title: Bizottsági ajánlás a tagállamok és a Közösség 2003-2005-ös időszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásainak 2004. évi időszakos értékeléséről (az EK-Szerződés 99. cikke (2) bekezdésének megfelelő előterjesztés)

text:
                 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA
                                                  Brüsszel, 2004.4.7.
                                                  COM (2004) 238 végleges
                              BIZOTTSÁGI AJÁNLÁS
   a tagállamok és a Közösség 2003-2005-ös időszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai
                  iránymutatásainak 2004. évi időszakos értékeléséről
           (az EK-Szerződés 99. cikke (2) bekezdésének megfelelő előterjesztés)
HU                                                                                HU
 ---pagebreak---                                        TARTALOMJEGYZÉK
   I.  Általános gazdaságpolitikai iránymutatások................................................................ 3
   1.  Az eddigi stratégia továbbra is érvényes...................................................................... 3
   2.  Jobb gazdasági háttér ................................................................................................... 3
   3.  A tíz új tagállam integrálása a 2003-2005-ös időszakra szóló átfogó
       gazdaságpolitikai iránymutatások keretébe.................................................................. 4
   3.1 Növekedés- és stabilitás-irányultságú makrogazdaság-politika................................... 6
   3.2 Az európai növekedési potenciál növelésére irányuló gazdasági reformok ................ 7
   3.3 A fenntarthatóság erősítése ........................................................................................ 10
   II. Általános gazdaságpolitikai iránymutatások országonkénti bontásban ..................... 11
   1.  Belgium ...................................................................................................................... 11
   2.  Dánia .......................................................................................................................... 11
   3.  Németország............................................................................................................... 11
   4.  Görögország ............................................................................................................... 12
   5.  Spanyolország ............................................................................................................ 12
   6.  Franciaország ............................................................................................................. 12
   7.  Írország....................................................................................................................... 13
   8.  Olaszország ................................................................................................................ 14
   9.  Luxemburg ................................................................................................................. 14
   10. Hollandia .................................................................................................................... 14
   11. Ausztria ...................................................................................................................... 15
   12. Portugália ................................................................................................................... 15
   13. Finnország .................................................................................................................. 15
   14. Svédország ................................................................................................................. 15
   15. Egyesült Királyság ..................................................................................................... 15
   16. Ciprus ......................................................................................................................... 17
   17. Cseh Köztársaság ....................................................................................................... 19
   18. Észtország .................................................................................................................. 23
   19. Magyarország............................................................................................................. 27
   20. Lettország................................................................................................................... 31
   21. Litvánia ...................................................................................................................... 35
   22. Málta .......................................................................................................................... 39
   23. Lengyelország ............................................................................................................ 42
   24. Szlovákia .................................................................................................................... 47
   25. Szlovénia .................................................................................................................... 51
HU                                                             2                                                                           HU
 ---pagebreak---    I.         ÁLTALÁNOS GAZDASÁGPOLITIKAI IRÁNYMUTATÁSOK
   1.         AZ EDDIGI STRATÉGIA TOVÁBBRA IS ÉRVÉNYES
   A Tanács 2003. június 26-án ajánlást fogadott el a tagállamok és a Közösség 2003-2005-ös időszakra
   szóló átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásairól1. Ezek az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások
   alkotják az EU középtávú gazdaságpolitikai stratégiáját. Az iránymutatásokban azt vizsgálják, hogy a
   gazdaságpolitika miként képes hozzájárulni a lisszaboni stratégia céljának teljesítéséhez. Az
   iránymutatások az alábbi témakörök köré csoportosulnak:
   • növekedés- és stabilitás-irányultságú makrogazdasági politika;
   • az európai növekedési potenciál növelésére irányuló gazdasági reformok; és
   • a fenntarthatóság erősítése.
   A 2003-2005-ös iránymutatásokra vonatkozó első végrehajtás-ellenőrzési értékelésnek a végrehajtási
   beszámolóban2 előterjesztett eredményei, valamint a 2004. tavaszi Európai Tanácstól származó
   útmutató fényében az ajánlás időszakos értékelést nyújt az eddigi stratégiáról, és egyben kiegészíti azt.
   Nem mutatkozik szükség olyan jelentősebb gazdaságpolitikai kiigazításokra, amelyek indokolnák az
   általános iránymutatások módosítását. Ennek az időszakos értékelésnek a fő tárgya a tíz új tagállam
   integrálása a meglévő gazdaságpolitikai koordinációs keretbe.
   Az időszakos értékelés I. része a 2003-2005-ös átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokban szereplő
   általános iránymutatásoknak az új tagállamokra történő alkalmazására vonatkozó szempontokkal
   foglalkozik. Valamennyi jelenlegi általános iránymutatás változatlan formában érvényes, és egyaránt
   vonatkozik valamennyi tagállamra és a Közösségre. A II. rész a jelenlegi stratégia kiegészítése
   céljából országonkénti bontásban ajánlásokat fogalmaz meg a tíz új tagállam számára. Ezenkívül az
   Egyesült Királyság, Görögország, Hollandia, Franciaország, Németország, Olaszország és Portugália
   országjelentéseit illetően friss értékelést nyújt, amely lehetővé teszi a gazdaságpolitikai kiigazításokat
   a költségvetési politika terén.
   2.         JOBB GAZDASÁGI HÁTTÉR
   Elindult végre az EU-n belül is a gazdasági fellendülés, aminek kedveznek a nemzetközi környezetben
   tapasztalható általános javuló tendenciák. Az átfogó gazdaságpolitikai irányelvek 2003 nyári
   elfogadása óta fokozatosan erősödött a GDP növekedése, amelynek fő motorját a fellendülés kezdetén
   az erősödő euro ellenére a kivitel jelentette. Megvannak a feltételei a hazai kereslet javulásának is: a
   vállalkozások és a fogyasztók körében erősödött a bizalom, a kamatlábak régóta nem voltak ilyen
   alacsonyak, és a részvényárfolyamok is emelkednek. Mindezek fényében a 2004. tavaszi gazdasági
   előrejelzés szerint további fellendülés várható, és a 2004-es év vége felé a növekedés a várakozások
   szerint eléri a lehetséges mértéket. A növekedésnek ezeket az első jeleit meg kell szilárdítani. Az
   1
            A Tanács 2003. június 26-i 2003/555/EK ajánlása a tagállamok és a Közösség 2003-2005-ös időszakra
            szóló átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásairól, amely a Hivatalos Lap 2003. augusztus 1-jei L 195/1.
            számában került kihirdetésre.
   2
            A Bizottság 2004. január 21-én elfogadott, COM(2004)20 végleges, közleménye a 2003-2005-ös
            időszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások végrehajtásáról szóló első jelentésről
HU                                                        3                                                        HU
 ---pagebreak---    Európai Tanács 2003 decemberében jóváhagyta azt a kezdeményezést, amely a fenntartható
   növekedés elősegítése érdekében célzott cselekvési program elindítását javasolta.
   Az infláció 2004 folyamán várhatóan 2 százalék alá esik, és 2005-ben tovább csökken. Miközben a
   szabályozott árak és a közvetett adók növekedése az árakra is növelő hatással lesz 2004-ben, az egyes
   élelmiszerárak korábbi emelkedéséből származó átmeneti hatások mérséklése ellenkező hatást vált
   majd ki. Hasonlóképpen az euró felértékelése is visszatartó hatással lesz az áremelkedésekre, például
   ez nagymértékben ellensúlyozta az olaj dollárárának emelkedését. Ezen túlmenően várhatóan
   középtávon is folytatódik a mérsékelt bérnövekedés, és a munkatermelékenység ciklikus fellendülése
   nyomán markánsan visszaeshet a nominális egységnyi termékre jutó munkaerőköltségek növekedése,
   ami elősegíti az árstabilitást.
   A munkaerőpiaci helyzet általában késéssel tükrözi a gazdasági folyamatokat. A 2003-as stagnálást
   követően az elmúlt év második felében bekövetkezett általános gazdasági fordulat és fellendülés
   várhatóan előnyösen érinti a foglalkoztatást. A fellendülés fokozatos természetét tekintve azonban az
   idei évben várhatóan csak mérsékelten, jövőre pedig erőteljesebb mértékben növekszik majd a
   foglalkoztatottság.
   Összességében véve a gazdasági folyamatok megfelelnek a középtávú gazdaságpolitikai stratégia
   elfogadásának időpontjában uralkodó várakozásoknak: a gazdaság fellendülést mutat, még ha a
   fellendülés szerény mértékű is, és a 2004-5-re vonatkozó kilátások sem jeleznek olyan
   makrogazdasági egyensúlyhiányt, amely gazdaságpolitikai változtatást tenne szükségessé.
   Ugyanakkor az előrejelzés a növekedés lehetséges mértékének alacsony szintjét és az EU-gazdaság
   még mindig lassú alkalmazkodási képességét mutatja. Ezért alapvetően fontos teljes mértékben
   kiaknázni a javuló gazdasági körülményeket annak érdekében, hogy határozott előrelépés történjen az
   előirányzott és a ténylegesen elfogadott szerkezeti reformintézkedések között fennálló eltérés
   megszüntetése irányában. A gazdaság működésének jelenlegi fellendülése tovább fokozható hatékony
   makrogazdaság-politikával és a 2003-2005-ös időszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai
   iránymutatásokban szereplő valamennyi növekedést elősegítő gazdasági reform eltökélt
   végrehajtásával.
   3.        A  TÍZ ÚJ TAGÁLLAM INTEGRÁLÁSA A 2003-2005-ÖS IDŐSZAKRA SZÓLÓ ÁTFOGÓ
             GAZDASÁGPOLITIKAI IRÁNYMUTATÁSOK KERETÉBE
   Ciprus, a Cseh Köztársaság, Észtország, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta,
   Szlovákia és Szlovénia 2004. május 1-jei csatlakozása kiemelkedő esemény lesz az Unió történetében.
   A bővítés a kölcsönösen erősítő hatások révén szintén hozzájárul az új gazdasági dinamizmushoz. Az
   új tagállamok növekedési potenciálja becslések szerint évente négy százalék körül alakul, ami többek
   között a szerkezeti és intézményi reformok terén az utóbbi években tett komoly előrelépést tükrözi. A
   belső piac bővülése immáron 455 millió állampolgárt érint. Az utóbbi időkben tett haladás mellett
   számolni kell azzal, hogy az egyes csatlakozó országok kiinduló helyzete egymástól eltérő, és
   kezdetben összesen csupán az Unió GDP-jének 5 százalékát képviselik majd. Mivel a csatlakozó
   országok átlagos jövedelmi szintje nem éri el az EU tizenötök jövedelemszintjének a felét (lásd 1.
   ábra), az előttük álló legnagyobb feladatot hosszútávon a reál-, rövid- és középtávon pedig a nominális
   konvergencia biztosítása jelenti.
HU                                                    4                                                    HU
 ---pagebreak---                                          1. ábra: Per capita GDP 2003-ban (EU-15=100)
                  90
                  80
                  70
                  60
                  50
                  40
                  30
                  20
                  10
                   0
                        CY       SI       MT       CZ       HU       SK      AC10  PL EE LT  LV
                    Forrás: Bizottsági szolgálatok (Eurostat, szerkezeti mutatók).
   Az új tagállamok előtt álló szerkezeti kihívások alapvetően nem különböznek azoktól, amelyekkel a
   jelenlegi tagállamoknak is szembesülniük kell, jóllehet némelyik feladat nagyobb erőfeszítést kíván.3
   A jelenlegi gazdaságpolitikai stratégia tehát javarészben megfelelőnek tűnik. Az ezen országok előtt
   álló feladatok léptéke miatt rendkívül fontos megfelelő egyensúlyt teremteni a különböző
   gazdaságpolitikai követelmények között. Tekintettel például a korszerű, szolgáltatás-irányultságú
   piacgazdaságra való még mindig nem teljes mértékben végrehajtott szerkezeti átállásra, a csatlakozó
   országok többségének olyan gazdaságpolitikát kell folytatnia, amely kedvez a reálkonvergenciának.
   Az EU azon beruházások révén, amelyeket a kohéziós és strukturális alapokon, valamint az Európai
   Beruházási Bankon keresztül az elmaradott térségekben valósít meg, jelentős mértékben hozzájárul
   majd a reálkonvergencia megvalósulásához. Mindazonáltal a nemzeti költségvetéseknek is részt kell
   vállalniuk a fizikai és a humántőke fejlesztési szükségletéhez kapcsolódó jelentős finanszírozási
   követelmények teljesítése terén, és a költségvetési hatóságoknak a költségvetési fegyelem fenntartása
   mellett meg kell birkózniuk az átmenethez kapcsolódó reformok végrehajtásának befejezéséből
   származó kiadási kényszerekkel. Ugyanakkor és tekintettel a GDP mintegy 6 %-át kitevő kezdeti
   költségvetési hiányra, a makrogazdasági stabilitás alátámasztására alapvetően fontos az államháztartás
   szükséges konszolidációjának biztosítása.
   Az alábbi fejezetek áttekintést nyújtanak a jelenlegi gazdaságpolitikai stratégiáról, és kiemelik azokat
   az általános iránymutatásokat, illetve gazdaságpolitikai területeket, ahol a csatlakozó országok
   többségének sajátos körülményei hosszabb alkalmazkodási időszak jóváhagyását indokolják.
   Hangsúlyozni kell, hogy a csatlakozó országok között meglehetősen nagyok az eltérések. A jelen
   értékelés II. része az egyes csatlakozó országok gazdasági teljesítménye, kilátásai, szervezetei és
   intézményei közötti különbségek megfelelő figyelembevételével országonkénti bontásban ajánlásokat
   fogalmaz meg az új tagállamok számára.
   3
            Európai Gazdaság, 4. sz. alkalmi kiadvány „A legfőbb szerkezeti kihívások a csatlakozó országokban: a
            csatlakozó országok integrálása a Közösség gazdaságpolitikai koordinációs folyamataiba”,
            Gazdaságpolitikai Bizottság, 2003. július.
HU                                                                   5                                            HU
 ---pagebreak---    3.1        Növekedés- és stabilitás-irányultságú makrogazdaság-politika
   A hatékony makrogazdasági politika döntő szerepet játszik a növekedés és a foglalkoztatottság szinten
   tartásában és az árstabilitás megőrzésében. Az új tagállamoknak, csakúgy mint a jelenlegi
   tagállamoknak, törekedniük kell a növekedési potenciált teljes mértékben megvalósító,
   kiegyensúlyozott növekedés elérésére. Ezen túlmenően a csatlakozó országok többségét illetően a
   makrogazdaság-politikának támogatnia kell a még fennmaradó szerkezeti átállást egy olyan típusú
   gazdaságra, amely az eddiginél nagyobb mértékben épül a szolgáltatásokra.
   Az új tagállamoknak törekedniük kell a szükséges szerkezeti reformok és a stabilitást támogató
   makrogazdaság-politika közötti szoros összhang megvalósítására. Az árfolyamrendszerek fontos
   részét alkotják az általános monetáris és gazdaságpolitikai keretnek, és a reál- és fenntartható
   nominális konvergencia elérését kell szolgálniuk. Ezeket a törekvéseket elősegítheti az ERM II.
   árfolyamrendszerben való részvétel valamely, a csatlakozást követő időpontban. A hiteles monetáris
   politika lehetővé teszi a hosszú távú kamatlábak további csökkenését, ami elősegíti mind a
   költségvetési konszolidációt, mind pedig az igencsak szükséges befektetések szintjének emelkedését.
   Ami a „hatékony költségvetési helyzet elérésének, illetve fenntartásának” szükségességét illeti, meg
   kell találni a megfelelő menetrendet a szükséges költségvetési konszolidáció üteme és az átmenetet
   elősegítő megfelelő költségvetési irányultság között. Az új tagállamokat illetően a költségvetési
   felügyelet az új tagállamok konvergencia-programjainak vizsgálatával kezdődik meg. Külön figyelmet
   kapnak az egyes országok sajátos körülményei, így elsősorban a kiinduló költségvetési helyzet, a
   gazdaságban folyamatban levő szerkezeti átállási folyamatok, a folyó fizetési mérleg
   egyensúlyhiányából származó lehetséges kockázatok, valamint a hitelállomány jelentős növekedése.
   Gazdasági szempontból helyénvaló lehet többéves alkalmazkodási időszakkal számolni néhány olyan
   esetben, ahol 3 százaléknál nagyobb hiány korrekciójára van szükség. Ez lehetőséget nyújtana az új
   tagállamok számára, hogy gazdaságaik szerkezeti átalakításának teljesítése mellett fenntartható módon
   gondoskodjanak államháztartásuk konszolidációjáról. Általában véve a hatékonyság számottevő
   mértékben fokozható többek között a közkiadásoknak a növekedés serkentésére történő
   átirányításával, és a fizikai és a humántőkét illető, valamint a kutatásra és az innovációra fordított
   költséghatékony beruházásokkal. Ezenkívül a munkaerőre kivetett adók adóalapjának szélesítése és a
   megfelelő bevétel biztosítása érdekében az adóbehajtás javítása elősegítheti a munkaerőre kivetett
   adók adókulcsának csökkentését (ideértve a magas szociális biztonsági járulékkulcsokat is).
                         1. táblázat: A jelenlegi és az új tagállamokra vonatkozó 2003-as
                                                   makrogazdasági mutatók
                                                                    10 csatlakozó
                                                                                EU-15
                                                                         ország
                       GDP növekedés (reál értéken, %
                                                                           3,6          0,8
                       p.a.)
                       Infláció (% p.a.)                                   2,1          2,0
                       Folyó fizetési mérleg (a GDP
                                                                          -3,7          0,2
                       százalékában)
                       Munkanélküliség (%)                               14,3           8,0
                       Költségvetési egyenleg (a GDP
                                                                          -5,7         -2,6
                       százalékában)
                       10 csatlakozó ország= a tíz új csatlakozó ország.
                       Forrás: Bizottsági szolgálatok (Eurostat, szerkezeti mutatók).
   2003-ban az új tagállamokban a folyó fizetési mérleg hiánya átlagosan a GDP 4,5 %-át tette ki, ami
   egyrészt szemlélteti a felzárkózási folyamatot, másrészt jelentős különbségeket tükröz a hazai
   megtakarítások és beruházások között. Némelyik csatlakozó ország számára tehát jelentős
   makrogazdaság-politikai feladatot jelent a viszonylag magas folyó fizetési mérleghiány olyan
   tartományba szorítása, ahol lehetséges a hatékony külső finanszírozás biztosítása. Ebben a tekintetben
HU                                                                 6                                      HU
 ---pagebreak---    a költségvetési megszorítás és a konjunktúraciklust erősítő politika elkerülésének szükségessége
   alapvető fontosságú a folyó fizetési mérleghiány csökkentése érdekében, mivel ennek finanszírozása
   megnehezülhet akkor, amikor teljesen befejeződik a magánosítási folyamat.
   A stabil makrogazdasági környezet olyan nominálbér-emelést kíván meg, ami összeegyeztethető mind
   az árstabilitással, mind pedig a termelékenységi haszonnal. A csatlakozó országokban az is fontos lesz,
   hogy a bérképzés támogassa a gazdaság szerkezeti átalakítását, lehetővé téve azt, hogy a bérek
   nagyobb mértékben tükrözzék a helyi munkaerőpiaci viszonyok közötti különbségeket vállalatok,
   ágazatok, térségek és foglalkozások szerint. Ezen túlmenően az új tagállamokban a
   reálbérfejlesztésnek elő kell segítenie a külső versenyképességet is, tekintettel a közvetlen külföldi
   befektetések ösztönzésének szükségességére.
   3.2       Az európai növekedési potenciál növelésére irányuló gazdasági reformok
   A bérszintek felzárkóztatása hosszú távú folyamat. Alapvetően fontos lesz a csatlakozó országok és az
   EU-15-ök között a foglalkoztatottsági arány és a termelékenység terén mutatkozó különbségek
   csökkentése. A „több és jobb állást”, valamint a „termelékenység és az üzleti dinamizmus fokozását”
   célzó jelenlegi iránymutatások megvalósítása akkor a legmegfelelőbb, ha átfogó és koordinált módon
   történik.
   A jelenlegi iránymutatások szerint a célok megvalósításához a foglalkoztatási politika a munka
   kifizetődő tételével és a bérek olyan kialakításával képes hozzájárulni, amely munkavállalásra ösztönzi
   az embereket, különösen az alacsony szakképzettségűek és a szegényebb térségekben élőket. A
   munkerőpiaci helyzet jóval rosszabb a csatlakozó országokban, ahol a foglalkoztatottsági arányok
   vagy stagnálnak vagy csökkenő tendenciát mutatnak, a munkanélküliség aránya magas (és többnyire a
   hosszú távú munkanélküliség a jellemző, ezen belül is különösen a fiatalok körében), nagy az inaktív
   személyek száma és jelentős méretű a szürkegazdaság. Ezért alapvetően fontos a szakpolitikai
   erőfeszítéseket olyan kis számú, kiemelt fontosságú területre összpontosítani, amelyek várhatóan a
   legnagyobb hatást gyakorolják a munkaerőpiac teljesítményére: annak biztosítására, hogy a
   reálbérfejlesztések tükrözzék a termelékenység növekedését; az adó- és ellátó rendszerek
   átalakításával a munkára való pénzügyi ösztönzők javítására; a humántőkeképzés javítására; valamint
   megfelelő munkaerőpiaci reformok indítására. A foglalkoztatási politikának támogatnia kell a
   foglalkoztatás ágazati és regionális összetételében zajló nagy szerkezeti átállások folyamatát.
HU                                                      7                                                  HU
 ---pagebreak---                            2. ábra: Foglalkoztatási és termelékenységi szint az EU tagállamaiban és a csatlakozó
                           országokban (2002)
                                                         140
                                                         130
                                                                                LU         IE
               Labour productivity per person employed
                                                         120
                                                                            IT
                                                         110                                        BE        FR
                                                                                EU 15      FI             NL
                                                         100
                                                                                ES                                                DK
                                                                                AT
                                                          90                      MT    EL                                       UK       SE
                                                                                DE       CY
                         EU-15 = 100 (2002)
                                                          80
                                                          70                                                  SI
                                                          60                            HU                         CZ PT
                                                                                SK
                                                          50                           AC-10
                                                                       PL                           LV                           Lisbon target
                                                          40                                        LT   EE
                                                          30
                                                               50                55            60            65             70              75        80
                                                                                Employment rate as % of working age population
                                                               Forrás: Bizottsági szolgálatok (Eurostat, szerkezeti mutatók).
     Az új tagállamoknak alapvetően fontos lesz, hogy egyidejűleg emeljék a foglalkoztatottsági arányt és
     fokozzák a termelékenység növekedését (lásd a 2. ábrát). Az új tagállamok folyamatban levő
     gazdasági szerkezetátalakítása fontos szerepet tölt be az általánosan alacsony termelékenységi szint
     javítása szempontjából. Az alacsony hozzáadott értéket eredményező és/vagy alacsony
     munkaerőköltségű tevékenységekre való szakosodásról a magasabb hozzáadott értéket eredményező
     tevékenységekre való átállás során figyelembe kell venni a jelenlegi viszonylagos előnyöket. A belső
     piacba történő fokozott gazdasági integrációnak és a gazdasági versenyt ösztönző kísérő
     intézkedéseknek fel kell gyorsítaniuk az új tagállamok szerkezetváltási folyamatát. A nagyobb
     versenyhez gyorsabb előrehaladásra van szükség a magánosítás terén, ezenkívül a szabályozott árak
     alkalmazásának visszaszorítására, a vállalkozásokat sújtó szabályozási terhek csökkentésére, valamint
     a vállalkozói szellem számára nyújtott fokozottabb támogatásra. Ebben az összefüggésben erősíteni
     szükséges a helyi és a központi hatóságoknak a jogszabályok betartatását illető képességét, különösen
     ami a társaságok piacra lépésére és piacról kilépésére vonatkozó jogszabályokat illeti.
