál (vagy annak közelében), és egy nagykereskedelmi bérelt vonal egy adott típusának kell tekinteni, amelyet az engedéllyel rendelkező más szolgáltató arra használhat, hogy szolgáltatásokat nyújtson a kiskereskedelmi felhasználóknak, más szolgáltatóknak, vagy saját használatára, mint például, de nem kizárólagosan, bérelt vonalakra, a kapcsolt telefonhálózathoz történő csatlakozásra, adatátviteli szolgáltatásokra vagy szélessávú elérésre;

                           b)

                           „vonalhosszúság”: a vonal két végének helye közötti sugárirányú távolságot jelenti, vagyis az összekapcsolási ponttól az ügyfél telephelyéig;

                           c)

                           „ügyfél”: az engedéllyel rendelkező más szolgáltató ügyfelét jelenti.

               2.

               Amikor a nemzeti szabályozó hatóság az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapít meg vagy tart fenn a 2002/19/EK irányelv („hozzáférési irányelv”) 13. cikke (1) bekezdése szerint a bérelt vonali részáramköröket nyújtó szolgáltatók tekintetében, akkor a nemzeti hatóságoknak:

                           a)

                           biztosítaniuk kell, hogy a bérelt vonali részáramkör szolgáltatásával társított árak csak a mögöttes hálózati elemeknek és a kért szolgáltatásoknak a költségeit tükrözzék, beleértve az ésszerű megtérülési arányt is. Konkrétan, a tarifastruktúra tartalmazhat egyszeri csatlakozási díjakat, amelyek a kért szolgáltatás igazolt kezdeti megvalósítási költségeit fedezik (pl. adott berendezések, vonalbeállítás, tesztelés és emberi erőforrások), és havi díjakat, amelyek a szolgáltatott berendezések és erőforrások fenntartásának és használatának folyamatos költségét fedezik;

                           b)

                           biztosítaniuk kell, hogy a mellékletben felsorolt, a bizottsági szolgáltatások munkadokumentumában megadott áradatokon és módszertanon alapuló, a bérelt vonali részáramkörökre vonatkozó ármaximumokat tiszteletben tartsák, kivéve ha megbízható bizonyíték áll rendelkezésre a nemzeti szabályozó hatóság által jóváhagyott költségszámítási elemzésből, hogy az ajánlott maximum olyan árszintet eredményezne, amely alacsonyabb a mögöttes hálózati elemek és a kért szolgáltatások hatékony költségénél, az ésszerű megtérülési arányt is figyelembe véve.
                           Az ajánlott ármaximumok kiszámítására használt módszertant – ahogy az a Bizottság munkatársainak (8) munkadokumentumában szerepel – megfelelőnek tekintjük arra, hogy lefedje az elismert költségkülönbségeket a különböző tagországokban lévő különböző szolgáltatók között;

                           c)

                           gyakorolniuk kell a hozzáférési irányelv 13. cikkében biztosított jogaikat, hogy a javasolt díjak teljes körű indoklását kérjék, és szükség szerint megkövetelhetik a díjak kiigazítását is.

               3.

               Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2005. március 29-én.

            a Bizottság részéről

         Viviane REDING

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 108., 2002.4.24., 33. o.

      (2)  HL L 199., 1997.7.26., 32. o. A 98/61/EK irányelvvel (HL L 268., 1998.10.3, 37. o.) módosított irányelv.

      (3)  HL L 165., 1992.6.19., 27. o. A legutóbb a 98/80/EK bizottsági határozattal (HL L 14., 1998.1.20., 27. o.) módosított irányelv.

      (4)  Ezeket az irányelveket 2003. július 24-ével a keretirányelv 26. cikke hatályon kívül helyezte.

      (5)  HL L 108., 2002.4.24., 51. o.

      (6)  HL L 108., 2002.4.24., 7. o.

      (7)  C(2003) 497 (HL L 114., 2003.5.8., 45. o.).

