title: A Tanács ajánlása (2018. július 13.) Franciaország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2018. évi stabilitási programját

text:
               10.9.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 320/39

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2018. július 13.)
      Franciaország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2018. évi stabilitási programját
      (2018/C 320/09)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2017. november 22-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2018. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellő figyelmet fordított az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérére. Az Európai Tanács a 2018. március 22-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2017. november 22-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Franciaországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott, amelyet az Európai Tanács a 2018. március 22-i ülésén jóváhagyott. A Tanács 2018. május 14-én elfogadta az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlást (3) (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó ajánlás).

                  (2)

                  Mivel Franciaország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságainak szoros összefonódására, Franciaországnak gondoskodnia kell arról, hogy teljeskörűen és megfelelő időben végrehajtsa az euroövezetre vonatkozó ajánlást, melyet az alábbi 1. és 2. ajánlás tükröz.

                  (3)

                  A Franciaországra vonatkozó 2018. évi országjelentést 2018. március 7-én tették közzé. A Bizottság az országjelentésben értékelte a Tanács által 2017. július 11-én elfogadott országspecifikus ajánlások (4) és az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései tekintetében Franciaország által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, melynek eredményeit szintén 2018. március 7-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Franciaországban makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. A kockázatok forrása különösen az államadósság magas szintje és az alacsony termelékenységnövekedéssel összefüggő gyenge versenyképességi dinamika. Különösen fontos kockázati tényező, hogy a francia gazdaságot érő negatív hatás a francia gazdaság méretéből kifolyólag továbbgyűrűzik a gazdasági és monetáris unió egészére.

                  (4)

                  Franciaország 2018. április 25-én benyújtotta 2018. évi nemzeti reformprogramját és 2018. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (5)

                  A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (6)

                  A túlzott hiány időben történő és tartós korrekcióját, valamint a túlzotthiány-eljárás megszüntetéséről szóló (EU) 2018/924 tanácsi határozatot (6) követően, Franciaország a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az átmeneti adósságszabály hatálya alá tartozik. A 2018. évi stabilitási programja szerint a kormány az államháztartás egyenleget fokozatosan, a 2017-es – 2,6 %-ról 2022-re a GDP + 0,3 %-ára tervezi javítani. A középtávú költségvetési cél – a GDP 0,4 %-ának megfelelő strukturális hiány – várhatóan nem valósul meg a 2018. évi stabilitási program időszakában. A 2018. évi stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság-ráta a 2017-es 97,0 %-os értékről 2022-re várhatóan 89,2 %-ra csökken. Az említett költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. Ugyanakkor 2019-től kezdődően a kitűzött államháztartási többletcélok elérésének támogatásához szükséges intézkedések nincsenek kellőképpen kidolgozva.

                  (7)

                  A Tanács 2017. július 11-i ajánlásai szerint Franciaországnak biztosítania kell, hogy a nettó elsődleges (7) államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2018-ban ne haladja meg az 1,2 %-ot, ami a GDP 0,6 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Tanács ugyanakkor megállapította, hogy a 2018. évi költségvetésiterv-javaslat értékelése és ezt követően a 2018. évi költségvetési eredmények értékelése során megfelelően figyelembe kell venni azt a célt, amely egy olyan költségvetési irányvonal megvalósítására vonatkozik, amely hozzájárul mind a folyamatban lévő gazdaságélénkülés megerősítéséhez, mind pedig az államháztartás fenntarthatóságának biztosításához. Miután a Bizottság Franciaország 2018. évi költségvetésiterv-javaslatáról szóló véleményének keretében értékelte a franciaországi fellendülés erősségét, megfelelően figyelembe véve Franciaország fenntarthatósági kihívásait, megállapította, hogy e tekintetben nem kell további elemeket figyelembe venni. A Bizottság 2018. tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2018-ban jelentős mértékű lesz az eltérés lesz a középtávú költségvetési célhoz vezető, ajánlott kiigazítási pályától.