HU                                                                                8                                                 HU
 ---pagebreak---                           2. táblázat: A jelenlegi és az új tagállamokra vonatkozó 2003-as
                                                         gazdasági mutatók
                                                                                10
                                                                           csatlakozó             EU-15
                                                                             ország
                        GDP per capita 1                                       48,7              100
                        Termelékenység                foglalkoztatott
                                                                               53,6              100
                        személyenként 2
                        Foglalkoztatottsági arány (2002-ben) 3                 55,9               64,3
                        Üzleti befektetések (a GDP %-ban)4                     17,9               17,2
                        Teljes           közvetlen            külföldi
                                                                                5,0                4,4
                        tőkebefektetés (a GDP %-ban) 5
                                                              6
                        K & F kiadások (a GDP %-ban)                            0,83               1,98
                        1                                                    2
                           vásárlóerő-paritáson (PPS), szint: EU15=100. GDP vásárlóerő-paritáson (PPS)
                        foglalkoztatott               személyenként,               szint:           EU15=100..
                        3
                          Teljes foglalkoztatottsági arány - 15-64 éves alkalmazottak része az azonos korú teljes
                        népességhez képest, 2002. 4 A versenyszféra bruttó állóeszköz-befektetése; 2001-es
                        adatok a 10 csatlakozó országra vonatkozóan, 2002 az EU-15-re vonatkozóan. 5 2002. 6
                        A K&F-re fordított bruttó hazai kiadás, 2001.
                        Forrás: Bizottsági szolgálatok (Eurostat, szerkezeti mutatók).
   A termelékenység növekedését tovább fokozza majd az új tagállamok átállása a tudásalapú
   gazdaságra, ami az EU lisszaboni stratégiájának középpontjában áll. Az Európai Növekedési
   Kezdeményezés is hangsúlyozza a hálózatok és kutatás tekintetében végrehajtott befektetések
   jelentőségét a növekedés fokozása, a kibővült Európa integrációjának élénkítése, valamint a
   termelékenység és a versenyképesség javítása szempontjából. Az új tagállamokat illetően a K&F
   eredményeinek terjesztése és a technológiaátadás legalább olyan fontos eszközt jelent a magasabb
   hozzáadott-értéket létrehozó tevékenységekre való átállás felgyorsítása szempontjából, mint a K&F
   beruházások. Ebben a tekintetben a közvetlen külföldi befektetés magas szintjének fenntartása
   alapvetően fontos, csakúgy mint az oktatási és képzési rendszerek fokozott alkalmazkodási képessége
   a munkaerőpiac változó igényeihez4. Az oktatási és képzési rendszerek reformja, valamint a
   környezetvédelmi technológiák terén végrehajtott befektetések szintén segíthetnek ösztönözni az
   átállást az innovatívabb, tudásintenzív tevékenységekre.
   A megtakarításoknak a jövedelmező befektetések irányában történő elosztása és ellenőrzött
   továbbítása, valamint a befektetői bizalom kialakítása szempontjából fontos szerepet játszanak a
   zökkenőmentesen működő, fejlett tőkepiacok. Jóllehet a csatlakozó országok tőkepiacai az 1990-es
   évek eleje óta mind méret, mind érték tekintetében nőttek, a jelenlegi tagállamokhoz képest általában
   véve továbbra is fejletlenek (kivételt képez Ciprus és Málta). A pénzügyi szolgáltatások területét illető
   valamennyi közösségi vívmány gyors átültetése és végrehajtása révén a pénzügyi szolgáltatások gyors
   integrációja az egységes piacon különösen fontos a rendezett és tőkeerős pénzügyi ágazat
   fejlesztésének támogatása és a kibővült EU-n belül a pénzintézeteknek az egyenlő feltételek
   fenntartása szempontjából. Ezen túlmenőleg az új tagállamok nagy részében a tőkepiacokat a magas
   szintű banki közvetítés – ami Közép-Európában és a balti államokban a pénzügyi eszközök
   összességének jellemzően több mint 80%-át teszi ki – és – Ciprustól és Szlovéniától eltekintve –
   számottevő külföldi banktulajdon jellemzi, miközben köztük több ország is az egyéb pénzügyi
   közvetítők, mint például a nyugdíjalapok (pl. Lengyelország esetében) gyors fejlődését tapasztalhatja.
   Ebben az összefüggésben különösen fontos, hogy az új tagállamok tovább erősítsék pénzügyi
   4
     A Tanács és a Bizottság „Oktatás és képzés 2010” c. közös évközi jelentését 2004. február 26-án fogadták el.
HU                                                                  9                                             HU
 ---pagebreak---    felügyeleti rendszerüket, és a pénzügyi felügyelet és pénzügyi válságkezelés tekintetében javítsák a
   határokon átnyúló együttműködést.
   3.3       A fenntarthatóság erősítése
   Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások jelentős hangsúlyt helyeznek annak biztosítására, hogy a
   gazdasági, társadalmi és környezeti fenntarthatóságnak a gazdaságpolitikai stratégiába való beépítése
   révén az EU-ban fenntartható legyen a növekedés.
   Az öregedő népesség a gazdasági fenntarthatóság szempontjából hasonló kihívásokkal jár majd az EU-
   15 országaiban és az új tagállamokban. Jóllehet ezekben az országokban a kiindulási alap általában
   véve kedvezőbb – hiszen a legtöbb esetben alacsonyabb az adósság szintje –, a demográfiai
   kilátásoknak várhatóan jelentősebb lesz a gazdasági (és társadalmi) kihatásuk.
                   3. táblázat: A jelenlegi és az új tagállamokra vonatkozó
                                      fenntarthatósági mutatók
                                                                   10
                                                              csatlakozó          EU-15
                                                                 ország
              Költségvetési adósság (2003, a GDP
                                                               42.2              64.0
              százalékában)
              Idősebb munkavállalók
                                                               30.4              40.1
              foglalkoztatottsági aránya1
              Hosszú távú munkanélküliség aránya1                8.1             3.0
              Üvegházhatást okozó gázok
                                                                  69              98
              kibocsátása2
              Energiaintenzitás3                                709             194
              1                 2                                    3
                2002-es adatok. 2001-es adatok, bázisév 1990 =100. 2001-es
              energiafogyasztás a GDP-vel elosztva változatlan árakon, kilogrammban kifejezett
              olajegyenértékes / 1000 euro.
              Forrás: Bizottsági szolgálatok (Eurostat, szerkezeti mutatók).
   Összességében nézve a józan gazdaságpolitika fontos hozzájárulást jelent a társadalmi fenntarthatóság
   szempontjából, hiszen a munkahelyek alapvető szerepet tölt be a szegénységből és a társadalmi
   kirekesztettségből való kiemelkedés tekintetében. Az új tagállamokban a részvételi arányok növelése
   és a mobilitás javítása céljából további hangsúlyt kell helyezni a szociális védelmi rendszer
   korszerűsítésére és a munkaerő szakképzettségének javítására. Ebben a tekintetben a fiatal és az idős
   munkavállalók körében egyaránt tapasztalható alacsony foglalkoztatottsági arány külön figyelmet
   igényel. Kezelni kell a markáns regionális különbségeket, konkrétan hatékony beruházások és
   megfelelő, a termelékenységet tükröző bérdifferenciálás biztosításával. Ezenkívül javítani kell a
   vállalkozási környezetet, különösen a közigazgatás terén végzett kapacitásbővítő intézkedésekkel.
   Ennek fokoznia kell a hatékonyságot az EU strukturális és kohéziós alapjai felhasználása terén.
   Az energia- és a közlekedési infrastruktúrában a legtöbb új tagállamban szükséges számottevő
   beruházások az energiafelhasználás és a közlekedés környezeti hatásainak csökkentését és az
   energiahatékonyság javítását célozzák. Az ilyen beruházások rendkívül fontosak, hiszen az új
   tagállamok energiaintenzitása az elmúlt évtizedben elért évi mintegy 6%-os javulás ellenére csaknem
   négyszeresen meghaladja a jelenlegi tagállamokét (lásd 2. táblázat). Különösen fontos lesz számba
   venni a beruházási döntéseknél a környezeti károk költségét; ennek lehetséges módja az
   energiatámogatások csökkentése és például az energiafogyasztásra és/vagy közlekedésre megfelelő
   adók és illetékek kivetése.
HU                                                                  10                                   HU
 ---pagebreak---    II.        ÁLTALÁNOS           GAZDASÁGPOLITIKAI          IRÁNYMUTATÁSOK             ORSZÁGONKÉNTI
              BONTÁSBAN
   A II. rész Egyesült Királyság, Görögország, Hollandia, Franciaország, Németország, Olaszország és
   Portugália országjelentéseit illetően friss értékelést nyújt, és bemutatja a tíz új tagállam
   országjelentéseit is.
   A Tanács 2003. június 26-án fogadta el a 2003-2005-ös időszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai
   iránymutatásokat a jelenlegi tagállamokra vonatkozóan. Az abban szereplő, országokra lebontott
   ajánlások általában véve továbbra is érvényesek, jóllehet némelyikük frissítésre szorul ahhoz, hogy
   lehetővé váljon a szükséges szakpolitikai kiigazítások elvégzése a költségvetési politika terén.
   Fontos megjegyezni, hogy még abban az esetben is, ha történtek intézkedések egy adott ajánlás
   részleges vagy teljes kezelésére, az ajánlás mindaddig nem kerül frissítésre, amíg az intézkedések
   hatásáról teljes értékelést nem lehet végezni. A különböző iránymutatások megvalósítása terén elért
   haladás ütemét és természetét az éves végrehajtási beszámoló tekinti át.
   1.         Belgium
   Nincs új értékelés.
   2.         Dánia
   Nincs új értékelés.
   3.         Németország
   A Németország előtt álló egyik kihívás a „gyorsan a GDP 3 %–a alá csökkenteni az államháztartási
   hiányt és az államháztartást stabil konszolidációs pályán tartani”. Ennek elérése érdekében az átfogó
   gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában az alábbiakat ajánlották Németországnak:
   • biztosítani a költségvetés szigorú végrehajtását, megvalósítani a GDP 1 %-át kitevő bejelentett,
       illetve kompenzációs intézkedéseket, valamint legkésőbb 2004-ig felszámolni a jelenlegi túlzott
       mértékű deficitet (6. ajánlás); és
   • a 2003 vége és 2005 közötti időszakban a GDP legalább egy százalékpontjával csökkenteni a
       ciklikusan igazított hiányt (7. ajánlás).
   Ez a két ajánlás hasonló a Tanács által a Szerződés 104. cikke 7. bekezdésének megfelelően 2003.
   január 21-én Németországhoz intézett ajánlásokhoz. A Bizottság 2003. november 18-án két ajánlást
   fogadott el a 104. cikk 8. bekezdése és a 104. cikk 9. bekezdése alapján, egyrészről, hogy a Tanács
   állapítsa meg, hogy a Németország által tett lépések nem voltak megfelelőek a túlzott hiány
   megszüntetéséhez, másrészről közölje Németországgal, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket az
   államháztartási hiány legkésőbb 2005-ig a GDP 3 %-a alá való csökkentése érdekében. A Tanács
   2003. november 25-i ülésén nem fogadta el a két bizottsági ajánlást, ehelyett következtetéseket
   fogadott el, amelyek többek között támogatják Németország vállalásait a ciklikusan igazított hiány a
   GDP 0,6 %-ával való csökkentésére 2004-ben, a GDP 0,5 %-ával vagy ennél többel 2005-ben, annak
   biztosítására, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 % alá süllyedjen. A következtetéseket a
   Tanács a németországi stabilitási program 2003-as időszakos értékeléséről szóló véleményében5
   megerősítette.
   5
             HL C 68., 2004.3.18.
HU                                                    11                                                 HU
 ---pagebreak---    Ezen fejlemények fényében és figyelemmel arra, hogy a 2005-ön túli évekre szóló költségvetési tervek
   (többek között a többéves stabilitási programok) jelentős mértékben az átfogó gazdaságpolitikai
   iránymutatások időszakában születtek, a 6. és a 7. ajánlás helyébe a következő lép:
   „6.       a ciklikusan igazított hiány tekintetében 2004-ben a GDP 0,6 %-ának megfelelő, 2005-ben
             pedig a GDP 0,5 %-ának megfelelő vagy ennél nagyobb éves csökkenést elérni annak
             érdekében, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 %-a alá süllyedjen (1.
             iránymutatás);
   7.        amennyiben a gazdasági fellendülés a jelenlegi várakozásokhoz képest erőteljesebb lenne, a
             vártnál több bevételt a hiány csökkentésére és a ciklikusan igazított hiány csökkenésének
             gyorsítására fordítani;
   7b.       biztosítani, hogy a költségvetési konszolidáció a 2005 utáni években is folytatódjon,
             különösen a ciklikusan igazított költségvetési hiány állandó, évente legalább a GDP 0,5 %
             százalékpontjának megfelelő vagy szükség szerint ennél nagyobb csökkentésével ahhoz,
             hogy az államháztartás közép távú állapota egyensúlyhoz közeli legyen vagy többletet
             mutasson, és az adóssághányad ismét csökkenő pályára kerüljön (1.iránymutatás).”
   4.        Görögország
   A Görögország előtt álló egyik kihívás „az öregedő lakosság mellett biztosítani az államháztartás
   hosszú távú fenntarthatóságát, különös tekintettel a magas állami adóssághányadra”. Ennek elérése
   érdekében az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában többek között az alábbiakat
   ajánlották Görögországnak:
   • biztosítani az elsődleges folyó állami kiadások hatékony kontrollját a kiadások rugalmatlan
       elemeinek, például a bérkiadások problémájának határozott kezelésével (2. ajánlás).
   A 2003-as pénzügyi adatok azt mutatják, hogy az államháztartási hiány alig valamivel volt kevesebb a
   referenciaértéknél, a GDP 3 %-ánál. Ez 2002-höz képest a hiány jelentős szélesedését mutatja a
   pozitív kibocsátási rés ellenére, ami a konjunktúraciklust erősítő, expanzív jellegű görög költségvetési
   politikát tükrözi. 2004-re határozott kockázata van annak, hogy túllépik a hiányra vonatkozó
   referenciaértéket. Görögország tovább távolodik az egyensúlyközeli, illetve többletet mutató
   költségvetési állapottól.
   Ezen fejlemények tükrében a 2. ajánlás helyébe a következő lép:
   „2.       mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többletet mutató középtávú állapotot el nem érik,
             biztosítani kell a ciklikusan igazított költségvetési egyensúly legalább évente a GDP 0,5 %-
             ának megfelelő javítását, konkrétan az elsődleges folyó állami kiadások hatékony ellenőrzése
             révén, ezenkívül készen kell állni a túlzott hiány elkerüléséhez szükséges további
             intézkedések megtételére (1. iránymutatás).”
   5.        Spanyolország
   Nincs új értékelés.
   6.        Franciaország
   A Franciaország előtt álló egyik kihívás a „gyorsan a GDP 3 %–a alá csökkenteni az államháztartási
   hiányt és az államháztartást stabil konszolidációs pályán tartani”. Ennek elérése érdekében az átfogó
   gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában az alábbiakat ajánlották Franciaországnak:
HU                                                      12                                                  HU
 ---pagebreak---    • a jelenleg tervezetthez képest 2003-ban számottevően nagyobb javulást elérni a ciklikusan igazított
       hiány tekintetében (1. ajánlás);
   • intézkedéseket hozni, amelyek biztosítják, hogy a ciklikusan igazított hiány 2004-ben a GDP 0,5
       %-ával vagy annál nagyobb összeggel csökkenjen annak érdekében, hogy 2003-2004-ben a
       kumulatív javulás elegendő legyen ahhoz, hogy a nominális hiány legkésőbb 2004-re 3 % alá
       csökkenjen (2. ajánlás); és
   • korlátozni a GDP-arányos bruttó államadósság növekedését 2003-ban (3. ajánlás).
   Ez a három ajánlás hasonló a Tanács által a Szerződés 104. cikke 7. bekezdésének megfelelően 2003.
   január 3-án Franciaországhoz intézett ajánlásokhoz. A Bizottság 2003. október 8-án és 20-én két
   ajánlást fogadott el a 104. cikk 8. bekezdése és a 104. cikk 9. bekezdése alapján, egyrészről, hogy a
   Tanács állapítsa meg, hogy Franciaország nem tett érdemi intézkedést a június 3-i ajánlással
   kapcsolatban, másrészről közölje Franciaországgal, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket az
   államháztartási hiány legkésőbb 2005-ig a GDP 3 %-a alá való csökkentése érdekében. A Tanács
   2003. november 25-i ülésén nem fogadta el a két bizottsági ajánlást, ehelyett következtetéseket
   fogadott el, amelyek többek között támogatják Franciaország vállalásait a ciklikusan igazított hiány a
   GDP 0,8 %-ával való csökkentésére 2004-ben, a GDP 0,6 %-ával vagy ennél többel 2005-ben, annak
   biztosítására, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 %-a alá süllyedjen. A következtetéseket
   a Tanács a franciaországi stabilitási program 2003-as időszakos értékeléséről szóló véleményében6
   megerősítette.
   Ezen fejlemények fényében és figyelemmel arra, hogy a 2005-ön túli évekre szóló költségvetési tervek
   (többek között a többéves stabilitási programok) jelentős mértékben az átfogó gazdaságpolitikai
   iránymutatások időszakában születtek, a 1., 2. és 3. ajánlás helyébe a következő lép:
   „1.       a ciklikusan igazított hiány tekintetében 2004-ben a GDP 0,8 %-ának megfelelő, 2005-ben
             pedig a GDP 0,6 %-ának megfelelő vagy ennél nagyobb éves csökkenést elérni annak
             érdekében, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 %-a alá süllyedjen (1.
             iránymutatás);
   2.        amennyiben a gazdasági fellendülés a jelenlegi várakozásokhoz képest erőteljesebb lenne, a
             vártnál több bevételt további intézkedésekkel a hiány csökkentésére és a ciklikusan igazított
             hiány csökkenésének gyorsítására kell fordítani. Ezenkívül a kiadásoknak a tervezettnél
             lassúbb növekedéséből származó szabad költségvetési forrásokat a hiány csökkentésére kell
             fordítani;
   3.        biztosítani, hogy a költségvetési konszolidáció a 2005 utáni években is folytatódjon,
             különösen a ciklikusan igazított költségvetési hiány állandó, évente legalább a GDP 0,5 %
             százalékpontjának megfelelő vagy szükség szerint ennél nagyobb csökkentésével ahhoz,
             hogy az államháztartás közép távú állapota egyensúlyhoz közeli legyen vagy többletet
             mutasson, és az adóssághányad ismét csökkenő pályára kerüljön (1. iránymutatás).”
   7.        Írország
   Nincs új értékelés.
   6
            HL C 43., 2004.2.19.
HU                                                    13                                                   HU
 ---pagebreak---    8.         Olaszország
   Az Olaszország előtt álló egyik kihívás „az államháztartás gyors konszolidációja”. Ennek elérése
   érdekében az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában többek között az alábbiakat
   ajánlották Olaszországnak:
   • Mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többletet mutató középtávú költségvetési állapotot el nem
       érik, biztosítani kell a ciklikusan igazított költségvetési egyensúly évente legalább a GDP 0,5 %-
       ának megfelelő javulását, az egyszeri intézkedések helyett állandóbb jellegű intézkedések
       igénybevételével (1. ajánlás).
   A 2003-as költségvetési adatok azt mutatják, hogy az államháztartási hiány a GDP 2,4 % volt, a 2002-
   es 2,3 %-hoz képest szinte változatlan. A gyenge gazdasági növekedés miatt a hatóságok a hiány
   megszorítására továbbra is ideiglenes intézkedésekre támaszkodtak. Értékelések szerint ezek az
   intézkedések a GDP valamivel több, mint 2 százalékpontjával javították a költségvetési eredményt (a
   javulás 2002-ben 1,5 százalékpont körül volt). Az előző évhez képest markánsan alacsonyabb
   kamatkiadások szintén hozzásegítettek a hiány nagyobb mértékű növekedésének elhárításához. 2004-
   ben az egyszeri intézkedések felére csökkentésével határozott a kockázata annak, hogy túlléphetik a
   hiányra a GDP 3 %-ban megállapított referenciaértéket. Miután a kibocsátási rés gyakorlatilag
   változatlan, a ciklikusan igazított egyenleg alakulása szintén kedvezőtlen. További akadályoztatást
   szenved a ciklikusan igazított értelemben vett egyensúlyközeli állapothoz való igazítás.
   Ezen fejlemények tükrében a 1. ajánlás helyébe a következő lép:
   „1.        mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többletet mutató középtávú állapotot el nem érik,
              biztosítani kell a ciklikusan igazított költségvetési egyensúly évente legalább a GDP 0,5 %-
              ának megfelelő javulását, az egyszeri intézkedések helyett állandóbb jellegű intézkedések
              igénybevételével, ezenkívül készen kell állni a túlzott hiány elkerüléséhez szükséges további
              intézkedések megtételére (1. iránymutatás).”
   9.         Luxemburg
   Nincs új értékelés.
   10.        Hollandia
   A Hollandia előtt álló egyik kihívás a „gyengébb potenciális növekedés és az öregedés költségvetési
   kiadásokban jelentkező következményei mellett a költségvetési kiigazítás folytatása a következő
   években”. Ennek elérése érdekében az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában az
   alábbiakat ajánlották Hollandiának:
   • a költségvetési kiadásokat továbbra is a világosan meghatározott, reálértékben megadott határokon
       belül tartani az egyensúlyközeli vagy többletet mutató költségvetési állapottal összhangban (1.
       ajánlás).
   A 2003-as pénzügyi adatok azt mutatják, hogy az államháztartási hiány alig valamivel volt kevesebb a
   referenciaértéknél, a GDP 3 %-ánál. Ez az éles negatív gazdasági fordulathoz kötődik, ami a
   számottevő költségvetési megtakarítások ellenére a hiány várakozásokhoz képest erősebb növekedését
   eredményezte. 2004-re fennáll a kockázata annak, hogy túllépik a hiányra vonatkozó, a GDP 3 %-ban
   megállapított referenciaértéket. Tekintettel azonban a kibocsátási rés szélesedésére, a ciklikusan
   igazított egyenleg kedvezőbb. Jól halad a ciklikusan igazított értelemben vett egyensúlyközeli
   állapothoz való igazítás.
   Ezen fejlemények tükrében a 1. ajánlás helyébe a következő lép:
HU                                                       14                                                 HU
 ---pagebreak---    „1.       a költségvetési kiadásokat továbbra is a világosan meghatározott, reálértékben megadott
             határokon belül tartani az egyensúlyközeli vagy többletet mutató költségvetési állapottal
             összhangban, ezenkívül készen kell állni a túlzott hiány elkerüléséhez szükséges további
             intézkedések megtételére (1. és 14. iránymutatás).”
   11.       Ausztria
   Nincs új értékelés.
   12.       Portugália
   A Portugália előtt álló egyik kihívás „az államháztartás konszolidációjának gyorsítása és a
   költségvetési kiadások erőteljes dinamikájának kezelése”. Ennek elérése érdekében az átfogó
   gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában többek között az alábbiakat ajánlották
   Portugáliának:
   • biztosítani, hogy az államháztartási hiány a terveknek megfelelően tovább csökkenjen 2003-ban, és
       hogy azt követően az egyensúlyközeli költségvetési állapot elérése érdekében a ciklikusan igazított
       hiány legalább a GDP 0,5 %-ával csökkenjen évente (1. ajánlás).