      (8)  „Commission staff working document – Methodology, reference configuration and data of leased lines in Member States related to the Commission recommendation on the provision of leased lines in the European Union – Part 2 – Pricing aspects of wholesale leased line part circuits” – http://europa.eu.int/information_society/topics/ecomm/useful_information/library/commiss_serv_doc/index_en.htm

      MELLÉKLET

                  (euróban)

                  Kapacitás

                  Plafon a havi díj és az egyszeri csatlakozási díj 1/24-e összegére legfeljebb 2 km hosszúságú áramkörnél

                  Plafon a havi díj és az egyszeri csatlakozási díj 1/24-e összegére legfeljebb 5 km hosszúságú áramkörnél

                  Plafon a havi díj és az egyszeri csatlakozási díj 1/24-e összegére legfeljebb 15 km hosszúságú áramkörnél

                  Plafon a havi díj és az egyszeri csatlakozási díj 1/24-e összegére legfeljebb 50 km hosszúságú áramkörnél

                  Plafon az egyszeri csatlakozási díjra

                  64 kbit/s

                  61

                  78

                  82

                  99

                  542

                  2 Mbit/s

                  186

                  248

                  333

                  539

                  1 112

                  34 Mbit/s

                  892

                  963

                  1 597

                  2 539

                  2 831

                  155 Mbit/s

                  1 206

                  1 332

                  1 991

                  4 144

                  3 144


title: A Tanács ajánlása ( 2012. július 10. ) Portugália 2012. évi nemzeti reformprogramjáról és Portugália 2012–2016-os időszakra vonatkozó stabilitási programjáról szóló tanácsi vélemény adásáról

text:
               24.7.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 219/69

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2012. július 10.)
   Portugália 2012. évi nemzeti reformprogramjáról és Portugália 2012–2016-os időszakra vonatkozó stabilitási programjáról szóló tanácsi vélemény adásáról
   2012/C 219/20
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), melyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A Tanács 2011. július 12-én ajánlást (3) fogadott el Portugália 2011. évi nemzeti reformprogramjáról.

               (4)

               A Bizottság 2011. november 23-án elfogadta a második éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció második európai szemeszterét.

               (5)

               Az Európai Parlament az 1466/97/EK rendelettel összhangban megfelelően részt vett az európai szemeszterben, és 2012. február 15-én elfogadta a 2012. évi éves növekedési jelentés foglalkoztatási és szociális vonatkozásairól szóló állásfoglalást és a 2012. évi éves növekedési jelentéshez való hozzájárulásról szóló állásfoglalást.

               (6)

               Az Európai Tanács 2012. március 2-án jóváhagyta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedést elősegítő költségvetési konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás normál feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.

               (7)

               Az Európai Tanács 2012. március 2-án arra is felkérte az Euro Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.

               (8)

               Portugália 2012. május 2-án benyújtotta a 2012–2016-os időszakra vonatkozó stabilitási programját, 2012. május 7-én pedig a 2012-es nemzeti reformprogramját.

               (9)

               A Tanács 2011. május 17-én elfogadta a 2011/344/EU végrehajtási határozatot (4), amely középtávú pénzügyi támogatást bocsát Portugália rendelkezésére a 2011 és 2014 közötti hároméves időszakra az európai pénzügyi stabilizációs mechanizmus létrehozásáról szóló, 2010. május 11-i 407/2010/EU tanácsi rendelettel (5) összhangban. Az ehhez társuló, 2011. május 17-én aláírt egyetértési megállapodás és annak egymást követő kiegészítései meghatározták a pénzügyi segítség folyósításának gazdaságpolitikai feltételeit.

               (10)

               Portugália számos fronton eredményeket ért el, azonban továbbra is jelentős kihívásokkal kell szembenéznie. A költségvetési célok megvalósítása továbbra is döntő fontosságú, ha a kormány a gazdasági kiigazítási programidőszakban újból teljes piaci hozzáféréshez kíván jutni. Annak érdekében, hogy minél alacsonyabbak legyenek a 2012-es költségvetési célok kockázatai, kiemelten fontos a gazdasági kiigazítási program strukturális költségvetési intézkedéseinek gyors és határozott végrehajtása. Ezzel egyidejűleg a kormánynak folytatnia kell azokat a reformokat, amelyekkel kezelhetők Portugália versenyképességi kihívásai. A 2012. évi költségvetés nem vette át a „fiskális leértékeléssel” kapcsolatos korábbi terveket. Ennélfogva még fontosabb a munkaerő- és termékpiacokkal kapcsolatos olyan további strukturális reformok mihamarabbi elfogadása, amelyek a fajlagos munkaköltség csökkentésére, a rugalmasság fokozására és a piacra lépés akadályainak korlátozására irányulnak. A reformok útjában álló, mélyen beágyazott hagyományos érdekek legyőzéséhez kitartásra és eltökéltségre lesz szükség a kormány részéről.