                  (8)

                  2019-ben, tekintettel Franciaország 60 % feletti GDP-arányos államadósság-rátájára és a 0,6 %-os előre vetített kibocsátási résre, a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája nem haladhatja meg az 1,4 %-ot, összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktum keretében közösen elfogadott, a követelményekre vonatkozó kiigazítási mátrixból eredő, a GDP 0,6 %-ának megfelelő strukturális kiigazítással. A Bizottság 2018. évi tavaszi előrejelzése alapján változatlan szakpolitikai irányvonal esetén fennáll a kockázata annak, hogy 2019-ben és 2018–2019-ben együttesen is jelentős lesz az eltérés ettől a követelménytől. Az előrejelzés szerint Franciaország várhatóan 2018-ban és 2019-ben sem fog megfelelni az átmeneti adósságszabálynak. A Tanács összességében úgy véli, hogy 2018-tól meg kell tenni a szükséges intézkedéseket a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés biztosítása érdekében. Fontos lenne a rendkívüli bevételeknek az államadósság-ráta további csökkentésére való felhasználása.

                  (9)

                  A franciaországi közkiadások szintje uniós összehasonlításban a legmagasabb. Az előrejelzések szerint a kiadási ráta 2018-ban eléri a GDP 56,0 %-át, ami 10,6 százalékponttal magasabb az uniós átlagnál. Bár a konszolidációs stratégiának elsősorban a kamatlábak elmúlt években tapasztalt csökkenése és az állami beruházások visszafogása kedvezett, a kedvező kamatkörnyezet középtávon valószínűleg megszűnik, és a termelőberuházások visszaesése a jövőbeli gazdasági potenciált veszélyeztetheti. A 2014 óta végrehajtott kiadási oldali felülvizsgálatok nem hoztak jelentős megtakarításokat, és a megfelelő nyomon követés és a politikai felelősségvállalás hiánya miatt csak korlátozottan járultak hozzá a hatékonyabb államháztartási struktúra kialakításához. A legutóbbi kiadási felülvizsgálatot megszüntették, és azt az Action Publique 2022 nevű program váltja fel, amelynek elveit a kormány által 2017 októberében adott megbízás tartalmazza. Az Action Publique 2022 irányítóbizottsága a tervek szerint 2018 nyara előtt jelentést készít, és elemzi a meghozandó intézkedéseket. Mindamellett konkrét intézkedésekre vonatkozó javaslatok még nem hangzottak el, és a program keretében csak 2020-tól várhatóak új megtakarítások. A jelenlegi költségvetési konszolidációs szükségletek rövid és középtávú teljesítési szempontjából előnyös lenne a kiadáscsökkentő intézkedések gyors végrehajtása.

                  (10)

                  Jelenleg 37 különböző nyugdíjrendszer létezik Franciaországban. Ezek különböző munkavállalói csoportokra vonatkoznak, és különböző szabályok szerint működnek. A szabályok fokozatos egységesítése javítaná a rendszer átláthatóságát, növelné a nemzedékek közötti méltányosságot, és elősegítené a munkaerő mobilitását. A nyugdíjszámítási szabályok harmonizálása hozzájárulna a közkiadások jobb ellenőrzéséhez is. Noha a már elfogadott nyugdíjreformok hosszú távon várhatóan csökkenteni fogják az állami nyugdíjkiadások arányát, egy egyszerűbb és hatékonyabb nyugdíjrendszer további megtakarításokat eredményezne, és középtávon enyhítené az államháztartás fenntarthatósági kockázatait. A La Fondation pour la recherche sur les administrations et les politiques publiques (iFRAP) által nemrégiben készített tanulmány szerint a különböző állami és magánszektorbeli nyugdíjrendszerek összehangolása 2022-ig több mint 5 milliárd EUR állami kiadásmegtakarítást eredményezne.