   A 2003-as költségvetési adatok szerint az államháztartási hiány a GDP 2,8 %-át teszi ki, azaz megfelel
   a Szerződés 104. cikke (7) bekezdése értelmében Portugáliához intézett, 2002. november 5-i tanácsi
   ajánlásnak, amely felhívást tartalmazott az államháztartási hiány legkésőbb 2003-ig a GDP 3 %-os
   referenciaértéke alá történő csökkentésére. A 2003-as gazdasági visszaeséssel összefüggő jelentős
   negatív kibocsátási rés számottevően gátolta a költségvetési konszolidáció folyamatát amiatt, hogy
   2003 folyamán az adóbevétel tekintélyes mértékben elmaradt a várttól (eltekintve az adó- és
   szociálisjárulék-hátralékok értékesítésére vonatkozó egyszeri intézkedéstől). Jóllehet a kormány
   általában véve sikert ért el a kiadások tervezett megszorítása biztosítása tekintetében (azaz az
   elsődleges folyó kiadások növekedésének üteme tovább csökkent a 2001-es 8,9 %-ról, 2002-ben 7,8
   %-ra, 2003-ban pedig 4,1 %-ra), a gazdasági visszaesés okozta adóbevétel-kiesés nyomán a kormány
   arra kényszerült, hogy immáron a második évben jelentős mértékben egyszeri intézkedésekre
   hagyatkozzon (2002-ben a GDP 1,5%, 2003-ban a GDP 2,1 %). 2004-re határozott a kockázata annak,
   hogy tekintettel a lassú növekedésre és a 2003-ban elfogadott, jelentős számú egyszeri intézkedés
   eddig tervezett csupán részleges kiváltására, ismét túlléphetik a hiányra vonatkozó referenciaértéket.
   Ezen fejlemények tükrében a 1. ajánlás helyébe a következő lép:
   „1.       mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többletet mutató középtávú állapotot el nem érik,
             biztosítani kell a ciklikusan igazított költségvetési egyensúly évente legalább a GDP 0,5 %-
             ának megfelelő javulását, az egyszeri intézkedések helyett állandóbb jellegű intézkedések
             igénybevételével, ezenkívül készen kell állni további intézkedések megtételére annak
             elkerülése érdekében, hogy a hiány ismételten átlépje a GDP 3 %-ának megfelelő
             referenciaértéket (1. iránymutatás).”
   13.       Finnország
   Nincs új értékelés.
   14.       Svédország
   Nincs új értékelés.
   15.       Egyesült Királyság
   A 2003-as költségvetési adatok azt mutatják, hogy az államháztartási hiány a GDP 3,2 %-ának
   megfelelő volt, azaz meghaladta a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaértéket. 2003-ban a tervezettnél
HU                                                      15                                                 HU
 ---pagebreak---    jobban romlott a költségvetési helyzet, ami elsősorban a közvetlen adókból származó, a várthoz képest
   gyengébb bevételnek tudható be. A tervek szerint középtávon mind az általános, mind a ciklikusan
   igazított hiány valamivel a GDP 2 %-a alá süllyed abban az összefüggésben, hogy folyamatosan
   növelik az állami szektorban a befektetések és a közszolgáltatások a tervezetthez képest való
   elmaradásának kezelését célzó tervezett kiadásokat. A tervezett hiány alakulása azonban szokásos
   makrogazdasági ingadozás mellett nem nyújt elegendő biztonsági sávot a GDP 3 %-ban meghatározott
   referenciaérték megsértésének elkerüléséhez. Ezen túlmenőleg fennáll a kockázata annak, hogy a
   költségvetési előrejelzések a bevételi hányad feltételezett autonóm emelkedéséből származnak.
   Ezen fejlemények tükrében az Egyesült Királyság az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások
   2003-as kiadásához képest további kihívások előtt áll, nevezetesen:
   A rendezett államháztartás biztosítása érdekében erősíteni kell a költségvetés helyzetét
   A költségvetés helyzetének a rendezett államháztartás biztosítása érdekében történő megerősítése
   végett az Egyesült Királyság számára az alábbi ajánlást fogalmazták meg:
   „6.       az államháztartás konszolidációja érdekében javítani kell a ciklikusan igazított helyzeten az
             egyensúlyhoz közeli vagy többletet mutató közép távú költségvetési állapottal összhangban,
             és készen kell állni a túlzott hiány elkerüléséhez szükséges további intézkedések megtételére
             (1. iránymutatás).”
HU                                                     16                                                  HU
 ---pagebreak---    16.        Ciprus
   A nehéz nemzetközi környezetben a leginkább az idegenforgalomra támaszkodó kis nemzetgazdaság
   némi rugalmasságot mutatott. Először 1997–2001 között a nagyfokú, stabil, átlagosan 4,2 %-os reál-
   GDP-növekedés hajtóerejét a belföldi kereslet és az idegenforgalmi látogatók számának folyamatos és
   nagymértékű növekedése jelentette. 2001. szeptember 11-ét követően azonban a gazdaságot
   érzékenyen érintette az idegenforgalomnak a nemzetközi terrorista fenyegetések, az afganisztáni és az
   iraki háború, valamint a SARS-fertőzés miatt bekövetkező visszaesése, és a hanyatlás 2003-ban is
   folytatódott. A növekedés ezért több mint felére esett vissza, de a mérsékelt belföldi kereslet miatt
   még így is elérte a 2 százalékot mind 2002-ben, mind pedig 2003-ban. Ez azonban nem éri el a
   növekedési lehetőségeket.
   A viszonylag jó növekedési teljesítmény a magánszektor túlsúlyával, valamint többek között igen
   fejlett pénzügyi és jogrenddel, általában véve óvatos gazdaságpolitikával és rugalmas
   munkaerőpiaccal jellemezhető piacgazdaságnak köszönhető. Az utóbbi szinte teljes foglalkoztatottság
   és magas részvételi arányok mellett működik; Cipruson a munkanélküliség aránya 3-5 % körül
   ingadozik, tehát az országnak gyakorlatilag nincs gondja a munkanélküliséggel. Ugyanakkor a
   tömegturizmus terén jelentkező válság ráirányította a figyelmet a gazdaság ettől az ágazattól való
   egyre növekvő függőségére, miközben az exportjövedelem hagyományos, különösen a gyártóiparon
   belüli forrásai tekintetében szerkezeti hanyatlás mutatkozik. Ezért Ciprusnak érdekében állhat a
   magasabb hozzáadott-értékű tevékenységek irányában történő diverzifikáció növelése. Ebből a célból
   az országnak érdemes lenne gyorsítania az átmenetet a tudásalapú gazdaság irányában, valamint
   folytatnia a vállalkozási környezet egyszerűsítését.
   1999-ben költségvetési konszolidációs terv bevezetésére került sor, amit a következő években
   módosítottak és kibővítettek. Mindazonáltal 2002-ben és 2003-ban ismét csökkent a költségvetési
   teljesítmény, ezért gyakorlatilag felhagytak a konszolidációval, mivel a hiány a GDP 4,6 %-ára, illetve
   6,3 %-ára emelkedett. Az expanzív költségvetési irányultság hozzájárult a belföldi kereslet
   növekedéséhez és ahhoz, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya az előrejelzések szerint 2003-ra a GDP
   4,4 %-át teszi ki. A kormány szándékában áll a költségvetési hiány ismételt kezelése az idei és az
   elkövetkező évekre vonatkozóan, ily módon az eddiginél kedvezőbb gazdaságpolitikai elegy
   irányában haladva és támogatva a folyó fizetési mérleg hiányának csökkentését.
   Cipruson a gazdaságpolitikának a fenntartható konvergencia magas fokának elérését kell célozniuk,
   különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Mind az államháztartás további
   konszolidációját, mind pedig az idegenforgalomtól való növekvő függőség kezelését olyan
   szakpolitikáknak kell támogatnia, amelyek segítségével közép- és hosszú távon is fenntartható az
   erőteljes növekedés. Ehhez különösen a növekedési és a foglalkoztatási alap erősítésére van szükség,
   ezenkívül Ciprusnak folytatnia kell az átállást a tudásalapú gazdaságra. Ennek tükrében két főbb
   feladat áll Ciprus előtt:
   • fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány csökkentését,
   • fokozni a gazdaság diverzifikációját a magasabb hozzáadott-értékű tevékenységek irányában.
   Fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány csökkentését
   A költségvetési konszolidáció 2002-2003-ban egyre inkább eltávolodott a kitűzött céltól. Az 1999-ben
   bevezetett eredeti költségvetési konszolidációs tervet 2001-ben, majd 2002-ben ismét átdolgozták. A
   terv célja a költségvetési egyensúly 2005-re való elérése mellett a hiány a GDP 2,0 százalékára való
   csökkentése volt. Amiatt azonban, hogy 2002-ben alacsonyabb volt a növekedés, a költségvetési hiány
   a GDP korábban tervezett 2,6 százalékához képest a GDP 4,6 százalékára emelkedett. 2003-ban
   további lassulás volt tapasztalható a szerény növekedés és a markáns bevételi kieséssel járó
   adókikerülés következtében, miközben a magasabb védelmi kiadások és a visszafogott külső kereslet
HU                                                    17                                                   HU
 ---pagebreak---    ellensúlyozására bevezetett expanzív intézkedések miatt növekedtek a kiadások. Ez a konszolidációs
   program tényleges megszűnését jelentette, miközben a költségvetési hiány 2003-ra elérte a GDP 6,3
   %-át. Az expanzív költségvetési irányultság hozzájárult a belföldi kereslet növekedéséhez és a folyó
   fizetési mérleg tartós és viszonylag magas, a 2003-as előrejelzések szerint a GDP 4,4 %-ának
   megfelelő hiányához. A kormány szándékában áll a költségvetési hiány ismételt kezelése, ily módon
   az eddiginél kedvezőbb gazdaságpolitikai elegy irányában haladva és támogatva a folyó fizetési
   mérleg hiányának csökkentését. Ahhoz, hogy a költségvetési konszolidáció ismét elinduljon, jelentős
   korrekciós intézkedésekre van szükség. Az államháztartás minősége várhatóan javul majd a 2004
   végére lezáruló átfogó költségvetési reform eredményeként. A reformok elősegítik a hiány további
   csökkentését és azt, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya akkor is a fenntartható sávban maradjon, ha a
   nettó lakossági megtakarítás ismét kedvezőtlenül alakulna.
   Fokozni a gazdaság diverzifikációját a magasabb hozzáadott-értékű tevékenységek
   irányában
   Jóllehet a GDP és a foglalkoztatottság 15-20 %-a az idegenforgalomból származik, a gazdaság
   mutatott némi rugalmasságot a nehéz nemzetközi környezetben. Hosszabb távon azonban Ciprusnak
   érdekében állhat az idegenforgalmi tevékenységek megújítása és egyéb hozzáadott-értékkel bíró
   tevékenységek kialakítása. Ebben a tekintetben a ciprusi kormány több reformot kezdeményezett a
   tudásalapú gazdaságra való átállás elősegítése céljából. Mindazonáltal még így is hátrányt jelent a
   K&F-re fordított kiadások alacsony szintje, főleg a vállalkozói szférában, valamint az informatikai
   készségek hiánya. Végül meglehetősen korlátozott az elektronikus kereskedelem és az Internet-
   hozzáféréssel rendelkező háztartások százalékos aránya.
   A kedvezőbb vállalkozási környezet kulcsfontosságú tényező a termékpiacok hatékonyságának
   javítása szempontjából is. Először is a ciprusi gazdaságot a kis családi vállalkozások túlsúlya jellemzi,
   amelyek bővítését némileg akadályozhatja a forrásokhoz való hozzáférés. Másodsorban a hálózati
   iparágakban még mindig korlátozott a verseny. A villamosenergia-piacon még mindig nem történt
   meg az átviteli rendszerirányító átengedése. 2003 novemberében a távközlési és postai szolgáltatások
   ágazatának szabályozó hatósága két rendeletet adott ki, amely előmozdítja ugyan ezen ágazatokban a
   helyi hurok átengedését, de azt teljes mértékben nem valósítja meg. Végezetül továbbra is fennállnak a
   piaci hozzáférést nehezítő akadályok a légiközlekedésben, és a közösségi vívmányoknak a hajózási
   ágazatban való teljes megvalósítása még mindig várat magára.
   Konkrét ajánlások Ciprus számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   Az államháztartási hiány csökkentésének fenntartható alapon való biztosítása érdekében az alábbi
   ajánlást fogalmazták meg Ciprus számára:
   1.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. iránymutatás).
   A gazdaság diverzifikációjának a magasabb hozzáadott-értékű tevékenységek irányában történő
   fokozása érdekében az alábbi ajánlást fogalmazták meg Ciprus számára:
   2.        fokozni a képzett humántőke megfelelőségének fokozása iránt tett erőfeszítéseket, támogatni
             a K&F-t és az innovációt, különösen a vállalkozói szférában, valamint javítani az
             információs és kommunikációs technológiák (IKT) elterjedését elősegítő feltételeket (9., 13.
             iránymutatás).
   3.        folytatni a vállalkozói és adózási környezet egyszerűsítését (Általános irányelvek 11.).
HU                                                    18                                                     HU
 ---pagebreak---    17.       Cseh Köztársaság
   A Cseh Köztársaság éves reál GDP növekedése az 1997-98 évek gazdasági megtorpanását követően
   átlagosan 3 százalékos volt, 2002 kivételével, amikor az árvíz sújtotta ország GDP növekedése csak 2
   százalékot ért el. A HICP-infláció nagyon alacsony szintet mutatott (2002-ben 1,4 %, 2003-ban -0,1
   %), és a monetáris hatóságok az inflációs cél alatt teljesítettek. A növekedési teljesítményt segítették a
   szerkezetátalakítási erőfeszítések, ám a kibocsátás még nem érte el teljes mértékben a becsült
   potenciált. Az elsődleges szerkezetátalakítási folyamat a banki ágazatban zajlott. A banki ágazat
   szerkezetátalakítása számottevő költségvetési kiadással járt, miután az állam átvette a bankok
   mérlegében szereplő kétes eszközöket. Ezen túlmenőleg a költségvetési politika egészen a legutóbbi
   időkig viszonylag laza volt, melynek következtében megugrott az államháztartási hiány. Az expanzív
   költségvetési irányultságnak köszönhetően fellendült a belföldi kereslet, és a folyó fizetési mérleg
   hiánya – egyre inkább a fogyasztás bővülése miatt – a GDP több mint 6 százalékára emelkedett.
   A Cseh Köztársaságban a gazdaságpolitikának a fenntartható konvergencia magas fokának elérését
   kell célozniuk, különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. A gazdaságra a többi új
   tagállamhoz képest a viszonylag lassú növekedés volt jellemző. Ezért az államháztartás további
   konszolidációját olyan gazdaságpolitikának kell támogatnia, amelyek segítségével közép- és hosszú
   távon gyorsítható a növekedés. Ehhez elsősorban a fennmaradó szerkezeti hiányosságok kezelésére
   van szükség, különösen a munkapiacon és a vállalkozói környezetben, valamint a tudásalapú
   gazdaságra való átmenet felgyorsítására. Ennek tükrében négy főbb feladat áll a Cseh Köztársaság
   előtt:
   • sürgősen biztosítani az államháztartási hiány fenntartható alapon történő további csökkentését és az
       államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát,
   • folytatni a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelését,
   • javítani a termelékenységnövekedés gyorsításához szükséges feltételeket,
   • ösztönözni a vállalkozást, támogatni a kis- és középvállalkozásokat.
   Sürgősen biztosítani az államháztartási hiány fenntartható alapon történő további
   csökkentését és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát
   Az államháztartási hiány 2002-ben a GDP 6,4 százalékáról 2003-ban a GDP 12,9 százalékára nőtt7,
   ezáltal tovább lendített a folyó fizetési mérleg hiány romlásán. 2003-ban a kormány költségvetési
   konszolidációs programot vezetett be, amelynek célja az államháztartási hiány a GDP 4 százalékára
   való csökkentése 2006-ra. A költségvetési konszolidáció elősegíti a hiány további csökkentését és azt,
   hogy a folyó fizetési mérleg hiánya akkor is a fenntartható sávban maradjon, ha a nettó lakossági
   megtakarítás kedvezőtlenül alakulna.
   Az államháztartás állapotának minőségi javulása azonban nagyrészt a költségvetési reform
   végrehajtásától függ majd. A költségvetési reform egy igen fontos eleme közép távú kiadási
   keretprogramok és teljesítményorientált költségvetések bevezetésével az intézményi keret módosítása.
   A kiadási kereteknek csökkenteniük kell a központi kormányzat ösztönzését állami garanciák nyújtása
   iránt, ami továbbra is jelentős költségvetési kockázati forrás. Ezenkívül, tekintettel a közigazgatás
   folyamatban levő decentralizációjára, a költségvetési szabályok regionális és helyi szintű hiánya
   szintén kockázatot jelent a rendezett költségvetési helyzet szempontjából. Kedvező fejleményként
   említést érdemel, hogy a kormány reformterveiben nem szerepel az elkövetkező évekre vonatkozóan
   az állami beruházási kiadások a GDP százalékos arányában kifejezett részének csökkentése.
   7
            A hiány részben egyetlen, a GDP 6,3 százalékát kitevő, imputált állami garanciavállalásnak tudható be.
HU                                                      19                                                         HU
 ---pagebreak---    Ami az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát illeti, a költségvetésen kívüli kiadások, valamint
   a szociális biztonsági és egészségügyi kiadások megugrása okot szolgáltat az aggodalomra. Jóllehet az
   állami adósság jelenlegi szintje nem magas, a fentiekkel kapcsolatos fejlemények folytán az adósság
   az utóbbi években rohamosan nőtt (a GDP 25,2 százalékáról 2001-ben a GDP 37,6 százalékára 2003-
   ban).
   Folytatni a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelését
   1990 és 2002 között a cseh munkaerőpiac jelentős szerkezeti változásokon esett át. Az elsődleges
   ágazatban alkalmazottak aránya a teljes munkaerő 12,4 százalékáról 4,8 százalékra csökkent, a
   másodlagos ágazatban 45,1 százalékról 39,6 százalékra, a harmadik szektorban ezzel szemben 42,5
   százalékról 55,6 százalékra növekedett. A munkanélküliség aránya 2002 végén 7,3 % volt, 2003
   negyedik negyedévére viszont elérte a 8,1%-ot. A munkanélküliség alakulására a szerkezetátalakítási
   folyamaton kívül valószínűleg az államháztartási reform is kihatással lesz, amelynek következtében a
   2004-2006 időszakban a közszolgálati állások 2 százaléka felszámolásra kerül. A szakszervezeteknek
   csekély a befolyása a bérképzésre. A bértárgyalás folyamata centralizált, és a bérek meghatározása
   többnyire a vállalkozások szintjén történik. Gyenge a béralkuról a cégek és ágazatok között folytatott
   egyeztetés. Annak ellenére, hogy magas a foglalkoztatottsági arány (2002-ben 65,5 %) és a
   munkanélküliség az EU-átlag körül van, a cseh munkaerőpiac több szerkezeti hiányosságot mutat.
   Először is a munkanélküliség tekintetében igen nagyok a regionális különbségek. A szerkezetileg
   gyenge térségekben a munkanélküliségi ráta négyszer magasabb, mint Prágában, egyes régiókban a 25
   százalékot is meghaladja. Másodsorban igen magas a hosszú távú (egy éven túli) munkanélküliek
   részaránya, 2003 végére elérte a 40,3 százalékot. Ezen túlmenően egyre tovább tart a munkaügyi
   hivataloknál a regisztrálás. Harmadsorban rendkívül magas a munkanélküliség aránya a fiatalok – 25.
   évüket még be nem töltöttek – körében. A fiatal munkanélküliek átlagos részaránya csaknem 23
   százalék volt, jelentős regionális eltérésekkel.
   A munkaerőkínálat oldalán a hosszú távú munkanélküliség és az alacsony foglalkozási rugalmasság az
   adó- és ellátó rendszerben rejlő fékekből, az élethosszig tartó tanulási programok fejletlen
   rendszeréből, valamint az oktatási és képzési rendszerek hiányosságaiból következik. Ami ez
   utóbbiakat illeti, az oktatási és képzési rendszerek nem biztosítják elegendő mértékben a
   munkaerőpiac szükségleteihez, különösen a tudásalapú gazdaság igényeihez igazodó szakképzettséget.
   A cseh munkaerőpiac szerkezeti hiányosságai egyben az alacsony földrajzi mobilitást is tükrözik, ami
   két főbb fogyatékosságból ered: egyrészről az ingatlanárak szabályozása gyengíti az ingatlankínálat
   ösztönzését azokban a térségekben, ahol munkahelyek jönnek létre. Másrészről az elégtelen
   közlekedési infrastruktúra növeli az ingázás költségeit és akadályt képez a beruházások és új
   vállalkozások létrehozása előtt a szerkezetileg gyenge térségekben.
   A munkaerőkereslet oldalán a magas egészségügyi és szociális biztonsági járulékok járhatnak negatív
   hatással. Az egészségügyi és szociális biztonsági járulékok összesen elérték a bruttó bér 47,5
   százalékát, amelynek egynegyedét a munkavállalók, háromnegyedét pedig a munkáltatók fizetik.
   Javítani a termelékenységnövekedés gyorsításához szükséges feltételeket
   A Cseh Köztársaságban viszonylag alacsony volt a termelékenység növekedése. Az 1996-2002
   időszakban a munkatermelékenység éves szinten 2,1 százalékkal növekedett, ami a legalacsonyabb
   arány az új tagállamok körében. Ezenkívül a termelékenység szintje az EU-hoz képest még mindig
   igen alacsony (2003-as adatok szerint az EU-15-ök átlagának hozzávetőlegesen 55 százaléka). Ezt a
   helyzetet többek között olyan tényezők idézték elő, mint az oktatási rendszer korlátozott mértékű
   rugalmassága, a K&F és az innováció alacsony hatékonysági foka, valamint az információs és
   kommunikációs technológiák (IKT) alkalmazásának alacsony szintje. Az oktatási és képzési rendszer
   mérsékelten rugalmasan alkalmazkodik a készségek tekintetében a változó igényekhez, és ez főleg
   abban nyilvánul meg, hogy a képesítések nem felelnek meg a munkaerőpiac igényeinek. Az
   iskolázottság szintje igen magas (a 20-24 korosztály 92 %-a rendelkezik legalább középiskolai
   végzettséggel), de a felsőfokú végzettségűek részaránya az egyik legalacsonyabb az EU-ban. Annak
HU                                                    20                                                  HU
 ---pagebreak---    ellenére, hogy az új tagállamokhoz képest viszonylag magas a K&F-re fordított kiadások szintje, az
   ebből származó innovációs tevékenység a szabadalmak számát alapul véve rendkívül alacsony, ami a
   K&F alacsony hatékonyságára vall. A kutató intézetek (így az egyetemek és a Cseh Tudományos
   Akadémia) és a magánszektor között csak korlátozott mértékű az egyűttmükődés. A kormány ezeket a
   gondokat felismerve a K&F támogatása érdekében nemzeti K&F-politikát fogadott el a 2004-2008-as
   időszakra, amelynek sikere azonban nagyrészt attól függ, hogy az teljes mértékben végrehajtásra
   kerül-e.