               (11)

               A gazdasági kiigazítási program harmadik felülvizsgálata összességében arra a következtetésre jutott, hogy a 2011. május 17-i egyetértési megállapodásban meghatározott feltételek végrehajtása Portugáliában jó úton halad. Az ország a GDP 5,9 %-ának megfelelő 2011-es költségvetési hiánycélt még túl is teljesítette a GDP 3,5 %-át kitevő banki nyugdíjalapok állami rendszerbe történő transzferje révén. 2011-ben a GDP-arányos strukturális konszolidáció ezen egyszeri intézkedés ellenére is jelentős, 3,5 %-os szintet mutatott. A bankok jó úton haladnak afelé, hogy 2012 végéig teljesítsék a gazdasági kiigazítási programban rögzített tőkekövetelményeket, de tőkepozíciójukon 2012-ben tovább kell javítaniuk, a program követelményeinek, valamint az Európai Bankhatóságnak az államadósság fedezésére, a speciális helyszíni vizsgálati programra és a banki magánnyugdíjalapok tervezett transzferjére vonatkozó követelményeinek megfelelően. 2012. június elején a portugál kormány bejelentette, hogy három nagy bank számára állami pénzeszközöket biztosít a gazdasági kiigazítási program szerinti tőkekövetelmények teljesítése érdekében. A gazdasági kiigazítási program személyzeti szinten elvégzett, 2012. június elején lezárult negyedik felülvizsgálata megerősítette a harmadik felülvizsgálat azon megállapítását, hogy a program végrehajtása jó úton halad.

               (12)

               2011-ben az export és a fogyasztás a vártnál jobban teljesített, ami az előrejelzésekhez képest valamelyest mérsékelt GDP-visszaesést eredményezett. 2011 negyedik negyedévében és 2012 elején azonban gyengült a belső kereslet, drasztikusan emelkedett a munkanélküliség, és a vállalkozói bizalom is romlott. A Bizottság szolgálatainak tavaszi előrejelzése szerint a 2012-re vonatkozó kilátások romlást mutatnak, és a jelenlegi előrejelzés szerint 3,3 %-os lesz a GDP-visszaesés. A gazdasági növekedés 2013-ban gyengébb lesz majd az eredetileg vártnál. A portugál export Unión kívüli piacirészesedés-növekedése és az import jelentős visszaesése ez idáig rendkívül gyors külső korrekciót eredményezett, amely tartóssága azonban kérdéses. Portugália tetemes külső adóssága miatt további jelentős strukturális kiigazítások szükségesek.

               (13)

               A 2012. évi költségvetés 4,5 %-os GDP-arányos költségvetési hiányt irányoz elő, ami megfelel a gazdasági kiigazítási program követelményeinek és a túlzotthiány-eljárás keretében a Tanács Portugáliához intézett ajánlásainak. A stabilitási programban ismertetett középtávú költségvetési konszolidációs tervek szintén összhangban állnak a gazdasági kiigazítási programban meghatározott, a hiányra vonatkozó értékekkel, és 2013-ra várhatóan 3 %-os lesz a hiány-GDP arány. A 2012. évi költségvetés a GDP 5 %-át meghaladó – állandó strukturális intézkedésekből álló – konszolidációs intézkedéseket is tartalmaz. Az intézkedések kétharmada a kiadási oldalon található, ide sorolható a közszférabeli fizetések és nyugdíjak csökkentése, az állami alkalmazottak számának (teljes munkaidős egyenérték) 2 %-os csökkentése, valamint az állami tulajdonban lévő vállalkozások racionalizálása. A bevételi oldalon a költségvetés kilátásba helyezi az adómentességek csökkentését, az általános héamérték alá vont termékek és szolgáltatások számának bővítését, a személyijövedelem-adó, a társasági adó és a jövedéki adó megemelését, valamint az adókikerülés és adócsalás elleni küzdelem fokozását. Becslések szerint tovább csökken a hiány, amely 2014-ben a GDP 1,8 %-ának, 2015-ben pedig 1 %-ának felel majd meg. A költségvetési célok fő kockázatai elsősorban az állami tulajdonú vállalatok ágazatához, illetve a helyi és regionális önkormányzatokhoz fűződnek. A strukturális egyenleg tekintetében a strukturális költségvetési kiigazítás 2011–2012-ben várhatóan meghaladja a GDP 7 %-át. A GDP 0,5 %-ának megfelelő középtávú költségvetési cél kellőképpen tükrözi a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeit. Az államadósság 2013-ban 115,7 %-os GDP-arányos csúcsértéket ér el, majd fokozatosan csökkenni fog. A gazdasági kiigazítási program személyzeti szinten elvégzett negyedik felülvizsgálata megerősítette, hogy a 2012-es költségvetési hiánycél tartható, mivel 2012 első négy hónapjában a költségvetés végrehajtása megfelelt a várakozásoknak, és a munkanélküliség drasztikus növekedéséből, valamint a növekedésnek az adóztatás szempontjából a költségvetési előrejelzésekhez képes kevésbé kedvező összetételéből eredő lefelé mutató kockázatokat a költségvetés más részeibe bevezetett megtakarítások ellensúlyozzák.