                  (11)

                  A munkanélküliségi ráta a 2015. évi 10,4 %-ról 2017-re 9,4 %-ra csökkent, és az előrejelzések szerint az elkövetkező években tovább mérséklődik, miközben a foglalkoztatási ráta 2017-ben 70,6 %-ra nőtt. A fiatalok, az alacsony képzettségű munkavállalók és a migráns háttérrel rendelkezők (az első és második generációs bevándorlók) munkaerőpiaci lehetőségei azonban továbbra is viszonylag kedvezőtlenek. 2017-ben az EU-n kívül született személyek (20–64 éves korcsoport) foglalkoztatási rátája mindössze 55,6 % volt, ami 17,0 százalékponttal alacsonyabb, mint a Franciaországban születetteké. A leghátrányosabb helyzetű területek (Quartiers de la politique de la ville) lakosai, többek között a migráns háttérrel rendelkező személyek, továbbra is nehézségekkel néznek szembe a munkaerőpiacon. A szakpolitikai intézkedések ellenére a társadalmi-gazdasági és a migráns háttér viszonylag jelentős hatást gyakorol az oktatási teljesítményre, és akadályozza a munkaerőpiaci integrációt. Bizonyíték van arra is, hogy a munkaerőpiacon diszkriminatív gyakorlatok léteznek. A munkaerőpiaci esélyegyenlőség előmozdítása szempontjából kulcsfontosságú a foglalkoztatás hatékony és aktív támogatása, beleértve a nyelvi képzést, az intenzív foglalkoztatási tanácsadást, a munkaerő-felvételhez nyújtott támogatást, valamint a diszkriminatív gyakorlatok elleni erőteljesebb fellépést.

                  (12)

                  A munkáról, a szociális párbeszéd korszerűsítéséről és a szakmai életpálya biztosításáról szóló 2016. évi törvény célja, hogy javítsa a vállalkozások gazdasági ciklusokhoz való alkalmazkodásának képességét, és csökkentse a határozott idejű szerződéssel foglalkoztatottak arányát. Bár a határozatlan idejű munkaszerződések száma emelkedik, a munkaerőpiac szegmentálódása továbbra is problémát jelent, és a jövőben ösztönözni kell a határozatlan időre szóló foglalkoztatási formák fokozottabb használatát. Ebben az összefüggésben fontos a jelenleg folyó, nagyszabású reformprogram végrehajtásának befejezése. Ebbe a programba tartozik a közelmúltban elfogadott munkajogi reform, a munkanélküli ellátás rendszerének tervezett átalakítása, valamint a szakoktatási és szakképzési rendszer reformja a szakmai gyakorlat rendszerének korszerűsítésével egyetemben.

                  (13)

                  A munkát terhelő adóék csökkentésére irányuló intézkedések fokozatos bevezetése 2013 óta javította ugyan Franciaország versenyképességét, de annak korábban bekövetkezett romlását még nem sikerült teljes mértékben helyreállítani. Az átlagbérrel számolva 2016-ban az uniós tagállamok közül továbbra is Franciaországban volt az egyik legmagasabb a munkaadók társadalombiztosítási járulékainak aránya a teljes munkaerőköltségben. A munkaerőköltségek csökkentésére irányuló meglévő szakpolitikai intézkedéseket 2019-től várhatóan megerősíti, hogy a versenyképességi és foglalkoztatási adókedvezményt (CICE) a bejelentett tervek szerint felváltja a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulékok általános csökkentése és – az alacsonyan képzettek foglalkoztatásának ösztönzése érdekében – további kedvezmények bevezetése az alacsonyabb bérsávokban.

                  (14)

                  2013 óta a francia minimálbér a vonatkozó indexálási szabályok szerint alakul, eseti emelések nélkül. Ennek eredményeként a gyenge infláció és a visszafogott bérnövekedés közepette a minimálbér a referenciabéreknél lassabban nőtt (2017-ben 1,23 %-kal, szemben az átlagbér 1,31 %-os növekedésével). Noha a minimálbér az átlagbérhez képest nemzetközi összehasonlításban magas, a minimálbérhez kapcsolódó munkaerőköltséget jelentősen csökkentette a társadalombiztosítási járulékok csökkentése. A kormány fokozni fogja és 2019-től állandósítja a járulékok e csökkentéseit. Jóllehet a minimálbér indexálása fontos a munkavállalók vásárlóerejének megőrzése szempontjából, a jelenlegi indexálási mechanizmus (amely egyedi jellegű az Unióban) a konjunkturális változásoknak megfelelően korlátozhatja a bérkiigazításokat, ami negatív következményekkel járhat a versenyképesség szempontjából. Független szakértők csoportja minden évben megvizsgálja a franciaországi minimálbért, és nem kötelező erejű véleményeket fogalmaz meg annak alakulásáról. 2017-ben a csoport javasolta az indexálási szabály felülvizsgálatát, például azt, hogy az indexálást korlátozzák az inflációkövető indexálásra.