   Ösztönözni a vállalkozást, támogatni a kis- és középvállalkozásokat
   Annak ellenére, hogy előrelépés történt a jól működő versenykörnyezet kialakítása irányában és a jogi
   környezet fejlesztése folyamatos, láthatóan még mindig jelentős akadályok nehezítik a vállalkozást a
   Cseh Köztársaságban. Ezt többek között az is tükrözi, hogy a GDP-nek csak csekély részarányát
   (kevesebb, mint 40 százalékát) termelik a kis- és középvállalkozások. A többi új tagállamhoz képest
   viszonylag alacsony az új vállalkozások bruttó száma az összes vállalkozás arányában.
   Ezt a helyzetet a vállalkozási környezet a kis- és középvállalkozásokat aránytalanul sújtó olyan
   hiányosságai okozzák, mint például ami a szabályozásokat és a jogalkalmazást illeti, illetve a
   társaságokra rótt túlzott adminisztratív terhek, valamint a forrásokhoz való korlátozott hozzáférés.
   Rendkívül hosszadalmas és bonyolult az új társaság alapításának adminisztratív folyamata. A
   cégjegyzék nem hatékony és gyakran az átláthatóságot nélkülöző működését a vállalkozók gyakran
   bírálják. Ezenkívül a csődtörvény nem teszi lehetővé a piacról való hatékony kilépést, illetve a nehéz
   helyzetbe került társaságok szerkezetátalakítását. Némelyik gond kezelésére vonatkozóan a jogalkotási
   javaslatok készítése folyamatban van, de a haladás ezen a téren lassúnak bizonyult. A bírák
   képesítésének javulása ellenére továbbra is alapvető hiányosságot jelent a jogalkalmazás minősége és
   időben történő végrehajtása. Ezen túlmenően az új vállalkozások számára rendkívül nehéz külső
   finanszírozási forráshoz jutni.
   Konkrét ajánlások a Cseh Köztársaság számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   Az államháztartási hiány fenntartható alapon történő további csökkentésének és az államháztartás
   hosszú távú fenntarthatóságának mielőbbi biztosítása érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg a Cseh Köztársaság számára:
   1.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. iránymutatás).
   2.        átalakítani az egészségügyi és a nyugdíjrendszert azok pénzügyi fenntarthatósága biztosítása
             céljából, különösen az időskörú eltartottak arányának várható növekedését ellensúlyozandó,
             továbbá intézkedéseket hozni a függő kötelezettségek növekvő állományából származó
             költségvetési kockázat csökkentésére; biztosítani a munkára ösztönző eszközök javítását és a
             magas szociálpolitikai járulékok csökkentését (4., 14., 16. iránymutatás).
   A munkaerőpiac szerkezeti problémái kezelésének folytatásához a következő ajánlást fogalmazták
   meg a Cseh Köztársaság számára:
   3.        a munkavállalás elleni ösztönzők kiküszöbölése érdekében az adó- és ellátó rendszer
             átalakításával erősíteni a munkaerőkínálatot, továbbá a készségek a piacnak való
             megfelelősége javításával fokozni a foglalkozási és regionális mobilitást, miközben
             biztosítani a megszorító intézkedések és egyéb aktív munkaerőpiaci politikák hatékonyságát,
HU                                                    21                                                  HU
 ---pagebreak---             megszüntetni az ingatlanpiac szabályozását és javítani a közlekedési infrastruktúrát
            (Általános irányelvek 4., 7., 8. és 13.).
   A termelékenységnövekedés gyorsításához szükséges feltételek javítása érdekében az alábbi
   ajánlásokat fogalmazták meg a Cseh Köztársaság számára:
   4.       javítani az oktatási és képzési rendszer hatékonyságát és minőségét, valamint alkalmazkodó
            képességét a készségeket illetően a változó igényekre (Általános irányelvek 13.).
   5.       javítani a K&F és innovációs tevékenységek hatékonyságát, ösztönözni a tudástranszfert a
            közvetlen külföldi befektetéseken keresztül, továbbá támogatni a tudás terjesztését
            (Általános irányelvek 13.).
   A vállalkozás ösztönzése és a kis- és középvállalkozások támogatása érdekében a következő ajánlást
   fogalmazták meg a Cseh Köztársaság számára:
   6.       javítani a vállalkozói környezetet, különösen az adminisztratív terhek felszámolásával, a jogi
            környezet erősítésével és a források hozzáférhetőségének erősítésével (Általános irányelvek
            11., 12.).
HU                                                    22                                                   HU
 ---pagebreak---    18.        Észtország
   A gyenge külső kereslet ellenére Észtország makrogazdasági teljesítményben 2003-ban is stabilnak
   mutatkozott, bár a folyó fizetési mérleg hiánya a GDP 13,7 százalékára növekedett. A 4,8 százalékos
   GDP-növekedéshez az élénk beruházás és a lakossági fogyasztás növekedése egyaránt hozzájárult. Az
   utóbbi hajtóerejét az erőteljes hitelbővülés, a béremelkedés és a foglalkoztatottság szerény mértékű
   növekedése jelentette. Az euro-övezet elhúzódó beruházási pangásához viszonyítva Észtországban a
   külföldi közvetlen befektetések erőteljes beáramlásának és az alacsony kamatlábaknak köszönhetően
   élénken, több mint 11 százalékkal nőtt a tőkekiadás. Az infláció 2001 közepén csaknem 7 százalékra
   szökött, 2003-ban viszont 1,3 százalékra csökkent. A költségvetési többlet az erőteljes tevékenység és
   a hatékonyabb adóbehajtás következtében, valamint a parlament által jóváhagyott további kiadások
   ellenére 2002-ben a GDP 1,8 százalékára, 2003-ban pedig 2,6 százalékára nőtt. Egyes helyi
   önkormányzatok továbbra is terhet jelentenek az államháztartás számára.
   Észtországban a gazdaságpolitikának a fenntartható konvergencia magas fokának elérésére és a folyó
   fizetési mérleg hiányának csökkentésére kell irányulniuk. A költségvetési politikának jelentős kihatása
   lehet a folyó fizetési mérlegre, miközben a strukturális politikák, különösen azok, amelyek a
   termelékenység javítását és a verseny növelését célozzák, növelhetik a gazdaság növekedési
   potenciálját, és tovább javíthatják a megtakarítások és befektetések egyensúlyát, valamint a folyó
   fizetési mérleget. A gazdaságnak a függetlenséget követő átalakítása után továbbra is jelentős kihívás
   a hatóságok számára a munkaerőpiac, ezen belül különösen a magas munkanélküliség. Ennek tükrében
   négy főbb feladat áll Észtország előtt:
   • a jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelelő költségvetési politikára kell
       alapulnia,
   • a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése,
   • a termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása,
   • hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban.
   A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelelő költségvetési politikára
   kell alapulnia
   A belföldi és külföldi kereslet közötti egyenlőtlenség a roppant mértékű behozatali igényben (7,9
   százalékos növekedés), valamint a viszonylag lanyha exportteljesítményben (4,2 százalékos
   növekedés) nyilvánult meg, és ebből következően a folyó fizetési mérleg hiányának romlását
   eredményezte, ami 2003-ban a GDP 13,7 százalékára rúgott. A hiányt több jelentős egyszeri,
   elsősorban a beruházási javak behozatalát illető intézkedés, valamint a negatív jövedelmi egyenleg
   okozta, ezzel szemben a tőkeszámla az erőteljes közvetlen külföldi tőkebeáramlásnak köszönhetően
   többletet mutatott. Az államadósság alacsony (a GDP hozzávetőlegesen 5 százalékának megfelelő)
   szintje és az ország kedvező hitelképességi minősítése hozzásegíthetnek a folyó fizetési mérleg
   hiányának finanszírozását illető pillanatnyi stabilitási aggodalmak enyhítésében. A központi
   kormányzat ezenkívül a GDP 9 százalékának megfelelő stabilitási tartalékot hozott létre, amelynek
   finanszírozását az 1997 óta felhalmozott költségvetési többletekből és privatizációs bevételekből
   biztosítja.
   Ezért az észt gazdaság jelentős makrogazdasági egyensúlyhiányának határozott csökkentéséhez közép
   távon alapvetően fontosak az észt áruk és szolgáltatások külső versenyképességét elsősorban az
   ország, ezen belül főleg a hátrányos helyzetben levő területek infrastruktúrájának rohamos ütemben
   történő javításával és a humántőke-befektetésekkel javító strukturális politikák.
HU                                                   23                                                    HU
 ---pagebreak---    Az óvatos költségvetési politika folytatásának kulcsfontosságú szerepe van a folyó fizetési mérleg
   hiányának kezelésében. Miközben a költségvetési többlet a 2002-ről 2003-re a GDP 1,8 százalékáról a
   GDP 2,6 százalékára emelkedett, egyes helyi önkormányzatok továbbra is terhet jelentenek az
   államháztartás számára azzal, hogy mind 2002-ben, mind pedig 2003-ban eltértek a költségvetési
   célkitűzésektől. Az utóbbi évek költségvetési többlete és az alacsony államadósság ellenére a további
   kiadásokról és adócsökkentésekről szóló tervek, valamint az EU-csatlakozással összefüggő
   kötelezettségvállalások a közeljövőben nagyobb költségvetési nyomással járnak majd. Ez tovább
   csökkentheti a nemzeti megtakarítást, és ezáltal negatív kihatása lehet az általános gazdaságpolitikai
   elegyre, különösen igen magas folyó fizetési mérleg hiánnyal jellemezhető helyzetben. Egészében
   véve az észt költségvetési egyensúlynak még némi költségvetési lazítás mellett is az elkövetkező
   néhány évben egyensúlyt vagy többletet kell mutatnia. Ezen túlmenően a költségvetési lazítás az EU-
   tagság első néhány évében várhatóan egybeesik egy gazdasági fellendüléssel. Nem kizárható a
   tervezett költségvetési politikai irányultság konjunktúraciklust erősítő hatása. Ezért a közép távú
   költségvetési politikai program végrehajtása Észtországban óvatos és rugalmas megközelítést kíván.
   A munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése
   Az észtországi munkaerőpiaci viszonyok az ország függetlensége óta fokozatosan romlottak. A
   munkanélküliség (az ILO meghatározása alapján) 2000 közepére 14,5 %-ra növekedett, amit főleg a
   gazdaság átalakítása okozott, illetve az, hogy ebből következően a készségek már nem feleltek meg a
   piaci igényeknek. A foglalkoztatottsági arány, ami az 1997-es 65 százalékról 2000-re 60,6 százalékra
   csökkent, 2002-re ismét 61,1 százalékra növekedett, ami az ország függetlensége óta meghozta az első
   fordulatot a munkaerőpiacon, amelynek eredményeképp a munkanélküliség 2002-ben 10,3 százalékra
   esett vissza. Ez a javuló tendencia azonban a foglalkoztatottság szerény növekedésének és a
   gazdaságilag aktív népesség jelentős hanyatlásának eredménye; a foglalkoztatottság az 1997-2002
   időszakban több mint 2 százalékkal nőtt, miközben a gazdaságilag aktív népesség csaknem 2,5
   százalékkal csökkent.
   A munkanélküliség növekedése 1997-2002-ben a hosszú távú munkanélküliek és a reményt vesztett
   munkavállalók arányának egyenletes növekedésével és az ebből következő szerkezeti
   munkanélküliség arányának emelkedésével áll összefüggésben. Az egy éven túl állás nélkül maradók
   részaránya azonban 2002-ben a munkanélküliek 41 százalékára – csaknem az 1997-es szintre –
   csökkent, miután az adott időszakban számottevően, 60 százalékra nőtt. A hosszú távú
   munkanélküliek száma azonban így is kiemelkedően magas, ami azt sugallja, hogy nagy számú
   munkanélküli nem rendelkezik a munkaerőpiacra való sikeres visszailleszkedéshez szükséges
   készségekkel. Továbbra is fennállnak a regionális különbségek, így a munkanélküliség számottevően
   magasabb az ország délkeleti részén (a munkaerő mintegy 19 százaléka), mint délen (8,5-9 százalék).
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása
   Észtországban a termelékenység szintje az EU-átlaghoz képest még mindig igen alacsony (a 2002-as
   adatok szerint az EU-15-ök szintjének 42 százaléka). Miközben az 1997-2000 időszakban továbbra is
   erőteljes volt a munkatermelékenység növekedése (éves szinten 7 százalék), 2000 óta ez a folyamat
   lelassult. A termelékenység jövőbeli növekedését két fő tényező gátolhatja: a munkaerő képesítésbeli
   hiányosságai, valamint a K&F és az innováció alacsony szintje. Ez a két tényező szolgáltat
   magyarázatot arra is, hogy a közvetlen külföldi befektetések főleg azokra a területekre
   összpontosulnak, ahol nincs szükség jelentős K&F-re, illetve képzettségre.
   A munkaerő képesítésbeli hiányosságai az oktatási rendszer elégtelenségéből következnek, hiszen
   viszonylag magas az oktatásra fordított közkiadások szintje (2000-ben a GDP 6,7 százalékát tette ki).
   Különösen aggodalomra késztető az a tény, hogy az oktatási rendszer nem felel meg kellő mértékben a
   munkaerőpiac szükségleteinek, ebből következően a készségek nem felelnek meg a piaci igényeknek.
   A termelékenység növekedésének fokozásában lényeges szerepet játszhat egy megfelelően kidolgozott
   K&F-politika. Észtországban jelenleg viszonylag alacsony szintű a K&F-re fordított kiadások szintje,
HU                                                   24                                                   HU
 ---pagebreak---    elmarad a többi európai országétól (2001-ben a GDP 0,8 %-a), és a vállalkozói K&F aránya a
   legalacsonyabb az új tagállamok körében. Ez részben a tudományos és a vállalkozói szféra közötti
   elégtelen kapcsolatnak tudható be. Ezen a területen új stratégiát fogadtak el, amelyben a K&F-re
   fordított összes kiadás számottevő emelése szerepel a 2002-2006 időszakra vonatkozóan.
   Hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban
   Jóllehet a hálózati iparágak liberalizációja már megkezdődött Észtországban, a villamosenergia-piacon
   még mindig rendkívül korlátozott a verseny. Az ország a tárgyalásokon hosszú átmeneti időszakot ért
   el az ágazat liberalizációját illetően, tekintettel az olajpalától való függőségére, amelyet mint a
   villamosenergia-termelés egyik forrását alkalmazza. Megkezdődött az olajpala-ágazat átalakítása, ám
   a piac tervezett liberalizációja terén még korlátozott az előrelépés. A villamosenergia-piacot egy
   vertikálisan integrált állami vállalat túlsúlya jellemzi, amelynek tevékenysége kiterjed az ellátásra,
   termelésre, átvitelre és forgalmazásra, ezen belül az átvitel terén monopóliummal rendelkezik. A
   jelenlegi 10 százalékos bejelentett piacnyitás elmarad a legtöbb új tagállam piacnyitásának fokától. A
   villamosenergia-piac liberalizációja előtt álló egyik legfontosabb akadály a hatóságok által a
   behozatali engedélyekre vonatkozóan meghatározott szigorú szabályozás. Lényeges még az
   energetikai szabályozó hatóság függetlenségének biztosítása, tekintettel arra, hogy villamosenergia-
   piacot jelenleg egy állami tulajdonban levő vállalat uralja.
   A gázágazatban és a távközlésben kevésbé sürgetőek a gondok. A privatizált és nyitott gázpiacon egy
   szolgáltató üzemel. A távközlési piacot is liberalizálták. Gondok merülhetnek fel azonban annak
   kapcsán, hogy a hálózat tulajdonosa egyben forgalmazóként is működik.
   Konkrét ajánlások Észtország számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezeléséhez, amelynek megfelelő költségvetési politikára kell
   alapulnia, az alábbi ajánlást fogalmazták meg Észtország számára:
   1.         olyan költségvetési politikát folytatni, amely megfelel a következő költségvetési felügyeleti
              szakasszal összefüggésben a Tanács által hozandó határozatoknak (1. iránymutatás) és
              összeegyeztethető a konjunktúraciklust erősítő olyan politika elhárításának célkitűzésével,
              amely súlyosbíthatja a külső egyensúlyhiányt (2. iránymutatás).
   A munkaerőpiac szerkezeti problémái kezeléséhez a következő ajánlást fogalmazták meg Észtország
   számára:
   2.         olyan szakpolitikai döntéseket hozni, amelyek különös hangsúlyt helyeznek, főként a
              gazdaság átalakítása által leginkább sújtott térségekben, a hosszú távú munkanélküliek
              újrabeilleszkedésére a szakképzés és az élethosszig tartó tanulás támogatása, valamint az
              állásteremtést támogató, hatékony intézményi keretrendszer felállítása útján (4., 6. és 8.
              iránymutatás).
   3.         ösztönözni a szociális partnereket annak biztosítására, hogy a bérfejlesztés, ideértve a
              minimálbérre vonatkozó jogszabályok módosításait, ne akadályozza a foglalkoztatottság
              növekedését és ne gátolják a munkaerőpiac fellendülését (3. és 5. iránymutatás).
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg Észtország számára:
   4.         a munkaerőpiacon a készségek és az igények közötti eltérés csökkentése érdekében javítani
              az oktatási rendszer és a szakképzés hatékonyságát és minőségét (13. iránymutatás).
HU                                                      25                                                  HU
 ---pagebreak---    5.       végrehajtani a 2001-ben elfogadott K&F-stratégiát, különösképpen támogatni a vállalkozói
            szféra erőteljesebb részvételét a K&F-re fordított kiadások terén (13. iránymutatás).
   A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében:
   6.       folytatni a villamosenergia-piac liberalizációját, erősíteni a szabályozó hatóság
            függetlenségét, és biztosítani a hatékony versenyt a távközlésben (9. iránymutatás).
HU                                                   26                                              HU
 ---pagebreak---    19.       Magyarország
   A 2002-es viszonylag magas, 3,5 százalékos reál GDP növekedést követően 2003-ban a reál GDP
   növekedés lelassult és 3 százalék alá esett. Miközben a munkanélküliség a csatlakozó országok
   körében a legalacsonyabbak között van, a részvételi arány az EU-átlaghoz képest igen alacsony. A
   foglalkoztatottság további növelését nehezítik a munkaerőpiac súlyos szerkezeti hiányosságai, így a
   regionális mobilitás hiánya, a készségek és a piaci igények közötti eltérés, valamint az ellátó
   rendszerekből származó fékek. A fenntartható konvergencia magas fokának eléréséhez újra el kell érni
   és fenntarthatóan magas szinten fenn kell tartani a versenyképességet. Ezért a kiegyensúlyozott közép
   távú növekedés biztosítása érdekében alapvetően fontos visszatérni az ésszerű reálbérfejlesztéshez és
   az eddiginél kedvezőbb befektetési környezetet kell kialakítani.
   Miután 2002-ben magas, a GDP 9,3 százalékának megfelelő volt a költségvetési hiány, 2003-ban
   ismét restriktív lett a költségvetési politika. Az államháztartási hiány azonban így is elérte a GDP 5,9
   százalékát. Az utóbbi két évben a költségvetési hiányra vonatkozó célkitűzések jelentős túllépése
   hozzájárult ahhoz, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya a fogyasztás bővülése miatt a GDP 5,5
   százalékára növekedett. A makrogazdaság-politikai elegyen belüli egyéb problémákkal (magas
   reálbérnövekedés, igen magas reálkamatlábak) és a rendkívül magas árfolyam-volatilitással együtt ez
   okozta az általános bizalomvesztést a pénzpiacokon és az általános visszaesést a versenyképesség
   tekintetében.
   Magyarországon a gazdaságpolitikának a fenntartható konvergencia magas fokának elérését kell
   célozniuk, különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Magyarország több szerkezeti
   reformot hajtott végre és jelentős mértékben felzárkózott az EU-hoz. Vannak azonban területek,
   amelyek további feladatot jelentenek az ország számára. Magyarországnak intézkedéseket kell hoznia
   az oktatási rendszer hatékonyabbá tétele érdekében, továbbá a termelékenység növelése érdekében
   ösztönöznie szükséges a K&F-t. Tovább kell fokozni a versenyt a hálózati iparágakban, és erősíteni
   kell a szabályozó hatóságok függetlenségét. Ennek tükrében Magyarország előtt öt főbb feladat áll:
   • fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány további csökkentését,
   • növelni a foglalkoztatottságot és kezelni a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságait,
   • a bérmérsékletet indukáló politika folytatása révén fokozni a költség-versenyképességet,
   • javítani a termelékenység növeléséhez szükséges feltételeket,
   • hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban.
   Fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány további csökkentését
   Miután 2002-ben magas, a GDP 9,3 százalékának megfelelő volt a hiány, 2003-ban restriktívvé vált a
   költségvetési politika. A 2003. évi államháztartási hiány azonban így is elérte a GDP 5,9 százalékát.
   Bár 2004-re a hiány további csökkentését tervezik, a hiányra vonatkozó 2004-es célkitűzés eléréséhez
   a kiindulási helyzet meglehetősen nehéznek tűnik. Jóllehet a 2004-es költségvetés eredetileg az átfogó
   államháztartási reformot célozta, jelentős számú kiadási tételt egyáltalán nem kezel, és ezeket
   láthatóan a konszolidációs tervek sem veszik figyelembe. Eközben a megtakarításokat főleg a folyó és
   a működési kiadások csökkentésével kívánják elérni. A korábbi expanzív költségvetési irányultság és
   a magas reálbér-növekedés miatt megnőtt a belföldi kereslet és a folyó fizetési mérleg hiánya – egyre
   inkább a fogyasztás bővülése miatt – valamivel a GDP 5,5 százaléka fölé emelkedett. A magas
   kormányzati szintű kölcsönök csökkentése szintén lényeges a folyó fizetési mérleg javításához. Nem
   várható, hogy a háztartási megtakarítások elegendőnek bizonyulnak majd a magánberuházások
   (ideértve az EU-csatlakozással kapcsolatos beruházásokat is) emelkedésének finanszírozására. Ez
   várhatóan további terhet jelent a folyó fizetési mérleg számára. A beruházások végrehajtásának
HU                                                      27                                                  HU
 ---pagebreak---    lehetővé tétele mellett még a jelenlegi folyó fizetési mérleg hiány fenntartásához is további
   költségvetési megszorításra lenne szükség. Magyarországon az államháztartás konszolidációjának kell
   lennie a fenntartható politikákhoz való visszatérés alapjának.
   Növelni a foglalkoztatottságot és kezelni a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságait
   A csatlakozó országok között Magyarországon az egyik legalacsonyabb a munkanélküliség aránya
   (2003-ban 5,8 százalék). Ezt azonban stagnáló munkaerő és az EU-átlaghoz viszonyítva alacsony
   részvételi arány kíséri (2002-ben 59,7 százalék a 15-64 éves korosztályban). Ebből következően az
   alacsony munkanélküliség nem tükrözi a munkaerőpiactól való jelentős elszakadást, valamint a
   nagyfokú inaktivitást, különösen a pályafutásuk végén járó munkaképes korú népesség körében.
   A munkaerőpiacot ezen kívül szerkezeti hiányosságok is jellemzik. A regionális különbségeket főként
   az egyre növekvő mértékű urbanizáció és a kelet-nyugati tengely kialakulása jelzik, tekintettel arra,
   hogy a munkanélküliség magasabb az ország keleti felében. Nemzetközi mércével alacsony a belső
   mobilitás, amelynek fő akadályait az ingatlanpiac és a közlekedés jelentik. A munkanélküliek jelentős
   száma fiatal felnőtt (a fiatal munkanélküliek aránya 11,4 százalék).