               (14)

               Portugália mostanáig figyelemreméltó előrelépéseket tett, és gazdasági kiigazítási program teljes körű sikeressége döntően függ a gazdaság évtizedes stagnálásáért felelős merevségek és szűk keresztmetszetek felszámolására irányuló, átfogó strukturális reformok végrehajtásától. Jó úton halad a munkaerőpiac, az egészségügy, a lakhatás, az igazságszolgáltatás, valamint a csődeljárási és általános szabályozás – többek között a versenyszabályozási keret – területén folytatott mélyreható és ambiciózus reformprogram. A privatizáció is kifejezetten sikeres volt eddig. A hálózatos iparágak eredményei viszont vegyesek. Az energiaágazatra vonatkozóan kidolgozott átfogó stratégiát, amely a túlzott mértékű járadékok problémájának megoldása révén segít felszámolni az ágazat növekvő adósságát, beterjesztették, és azt az elkövetkező hónapokban végre kell hajtani.

               (15)

               A strukturális alapoknak a fiatalok foglalkoztatására és a versenyképességre (különösen a kis- és középvállalkozások esetében) összpontosító stratégiai átprogramozása folyamatban van. Az új intézkedések fokozott fellépést eredményeznek a foglalkoztatási startkártya, a képzések és szakmai képesítések, valamint a kis- és középvállalkozások forráshoz jutása területén.

               (16)

               Portugália számos vállalást tett az Euro Plusz Paktum keretében. E vállalások, illetve a 2011-ben előterjesztett vállalások végrehajtása a versenyképesség és a foglalkoztatási ráta javításához, valamint az államháztartási fenntarthatósághoz és a pénzügyi fenntarthatóság fokozásához kapcsolódnak,

         AJÁNLJA, hogy Portugália a 2012–2013-as időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
   Hajtsa végre a 2011/344/EU végrehajtási határozatban megállapított, valamint a 2011. május 17-i egyetértési megállapodásban és annak későbbi kiegészítéseiben tovább pontosított intézkedéseket.

      Kelt Brüsszelben, 2012. július 10-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         V. SHIARLY

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  2012-re érvényben tartja a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2012. április 26-i 2012/238/EU tanácsi határozat (HL L 119., 2012.5.4., 47. o.).

      (3)  HL C 216., 2011.7.22., 1. o.

      (4)  HL L 159., 2011.6.17., 88. o.

      (5)  HL L 118., 2010.5.12., 1. o.


title: A Tanács (EU) 2015/1184 ajánlása (2015. július 14.) a tagállamok és az Európai Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról

text:
               18.7.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 192/27

         A TANÁCS (EU) 2015/1184 AJÁNLÁSA
   (2015. július 14.)
   a tagállamok és az Európai Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   mivel:

               (1)

               A Szerződés előírja a tagállamoknak, hogy közös érdekű ügynek kell, hogy tekintsék és a Tanácsban össze kell, hogy hangolják gazdaságpolitikájukat. A Szerződés továbbá előírja, hogy a Tanács feladata, hogy a tagállami és uniós szakpolitikák irányvonalának meghatározása céljából átfogó gazdaságpolitikai és foglalkoztatási iránymutatásokat fogadjon el.