                  (15)

                  A jelenlegi szakmai alapképzési rendszer nem támogatja kellőképpen a munkaerőpiaci integrációt, különösen azért nem, mert a hallgatók jelentős arányát korlátozott foglalkoztatási kilátásokat kínáló szakmák felé irányítja. Ezen túlmenően a szakoktatásban és szakképzésben részt vevő francia tanulók oktatási eredményei sokkal rosszabbak az uniós átlagnál, míg az általános oktatásban Franciaország az uniós átlagnál sokkal jobban teljesít. Ebben az összefüggésben a fiatalok foglalkoztatásának támogatása és az esélyegyenlőség előmozdítása érdekében elengedhetetlen a jobb foglalkoztatási kilátásokat kínáló tanulószerződéses gyakorlati képzés támogatása, valamint az iskolai eredmények javítása. Fontos ugyanakkor az alacsony képzettségű munkavállalók és álláskeresők folyamatos képzéshez való hozzáférésének javítása és a magasabb képesítések elérésének előmozdítása, megfelelő képzési iránymutatással alátámasztva. E kihívásokat tükrözve és biztosítandó különösen a rendszer irányításának javítását, a szakképzés munkaerőpiaci relevanciáját, minőségét, a képzéshez való hozzáférést és a sikeres munkaerőpiaci átmenetet, a kormány 2018. április 27-én törvénytervezetet terjesztett elő a tanulószerződéses gyakorlati képzés és a folyamatos szakoktatási és szakképzési rendszer reformjáról. Emellett a 2018. évi nemzeti reformprogram megerősíti a kormány szándékát egy 14 milliárd EUR összegű, készségekre vonatkozó beruházási terv végrehajtására és az iskolai alapképzés ezt kiegészítő reformjának megkezdésére.

                  (16)

                  A szociális védelmi rendszer összességében megfelelő eredményeket tud felmutatni. A transzferek utáni jövedelmi egyenlőtlenségek az uniós átlag alatt vannak, és a közelmúltbeli növekedés ellenére a szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők száma továbbra is viszonylag alacsony. Ugyanakkor egyes csoportok – így az egyszülős családok, az Unión kívül születettek és a hátrányos helyzetű városi térségekben élő emberek – jobban ki vannak téve a szegénység kockázatának. Továbbra is kihívást jelent a megfelelő lakhatás biztosítása a szegénységben élők számára. A közelmúltbeli javulás ellenére szociális lakások néhány területen továbbra is szűkösen állnak rendelkezésre.

                  (17)

                  A vállalkozásokra nehezedő adóteher csökkentését és a termelőberuházások előmozdítását célzó, folyamatban lévő reformok ellenére a francia adórendszer továbbra is bonyolult, és az adókiadások, a rossz hatékonyságú adók és a termelésre nehezedő adóterhek akadályozzák egy jól működő üzleti környezet kialakítását. Az adókiadások (adójóváírás, adómentességek, adókedvezmények) magas száma további terhet jelent a vállalkozások, különösen a kkv-k számára, mivel növeli a megfelelési költségeket és bizonytalanságokat okoz. Ugyanez az adóhatóság ellenőrzési költségeit is növeli. A 2018. évi költségvetési törvény szerint az adókiadások száma és értéke tovább nő, és a tervek szerint 2018-ban eléri a 99,8 milliárd EUR-t (a GDP 4,2 %-a), szemben a 2017. évi 93 milliárd EUR-val. Ezenkívül mintegy 192 alacsony bevételt (kevesebb mint évi 150 millió EUR-t) generáló adó létezik, de 2014 óta közülük alig néhányat szüntettek meg (8). Franciaországban ugyanakkor uniós összehasonlításban (9) nagyon magasak a termelési adók, azaz azok a főként a tőke és a munkaerő után fizetendő adók, amelyek megfizetésére a vállalkozások a termelő tevékenység végzése okán, gazdasági teljesítményüktől függetlenül kötelezettek (2016-ban a GDP 3,1 %-át tette ki az ilyen jellegű adókból származó bevétel).