   A bérmérsékletet indukáló politika folytatása révén fokozni a költség-versenyképességet
   Magyarország költség-versenyképessége a 2000-2002 években számottevő hanyatlást mutatott, bár
   2003 eleje óta észlelhető ebben a tekintetben némi javulás. A költség-versenyképesség csökkenése
   részben a bérek rohamos növekedésének tudható be. A reálbérnövekedés az elmúlt három évben
   meghaladta a termelékenység növekedését, amit egyrészt a minimálbérek és a közalkalmazotti bérek
   emelése, másrészt a vállalati szektor az új, alacsony inflációjú környezethez való megkésett
   alkalmazkodása gerjesztett. Bár a bérnövekedés az év vége felé lelassult, a reálbérek még így is 9,2
   százalékkal emelkedtek 2003-ban (a versenyszférában 7,3 százalékkal, a közszférában pedig 12,7
   százalékkal). A béremelkedések kedvezőtlenül befolyásolták a költség-versenyképességet és ezek
   következtében a munkaerőpiac némelyik alacsony képzettséget igénylő szegmensében csökkent a
   foglalkoztatottság. Ennek a folyamatnak az eredményeként egyrészről az ipari termelés szerkezetében
   elmozdulás történt a magasan képzett munkaerő irányában, másrészről viszont az egységnyi termékre
   jutó munkaerőköltségek növekedése miatt romlott az ország általános versenyképessége, és nem csak
   a munkaigényes tevékenységek terén.
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása
   A termelékenység növekedése 2000 óta folyamatosan lassul, bár így is valamivel meghaladja az új
   tagállamok átlagát. Míg 2000-ben 4,2 százalékos volt a munkatermelékenység növekedése, 2003-ban
   2,4 százalékra csökkent. A termelékenység-növekedés lassulását olyan tényezők idézték elő, mint a
   viszonylag alacsony szintű K&F (2001-ben a GDP 0,95 százaléka), az oktatási rendszer elégtelensége
   és a bizonytalan vállalkozói környezet.
   Jóllehet sor került néhány intézkedésre az oktatási rendszer a munkaerőpiac változó igényeihez való
   rugalmasabb alkalmazásának céljával, a munkaerőpiacon még mindig hiány tapasztalható a közepesen
   és magasan képzett munkavállalókat illetően. Növekszik a PhD hallgatók száma, de sokan az oklevél
   megszerzése előtt abbahagyják tanulmányaikat. A tudomány- és technológia területén a
   felsőoktatásban végzettséget szerző hallgatók a népesség viszonylatában 1000 főre jutó teljes száma (a
   20-29 korosztályban) az utóbbi években folyamatosan csökkent: 2001-ben 3,7 volt, az egyik
   legalacsonyabb az egész EU-ban. A kutatás és fejlesztés területén elmaradást mutat az alkalmazott
   kutatás, ami részben az alacsony szintű vállalkozói K&F kiadásoknak, illetve a társaságok és a kutató
   intézetek közötti korlátozott mértékű együttműködésnek tulajdonítható. A K&F-re fordított
   közkiadások szintje szintén viszonylag alacsony, és nem csak a GDP részarányában, hanem a teljes
   költségvetési kiadások részarányában is (2001-ben a költségvetési K&F kiadások a teljes költségvetési
   kiadások 0,9 százalékát képviselték). A termelékenység növekedését szintén kedvezőtlenül
HU                                                    28                                                  HU
 ---pagebreak---    befolyásolhatja a sűrűn változó szabályozási környezet. Az utóbbi évtizedben gyakorta változtak a
   szabályozások és kormányzati stratégiák, ami csökkentette a szabályozás kiszámíthatóságát és a
   kormányzat iránti bizalmat, valamint akadályozta a hosszú távú tervezést.
   Hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban
   Jóllehet a liberalizáció a hálózati iparágak többségében megkezdődött, a hatékony verseny még
   mindig korlátozott. A távközlés az egyik leginkább liberalizált ágazat. A verseny azonban a korábbi
   állami tulajdonú vezetékes vállalat túlsúlya és a mobiltelefon-piac csaknem duopólium jellegű
   helyzete miatt még itt is korlátozott. A villamosenergia- és a gázágazatot megnyitották a
   nagyfogyasztók előtt. A hosszú távú vételi szerződések és a kevés rendelkezésre álló csatlakozási
   kapacitás azonban továbbra is gátolja a versenyt a villamosenergia-ágazatban. Végül némelyik
   ágazatban az állam fenntartotta beavatkozási jogkörét a hálózati szabályozók tevékenységére
   vonatkozóan. Ez a helyzet a villamosenergia- és a gázpiacon, ahol a kormánynak befolyásolási
   lehetősége van az árakra.
   Konkrét ajánlások Magyarország számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   Az államháztartási hiány csökkentésének fenntartható alapon való biztosítása érdekében az alábbi
   ajánlást fogalmazták meg Magyarország számára:
   1.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. iránymutatás).
   A foglalkoztatottsági arányok növelése és a munkaerőpiac szerkezeti problémáinak kezelése
   érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták meg Magyarország számára:
   2.        megfelelő ingatlan- és közlekedéspolitikai intézkedésekkel, valamint a hátrányos helyzetű
             csoportok (etnikai kisebbségek, fogyatékkal élők és hajléktalanok) munkaerőpiacra való be-,
             illetve visszalépésének ösztönzésével felszámolni a regionális mobilitást gátló akadályokat
             és ezzel erősíteni a munkaerőkínálatot (7. és 8. iránymutatás).
   3.        biztosítani, hogy az adó- és ellátói rendszerek támogassák a foglalkoztatottságt és
             ösztönözzék a munkaerőpiacra való belépést, illetve a munkaerőpiacon való maradást (a
             munka kifizetődővé tételének elve) – a munkerőre rótt magas adóterheket tovább kell
             csökkenteni (4. iránymutatás).
   A költség-versenyképesség bérmérsékletet indukáló politika folytatásával történő fokozása érdekében
   az alábbi ajánlást fogalmazták meg Magyarország számára:
   4.        a bérképzés reformját olyan irányban ösztönözni, hogy a bérek jobban tükrözzék a
             termelékenységet. Annak érdekében, hogy a reálbérfejlesztés megfeleljen a termelékenység
             növekedésének, többéves bérmegállapodásokat ösztönözni a szociális partnerekkel. (5.
             iránymutatás).
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg Magyarország számára:
   5.        ösztönözni a magánszektor nagyobb részvállalását a K&F és az innováció terén, erősíteni a
             vállalkozói szféra és a kutató intézetek közötti kapcsolatot, elegendő forrást biztosítani a
HU                                                    29                                                  HU
 ---pagebreak---             kutatás minőségének javítására és a tudástranszfer közvetlen külföldi befektetéseken
            keresztül történő támogatására (13. iránymutatás).
   6.       javítani az oktatási rendszer hatékonyságát, fokozni rugalmasságát, hogy szakképzettség
            tekintetében jobban tudjon alkalmazkodni a piaci igényekhez, továbbá biztosítani a
            megfelelő forrásokat a szakképzés és az oktatás számára (13. iránymutatás).
   7.       a vállalkozást az eddiginél jobban támogató vállalkozói környezet kialakítása érdekében
            biztosítani a jogszabályok és a kormányzati politikák stabilitását (11. iránymutatás).
   A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében az alábbi ajánlást fogalmazták meg
   Magyarország számára:
   8.       folytatni a hálózati iparágak liberalizációját, növelni a verseny hatékonyságát és a hálózati
            szabályozó hatóságok függetlenségét (9. iránymutatás).
HU                                                   30                                                   HU
 ---pagebreak---    20.       Lettország
   A gyenge külgazdasági környezet ellenére az utóbbi években Lettország erőteljes gazdasági
   teljesítményt tudott felmutatni. A GDP növekedése várhatóan közép távon is megfelel majd az évi 5-6
   százalékos potenciális növekedésnek. Különösen erős volt a lakossági fogyasztás és a bruttó
   állótőkeképzés, ezek jelentették a növekedés hajtóerejét. Az infláció a lakossági fogyasztás nagyfokú
   növekedése ellenére is csak szerény mértékű. Rohamosan bővült a külkereskedelem, és mivel a
   behozatal üteme meghaladja a kivitelét, a folyó fizetési mérleg hiánya a GDP 9,3 százalékára
   növekedett 2003-ban, és várhatóan közép távon is ilyen magas szintű marad. Lettország figyelemre
   méltó haladást ért el az utóbbi években a szerkezeti reformok végrehajtása tekintetében, ám még áll
   előtte néhány olyan feladat, amelyet ha nem tud teljes mértékben megoldani, azzal veszélybe
   sodorhatja az erőteljes növekedést illető képességeit.
   A munkanélküliség aránya lassan csökkent, és az egyes térségek szerint számottevő eltérést mutat. A
   munkaerőpiac zökkenőmentes működését több szerkezeti gond nehezíti, ide tartozik a nem megfelelő
   oktatási és képzési rendszer, a szakképzettséget illető kereslet és a kínálat közötti különbségek,
   valamint az alacsony földrajzi mobilitás. A lett termékpiaci versenynek nagy lendületet adott a legtöbb
   állami vállalat privatizációja, és az állami támogatások szintje alacsonyabb az EU-átlagnál. A
   versennyel kapcsolatosan továbbra is fennálló néhány probléma főként a hálózati iparágak terén
   összpontosul. Jóllehet Lettország az alacsony munkaerőköltségek és adók előnyét élvezi, a
   munkatermelékenység alacsony szintje továbbra is nagy gondot jelent.
   2002-ben megfordult és emelkedésnek indult az államháztartási hiány csökkenő tendenciája, 2001-ben
   a GDP 1,6 százalékáról 2002-ben a GDP 3 százalékára nőtt. 2003-ban a várakozásokhoz képest
   kedvezőbb adóbevételek és a kiadások körültekintő kormányzati ellenőrzése folytán az államháztartási
   hiány a GDP 1,8 százalékára csökkent, és a tervek szerint 2004-ben GDP 2 százalékát teszi majd ki.
   Mindazonáltal Lettország költségvetési helyzete a költségvetési fegyelem biztosítása iránti
   eltökéltségtől függ; következésképpen az ország költségvetési politikáját a konjunktúraciklust erősítő
   irányultság jellemzi. Másrészről viszont továbbra is alacsony, a GDP 15,6 százaléka az államháztartás
   adóssága.
   Lettországban a gazdaságpolitikának a fenntartható konvergencia magas fokának elérését kell
   célozniuk, különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Mind az államháztartás további
   konszolidációját, mind pedig a lett humán erőforrás kihasználatlanságának kezelését célzó
   megoldásokat olyan gazdaságpolitikának kell alátámasztania, amelynek segítségével közép és hosszú
   távon is fenntartható az erőteljes növekedési teljesítmény. Ehhez különösen a növekedési és
   foglalkoztatási alap erősítésére és diverzifikációjára van szükség a vállalkozói környezet támogatása
   útján. Szükséges továbbá a termelékenységi szint emelése, valamint a felkészülés a tudásalapú
   gazdaságra történő átállásra. Mindezek tükrében négy nagyobb feladat áll Lettország előtt:
   • a jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelelő költségvetési politikára kell
       támaszkodnia,
   • javítani a termelékenység növeléséhez szükséges feltételeket,
   • a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése,
   • hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban.
   A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelelő költségvetési politikára
   kell alapulnia
   Az importáru iránti lett belföldi kereslet továbbra is nagyobb, mint a lett áruk iránti külső kereslet, így
   a folyó fizetési mérleg hiánya a GDP 9,3 százalékára emelkedett 2003-ban. Az export 2002-ben és
HU                                                     31                                                      HU
 ---pagebreak---    2003-ban a nemzetközi visszaesés ellenére élénk bővülést mutatott; a behozatal ennek ellenére
   gyorsabban nőtt, mint a kivitel. A kereskedelmi mérleg az elkövetkező néhány évben várhatóan
   tovább romlik a gazdaság fejlődéséből és átalakulásából következő erős és egyre növekedő beruházási
   szükséglet miatt. Ez a folyó fizetési mérleg hiányának növekedéséhez vezet. Habár az exportárak az
   importáraknál gyorsabban nőttek 2003-ban, az elmúlt években a kereskedelmi feltételek nem mutatnak
   következetesen kedvező tendenciákat, ami csak növeli a folyó fizetési mérleget terhelő lehetséges
   jövőbeli nyomást illető bizonytalanságot.
   2002-ben a költségvetési konszolidáció szerény ütemét a lett gazdaság erőteljes gazdasági növekedése
   ellenére megszakította a költségvetési célkitűzésekhez képest eltérő végrehajtás. Ebből következően az
   államháztartás költségvetési hiánya a GDP 3 százalékára emelkedett. Bár a lett hatóságok továbbra is
   elkötelezettek a költségvetés közép távú egyensúlyának fenntartása iránt, Lettország nehéz helyzetbe
   került az EU- és NATO-csatlakozással összefüggő leendő kiadási szükségletek teljesítése tekintetében
   a jelenlegi konjunktúraciklust erősítő költségvetési irányultság, valamint amiatt, hogy a magas
   gazdasági növekedési időszakban a kormánynak korlátozott a lehetősége az adóbevételek növelésére.
   Ezek a kiadási terhek várhatóan súlyosbítják a folyó fizetési mérleg hiányát is. A gyenge külső
   kereslet és a már eddig is magas belföldi kereslet mellett a kiadások 2002 végi fellendülése, az
   erőteljes hitelnövekedés, a 2003 eleji jelentős adócsökkentés, valamint a további költségvetési lazítás
   aggodalomra ad okot. Alapvető gazdaságpolitikai feladat a konjunktúraciklust erősítő költségvetési
   ösztönzés elkerülése, ami túlfűtheti a belföldi keresletet és súlyosbíthatja a folyó fizetési mérleg
   hiányát.
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása
   Az EU-n belül Lettországban a legalacsonyabb a munkatermelékenység (kevesebb, mint az EU-15-ök
   átlagának 40 százaléka). Az 1995-2003 időszakban az EU-átlaghoz viszonyítva nőtt a
   munkatermelékenység, ám az utóbbi években lelassult a növekedés aránya. Több tényező befolyásolja
   a lett termelékenységi teljesítményt. Elsősorban, annak ellenére, hogy sor került reformok
   kezdeményezésére, az oktatási rendszerre még mindig jellemzők a hatékonysági, a tartalmi, valamint a
   külső partnerségeket illető gondok, ezenkívül még mindig fejletlenek a felsőoktatás és az ipar közötti
   kapcsolatok. Másodsorban korlátozottnak tűnnek az innovációs tevékenységek, valamint a K&F,
   különösen a vállalkozói K&F részesedése, mind a forráshiány, mind pedig a legtöbb lett társaságnál a
   kutatási tevékenységek végzéséhez szükséges kritikus tömeg hiánya miatt. A termelékenység
   növekedését gátolja továbbá az alacsony szintű vállalkozói tevékenység, miután a társaságoknak
   súlyos helyi szabályozással, a forráshoz való hozzáférés nehézségeivel és kialakulóban levő
   vállalkozói kultúrával kell számolniuk. A vállalkozói beruházások magas szintjétől függetlenül a
   termelékenységi szintet még mindig visszatartja az alacsony tőkeintenzitás-növekedés és a még
   mindig viszonylag alacsony szintű anyagi infrastruktúra. Mindezen tényezők egyben arra is
   magyarázatot szolgáltatnak, hogy Lettország miért marad meg még mindig a viszonylag alacsony
   technológiát igénylő ágazatoknál és a csekély hozzáadott-értékű tranzittevékenységeknél.
   A munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése
   A lett munkaerőpiac több szerkezeti hiányosságot mutat, amelyek közül a legfontosabbak a
   nagymértékű regionális különbségek a munkanélküliség terén, valamint a hosszú távú és a fiatal
   munkanélküliség nagy aránya. 2002-ben a részvétel aránya elérte a 68,8 százalékot, a
   foglalkoztatottsági arány pedig 60,5 százalék volt. 2002 végén a munkanélküliség aránya 12,1
   százalékot mutatott, 2003-ban pedig csökkent.
   A munkaerőpiac zökkenőmentes működését több szerkezeti probléma gátolja. Elsősorban az emberi
   erőforrások kihasználatlansága a gyenge vállalkozói környezet eredménye. Az EU-n belül
   Lettországban a legalacsonyabb az új vállalkozások aránya, ami hangsúlyozza a vállalkozás
   ösztönzésének, valamint a kis- és középvállalkozások fejlesztésének szükségességét; ezek kedvezően
   hatnak a foglalkoztatási alapra is. Másodsorban Lettországban magas a munkaerőre kivetett adó, ami a
   hivatalos gazdaságban történő munkavállalás ellen ösztönöz. Ezenkívül, tekintettel az alacsony
HU                                                    32                                                   HU
 ---pagebreak---    bérekre, a munkavállalás vagy a munkába való visszatérés még a szerény szociális juttatások mellett is
   költséges döntést jelent, így ezek is a munkaerőpiaci részvétel ellen ösztönöznek. Harmadsorban a
   nagyarányú munkanélküliség némileg tükrözi a munkaerőkínálat és -kereslet között a szakképzettség
   tekintetében meglévő eltéréseket. Az oktatási rendszer továbbá nem képes megfelelni a rugalmasabb
   és korszerűbb képzési formákra vonatkozó igényeknek. A lett hatóságok nemrégiben javaslatot tettek
   az oktatási rendszer átfogó reformjára, annak a piacgazdaság követelményeinek megfelelő
   átalakítására, a reform végrehajtása azonban költséges s egyben hosszadalmas lehet. Végezetül a
   foglalkoztatottság és a munkanélküliség tekintetében fennálló regionális eltéréseket az alacsony
   földrajzi mobilitás is okozza, amit a közlekedési infrastruktúra fejlesztésével lehetne javítani.
   Hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban
   A hálózati iparágak liberalizációja irányában csak nemrégiben történtek lépések, amelynek
   eredményeként az EU-jogszabályok teljesítése érdekében 2003-ban megvalósult a beszédalapú
   távközlési piac teljes liberalizációja, valamint az egyéb hálózati iparágak fokozatos liberalizációja.
   Valamennyi hálózati iparágban még mindig túlsúllyal rendelkeznek a korábbi szereplők – amelyek
   némelyikét fokozatosan privatizálták –, amelyeknek csekély tényleges versennyel kell számolniuk és
   amelyek élvezik a valódi szolgáltatóválasztás hiányát. Az alacsony szintű tényleges versenyt több
   tényező okozza. Bizonyos esetekben műszaki és gyakorlati akadályok gátolják a verseny kialakulását,
   ez a helyzet például a távközlésben, ahol lassan halad a helyi hurok átengedése, a közvetítő-választás
   és a számhordozhatóság. Más esetekben, így az energetikában, a hatékonyabb versenyhez szükséges
   jogalap nem létezik még teljes mértékben. Az alacsony szintű tényleges verseny további okozója a
   csatlakozások hiánya. Nem megfelelő fejlettségű Lettország vasúti összeköttetése a balti
   szomszédokkal és egyéb európai országokkal. A gázágazatban a lett piacra még mindig az igen kis
   számú importőr túlsúlya a jellemző, a piac ténylegesen függ az orosz gázellátástól. Végezetül a hosszú
   távú kereslet teljesítése szempontjából elégtelennek bizonyulhatnak a balti államokkal és egyéb
   tagállamokkal a határokon átnyúló villamosenergia-összeköttetések.
   Konkrét ajánlások Lettország számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezeléséhez, amelynek megfelelő költségvetési politikára kell
   alapulnia, az alábbi ajánlást fogalmazták meg Lettország számára:
   1.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1., 2. iránymutatás).
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg Lettország számára:
   2.        javítani az oktatási és a képzési rendszer hatékonyságát, minőségét és hozzáférhetőségét,
             valamint alkalmazkodási készségét a munkaerőpiaci igényekhez (13., 14. iránymutatás).
   3.        ösztönözni a K&F tevékenységeket és az innovációt, különösen a vállalkozói szférában (13.,
             14. iránymutatás).
   4.        ösztönözni a vállalkozói kultúrát (11. iránymutatás).
   A munkaerőpiac szerkezeti problémái kezeléséhez a következő ajánlást fogalmazták meg Lettország
   számára:
HU                                                     33                                                 HU
 ---pagebreak---    5.       a munka kifizetődővé tétele érdekében felülvizsgálni az adó- és az ellátó rendszert,
            különösen a szociális kiadások hatékonyságának növelésével (4. iránymutatás).
   6.       a munkaerő képesítéseinek a munkaerőpiaci követelményekhez való alkalmazkodását célzó
            erőfeszítésekkel és a munkaerő mobilitásának különösen a közlekedési infrastruktúra javítása
            révén történő elősegítésével erősíteni a munkaerőkínálatot (7., 13. iránymutatás).
   A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg Lettország számára:
   7.       jogszabályi intézkedéseket hozni a hálózati iparágakban a hatékony verseny fokozására és a
            szabályozó hatóság szerepének erősítésére (9. iránymutatás).
   8.       növelni az összeköttetések számát az európai hálózatokkal (9. iránymutatás).
HU                                                    34                                                 HU
 ---pagebreak---    21.       Litvánia
   A gyenge külgazdasági környezet ellenére Litvánia makrogazdasági teljesítménye továbbra is
   kifejezetten erős volt az elmúlt két évben. A reál GDP növekedés rohamosan gyorsult, és 2003-ban
   elérte a 8,9 százalékot, fő hajtóerejét az élénk befektetés és a lakossági fogyasztás jelentette annak
   ellenére, hogy élénk maradt az exportnövekedés is. A litas jelentős mértékű tényleges nominális
   felértékelése a termelékenység a bérinflációt enyhítő élénk növekedésével együtt csökkentette az
   árszintet. A HICP-ben mért csökkenés 2003-ban 1,1 százalékot tett ki. Az erőteljes gazdasági
   növekedést kedvezően tükrözte a munkaerőpiac, bár a nagyarányú munkanélküliség továbbra is a
   litván gazdaság egyik legfőbb gyengesége.
   2002-ben megfordult és emelkedésnek indult az államháztartási hiány csökkenő tendenciája, 2001-ben
   a GDP 1,4 százalékáról 2002-ben a GDP 1,7 százalékára nőtt. A 2004-es költségvetés a részben az
   EU-csatlakozással kapcsolatos kiadásokkal összefüggő folyó és tőkekiadások tekintetében jelentős
   emeléseket tartalmaz, ami várhatóan a hiány további emelkedését eredményezi majd. A költségvetési
   konszolidáció a várakozások szerint 2005-ben folytatódik. A korábbi években a mérsékelt
   költségvetési hiány segítségével megőrizhető volt a fenntartható folyó fizetési mérleg hiány, amelynek
   finanszírozása nagymértékben a közvetlen külföldi befektetésekből történt. A valutatanácsi megoldás
   sikeres nominális horgonynak bizonyult a monetáris politikában, és hozzájárult a makrogazdasági
   stabilizációhoz, valamint a régóta legalacsonyabb inflációs rátákhoz. A megnövekedett
   makrogazdasági stabilitás az utóbbi években lehetővé tette a kamatlábak csökkenését, ami hozzájárult
   a belföldi hitelek nagymértékű növekedéséhez, és ebből következően a beruházások és a fogyasztás
   rohamos emelkedéséhez.