               (2)

               Az Unió a Szerződéssel összhangban szakpolitikai koordinációs eszközöket alakított ki és alkalmaz a költségvetési politika és a makroszerkezeti politikák területén. Az európai szemeszter keretében e különböző eszközökből kialakítják az integrált, többoldalú gazdasági és költségvetési felügyelet átfogó keretét. A Bizottság 2015-ös éves növekedési jelentésében foglaltak szerinti egyszerűsítés és megerősítés következtében tovább kell javuljon az európai szemeszter működése.

               (3)

               A pénzügyi és gazdasági válság során egyértelműen kiderült, hogy hol vannak az Unió és tagállamai gazdaságának gyenge pontjai. Az is nyilvánvalóvá vált, hogy a tagállamok gazdaságai és munkaerőpiacai nagymértékben függenek egymástól. Emellett egyes tagállamokban az államadósság szintjének erőteljes növekedése miatt veszélybe került a költségvetés fenntarthatósága. Napjaink legnagyobb kihívása abban áll, hogy az Unióban megvalósítsuk az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedést és a munkahelyteremtést. Ehhez mind uniós, mind nemzeti szinten a Szerződésnek megfelelő és az uniós gazdasági kormányzással összehangolt, koordinált és ambiciózus szakpolitikai intézkedésekre van szükség. A szakpolitikai intézkedésnek részét kell, hogy képezze a beruházások fellendítése, a strukturális reformok iránti elkötelezettség megújítása, valamint a felelősségteljes költségvetési gazdálkodás.

               (4)

               A tagállamoknak és az Uniónak a válság társadalmi hatásaival is foglalkozniuk kell, és arra kell törekedniük, hogy olyan összetartó társadalmat alakítsanak ki, amelyben az emberek képesek az előttük álló változások előzetes felmérésére, képesek megfelelően reagálni ezekre, és mind a társadalomban, mind a gazdaságban aktív szerepet tudnak betölteni. Egyenlő hozzáférési feltételeket és lehetőségeket kell teremteni mindenkinek, valamint csökkenteni kell a szegénységet és a társadalmi kirekesztettséget, különösen a munkaerőpiac és a szociális jóléti rendszerek eredményes működésének biztosítása és a munkaerő-piaci részvétel akadályainak megszüntetése révén. A tagállamoknak gondoskodniuk kell továbbá arról is, hogy a gazdasági növekedés előnyeiből minden polgár és minden régió részesüljön.

               (5)

               A tagállami gazdaság- és foglalkoztatáspolitikára vonatkozó integrált iránymutatásoknak megfelelő intézkedések végrehajtása nagyban hozzájárul az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedést célzó Európa 2020 stratégia (Európa 2020 stratégia) célkitűzéseinek megvalósításához. Az Európa 2020 stratégiát egy integrált európai és nemzeti szakpolitikai intézkedéscsomagnak kell megerősítenie, amelyet az Uniónak és a tagállamoknak végre kell hajtaniuk annak érdekében, hogy az összehangolt strukturális reformok pozitív tovagyűrűző hatásokat váltsanak ki, sikerüljön a gazdaságpolitikai intézkedések megfelelő kombinációját kialakítani, az európai szakpolitikák egységesebb módon járuljanak hozzá az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek megvalósításához, valamint hogy biztosítható legyen a gazdasági és monetáris unió zökkenőmentes működése. Az ezen ajánlás mellékletében szereplő, a tagállamok és az Európai Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatások, valamint a foglalkoztatáspolitikákra vonatkozó releváns iránymutatások együttesen alkotják az Európa 2020 stratégia végrehajtására vonatkozó integrált iránymutatásokat (a továbbiakban: Európa 2020 integrált iránymutatás).

               (6)

               Bár az Európa 2020 integrált iránymutatások címzettjei a tagállamok és az Unió, végrehajtásuknak valamennyi nemzeti, regionális és helyi hatósággal partnerségben, illetve a parlamenteknek, a szociális partnereknek és a civil társadalom képviselőinek szoros bevonásával kell történnie.

               (7)

               Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások útmutatást adnak a tagállamok számára a reformok végrehajtásával kapcsolatban, szem előtt tartva a tagállamok egymástól való kölcsönös függőségét. Az iránymutatások összhangban állnak a Stabilitási és Növekedési Paktummal. Az iránymutatások képezik az alapját a Tanács által a tagállamoknak adható országspecifikus ajánlásoknak,

         AZT AJÁNLJA, hogy a tagállamok – és adott esetben az Unió is – gazdaságpolitikájuk kialakítása során vegyék figyelembe a mellékletben foglalt iránymutatásokat, amelyek az Európa 2020 integrált iránymutatások részét képezik.