                  (18)

                  A piaci szolgáltatások a hozzáadott érték több mint 50 %-át képviselték, a munkavállalók 40 %-át foglalkoztatták, és a feldolgozóipari export hozzáadott értékének 20 %-át adták 2016-ban. Annak ellenére azonban, hogy a szolgáltatások piacán jellemző piaci verseny mértéke az egész gazdaságra hatással van, azt továbbra is jó néhány szabályozási előírás és adminisztratív teher hátráltatja, amelyek a vállalkozások növekedési képességét is kedvezőtlenül érintik. A szolgáltatások terén végrehajtott reformok jelentős gazdasági hatással járhatnak, amennyiben kellően ambiciózusak, és maradéktalanul végrehajtják őket. A reformerőfeszítések rangsorolásakor kiemelten fontos figyelembe venni a szolgáltató ágazat gazdasági jelentőségét és teljesítményét. Egy mutatókon alapuló megközelítés számos üzleti szolgáltatást (építészeti és építőmérnöki tevékenységek, jogi, számviteli, ügyviteli és támogató szolgáltatások), a kiskereskedelmet, a vendéglátást és az egészségügyet emelt ki olyan szolgáltatási területként, ahol sürgős reformokra lenne szükség. A szakmai szolgáltatások területén a növekedésről, a tevékenységről és az egyenlő gazdasági lehetőségekről szóló, 2015. augusztus 6-i úgynevezett Macron-törvény csak néhány – többnyire jogi – szakma tekintetében enyhítette az eddigi korlátozásokat. A szakmai szolgáltatásokkal kapcsolatban további reformokra lenne még lehetőség. A további reformok a belépésre és tevékenység gyakorlására vonatkozó, túlzottnak tekintett korlátozásokat célozhatják (pl. fenntartott tevékenységek, a szavazati jogokra és a részesedésekre vonatkozó korlátozások, multidiszciplináris korlátozások, létszámstoppal kapcsolatos korlátozások). A vállalatok növekedését akadályozó főbb tényezők kezelésére irányuló reform kiterjedhet a vállalkozások méretével összefüggő szabályozási kritériumokkal kapcsolatos küszöbhatások megszüntetésére és a vállalkozásokra nehezedő adminisztratív terhek csökkentésére. Végül Franciaország gyors széles sávú hálózattal való lefedettségének javítása növelné a digitális gazdaság előnyeiből nyerhető hasznot.

                  (19)

                  Az európai innovációs eredménytábla szerint Franciaország innovációs teljesítménye a viszonylag nagy összegű állami támogatás ellenére elmarad az innovációban élen járó uniós tagállamokétól. Az állami támogatási rendszerek – például a kutatásra és fejlesztésre nyújtott adójóváírás (Crédit d'Impôt Recherche) – hatékonyságának javítása különösképpen elősegítheti a jobb innovációs teljesítményt. E tekintetben a folyamatban lévő értékelések eredményeit is figyelembe kell venni az innováció állami támogatási rendszerének kialakítása során. Továbbra is kihívást jelent az állami kutatási szféra és a vállalkozások közötti tudástranszfer, ami korlátozza a kutatási eredmények kereskedelmi hasznosítását. Más uniós országokkal összehasonlítva Franciaország alacsony teljesítményt nyújt mind az állami-magán közös kutatási publikációk, mind a magánvállalkozások által finanszírozott állami K+F beruházások terén. A tudományos intézmények és az ipar közötti transzfermechanizmusok megerősíthetők lennének a partnerségben végzett kutatásokra vonatkozó szabályok egyszerűsítése és a kutatók mobilitásának ösztönzése által.