   Litvániában a gazdaságpolitikának a magasfokú fenntartható konvergencia elérését kell céloznia. A
   munkaerőpiac aggodalomra ad okot. A nagyarányú munkanélküliség csökkentése és az államháztartás
   további konszolidációja alapvetően fontos lesz a közép távú makrogazdasági stabilitás fokozása
   szempontjából. Litvánia versenyképességének megőrzése kiemelkedő jelentőséggel bír majd az EU-
   gazdaságokkal való gyors és tartós konvergencia elérése tekintetében. További szerkezeti
   átalakításokra lesz szükség a termelékenység jelenlegi növekedésének fenntartásához, ami
   nélkülözhetetlen Litvánia és az EU-átlag között termelékenység tekintetében fennálló számottevő
   különbség felszámolásához. Ebben a tekintetben az oktatási rendszer a munkaerőpiaci igényeknek
   megfelelő átalakítása, valamint a K&F és az innováció fejlesztése szükséges a sürgető előrelépéshez a
   tudásalapú gazdaságra való átállás terén. Mindezek tükrében négy nagyobb feladat áll Litvánia előtt:
   • a munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése,
   • megőrizni az alacsony államháztartási hiányt,
   • javítani a termelékenység növeléséhez szükséges feltételeket,
   • hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban.
HU                                                   35                                                   HU
 ---pagebreak---    A munkaerőpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése
   Az utóbbi két évben a munkaerőpiacon tapasztalt látványos javuló tendenciák ellenére a
   munkanélküliség aránya 2003-ban is magas, 12,7 százalék volt, és továbbra is fennállnak a nagyobb
   szerkezeti gyengeségek. Szembetűnőek a regionális különbségek, egyes térségekben a
   munkanélküliség 20 százalék körüli. Nagyarányú a fiatal munkanélküliség is, 2002-ben 23 százalék
   volt, míg a hosszú távú munkanélküliség 7 százalékot mutatott. A foglalkoztatottság csaknem 17
   százalékát az alacsony termelékenységű mezőgazdasági foglalkoztatottság teszi ki, ahol jelentős
   elbocsátásokra lehet számítani, ami a következő években tovább növeli majd a munkanélküliséget.
   A munkaerőpiac főbb szerkezeti hiányosságai a munkaerő korlátozott mértékű foglalkozási és
   földrajzi mobilitásával, a szakképzettség tekintetében a kereslet és a kínálat közötti eltérésekkel és az
   oktatási hiányosságokkal függnek össze. A magas szintű felsőoktatási részvétel ellenére a litván
   munkaerő szakképesítése gyakran olyan területekhez kapcsolódik, amelyek nem felelnek meg a
   szakképzettség tekintetében a jelenlegi keresletnek. Munkaerőhiány kezd kialakulni az
   információtechnológia és a vezetés terén, valamint némely műszaki területen. Az oktatási intézmények
   és a vállalkozások közötti kapcsolat fejlesztése segítségével javítható a szakképzés és a felsőoktatás
   alkalmazkodása a jelenlegi igényekhez. Ugyanakkor a munkaerő jövőbeli igényekhez való
   alkalmazkodásának javítása tekintetében elengedhetetlen élethosszig tartó tanulással kapcsolatos
   tevékenységek jelenleg a legfejletlenebbek a csatlakozó országok körében. Különösen a legkevésbé
   fejlett térségekben hasznos lenne a szakképzés minőségének és hozzáférhetőségének javítása. Az
   alacsony képesítésű munkavállalóknak magas részaránya a munkanélküliek között, emiatt külön
   figyelmet érdemelnek az őket célzó képzési tevékenységek. Különösen a szegényebb térségekben az
   oktatási infrastruktúra javításával jobb keretfeltételeket lehetne kialakítani a befektetések számára és a
   munkaerő költözési képességéne és hajlandóságának növelésére. A vállalkozói környezet javítását
   célzó további erőfeszítések elősegítenék a munkahelyteremtést és ellensúlyoznák az ipari és
   mezőgazdasági szerkezetátalakításból származó munkaerőfelesleget. A munkanélküli ellátó rendszer
   korszerűsítésre szorul, a munkanélküli ellátás nem kapcsolódik a korábbi bérekhez, a biztosítás
   fedezetét a jogszabály nem határozza meg egyértelműen, továbbá a munkanélküliségi biztosítási
   rendszerben a járulékok és az ellátások közötti kapcsolat nem világos.
   Megőrizni az alacsony államháztartási hiányt
   A hatóságok tartották magukat a költségvetési konszolidációs tervekhez. Ennek megfelelően az
   államháztartási hiány az 1999-es a GDP 5,7 százalékáról 2002-ben 1,4 százalékra csökkent. 2003-ban
   azonban megfordult a csökkenő tendencia és a hiány enyhén, 1,7 százalékra növekedett. A
   várakozásokhoz képest magasabb 2003 első félévi jövedelembevétel tükrében a kormány 2003
   júliusában pótköltségvetés keretében további kiadások szétosztásáról határozott. A módosítások
   eredményeként jelentősen növekedések keletkeztek a folyó kiadásokban – ami megakadályozta a
   hiány további csökkentését 2003-ban –, főleg a rubelmegtakarításokra juttatott kártérítések (a GDP
   mintegy 0,4 százaléka) és a mezőgazdasági támogatások8 (a GDP 0,2 százaléka) formájában. A 2004-
   es költségvetés a hiány további növekedését irányozza elő, ami nagyrészt az állami beruházások
   fellendülésével, továbbá a szociális biztonsági rendszerrel és a közszolgálati bérekkel kapcsolatos
   magasabb kiadásokkal, valamint a nyugdíjreform jelentős átmeneti költségeivel van összefüggésben.
   A magas beruházási szükségletekből, a számottevő költségvetési kötelezettségekből és a függő
   ötelezettségekből származó kiadási terhek kockázatot jelentenek az államháztartás közép távő
   konszolidációja szempontjából.
   8
            A rendszerváltás első évében a kormány kötelezettséget vállalt a lakossági rubel-megtakarításokon
            elszenvedett veszteségek kompenzálására, a szovjet idők alatt államosított ingatlanok után járó
            kárpótlásra illetve a tulajdonosi viszonyok visszaállítására. A kifizetésre váró összeg a GDP 6.7
            százaléka tette ki 2003-ban
HU                                                      36                                                    HU
 ---pagebreak---    Az adórendszer javítását célzó erőfeszítések ellenére az adóbehajtás hatékonysága jelentős fejlesztésre
   szorul. Az állami bevételek GDP százalékarányában kifejezve az 1998-as 38,1 százalékról 2002-ben
   33,8 százalékra csökkentek, miközben a kiadások nagyjából állandóak voltak. A költségvetési
   tervekhez képest az év második felében gyakran osztanak szét többletkiadásokat, ami meggátolja az
   államháztartás gyorsabb ütemű konszolidációját. A konjunktúraciklust erősítő költségvetési
   irányultság némi kockázattal jár, hiszen a többletkiadások terhe fokozódik. Bár az alacsony
   költségvetési hiánynak köszönhetően az utóbbi években enyhült a folyó fizetési mérlegre nehezedő
   nyomás, elképzelhető, hogy a költségvetési politikának szerepet kell vállalnia a magánszektor
   megtakarítási-beruházási egyensúlya lehetséges romlásának csökkentésében, amit a jelenlegi gyors
   hitelnövekedési dinamika gerjeszthet.
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása
   Litvániában az 1999-es orosz válságot óta magas a termelékenység növekedése, ám a termelékenység
   szintje még mindig rendkívül alacsony, az EU-15-ök átlagának csupán 42 százaléka. Az utóbbi idők
   magas termelékenységi növekedését vélhetően részben a meglévő források jobb
   kapacitáskihasználásának köszönhető egyszeri hatása okozta. 2002-ben az egy főre jutó GDP szintje
   az EU-15-ök átlagának 39 százaléka volt, így az EU-hoz viszonyított jövedelmi különbség
   csökkentéséhez a termelékenység magas és fenntartható növekedésére van szükség. Ebben a
   tekintetben hátrányt jelentenek az oktatási rendszer hiányosságai, valamint az alacsony szintű K&F és
   innováció.
   A magas szintű oktatási kiadások és a felsőfokú végzettségűek nagy száma ellenére eltérés mutatkozik
   az oktatási és képzési rendszerekben elsajátított képességek és a vállalkozói szféra igényei között,
   amint azt az első feladatnál ismertettük. A kormány most készíti a 2012-ig szóló oktatási stratégia
   végrehajtási programját, de a gazdasági szerkezet alakulása nyomán további erőfeszítésekre lehet
   szükség az oktatási és képzési rendszereknek a jövőbeli igényekhez történő alkalmazása érdekében.
   Másodsorban a jelenlegi gazdasági szerkezet nagy része az alacsony technológiát igénylő
   tevékenységekre épül. A szerkezet megváltoztatásához magasabb K&F ráfordításra és több
   innovációra van szükség, ami jelenleg az új tagállamok között a legalacsonyabbak között van. A
   közvetlen külföldi befektetések magas szintjének megőrzése a tudástranszfer révén katalizátorszerepet
   tölthet be, és ezáltal elősegíthetni a gazdaság gyorsabb szerkezeti átalakulását a magasabb hozzáadott-
   értékű ágazatok és a nagyobb termelékenység irányában. Az anyagi infrastruktúra további fejlesztése
   szintén hozzájárulhat a termelékenység magas növekedésének fenntartásához. Az informatikai
   kiadások némileg növekedtek a korábbi rendkívül alacsony szintről, márpedig az informatika alacsony
   elterjedtsége akadályozhatja a termelékenység fokozását.
   Hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban
   A legtöbb hálózati iparágat érintő liberalizáció ellenére a tényleges verseny továbbra is gyenge
   valamennyi ágazat, kivéve a mobiltávközlés és a közúti fuvarozás, tekintetében. A vezetékes
   telefonpiacot 2003 januárjában teljes mértékben liberalizálták, ám továbbra is a korábbi szolgáltató az
   egyedüli piaci szereplő. A telefonpiaci szabályozó hatóságnak egyelőre úgy tűnik, nem áll
   rendelkezésre elegendő forrás a verseny tényleges előmozdítására. A vasúti piacnyitásra vonatkozó
   EU-jogszabályok végrehajtása még nem fejeződött be, az infrastruktúra fejlettsége alacsony,
   különösen igaz ez a Lengyelországgal való csatlakozásokra.
   Az energetikai piacok megnyitása kevés látható előnyt hozott a fogyasztók számára, továbbra is
   jellemző a magas koncentrációarány mind az ellátás, mind pedig a forgalmazás tekintetében. A
   villamosenergia-piacot 2002 januárjában nyitották meg a nagyfogyasztók számára, amelyek
   fogyasztása a villamosenergia-fogyasztás egynegyedét teszi ki. Tervek vannak a további fokozatos
   liberalizációra, a villamosenergia-forgalmazók privatizációja pedig most van folyamatban.
   Mindazonáltal a villamosenergia 80 százalékát egy atomerőmű termeli, és a hiányzó csatlakozás a
   többi csatlakozó országgal meggátolja az integrációt az EU villamosenergia-piacán. A gázpiacot is
   liberalizálták a nagyfogyasztók számára, amelyek fogyasztása megfelel a teljes gázfogyasztás 80
HU                                                     37                                                  HU
 ---pagebreak---    százalékának. Kevés független piaci szereplő van azonban, és hiányzik az összeköttetés a nyugat-
   európai gázhálózattal.
   Konkrét ajánlások Litvánia számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   A munkaerőpiac szerkezeti problémái kezeléséhez a következő ajánlást fogalmazták meg Litvánia
   számára:
   1.        fokozni a regionális mobilitást, csökkenteni a szakképzettség tekintetében a piaci kereslet és
             kínálat közötti eltéréseket, emellett biztosítani az oktatás, átképzés és egyéb aktív
             munkaerőpiaci politikai eszközök hatékonyságát (4., 7., 8. iránymutatás).
   2.        javítani az adók és az ellátások együttes ösztönző hatását (4. iránymutatás).
   Az alacsony államháztartási hiány fenntartása érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták meg
   Litvánia számára:
   3.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. iránymutatás).
   4.        elkerülni a konjunktúraciklust erősítő költségvetési politikát, ami meggátolja az
             államháztartási hiány további csökkenését, különösen olyan költségvetésmódosítások
             elkerülésével, amelyek a várakozásokhoz képest magasabb bevételek kapcsán
             többletkiadásokat oszt szét (2. iránymutatás).
   A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg Litvánia számára:
   5.        javítani az oktatási és képzési rendszerek hatékonyságát és minőségét, valamint a
             munkaerőpiaci igényekhez való alkalmazkodási képességüket (13. iránymutatás).
   6.        támogatni a K&F- és az innovációs tevékenységeket, erősíteni a kapcsolatot a kutató
             intézetek és a vállalkozói szféra között, valamint a közvetlen külföldi befektetéseken és az
             informatika elterjedtségének növelésén keresztül támogatni a tudásztransfert (13.
             iránymutatás).
   A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták
   meg Litvánia számára:
   7.        folytatni a liberalizációt, megvalósítani a tényleges versenyt az energetikai, a távközlési és a
             vasúti piacon (9. iránymutatás).
   8.        csatlakozási kapacitást kialakítani és fejleszteni a szomszédos EU-tagállamokkal ( 9.
             iránymutatás).
HU                                                     38                                                     HU
 ---pagebreak---    22.        Málta
   Az egyre nyitottabb máltai gazdaság, a jelentős függőség az idegenforgalmi bevételektől és a gazdaság
   kis mérete miatt a gazdaság egyre inkább kiszolgáltatott a külső gazdasági és geopolitikai
   megrázkódtatásoknak. Az elmúlt két évben a nehéz nemzetközi gazdasági környezet és a közszféra
   szerkezetátalakítása folytán a gazdasági növekedés szerény méreteket öltött, motorját leginkább a
   jelentős lakossági fogyasztás jelentette. A reál GDP növekedés jelenleg messze elmarad a becsült
   lehetséges értéktől.
   A lanyha gazdasági növekedés ellenére a munkanélküliség nem növekedett számottevően a tavalyi év
   január és október közötti időszakában (2003 októberében 5,7 százalék volt), bár a későbbi hónapokban
   a hajógyártás, a gyáripar és az idegenforgalom szerkezetátalakítása kapcsán némi romlásra lehet
   számítani. A közösségi vívmányok elfogadása terén Málta előmenetelét nem kísérte a 2004 májusi
   EU-hoz történő csatlakozással összefüggő, alapvetően fontos gazdasági reformok végrehajtása.
   Elhalasztották a közszektor rendezését, az állami támogatások csökkentését, valamint a
   nyugdíjreformot és az egészségügyi ellátó rendszerek reformját, ami kedvezőtlenül befolyásolta a
   gazdasági növekedést, a foglalkoztatottság növelését és az államháztartást. Továbbra is aggodalomra
   ad okot a különösen a nők körében viszonylag alacsony foglalkoztatottság. Az államháztartás
   konszolidációja iránt tett csekély erőfeszítések is hozzájárultak, hogy 2003-ban a várthoz képest
   alacsonyabb GDP-növekedés és az emelkedő közkiadások miatt tovább romlott az államháztartási
   hiány, ami terhet jelentett a folyó fizetési mérlegre. A máltai gazdaságpolitikának a nagyfokú
   fenntartható konvergenciát kell céloznia, különösen az államháztartás konszolidációja tekintetében.
   Ezt a célt szem előtt tartva új lendületet kell adni a nyugdíj- és az egészségügyi ellátó rendszerek,
   valamint a közszektor reformjának. Bizonyos előrelépés ellenére egyes területeken a verseny továbbra
   is elégtelen, ezért folytatni kell a privatizációs erőfeszítéseket. Mindezek tükrében három nagyobb
   feladat áll Málta előtt:
   • fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány csökkentését és az államháztartás hosszú
       távú fenntarthatóságát,
   • növelni a foglalkoztatottságot, különösen a nők körében,
   • a kisméretű hazai gazdaság sajátosságait figyelembe véve ösztönözni a hatékony versenyt.
   Fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány csökkentését és az államháztartás
   hosszú távú fenntarthatóságát
   A kormány a magas államháztartási hiány kezelése érdekében egy sor intézkedés végrehajtását és a
   bevétel növelését célzó adóvégrehajtás (tax enforcement) erősítését tervezi. Érdemes megjegyezni,
   hogy az adón kívüli bevételek várhatóan gyorsabban növekednek, mint az adóbevételek. Ez elsősorban
   a külföldi nyilvántartási rendszer alapján befolyó bevételeknek és a koppenhágai csomag keretén belül
   az EU költségvetési ellentételezésnek tulajdonítható. A közvetlen adózást tekintve terveznek némi
   csökkentést egyrészt az eddigi háromsávos helyett ötsávos adórendszer bevezetése, másrészt az adózás
   alá eső jövedelem küszöbértékének emelése révén.
   A kiadási oldalon az államháztartás fenntarthatósága szempontjából kockázatot képeznek a közszektor
   magas bérköltségei, valamint a nyugdíj- és az egészségügyi kiadások. A folyó kiadásokat illetően a
   támogatások csökkentésén kívül kívánatos a jóléti ellátások és egyéb támogatási programok
   előirányzatainak fokozottabb ellenőrzése. Az infrastruktúra korszerűsítésének és új infrastruktúra
   kiépítésének továbbra is fennálló szükségletével összefüggő tőkekiadások miatt azonban magas (a
   GDP 50 százaléka körüli) lehet az összkiadások szintje, bár ebben a tekintetben 2006-ra a GDP 46,6
   százalékára való csökkenést irányoznak elő.
HU                                                    39                                                 HU
 ---pagebreak---    Az öregedő lakosság jelentős költségvetési kockázatot jelent az államháztartás hosszú távú
   fenntarthatósága szempontjából, különösen a viszonylag magas szintű állami adósság miatt. Az
   időskorú eltartottak arányának a 2000-2050 időszakban várható gyors növekedése (18 százalékról 38,6
   százalékra) a jövőben várhatóan számottevő költségvetési terhet jelent majd az államháztartás
   számára. Bár a nyugdíjrendszer első pillére reformjának tervezése folyamatban van, nem világos, hogy
   mikor kerül sor annak végrehajtására.
   A kinnlevő állami garanciák jelentős szintje (2002-ben a GDP 22 százaléka) a kormány költségvetési
   helyzetét fenyegeti. A kormány a jövőben tervezi az új garanciák kibocsátásának korlátozását (2006-ra
   az állomány a GDP 15 százalékára csökkenne) a garanciák kibocsátására alkalmazandó költségvetési
   szabályoknak az eddiginél szigorúbb végrehajtásával. Ez hozzájárulhat a közvetett függő
   kötelezettségek szintjének tervezett közép távú csökkentéséhez, és enyhítheti a kibocsátott megerősítő
   levelekből, illetve hiteleszközökból származóan fennálló kockázatot.
   Növelni a foglalkoztatottságot, különösen a nők körében
   Máltán a munkaerőpiac elegendő mértékben rugalmasnak tűnik ahhoz, hogy alkalmazkodjon a
   gazdasági megrázkódtatásokhoz anélkül, hogy az hosszú időszakokra nagyarányú munkanélküliséget
   okozna. 2003 szeptemberében azonban az EU-átlaghoz képest alacsony, 53,7 százalékos volt a
   foglalkoztatottság aránya. A viszonylag alacsony foglalkoztatottsági arány az alacsony női
   foglalkoztatottságnak (33,1 százalék) tulajdonítható, mivel a férfi foglalkoztatottság aránya (74,2
   százalék) meghaladta az EU-átlagot. A szociális biztonsági járulékalap szélesítése szempontjából,
   valamint az öregedő népesség tükrében alapvető fontossága van a női és a teljes foglalkoztatottsági
   arányok növelésének. Ebben a tekintetben az utóbbi időben történt néhány intézkedés a női részvétel
   ösztönzésére, hiszen a nők alacsony részesedése a munkaerőpiacon bizonyos mértékig olyan kulturális
   tényezők eredménye, amelyeket hosszú távon kell leküzdeni.
   Mivel a kormány tisztában van azzal, hogy a csökkenő születési arányok és az öregedő népesség
   mellett milyen jelentősége van a női részvétel növelésének, a női részvételi arány növelését célzó
   kezdeményezéseket befoglalták a foglalkoztatottsági és munkakapcsolatokról szóló törvénybe, amely
   2002 decemberében lépett hatályba és nyolc jogi közlemény egészítette ki (ezek egyike a szülői
   szabadsághoz való jogosultságról szóló rendelet). A további kezdeményezések közé tartozik ezen a
   területen a gyermekgondozási program, a nemek közötti egyenlőséget célzó cselekvési terv, valamint a
   közszolgálatban a nemek közötti esélyegyenlőség általános érvényesítése. Ezenkívül a privatizációs
   folyamat teljesítése és a közszektor rendezése is hozzájárulhat a forrásoknak a magánszektor javát
   szolgáló, hatékonyabb felhasználásához, valamint a gazdasági hatékonyság és a foglalkoztatottság
   fokozásához.
   A béreket sújtó magas adóterhek eltorzítják a munkaerőpiaci keresletet és kínálatot egyaránt,
   miközben a tevékenység áttelepül a szürkegazdaságba. A minimálbér és a munkanélküli segély közötti
   különbség, különösen nagyobb családok esetében, továbbra is elenyésző, ami nem motiválja a
   munkavállalást. Korlátozni kell továbbá a közszektorban a jogalanyok szerkezetátalakításánál
   alkalmazott korengedményes nyugdíjazás rendszerét, ehelyett inkább az átképzésre kell
   összpontosítani. A foglalkoztatottsági és munkakapcsolatokról szóló törvény a munkaerőpiac
   rugalmasságának fokozása érdekében szabályozza a részmunkaidős alkalmazottak helyzetét és a
   határozott időre szóló szolgáltatási szerződéseket is. 2001, a Máltai Bölcsészeti, Tudományos és
   Technológiai Főiskola megalapítása óta megélénkült a szakképzési tevékenység, jóllehet további
   erőfeszítésekre van szükség a középfokú oktatás eredményességének javítása és a tanulmányaikat
   abbahagyó diákok számának csökkentése érdekében. 2003-ban három új intézet létesült a gépipari,
   műszaki, mezőgazdasági vállalkozási és közösségi szolgáltatások területén. Fontos megemlíteni, hogy
   a középfokú oktatás alsóbb évfolyamairól kikerülők kivételesen magas számát, ezzel szemben a
   középfokú oktatás felsőbb évfolyamairól kikerülők és a felsőfokú végezettségűek rendkívül alacsony
   arányát.
   A kisméretű hazai gazdaság sajátosságait figyelembe véve ösztönözni a hatékony versenyt
HU                                                   40                                                   HU
 ---pagebreak---    A máltai gazdasági verseny fokozására számos reformot vezettek be. A hálózati iparágakon belül a
   távközlés immáron liberalizált, miközben a postai szolgáltatások ágazatának megnyitása jelenleg van
   folyamatban. A légiközlekedés terén nemzetközi pályázatot követően megszüntették a földi
   tevékenységekre szóló monopóliumot. A tengeri szállítást illetően be kell fejezni a közösségi
   vívmányok végrehajtását. A máltai gazdaság egyes ágazataiban gyenge a verseny, így a
   malomiparban, a takarmánygabona terén és a hajóépítésben, ahol a szerkezetátalakítási folyamattal
   összhangban csökkenteni kell az állami támogatásokat.
   Konkrét ajánlások Málta számára
   A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében
   szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskörű szerkezeti reformokra van szükség.
   Az államháztartási hiány fenntartható alapon történő csökkentésének és az államháztartás hosszú távú
   fenntarthatóságának biztosítása érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták meg Málta számára:
   1.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. iránymutatás).
   A foglalkoztatottsági arányoknak különösen a nők körében történő növelése érdekében érdekében az
   alábbi ajánlásokat fogalmazták meg Málta számára:
   2.        korszerűsíteni az adó- és ellátói rendszer közötti együttműködést a munkavállalás ösztönzése
             és a munka versenyképességének javítása céljából a bérekre háruló adóterhek csökkentése
             érdekében (4. iránymutatás).