      Kelt Brüsszelben, 2015. július 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. GRAMEGNA

      MELLÉKLET

         A tagállamok és az Európai Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatások

         Az Európa 2020 integrált iránymutatások I. része

         1. iránymutatás: A beruházás ösztönzése

      A termelő beruházások szintjének növelése Európában meghatározó jelentőségű a kereslet fellendítése, a versenyképesség javítása és Európa hosszú távú növekedési potenciálja szempontjából. Az ezt célzó erőfeszítéseknek elsősorban az életképes beruházási projektek megvalósításához szükséges finanszírozás mozgósítására, a finanszírozás reálgazdaságba való eljuttatására és a beruházási környezet javítására kell irányulniuk. Ahhoz, hogy az Unió vonzó helyszín maradjon a magánberuházások, köztük a külföldi befektetések számára, döntő fontosságú a makrogazdasági és pénzügyi stabilitás, a szabályozási környezet kiszámíthatósága, valamint a pénzügyi ágazat nyitottsága és átláthatósága.
      Maradéktalanul ki kell használni az uniós alapokban, így pl. az Európai Stratégiai Beruházási Alapban és a strukturális alapokban, csakúgy mint a kulcsfontosságú területeken a növekedést ösztönző beruházások finanszírozására szolgáló tagállami alapokban rejlő lehetőségeket. E tekintetben meghatározó jelentőségű a forrásokkal való eredményorientált gazdálkodás, valamint adott esetben az innovatív pénzügyi eszközök fokozott használata.
      Ahhoz, hogy a finanszírozás eljusson a reálgazdaságba, fokozni kell az átláthatóságot és javítani kell a tájékoztatást. Ehhez – az Európai Beruházási Bank égisze alatt – fel kell állítani a beruházási tanácsadó platformot, és átlátható projektportfóliót kell létrehozni. A zökkenőmentes megvalósítás, a megfelelő mértékű kockázatvállalás és a hozzáadott érték maximalizálása érdekében elengedhetetlen a valamennyi érintettel való szoros együttműködés.

         2. iránymutatás: A növekedés fokozása a strukturális reformok tagállami végrehajtása révén