                  (20)

                  Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte Franciaország gazdaságpolitikáját, és az elemzést közzétette a 2018. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2018. évi stabilitási programot, a 2018. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Franciaországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak azoknak Franciaország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy milyen mértékben felelnek meg az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (21)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi stabilitási programot, és véleményét (10) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

                  (22)

                  A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi nemzeti reformprogramot és a 2018. évi stabilitási programot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Franciaország 2018-ban és 2019-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

                  1.

                  Biztosítsa, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2019-ben ne haladja meg az 1,4 %-ot, ami a GDP 0,6 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A rendkívüli bevételeket használja fel az államháztartás adósságának csökkentésére. Hajtson végre kiadási megtakarításokat 2018-ban, és határozza meg teljes mértékben és pontosan az Action Publique 2022 program keretében szükséges célkitűzéseket és új intézkedéseket, hogy azokat a 2019. évi költségvetésben konkrét megtakarítási és a hatékonyságnövelő intézkedésekké lehessen lefordítani. Egységesítse fokozatosan a különböző nyugdíjrendszerek szabályait méltányosságuk és a fenntarthatóságuk fokozása érdekében.

                  2.

                  Folytassa a szakoktatási és szakképzési rendszer reformját, azok munkaerőpiaci relevanciájának erősítése és a képzéshez való hozzáférés és mindenekelőtt az alacsony képzettségű munkavállalók és álláskeresők hozzáférésének javítása érdekében. Mozdítsa elő az esélyegyenlőséget és a munkaerőpiachoz való hozzáférést, egyebek mellett a migráns hátterű személyek és a hátrányos helyzetű térségekben élők vonatkozásában. Biztosítsa, hogy a minimálbér alakulása ne hátráltassa a munkahelyteremtést és a versenyképességet.

                  3.

                  Egyszerűsítse az adórendszert az adókiadások alkalmazásának visszafogásával, a rossz hatékonyságú adók megszüntetésével és a vállalkozásokat terhelő termelési adók csökkentésével. A szolgáltatási ágazati verseny erősítése és a vállalkozások növekedésének elősegítése érdekében csökkentse a szabályozási és adminisztratív terheket. Fokozza az innovációs rendszer teljesítményének növelésére irányuló erőfeszítéseket, mindenekelőtt az állami támogatási programok hatékonyságának javítása és az állami kutatóintézetek és a vállalkozások közötti tudástranszfer előmozdítása révén.

         Kelt Brüsszelben, 2018. július 13-án.

               a Tanács részéről

               az elnök

            H. LÖGER

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

         (3)  HL C 179., 2018.5.25., 1. o.

         (4)  HL C 261., 2017.8.9., 1. o.

         (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (6)  A Tanács (EU) 2018/924 határozata (2018. június 22.) a Franciaországban fennálló túlzott hiányról szóló 2009/414/EK határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 164., 2018.6.29., 44. o.).

         (7)  A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint az álláskeresési járadékokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás meghatározása négyéves időszakra való simítással történt. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.

         (8)  Inspection Générale des Finances (2014), Les taxes à faible rendement.

         (9)  A termelési adókat az Eurostat „egyéb termelési adókként” (ESA: D.29) klasszifikálja.

         (10)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács ajánlása (2018. július 13.) Lengyelország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Lengyelország 2018. évi konvergenciaprogramját

text:
               10.9.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 320/88

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2018. július 13.)
      Lengyelország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Lengyelország 2018. évi konvergenciaprogramját
      (2018/C 320/20)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2017. november 22-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2018. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellő figyelmet fordított az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérére. Az Európai Tanács a 2018. március 22-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) alapján 2017. november 22-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Lengyelországot nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

                  (2)

                  A Lengyelországra vonatkozó 2018. évi országjelentést 2018. március 7-én tették közzé. A Bizottság az országjelentésben értékelte a Tanács által 2017. július 11-én elfogadott országspecifikus ajánlások (3) és az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései tekintetében Lengyelország által elért eredményeket.