   3.        javítani a középoktatás és a szakképzés minőségét (8. iránymutatás).
   4.        erősíteni a munkaerő átképzését, hogy leépítések esetén könnyebben tudjon alkalmazkodni,
             továbbá támogatni a középkorú nők visszatérését a munkaerőpiacra (8. iránymutatás).
   A kisméretű gazdaság sajátosságait figyelembe véve a hatékony verseny ösztönzése érdekében az
   alábbi ajánlást fogalmazták meg Málta számára:
   5.        folytatni a verseny fokozását célzó erőfeszítéseket az olyan ágazatokban, mint a hálózati
             iparágak, az élelmiszeripar és a hajógyártás (9. iránymutatás).
HU                                                     41                                                 HU
 ---pagebreak---    23.        Lengyelország
   A lengyel gazdaság az 1990-es években csaknem végig jellemző erőteljes növekedést követően 2001-
   2002-ben hirtelen megtorpant. 2002 vége óta fokozatosan erősödött a fellendülés, és 2003-ban a reál
   GDP növekedés 3,7 százalékra gyorsult. 2004-ben a növekedés várhatóan eléri a 4,5 százalékra
   becsült potenciális szintet.
   Az utóbbi években elért figyelemre méltó haladás ellenére továbbra is súlyos szerkezeti problémák
   állnak Lengyelország előtt, amelyek árthatnak az erőteljes növekedési pályán maradást illető
   képességeinek. 1999 óta rohamosan megnőtt a munkanélküliség aránya, jelenleg 20 százalékos, ami a
   legmagasabb a csatlakozó országok között. Ezzel párhuzamosan a markánsan esett a foglalkoztatottság
   aránya, a munkaképes népesség csaknem fele munkanélküli. A munkaerőpiac zökkenőmentes
   működését több szerkezeti gond nehezíti, ide tartozik a bérek korlátozott mértékű alkalmazkodása a
   munkaviszonyokhoz, az adó- és ellátó rendszerből származó fékek, a szakképzettséget illető kereslet
   és a kínálat közötti különbségek, valamint az alacsony földrajzi mobilitás.
   Lengyelország költségvetési helyezete 2000 óta jelentősen romlott, mind a ciklikus tényezőkből, mind
   pedig a költségvetési politika lazításából következőleg. Az államháztartási hiány 2000-ről 2002-re a
   GDP 1,8 százalékáról a GDP 3,6 százalékára nőtt. Az utóbbi időkig a hatóságok némi vonakodást
   mutattak a költségvetési problémák, így a rohamosan emelkedő adósságarány kezelése tekintetében. A
   kormány által az év elején elfogadott államháztartási reform jelentős kiadáscsökkentést irányoz elő,
   ugyanakkor 2005-ig elhalasztja a szükséges költségvetési kiigazítást.
   A lengyel gazdaságpolitikának a fenntartható konvergencia magas fokának elérését kell célozniuk,
   különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Ezen túlmenően a stabilitást célzó
   makrogazdasági politikát a lengyel gazdasági növekedés javítását célzó szerkezeti reformoknak kell
   kiegészíteniük. Az emberi erőforrások kihasználatlanságán kívül a viszonylag alacsony szintű
   termelékenység akadályozza a lengyel gazdaság képességét a tényleges és potenciális kibocsátás
   növelésére. A probléma kezelésére az oktatási és képzési rendszer javítását célzó folyamatos
   erőfeszítésekre van szükség, valamint a K+F és a technológiatranszfer számára kedvező feltételek
   kialakítására. Ezenkívül a gazdaság, különösen a mezőgazdasági ágazat, további szerkezetátalakításra
   szorul, és javítani szükséges a vállalkozói környezetet is. Ennek tükrében az alábbi feladatok állnak
   Lengyelország előtt:
   • A munkaerőpiac mélyen gyökeredző strukturális problémáinak sürgős kezelése
   • Az államháztartási hiány fenntartható alapon történő csökkentésének és az államháztartás hosszú
       távú fenntarthatóságának biztosítása,
   • A termelékenységnövelés feltételeinek javítása,
   • A gazdasági szerkezetátalakítás és az ipar privatizációjának felgyorsítása,
   • A vállalkozói környezet javítása.
   A munkapiac mélyen gyökeredző strukturális problémáinak sürgős kezelése
   A csatlakozó országok közül Lengyelországban a legmagasabb a munkanélküliségi ráta (2002-ben
   19,8 százalék), és legkisebb a foglalkoztatottsági arány (51,5 százalék). A foglalkoztatottsági arány
HU                                                    42                                                 HU
 ---pagebreak---    különösen alacsony az idős- és fiatalkorúak körében. A lengyel munkapiac emellett a következő
   jellegzetességeket mutatja: magas munkanélküliségi ráta a fiatalság körében, magas hosszú távú
   munkanélküliségi ráta, jelentős különbségek a régiók között és a munkanélküliek nagy száma a vidéki
   területeken.
   A munkapiac zökkenőmentes működését számos strukturális probléma akadályozza. Először is, a
   munkanélküliség egyes régiókban és meghatározott csoportok körében való összpontosulása részben
   azt tükrözi, hogy a béreket tökéletlen módon igazították a termelékenységben és az egyéni képzettségi
   szintekben mutatkozó regionális különbségekhez. A bérmegállapítás folyamata rugalmatlan, és ez
   idáig különösen eredménytelennek bizonyult a bérekkel kapcsolatos szabályok előírásában az állami
   tulajdonú vállalatoknál és az államháztartási szektorban. A nemzeti szinten megállapított minimálbér
   emellett magas számos régió átlagbéréhez képest, így hozzájárul a fiatal és a kevéssé szakképzett
   munkavállalók körében tapasztalható tartósan magas munkanélküliséghez.
   Másodszor, a munkaerőre kivetett adók magasak Lengyelországban, ami nem ösztönzi a „fehér”
   gazdaságban való munkavállalást. Emellett az adó és ellátó rendszerek egyesített hatása a
   munkavállalást vagy az újbóli munkába állást költséges döntéssé teszik, és emiatt nem segítik elő a
   munkapiaci részvételt. A rokkantnyugdíjakra való jogosultsági feltételek szigorítása és a
   korengedményes nyugdíjazás fokozatos eltörlése az első lépést jelentenék a munkavállalás
   vonzerejének növelése felé.
   Harmadszor, a magas munkanélküliségi ráta bizonyos mértékig a munkaerőkereslet és –kínálat
   közötti, a szakképzettség szerinti egyensúlytalanságot tükrözi. Ezen felül a képzettségi szint
   viszonylag alacsony a felnőtt lakosság körében. A lengyel hatóságok a közelmúltban útjára indították
   az oktatási rendszer átfogó reformját, hogy jobban hozzáigazítsák azt a piacgazdaság
   követelményeihez. Végezetül, a foglalkoztatottság és a munkanélküliség regionális különbségei az
   alacsony földrajzi mobilitásból is adódnak, amelyet javítani lehetne az ingatlanpiac reformjain,
   valamint a közlekedési infrastruktúra fejlesztésén keresztül.
   Az államháztartási hiány fenntartható alapon történő csökkentésének és az államháztartás
   hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása
   Lengyelország költségvetési pozíciója jelentősen romlott 2000. óta, és csak részben ciklikus okokból.
   Az államháztartási hiány 2002-ben elérte a GDP 3,6 %-át, és a becslések szerint 2003-ban tovább nőtt
   4,1 %-ra. Az elmúlt két év fiskális expanzióját jelentős mértékben a költségvetési irányultság lazítása
   magyarázza. A költségvetési politika a várakozások szerint 2004-ben prociklikus marad. A kormány a
   közelmúltban elfogadta az államháztartás reformját, amely megtakarításokat biztosít a szociális- és
   igazgatási kiadások terén a 2004–2007 közötti időszakban. Azonban továbbra is bizonytalan, hogy a
   parlament elfogadja-e a teljes költségvetési reformcsomagot. A költségvetési hiány féken tartása ahhoz
   is elengedhetetlen, hogy a folyó fizetési mérleg hiányát fenntartható szinteken őrizzék meg, különösen
   arra az esetre, ha a magánszektor jelenlegi megtakarítások-befektetések többlete erőteljesen csökkenne
   az elkövetkezendő években.
   Az államháztartás romlása és a privatizáció lelassulása 2001-től kezdve az államadósság-hányad
   hirtelen emelkedését eredményezte. Noha az adósság szintje nemzetközi mércével mérve még mindig
   viszonylag alacsony, gyorsan emelkedik és megközelíti azokat a küszöbértékeket, amelyek elérése
   kiváltja a lengyel alkotmányban és az államháztartásról szóló törvényben megállapított költségvetési
   előírások szerinti korrekciós mechanizmusokat. A kormány növekedő hiteligényére, valamint a
   költségvetés árfolyamkockázatoknak és függő kötelezettségekből eredő kockázatoknak való
   kiszolgáltatottságára tekintettel, az adósságdinamika komoly aggodalomra ad okot.
HU                                                    43                                                   HU
 ---pagebreak---    A függő kötelezettségek potenciálisan komolyan veszélyeztetik az államháztartás fenntarthatóságát. A
   szerkezetátalakítást igénylő, állami tulajdonú vállalatok jelentős forrását képezik az ilyen
   kötelezettségeknek. A kintlévő garanciák állománya gyorsan növekedik, és az elkövetkező években az
   államháztartást fogja terhelni.
   Lengyelország demográfiai szerkezete még mindig viszonylag kedvező. 1999-ben a nyugdíjrendszer
   mindemellett átfogó reform tárgyát képezte, amelynek célja az volt, hogy hozzáigazítsák azt a
   demográfiai és munkaerővel kapcsolatos változásokhoz, és hogy elhárítsák az időskorú eltartottak
   arányának várható nagyfokú (a 2000. évi 18 százalékról 50 százalékra 2050-ben) emelkedésének
   következményeit .
   A termelékenységnövelés feltételeinek javítása
   Noha 1995–2002 között a munkaerő-termelékenység elfogadható mértékben növekedett, az egy
   alkalmazottra vetített termelékenység (vásárlóerő-paritáson) Lengyelországban kevesebb mint fele
   volt a 2002-ben a 15 tagú EU-ban mértnek, és nem érte el az új tagállamok átlagát sem. A felzárkózási
   folyamat emiatt még nem kielégítő. Ezt a viszonylag alacsony termelékenységi szintet többféle
   tényezővel lehet magyarázni.
   Először is magas a mezőgazdasági foglalkoztatottsági aránya, amely különösen alacsony
   termelékenységi szintekkel jellemezhető. Az új vállalatok növekedési nehézségei, valamint a mobilitás
   hiánya lassíthatja a munkavállalók áramlását a mezőgazdaságból más tevékenységek felé. Másodszor,
   Lengyelország továbbra is az EU-15 átlaga alatt van, ami az információs és kommunikációs
   technológiákba (IKT) és a K+F-be való befektetéseket illeti.A K+F-be történő üzleti befektetések
   alacsony szintje különösen problémás (az összes K+F kiadásnak csak 30 százalékát finanszírozzák
   vállalatok). Ezt a kutatási létesítmények és az üzleti szféra közötti elégtelen együttműködés, a
   magasan képzett humántőke hiánya és az magyarázza, hogy a vállalatoknál a rövid távú pénzügyi
   megfontolások elsőbbséget élveznek a hosszú távú érdekekkel szemben. A munkaerő-állomány
   képzettségének emelését a felnőttképzés és az élethosszig tartó tanulás előmozdításával is el lehet érni.
   Az alacsony termelékenység ténylegesen a munkapiac strukturális problémáival kapcsolatos,
   különösen azzal, hogy az oktatási rendszerben átadott ismeretek nem felelnek meg a piac által
   megkövetelt szaktudásnak, és hogy elégtelen a fizikai infrastruktúrába való beruházások szintje.
   A gazdasági szerkezetátalakítás és az ipar privatizációjának felgyorsítása
   Lassú kezdet után a privatizáció 2000-ben tetőzött (ezt a GDP 5,7 %-ának megfelelő külföldi
   közvetlen befektetési (KKB) csúcs tanúsítja, amelyet néhány nagy, egyszeri privatizációs ügylet
   idézett elő), de azóta – a legvonzóbb eszközök értékesítését követően – ismét lelassult. A
   hagyományos ágazatok továbbra is állami tulajdonúak (többek között a bányászat, a vegyipar, a
   védelmi ágazatok és a vasút). Ezekben az ágazatokban a lengyel kormány a privatizációt megelőző
   konszolidációs politikát részesítette előnyben, hogy az EU piacain versenyezni képes „nemzeti
   bajnokokat” neveljen. A rövid távú társadalmi megpróbáltatások mérsékelése iránti nyomás, valamint
   a szociális partnerekkel és számos miniszterrel szükséges lényegi konzultáció lelassítja a privatizációs
   folyamatot. Ennek eredményeképp jelentősen csökkent a privatizálandó vállalatok vonzereje, ami
   gyakran elrettenti a lehetséges befektetőket. Azonban kézzelfogható tény, hogy a KKB-tőkeáramok
   elősegítették a gyártóágazat szerkezetátalakítását, valamint javították az export kapacitást és az elosztó
   hálózatokat. Ez részben amiatt van, hogy a privatizációt követően a stratégiai befektetők számottevő
   saját tőkét és know-how-t fecskendeztek vállalataikba, amely jelentős termelékenységnövekedést
   eredményezett.
   A villamosenergia- és gázágazatok liberalizációja megindult. A helyi és távolsági távközlési
   szolgáltatásokat 2002. januárban liberalizálták teljes mértékben, a nemzetközi szolgáltatásokat pedig
HU                                                     44                                                     HU
 ---pagebreak---    2003. januártól kezdve. A hálózati iparágakban azonban a verseny intenzitása nem kielégítő. A
   gázágazatban jelenleg semmiféle szétválasztás nincsen. A távközlés terén a piac hagyományos
   szereplője megőrizte piaci erőfölényét. A nemzetközi hívások árai a legmagasabbak közé tartoznak. A
   versenyhivatal ezenfelül többször is úgy találta, hogy a piac hagyományos szereplője visszaél piaci
   erőfölényével versenytársai kárára.
   Az állami támogatások szintje továbbra is magas (adóval és szociális biztonsággal kapcsolatos
   hátralékok formájában), és magasak az állami tulajdonú vállalatok más vállalatokkal szembeni
   adósságai is, rontva ezáltal azok pénzügyi helyzetét. A végrehajtási teljesítményre tekintettel
   hiányosságokat állapítottak meg a megmentési célú, a szerkezetátalakítási, valamint a kutatási és
   fejlesztési támogatások kezelése során.
   Az üzleti környezet javítása
   A közelmúlt reformjainak köszönhetően Lengyelország jelentős előrelépést tett a nagyméretű KKV-
   szektor létrehozása érdekében. Létrehoztak konkrétan egy új cégjegyzéket, amely a vállalatok számára
   „egyablakos” ügyintézést teremt 2004. január 1-jétől kezdődően. 2004 januárjától egységes, 19
   százaléknak megfelelő társasági adót alkalmaznak. 2003-ban végezetül új jogszabályt fogadtak el a
   fizetőképességre vonatkozóan, amely a csődszabályozás keretét összhangba hozza a modern
   piacgazdaság követelményeivel. A KKV-szektor Lengyelországban a foglalkoztatottság mintegy két
   harmadát, a GDP-nek és az exportnak a felét adja. A KKV-k azonban továbbra is növekedési
   nehézségekkel szembesülnek. A közelmúltban a vállalkozói szellem támogatására hozott reformok
   ellenére a vállalatok mérete kicsi, és javítani lehetne a vállalkozói szellem környezetét. Ez a
   humántőke és a munkaerő-mobilitás hiányának, az alulfejlett infrastruktúrának (főként az út- és
   távközlési hálózatok), a magas adótehernek (különösen a szociális biztonsági hozzájárulásoknak) és a
   likviditási megszorításoknak köszönhető. E tényezők korlátozzák a vállalatalapítást és -növekedést.
   Emiatt félő, hogy az imént említett problémák csökkenthetik Lengyelország vonzerejét a külföldi
   befektetők szemében (KKB).
   Konkrét ajánlások Lengyelország számára
   A fent vázolt kihívások megoldása átfogó strukturális reformokat igényel, ahogy azokat az átfogó
   gazdaságpolitikai iránymutatások I. része általános iránymutatásai megállapítják.
   A munkapiac mélyen gyökeredző strukturális problémáinak mihamarabbi kezelésére Lengyelország
   számára:
   1.        a bérmegállapítási folyamat rugalmasabbá tétele annak biztosítására, hogy a bérek jobban
              tükrözzék a szaktudásban, valamint a vállalatok és a régiók között a termelékenység
              tekintetében meglévő különbségeket (5. iránymutatás).
   2.        a munkaerő adóterhének csökkentése, a munkaerőre kivetett adó alapjának kiterjesztésére
              tett erőfeszítésekkel és az adóbeszedési, adóvégrehajtási rendszer hatékonyságának
              növelésével párhuzamosan; az adó- és ellátó rendszerek megreformálása, hogy
              megszüntessék a munkavállalástól visszatartó tényezőket, és különösen a házaspárok
              esetében gyakori „inaktivitási csapdákat” (a ford.: foglalkoztatás nélküli állapot, amelyből
              nehéz kikerülni); valamint a szociális kiadások hatékonyságának növelése (4. iránymutatás).
   3.        a munkaerő-kínálat javítása olyan erőfeszítések által, amelyek a munkaerő-állomány
              képesítéseinek jobb hozzáigazítását célozzák a munkapiac követelményeihez, valamint a
              regionális mobilitás akadályainak elhárítása által, különösen az ingatlanpiac reformjain és a
              közlekedési infrastruktúra javításán keresztül (7. és 13. iránymutatás).
HU                                                      45                                                  HU
 ---pagebreak---    Az államháztartási hiány fenntartható alapon történő csökkentésének és az államháztartás hosszú távú
   fenntarthatóságának biztosítására Lengyelország számára a következők ajánlottak:
   4.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. és 2. iránymutatás).
   5.        a nyugdíjrendszer reformjának nyomon követése, hogy elhárítsák az időskorú eltartottak
             arányának várható emelkedésének következményeit; intézkedések hozatala a függő
             kötelezettségek növekedő állományából eredő költségvetési kockázat csökkentésére (15. és
             16. iránymutatás).
   A termelékenységnövelés feltételeinek javítására Lengyelország számára a következők ajánlottak:
   6.        olyan erőfeszítések folytatása és fokozása, amelyek az oktatási és képzési rendszer
             minőségének és hatékonyságának, valamint annak a változó képesítési követelményekre való
             reagáló képességének javítására irányulnak (13. iránymutatás).
   7.        a K+F és az innováció elősegítése különösen az üzleti szektorban, a tudástranszfer
             támogatása a KKB-n keresztül (13. iránymutatás).
   A gazdasági szerkezetátalakítás és az ipar privatizációjának felgyorsítására Lengyelország számára a
   következők ajánlottak:
   8.        az állami támogatások összesített szintjének csökkentése, ezzel párhuzamosan a támogatások
             horizontális célkitűzések irányába való terelése (9. és 14. iránymutatás).
   9.        a hálózati iparágakban a piacra lépés és a hatékony verseny ösztönzése, ezzel párhuzamosan
             törekvés a nemzeti piacok magasabb fokú összekapcsolódására (9. iránymutatás).
   Az üzleti környezet javítására Lengyelország számára a következők ajánlottak:
   10.       az igazgatási teher csökkentésének, a szabályozás egyszerűsítésének és a KKV-k növekedése
             támogatásának folytatása különösen a pénzügyi erőforrásokhoz való hozzáférés javításán
             keresztül (11. iránymutatás).
HU                                                    46                                                HU
 ---pagebreak---    24.       Szlovákia
   A stabilizáció által kiváltott 1998. évi lelassulást követően Szlovákia reál GDP növekedése tartósan
   gyorsult és 2003-ban – két egymást követő évben – meghaladta a 4 %-ot. A kibocsátás ennek ellenére
   még nem érte el teljes mértékben a becsült potenciált.
   A növekedési teljesítményt a fokozott strukturális reformok támasztották alá. Ennek fő példái a banki
   és nem pénzügyi ágazatokban végrehajtott szerkezetátalakítás és privatizáció. Ennek azonban megvolt
   az ára: a munkanélküliségi ráta 2001-ben több mint 19 százalék fölé szökött fel, és még mindig
   körülbelül 17 százalékot tesz ki. A munkapiac strukturális elégtelenségeinek egész sora – főként a
   regionális mobilitás hiánya, az ellátó rendszerekből eredő, a munkavállalástól visszatartó tényezők, a
   bérrugalmatlanságok, valamint a szakképzettség kereslete és kínálata közötti egyensúlytalanságok –
   akadályozta annak újrafelszívó képességét, és ezeket csak most kezelik.
   Az államháztartási reformok szintén nagyon korlátozottak voltak az utóbbi időkig, az államháztartási
   hiány a 2002-es, választási évben a GDP több mint 7 százalékára duzzadt. Az expanziós költségvetési
   irányultság hozzájárult a belföldi kereslet fellendüléséhez, valamint a folyó fizetési mérleg hiányának
   egyre inkább fogyasztás-vezérelt – a GDP több mint 8 százalékára való – növekedéséhez. A 2002. óta
   hivatalban lévő kormány megkezdte a költségvetési hiány alapvető okainak a kezelését, így 2003-ban
   elősegítette a folyó fizetési mérleg hiányának jelentős csökkentését.
   Szlovákiában a politikáknak a fenntartható konvergencia magas fokának elérését kell céloznia,
   különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Mind az államháztartás további
   konszolidációját, mind a szlovák humántőke kihasználatlanságának megoldásait olyan politikáknak
   kell támogatnia, amelyek segítik fenntartani közép- és hosszú távon is az erőteljes növekedést. Ez
   különösképp a növekedési és foglalkoztatottsági bázis megerősítését és diverzifikálását követeli meg a
   jogi keretek erősítésén, valamint az igazságügyi és igazgatási kapacitások kiépítésén keresztül.
   Ezenfelül emelni kell a termelékenységi szintet, és Szlovákiának fel kell készülnie arra, hogy
   gazdasága végül tudásalapú gazdasággá váljon. Ennek tükrében Szlovákia négy fő kihívással
   szembesül:
   • fenntartható alapon biztosítani a költségvetési hiány további csökkentését,
   • folytatni a munkapiac mélyen gyökeredző strukturális problémáinak kezelését,
   • javítani az üzleti környezetet és támogatni a vállalkozói szellemet,
   • javítani a termelékenységnövelés feltételeit.
HU                                                     47                                                  HU
 ---pagebreak---    A költségvetési hiány további csökkentésének fenntartható alapon való biztosításaAz
   államháztartási hiány 2002-ről 2003-ra a GDP 7,2 százalékáról a becslések szerint a GDP 5
   százalékára csökkent, így elősegítette a folyó fizetési mérleg hiányának jelentős csökkentését. Az
   államháztartási reformok átfogó menetrendjének nagyobb részét már végrehajtották. A reformok
   elősegítik a hiány további csökkentését és azt, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya akkor is a
   fenntartható sávban maradjon, ha a nettó lakossági megtakarítás ismét kedvezőtlenül alakulna. A
   reformok terjedelme és sebessége mindezidáig figyelemre méltó volt. A 2004. évi és az azt követő
   évek költségvetési végrehajtásának tekintetében azonban nem elhanyagolható bizonytalanságokat is
   eredményeznek. Veszélyforrást jelent különösképpen az adóreformok alapvető jellege, főként a 19
   százalékos átalány jövedelemadó-kulcs bevezetése mind a társaságok, mind a magánszemélyek
   számára. E reformok viszonylag bizonytalanná teszik a bevételi előrejelzéseket. Bizonytalanságok a
   kiadási oldalon is maradnak, a további egészségügyi reformok tekintetében is. Emellett a tervezett
   kiadáscsökkentés tekintélyes része az előrejelzett alacsonyabb kamatkiadásokra épít, amelyek az
   egyenletes nominális konvergencián alapulnak.