      Az, hogy a tagállamok mind a termék-, mind a munkaerőpiacokon, továbbá a szociális jóléti és nyugdíjrendszereikben is ambiciózus módon végrehajtsák a megfelelő strukturális reformokat, elengedhetetlen a gazdasági fellendülés fokozása és fenntartása, az államháztartások fenntarthatóságának biztosítása, a versenyképesség fokozása, valamint a káros makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzése és azoknak a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárással összhangban történő megszüntetése, valamint az uniós gazdaságok növekedési potenciáljának fokozása szempontjából. Mindez a gazdasági és társadalmi kohézió elmélyítéséhez is nagyban hozzájárulna. A versenyt ösztönző reformok, különösen a nem kereskedelemképes szektorban, a munkaerőpiacok jobb működése, valamint az üzleti környezet javítása elősegítené a növekedés és a beruházások útjában álló akadályok felszámolását és a gazdaság alkalmazkodóképességének fokozását. A tagállamok közös érdekű ügynek tekintik gazdaságpolitikájukat, és a pozitív szinergiák megerősítése, valamint a kedvezőtlen tovagyűrűző hatások elkerülése érdekében koordinálják egymással azokat.
      A növekedés és a foglalkoztatás előmozdítása érdekében folytatni kell a munkaerőpiacok és a szociális rendszerek reformjait, miközben arról is gondoskodni kell, hogy minőségi, megfizethető és fenntartható szociális szolgáltatások és ellátások álljanak mindenki rendelkezésére. A munkaerő-piaci reformokra irányuló, például a bérmegállapítási mechanizmusokat és a munkaerő-piaci részvétel fokozását érintő intézkedések végrehajtásakor figyelembe kell venni a foglalkoztatási iránymutatásokban rögzített részletesebb útmutatásokat is.
      További erőfeszítéseket kell tenni ahhoz, hogy az Unió vonzó célponttá váljon a tehetséges és képzett munkaerő számára. Annak érdekében, hogy az uniós fogyasztók és vállalkozások az áruk és szolgáltatások gazdagabb választékából meríthessenek, alacsonyabb árakon, folytatni kell a termékpiacok megkezdett reformjait és további integrációját. A piacok mélyrehatóbb integrálásával a vállalatok a saját belföldi piacuknál lényegesen nagyobb piacra is kijuthatnak, tehát több lehetőségük nyílik a terjeszkedésre. A versenyképesebb és jobban integrált termékpiacok lendületet adnak az innovációnak is, és – az egyes tagállamokban, illetve az Unió egészében – elősegíthetik a gazdasági sokkhelyzetekhez való gyorsabb alkalmazkodást, valamint a gazdaságok sokktűrő képességének javulását.
      További erőfeszítéseket kell tenni a vállalkozások működését érintő szabályozási környezet javítására, valamint a vállalkozások – mindenekelőtt a kis- és középvállalkozások – támogatására, célként tűzve ki többek között a közigazgatások korszerűsítését, az adminisztratív terhek csökkentését, az átláthatóság fokozását, a korrupció, az adókijátszás és a be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelmet, az igazságszolgáltatási rendszerek függetlenségének, minőségének és hatékonyságának fokozását, és ezzel együtt a szerződések betartatását és jól működő fizetésképtelenségi eljárások rendelkezésre állását.
      Az információs és kommunikációs technológiák és a digitális gazdaság a termelékenység, az innováció és a növekedés fontos mozgatórugói valamennyi gazdasági ágazatban. A kutatási és innovációs magánberuházások előmozdítását mélyreható reformoknak kell kísérnie a kutatási és innovációs rendszerek korszerűsítése, az állami intézmények és a magánszektor közötti együttműködés megerősítése, valamint az ahhoz szükséges tágabb keretfeltételek javítása érdekében, hogy a vállalkozások még tudásintenzívebbé válhassanak. A kutatás és az innováció területére irányuló közberuházások minőségének és eredményességének javítása az államháztartások minőségét is javítja, továbbá elősegítheti az államháztartások hosszú távú fenntarthatóságát.

         3. iránymutatás: A fenntartható növekedés és a munkahelyteremtés fő akadályainak felszámolása uniós szinten

      Az egységes piac integrációjának elmélyítése – és ezzel összefüggésben a még meglévő akadályok felszámolása –, a verseny fokozása és a vállalkozási környezet javítása döntő fontosságú ahhoz, hogy Európa továbbra is vonzó célpont legyen a belföldi és külföldi vállalkozások számára. Ahhoz, hogy kijjebb lehessen tolni az európai termelékenység határait, fokozni kell az innovációt, fejleszteni kell a humán tőkét, valamint integrált és jól működő digitális egységes piacról kell gondoskodni. Az információs és kommunikációs technológiák szélesebb körű, mind a fogyasztók, mind a vállalkozások körében történő elterjesztése hozzájárulhat a határok nélküli digitális Európa megteremtéséhez és a termelékenység növeléséhez.
      A gazdaság zökkenőmentes működésének kulcsfontosságú előfeltétele az, hogy a pénzügyi ágazat is jól működjön. A pénzügyi piacokra és a pénzügyi intézményekre vonatkozó szigorított szabályozási, felügyeleti és fogyasztóvédelmi szabályokat teljes körűen végre kell hajtani. Intézkedéseket kell hozni a fenntartható európai értékpapírosítási piac kiépítésére, ami az uniós bankok tényleges finanszírozási kapacitására is jó hatással lesz. A pénzügyi szolgáltatások és a tőke egységes piaca tekintetében elért eredményekre építve meg kell valósítani a valódi tőkepiaci uniót.
      A szilárd energiaunió megteremtésével biztosított lenne a vállalkozások és a háztartások megfizethető, biztonságos és fenntartható energiával való ellátása. Költséghatékony módon kell törekedni – többek között a keresleti és kínálati oldalra egyaránt vonatkozó reformok megvalósításával – a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keret végrehajtására és a versenyképes, erőforrás-hatékony, karbonszegény gazdaságra való áttérésre, és ezzel egyidejűleg elő kell mozdítani a zöld munkahelyteremtést, valamint a zöld technológiák és innovatív megoldások alkalmazását. E tekintetben az energia- és a közlekedési ágazatra, ezen belül többek között az energiahálózati és közlekedési összeköttetésekre és infrastruktúrára továbbra is kiemelt figyelmet kell fordítani.
      Az uniós jogszabályoknak leginkább azokra a területekre kell irányulniuk, amelyekkel – gazdasági, környezeti és társadalmi hatásaikat tekintve – a leghatékonyabban európai szinten lehet foglalkozni. Ha az egyenlő versenyfeltételek uniós dimenziót kapnak, és ezzel egyidejűleg kiszámíthatóbbá válik a szabályozási környezet és a versenyjogi szabályok maradéktalan betartása is biztosított, az további beruházásokat fog Európába vonzani. A kedvezőbb és kiszámíthatóbb vállalkozási környezet különösen fontos a hálózatos iparágak esetében, ahol csak hosszú távon lehet megtérüléssel számolni, és kezdetben jelentős beruházásokra van szükség. A belső piac külső dimenzióját tovább kell fejleszteni.

         4. iránymutatás: Az államháztartások fenntarthatóságának és növekedésösztönző jellegének fokozása

      A rendezett államháztartás döntő jelentőségű a növekedés és a munkahelyteremtés szempontjából. Az államháztartás fenntarthatósága központi szerepet játszik a befektetők bizalmának elnyerésében, valamint a költségvetési mozgástér biztosításában, amelyre szükség van ahhoz, hogy ellensúlyozni lehessen a váratlan fejleményeket, illetve hogy az államháztartás a lehető leghatékonyabban tudjon hozzájárulni a gazdasághoz. Ezáltal megfelelő körülmények teremthetők a növekedés és a beruházás támogatásához is. A költségvetési hiány és az államadósság mértékét a tagállamoknak hosszú távon kézben kell tartaniuk. A fiskális politikákat az uniós szabályokon alapuló keretek között kell tartani; mindenekelőtt összhangban kell lenniük a Stabilitási és Növekedési Paktummal, és szilárd alapokon nyugvó, tagállami szintű költségvetési intézkedéseknek kell kísérniük őket. A fiskális politikáknak tükrözniük kell az adott tagállamok gazdasági körülményeit és a költségvetésük fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatokat, ugyanakkor biztosítaniuk kell a gazdaságpolitikák megfelelő koordinálását is. Az euroövezeti tagállamoknak továbbra is szorosan nyomon kell követniük az euroövezet általános fiskális helyzetét, így a fiskális irányvonalat is.
      A költségvetési konszolidáció megtervezése és végrehajtása során a stratégiákban kiemelten kell kezelni a növekedést ösztönző kiadási tételeket az olyan területeken, mint az oktatás, a készségek és a foglalkoztathatóság, a kutatás-fejlesztés, az innováció, valamint a termelékenységre kedvezően ható hálózati beruházások. A kiadási reformok céljaként a közigazgatás hatékonyabbá tételét kell kitűzni; ezeket a reformokat mindenekelőtt a kiadások felülvizsgálatának eredményei alapján kell kidolgozni, azzal a céllal, hogy hosszú távon biztosítható legyen a fenntarthatóság.
      A kiadások területén végrehajtott olyan reformok mellett, melyek a növekedés és a foglalkoztatás érdekében az erőforrások hatékony – ugyanakkor méltányossági megfontolásokat is szem előtt tartó – elosztását mozdítják elő, szükség esetén a bevételi rendszereket is korszerűsíteni kell. Tovább kell vizsgálni a közös konszolidált társaságiadó-alap bevezetésének lehetőségeit. A növekedést jobban elősegítő adók felé történő – a Stabilitási és Növekedési Paktumban foglaltak betartásával végrehajtott – elmozdulás elősegítheti a piaci hatékonyságbeli hiányok felszámolását, és megteremtheti a tartós növekedés és munkahelyteremtés alapjait. Ezzel egyidejűleg meg kell fontolni azt is, hogy az adózás terén bevezetett változtatások milyen elosztási hatással járhatnak. Az adórendszer hatékonyságát fokozni lehet az adóalapok kiszélesítésével, pl. a mentességek és preferenciális rendszerek megszüntetésével vagy alkalmazási körüknek, illetve az általuk nyújtott kedvezmények mértékének a korlátozásával, az adókiadások körének és hatékonyságának ellenőrzésével, valamint az adóigazgatás megerősítésével, az adórendszer egyszerűsítésével, továbbá az adócsalás és az agresszív adótervezés visszaszorításával.