   A munkapiac mélyen gyökeredző strukturális problémái kezelésének folytatása
   Szlovákia rendelkezik az egyik legalacsonyabb foglalkoztatottsági aránnyal (kb. 57 százalék) és a
   második legmagasabb munkanélküliségi rátával (jelenleg 17 százalék körül) a csatlakozó
   országokban. A foglalkoztatottság különösen alacsony az 55 éven felüli korosztályban. A
   munkanélküliség a fiatalok (24 éven aluliak) és az alacsonyan képzettek körében a legmagasabb. A
   regionális egyenlőtlenségek magasak. A munkapiac hátterében meghúzódó strukturális elégtelenségek
   sokrétűek, ezekkel jelenleg határozottabban foglalkoznak.
   A munkavállalás és az informális szektor elhagyásának ösztönzőit erősítik a szociális juttatási és a
   nyugdíjreformok, ideértve a nyugdíjkorhatár 62 évre való emelését, amely még mindig viszonylag
   alacsony. A regionális mobilitást növeli az ingázók pénzügyi támogatása és a lakhatással kapcsolatos
   juttatások, de az továbbra is korlátozott, mivel a közlekedési infrastruktúra és az ingatlanpiac csak
   fokozatosan javulnak. A szaktudás kereslete és kínálata közötti egyensúlytalanságok különösen
   akadályozza a hosszú távú munkanélküliek újrabeilleszkedését, jóllehet az átképzési intézkedések
   fokozása folyamatos. Az oktatási rendszer még mindig kis mértékben illeszkedik a piacgazdasági
   követelményekhez, és ez hozzájárul a tartós munkanélküliséghez a fiatalság körében.
   A munkahelyteremtést elősegítették a munka törvénykönyvének közelmúltban történt módosításai,
   amely rugalmasabb munkaviszonyt tesz lehetővé. A bérmeghatározás mechanizmusa azonban még
   nem elég rugalmas és nem veszi megfelelően figyelembe az egyedi vállalati feltételeket. E céllal
   szembeütközik különösen a kollektív bérmegállapodások adminisztratív kiterjesztésének lehetősége a
   tárgyalásokban nem résztvevő gazdasági egységekre. A minimálbérek ráadásul negatív hatással
   bírhatnak a munkaerőkeresletre, és lehetséges, hogy nem tükrözik kielégítő módon a munkapiaci
   viszonyokat.
   Szlovákia széleskörű, 2004 eleje óta hatályos jövedelemadó-reformja erősíteni fogja mind a
   munkahelyteremtést és a munkavállalási hajlandóságot. Ezzel szemben az összesített egészségügyi és
   szociális járulékkulcsok csökkentése még mindig nagyon magas – a bruttó bér majdnem 48
   százalékának megfelelő – szintet eredményezett.
   Az üzleti környezet javítása és a vállalkozói szellem támogatása
   A kormány az elmúlt évek folyamán számos intézkedést hozott az üzleti környezet javítására. Az új
   üzleti vállalkozások alapításának menetét jelentős mértékben egyszerűsítették és rövidítették. Új
   csődjogi szabályozás készül, ez a jelenlegi rendszert váltja fel, amely mellett a csődeljárások rendkívül
HU                                                   48                                                      HU
 ---pagebreak---    sokáig elhúzódnak és amely gyakorlatilag nem hagy teret a bajba jutott vállalatok
   szerkezetátalakítására. Az üzleti környezetet tovább erősítették pl. a 2003. évi árliberalizációk jelentős
   felgyorsításával és a fedezetekre vonatkozó új jogszabály bevezetésével.
   E hasznos változtatások ellenére úgy tűnik, hogy még jelentős akadályai vannak a vállalkozó
   szellemnek Szlovákiában. Az új gazdasági egységek bruttó születési arányszáma viszonylag alacsony.
   Az üzleti felmérések szerint a jogbizonytalanság mértéke lényeges gyenge pont marad. Ez a gyakran
   elégtelen és ingatag jogszabályi keretekből és különösen a jogszabályok gyenge betartatásából ered,
   amely gyakorta szenved a minőség, az időszerűség és az átláthatóság hiányától.
   A termelékenységnövelés feltételeinek javítása
   Noha a munkatermelékenység növekedése továbbra is viszonylag magas, a termelékenység szintje
   még mindig alacsony (2003-ban az EU átlagának kb. 58 százaléka). E helyzethez a következő
   tényezők járulnak hozzá: az oktatási rendszer rugalmatlansága, párosulva az alacsony oktatási
   kiadásokkal valamint a gyenge K+F és innovációs tevékenységekkel.
   Az oktatási rendszer a jelek szerint nem reagál megfelelőképpen a munkapiac igényeire. Ez különösen
   a középfokú oktatás esetében igaz, amelyből gyakran elavult tudással rendelkező végzettek kerülnek
   ki. A felsőoktatásban végzettek aránya ezen felül nagyon alacsony. A hosszú távú munkanélküliek
   magas száma további kihívást jelent a (szak)képzési programok számára. Ezenfelül 2001-ben az
   oktatási kiadások szintje az egyik legalacsonyabb szintre esett az új tagállamok között. E problémákra
   reagálva a kormány megtette az első lépéseket a rendszer ésszerűsítése, hatékonyságának javítása és a
   finanszírozási források növelése felé.
   2002-ben a K+F kiadások a GDP-nek csak 0,59 %-át tették ki, amely kevesebb mint a legtöbb
   csatlakozó országban. A szabadalmi kérelmek számával mért innovációs tevékenység nagyon
   alacsony. A kormány hozott néhány intézkedést a K+F-el kapcsolatos helyzet javítására (pl. a K+F-re
   vonatkozó jogszabályi keretek fejlesztésével), és elkötelezett a K+F támogatására rendelkezésre álló
   közforrások emelése mellett.
   Konkrét ajánlások Szlovákia számára
   A fent vázolt kihívások megoldása átfogó strukturális reformokat igényel, ahogy azokat az átfogó
   gazdaságpolitikai iránymutatások I. része általános iránymutatásai megállapítják.
   Az államháztartási hiány fenntartható alapon történő további csökkentésének biztosítására Szlovákia
   számára a következők ajánlottak:
   1.        az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon
             csökkenteni a következő költségvetési felügyeleti szakasszal összefüggésben a Tanács által
             hozandó határozatoknak megfelelően (1. iránymutatás).
   A munkaerőpiac mélyen gyökeredző strukturális problémái kezelésének folytatására Szlovákia
   számára a következők ajánlottak:
   2.        a munkaerőkínálat erősítése a regionális mobilitás akadályainak elhárításával és a szaktudás
             kereslete és kínálata közötti egyensúlytalanságok csökkentésével; az átképzési intézkedések
             és egyéb élénk munkapiaci politikák hatékonyságának biztosításával párhuzamosan (4., 7. és
             8. iránymutatás).
HU                                                    49                                                      HU
 ---pagebreak---    3.        pótlólagos munkaerőkereslet gerjesztése nagyobb rugalmasság              biztosításával   a
             bérmeghatározás mechanizmusában (5. és 18. iránymutatás).
   4.        a nagyon magas összesített egészségügyi és szociális járulékkulcsok csökkentése az átfogó
             költségvetési konszolidációs megszorítások betartásával párhuzamosan, különösen az
             egészségügyi rendszer pótlólagos reformintézkedésein és a nyugdíjrendszer felosztó-kirovó
             pillére pótlólagos kiigazításainak megfontolásán keresztül, elsősorban a nyugdíjkorhatár
             további emelésével (4. és 16. iránymutatás).
   Az üzleti környezet javítására és a vállalkozói szellem támogatására Szlovákia számára a következők
   ajánlottak:
   5.        a vállalkozói szellemet támogató jogszabályi keretek megerősítése, azok
             végrehajthatóságának javítása, különösképp az új csődjogi szabályozás elfogadásával és az
             igazságügyi rendszer kapacitásának és átláthatóságának növelésével (11. és 12.
             iránymutatás).
   A termelékenységnövelés feltételeinek javítására Szlovákia számára a következők ajánlottak:
   6.        az oktatási és képzési rendszer minőségének és hatékonyságának, valamint annak a változó
             képesítési követelményekre való reagálóképességének javítása (13. iránymutatás).
   7.        a K+F és innováció elősegítése, valamint a tudástranszfer támogatása a KKB-n keresztül (13.
             iránymutatás).
HU                                                   50                                                  HU
 ---pagebreak---    25.        Szlovénia
   Szlovénia az elmúlt évtizedben tartós növekedésről tett bizonyságot; a reál GDP 1993 óta
   folyamatosan évi 3–5 százalékkal nőtt. A közelmúltban bekövetkezett lelassulás után a GDP a
   várakozások szerint ismét növekedésnek indul, és fokozatosan megközelíti a potenciális kibocsátás
   növekedésének 4 százalék körül becsült értékét.
   Noha a gazdaság összességében rendezett, és számos politikaterületen elismerésre méltó a
   teljesítmény, bizonyos gyenge pontok még vannak. Bár az elmúlt két évben meredeken csökkent, a
   viszonylag magas infláció (2005-ben 5,7 százalék) még mindig némi aggodalomra ad okot, és
   felismerték, hogy ez az egyik kulcsfontosságú politikai kihívás. A kormány megfelelő politikát
   dolgozott ki az infláció fenntartható módon való csökkentésére, ami a sikeres EU-csatlakozás
   feltételeinek megteremtésére irányul. Strukturális reformokat folytatott az árliberalizáció
   megkönnyítésének célkitűzésével. A szabályozott árak jelenleg a fogyasztói árindex 16 százalékát
   teszik ki – a csatlakozó országok között ez a legalacsonyabb arány. A közüzemek közötti nem
   hatékony versenyre, valamint a pénzügyi ágazat és a munkapiac egyaránt elégtelen rugalmasságára
   tekintettel azonban még mindig meg kell erősíteni az infláció fenntartható csökkentését.
   A gazdaság szerkezetátalakítási folyamata negatív hatással volt a munkapiac helyzetére; a gyártóipari
   foglalkoztatottság az 1996–2000 közötti időszakban szemmel láthatóan csökkent. A munkaerő
   átvándorlása ebből az ágazatból a szolgáltatási ágazatba tompította a gazdasági és társadalmi
   feszültséget, míg a korengedményes nyugdíjazásokkal a teljes munkanélküliség növekedését
   csillapították. Noha a szlovén munkaerőpiac összességében pozitív képet mutat, továbbra is vannak
   strukturális munkanélküliségi problémák. A hosszú távú munkanélküliség aránya magas, különösen az
   idősebb, alacsonyan képzettek személyek körében. Emellett az 55 éven felüli munkavállalók alacsony
   foglalkoztatottsági aránya aggodalomra ad okot, különösen a népességelöregedésből eredő kihívásokra
   tekintettel.
   A szükséges munkalehetőségek megteremtésére és a munkapiaci részvétel megkönnyítésére – amelyek
   cserében még jobb gazdasági teljesítményt eredményeznek a jövőben – szükséges folytatni azokat az
   erőfeszítéseket, amelyek a vállalkozó szellem előmozdítására, az üzleti szektor innovációs
   kapacitásának serkentésére és a hatékony versenynek a gazdaság valamennyi szegmensében való
   megerősítésére irányulnak. A szlovén politikáknak a fenntartható konvergencia magas fokának
   elérésére kellene irányulniuk. Ennek tükrében Szlovénia négy fő kihívással szembesül:
   • az infláció fenntartható módon történő csökkentése,
   • a foglalkoztatottsági arányok emelése, különösen az idősebb munkavállalók vonatkozásában,
   • a fenntartható termelékenységnövekedés feltételeinek javítása,
   • a hatékony verseny megteremtésének előmozdítása a gazdaság valamennyi szegmensében,
       különösen a hálózati iparágakban.
HU                                                  51                                                   HU
 ---pagebreak---    Az infláció fenntartható módon történő csökkentése
   Noha csökkenőben van, az infláció továbbra is viszonylag magas. Az inflációs ráta 2002-ről 2003-ra
   7,5 százalékról 5,7 százalékra csökkent. A folyamatos csökkenés biztató fejlemény, noha a jelek
   szerint részben különleges tényezőknek tulajdonítható, amelyek a szabályozott árak és a közvetett
   adók emelésének korlátozásával, valamint az olajra kirótt jövedéki adók gyakori kiigazításával
   kapcsolatosak. Az inflációs nyomást továbbra is erősíti a verseny hiánya a különböző ágazatokban, a
   rugalmatlan munkapiacok, és a még mindig széles körben elterjedt indexálási mechanizmusok.
   Ezenkívül egyéb fontos tényezők is hozzájárulnak az infláció tartósságához; az alkalmazkodó
   monetáris politika és a tartós, de jelenleg lassuló valutaleértékelés különösen elősegítik az infláció
   tehetetlenségét.
   Az EU-csatlakozást közvetlenül megelőző időszakban a kormány politikai elsőbbséggé tette az
   inflációt, és ennek megfelelően összehangolt inflációellenes politikai intézkedéseket fogadott el.
   Megerősítették az átfogó árellenőrzési tervet, úgy szabályozva a szabályozott árak emelkedését és az
   adók változtatását, hogy az év végén elkerülhető legyen az inflációs ráta túllépése. A gazdaság
   indexálástól való általános mentesítéséhez való közelítés célkitűzésére tekintettel 2003-ban előrelépés
   történt a kamatláb-indexálás (az „alapkamatláb”) hivatalos megszüntetésével és az új bérrendezési
   módszerre vonatkozó szociális megállapodással. A közszektor béreinek vonatkozásában már
   bevezették az előretekintő indexálást, amely 2004 júliusában válik hatályossá, míg ugyanez a
   magánszektorban még megtárgyalásra vár. Ezenfelül az államháztartási megközelítést rugalmas
   módon ki kell igazítani. A tartós dezinflációhoz és a gazdasági teljesítmény javulásához az is
   szükséges, hogy a strukturális reformokat gyorsabban hajtsák végre.
   A foglalkoztatottsági        arányok      emelése,     különösen      az   idősebb     munkavállalók
   vonatkozásában
   A foglalkoztatottsági arány – 2002-ben 63,4 százalék, közel az EU-átlaghoz – Szlovéniában egyike a
   legmagasabbaknak a csatlakozó országokban. Ugyanígy a munkanélküliségi ráta itt a legalacsonyabb a
   csoportban, 1998 óta folyamatosan csökkent, és 2002-ben elérte a 6,0 %-ot. Ennek a hosszú távú
   eleme azonban magas, mintegy 60 százalékot tesz ki, főként az 55 évnél idősebb, alacsonyan képzett
   munkavállalók körében. A munkapiac egyéb strukturális egyensúlytalanságai mellett (fiatalkori
   munkanélküliség, a fogyatékossággal élő személyek munkanélkülisége, a nemek közötti
   munkanélküliségi rés, a munkanélküliek alacsony képzettségi szintje, magas regionális különbségek)
   különösen fontos kihívásként azonosították az időskorúak foglalkoztatottságának növelését. 2002-ben
   az 55–64 év közöttiek munkanélküliségi rátája 3 százalék volt, míg a foglalkoztatottsági arány 24,5
   százalékon állt, amely az EU 40,1 százalékos átlagához képest nagyon alacsony adat.Ez az alacsony
   nyugdíjkorhatár következménye, amely 2001-ben átlagosan 57 év volt. A gazdasági
   szerkezetátalakítás viszonylag fiatal személyeket nyugdíjba vonulásra késztetett (vagy munkanélkülivé
   tett). A 2000-ben bevezetett nyugdíjreform eredményeként a nyugdíjkorhatár kis mértékben már
   emelkedett. E reform hatását azonban majd csak fokozatosan tükrözi az idősebb személyek magasabb
   foglalkoztatottsági aránya. Az idősebb munkavállalók foglalkoztatottsági arányai közötti nagy eltérés
   várhatóan továbbra is fennáll Szlovénia és az EU viszonylatában.
   Emiatt a foglalkoztatási politika fókuszában az időskorúak munkanélküliségi problémáinak kezelése,
   valamint foglalkoztathatóságuk növelése aktív formáinak előmozdítása áll. Ez különösen fontos arra
   tekintettel, hogy nőnek a kedvezőtlen demográfiai fejleményekből adódó pénzügyi fenntarthatatlanság
   kockázatai. Az idős eltartottak aránya a várakozások szerint a 2000. évi 20 százalékról 2025-ben 38
   százalékra, 2050-ben pedig 66 százalékra növekszik. A munkavállalás és az aktív munkavégzés
   népszerűsítése emellett szükséges előfeltétele a szegénység és a társadalmi kirekesztés leküzdésének.
HU                                                    52                                                   HU
 ---pagebreak---    A fenntartható termelékenységnövekedés feltételeinek javítása
   Noha a termelékenység szintje az új tagállamok között a második legnagyobb, jóval az EU-15 átlaga
   alatt marad (2003-ban 69,5 százalék). A munkaerő-termelékenység növekedése Szlovéniában
   viszonylag gyors volt az 1995–1999 közötti időszakban, átlagosan évi 4,8 százalékot tett ki. Ezt
   követően azonban lelassult (1999–2002 között átlagosan 2 százalék), így Szlovénia ebben az
   időszakban a leggyengébben teljesítő csatlakozó országok közé került. A termelékenység gyorsabb
   fejlődését két tényező akadályozhatja:
   Először is az aktív népesség vállalkozói tevékenysége továbbra is viszonylag alacsony, elsősorban
   azért, mert még mindig nagyok a vállalkozásalapításra és a már fennálló üzleti vállalkozásokra
   egyaránt nehezedő igazgatási terhek. A vállalkozásalapítás menetének egyszerűsítésére már tettek
   erőfeszítéseket. A gazdasági jogi szabályozást és az igazgatási környezetet azonban tovább lehetne
   javítani, mivel a bürokratikus és hosszadalmas eljárások, valamint az ipari felhasználásra történő
   telekvásárlás nehézségei továbbra is fennállnak.
   Másodsorban a K+F kiadások nem hatékonyak, ami az üzleti szektorba való tudástranszfert, a
   szabadalmaztatást, valamint a termék- és folyamat innovációt illeti. 2001-ben a GDP 1,6 százalékát
   elérő K+F kiadásokkal Szlovénia első az új tagállamok között, de még mindig az EU átlaga alatt
   marad. Szlovénia az Európai Szabadalmi Hivatalnak benyújtott szabadalmi kérelmek tekintetében is
   az első az új tagállamok között, de az e területen nyújtott teljesítménye (2001-ben egy millió lakosra
   41 jutott) jóval az EU átlaga alatt marad. Emellett az üzleti szektorban alkalmazott kutatók aránya
   alacsony a közszektorhoz képest (egy-, illetve kétharmad), és az innovációs tevékenység a jelek
   szerint gyenge a high-tech ágazatban.
   A hatékony verseny megteremtésének előmozdítása a gazdaság valamennyi szegmensében,
   különösen a hálózati iparágakban
   Szlovénia lépéseket tett a nagyobb fokú liberalizáció felé a termékpiacokon és a hálózati iparágakban,
   de fokozni kell a hatékony versenyt. Míg a szabadalomvédelmi hivatal rendelkezik a megfelelő
   jogkörrel a versenykorlátozó megállapodások, az erőfölénnyel való visszaélés és az egyesülések feletti
   ellenőrzés gyakorlására, igazgatási kapacitásai mind a pénzügyi, mind az emberi erőforrással való
   ellátottság tekintetében elégtelenek a megfelelő működéshez. Sőt mi több, a jelenlegi jogszabályok
   nem teszik lehetővé versenykorlátozó magatartás miatt elrettentő pénzbírság kiszabását.
   Az elmúlt években Szlovénia megkezdte hálózati iparágainak liberalizálását. A távközlés terén a
   jogszabály szerinti piacnyitásra 2001-ben került sor, és 2002-ben létrehoztak egy független szabályozó
   hatóságot. A hatékony verseny azonban még nem jelent meg a belföldi hívásokra vonatkozó vezetékes
   telefonpiacon, ahol a piac hagyományos szereplője még mindig 100 százalékos piaci részesedéssel
   rendelkezik. A hálózati kapcsolatok magas díja, kiegészítve a helyi és belföldi hívásokra egyaránt
   vonatkozó szabályozott, alacsony árszintekkel az új, vezetékes telefonszolgáltatók piacra lépésének fő
   akadályát képezi. Az energiaágazat vonatkozásában a villamosenergia nagyfogyasztók (Szlovéniában
   a villamosenergia-fogyasztás 66 százaléka) szabadon választhatnak áramszolgáltatót, és 2002. óta a
   legnagyobbak külföldről is vásárolhatnak villamosenergiát. A nemzetközi kereskedelem terjedelmét
   azonban a teljes villamosenergia-fogyasztás legfeljebb 20 százalékára korlátozódik. A gázágazatban a
   legnagyobb fogyasztók 2003. január 1-jétől szabadon választhatják meg gázszolgáltatójukat
   (Szlovéniában a gázfogyasztás 50 százalékáért felelősek), de a gyakorlatban nem tudnak más
   szolgáltatóra váltani, mivel a szerződéseik a piac hagyományos szereplőjével hosszú távúak, akár
   2007-ig is eltartanak.
HU                                                   53                                                   HU
 ---pagebreak---    Konkrét ajánlások Szlovénia számára
   A fent vázolt kihívások megoldása átfogó strukturális reformokat igényel, ahogy azokat az átfogó
   gazdaságpolitikai iránymutatások I. része általános iránymutatásai megállapítják.
   Az infláció fenntartható módon történő csökkentésére Szlovénia számára a következők ajánlottak:
   1.        a szabályozott árak liberalizálására irányuló strukturális reformok fokozása, további
             előrelépés az indexálástól való mentesítéssel, különösen a bérmeghatározás
             mechanizmusának vonatkozásában (5. iránymutatás).
   A foglalkoztatottsági arányok – különösen az idősebb munkavállalók körében történő – növelésére
   Szlovénia számára a következők ajánlottak:
   2.        az adó- és ellátó rendszerek felülvizsgálata, az idősebb munkavállalók munkapiaci
             részvételére összpontosítva, a „tevékeny időskort” előmozdító intézkedések újraértékelése
             élethosszig tartó tanulási tevékenységeken keresztül, illetve a tartós és átmeneti
             munkavállalás feltételei közötti aránytalanság kezelése (4. és 8. iránymutatás).
   A tartós termelékenységnövekedés feltételeinek javítására Szlovénia számára a következők ajánlottak:
   3.        az új vállalatok alapításához szükséges idő és költségek további csökkentése és az üzleti
             vállalkozásokat érintő igazgatási eljárások egyszerűsítése (11. iránymutatás),
   4.        a K+F és az innováció előmozdítása az üzleti szektorban, valamint a felsőfokú oktatási
             rendszer minőségének javítása (13. iránymutatás).
   A hatékony verseny megteremtésének előmozdítására a gazdaság valamennyi szegmensében,
   különösen a hálózati iparágakban Szlovénia számára a következők ajánlottak:
   5.        a szabadalomvédelmi hivatal igazgatási kapacitásainak erősítése, az új versenytársak piacra
             lépésének megkönnyítése a hálózati iparágakban, az ipari felhasználásra történő
             telekvásárlás megkönnyítése (9. iránymutatás).
HU                                                     54                                                HU