                  (3)

                  Lengyelország 2018. április 26-án benyújtotta a 2018. évi nemzeti reformprogramját és a 2018. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (4)

                  Az európai strukturális és beruházási alapok 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (5)

                  Lengyelország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. A 2018. évi konvergenciaprogram szerint a kormány az államháztartási egyenleget a GDP 1,7 %-ának megfelelő 2017-es hiányról 2021-re fokozatosan a GDP 0,7 %-ára tervezi leszorítani. A középtávú költségvetési cél – a GDP 1,0 %-ának megfelelő strukturális hiány – a konvergenciaprogram időhorizontján belül, azaz 2021-ig, várhatóan nem teljesül. Az újraszámított strukturális egyenleg (5) 1,3 %-os hiány vetít előre 2021-re. A 2018. évi konvergenciaprogram szerint a GDP-arányos államadósság a 2017-es 50,6 %-ról 2018-ban 50,4 %-ra, majd 2021-ig 46,0 %-ra csökken. Az említett költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv 2018 tekintetében óvatos, az azt követő időszak tekintetében megalapozott.

                  (6)

                  A Tanács 2017. július 11-i ajánlásai szerint Lengyelországnak biztosítania kell, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadás (6) nominális növekedési rátája 2018-ban ne haladja meg a 3,7 %-ot, ami a GDP 0,5 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Tanács ugyanakkor megállapította, hogy a 2018. évi költségvetésiterv-javaslat értékelése és ezt követően a 2018. évi költségvetési eredmények értékelése során megfelelően figyelembe kell venni azt a célt, amely egy olyan költségvetési irányvonal megvalósítására vonatkozik, amely hozzájárul mind a folyamatban lévő gazdaságélénkülés megerősítéséhez, mind pedig az államháztartás fenntarthatóságának biztosításához. A Bizottság minőségi értékelést végzett a lengyel gazdaság helyzetének stabilitásáról, és kellő figyelmet fordított a fenntarthatósággal kapcsolatos kihívásokra is. Ennek alapján megállapítást nyert, hogy nem kell további elemeket figyelembe venni. A Bizottság 2018. tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2018-ban jelentős mértékű eltérés lesz az ajánlott kiigazítástól.

                  (7)

                  2019-ben, tekintettel a GDP 1,5 %-át kitevő, előre vetített lengyelországi kibocsátási résre, a nettó elsődleges államháztartási kiadás nominális növekedési rátája nem haladhatja meg a 4,2 %-ot, összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktum keretében közösen elfogadott, a követelményekre vonatkozó kiigazítási mátrixból eredő, a GDP 0,6 %-ának megfelelő strukturális kiigazítással. A Bizottság 2018. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2019-ben jelentős lesz az eltérés ettől a követelménytől. A Tanács összességében úgy véli, hogy 2018-tól kezdődően meg kell hozni a szükséges intézkedéseket a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés biztosítása érdekében.

                  (8)

                  Közép- és hosszú távon Lengyelország számos területen – különösen a népesség elöregedésével összefüggésben – szembesül kiadási nyomással, ami új mechanizmusokat tesz szükségessé a költségvetési források felhasználása hatékonyságának és eredményességének értékelése, valamint az erőforrások újraelosztásának megkönnyítése érdekében. Mindezt szem előtt tartva a kormány megkezdte a költségvetési folyamat reformjára irányuló munkát, különösen a középtávú költségvetési keretrendszer megerősítése és a közkiadások felülvizsgálatának a költségvetési folyamatba való beépítése tekintetében. Lengyelország az egyetlen olyan tagállam, amelynek nincs teljes jogú, független költségvetési tanácsa, és a rendelkezésre álló információk szerint nem is tervezi annak létrehozását, bár rendelkezik néhány olyan független intézménnyel, amelyek részben ellátják egy költségvetési tanács tipikus feladatait. A 2018. évi országjelentés megállapítja, hogy Lengyelország nem tett előrelépést a kedvezményes héakulcs kiterjedt alkalmazásának korlátozása terén. A lengyel pénzügyminisztérium azonban jelenleg dolgozik azon, hogy egyszerűsítse az alkalmazandó adókulcsok árukhoz és szolgáltatásokhoz való rendelésének módját.

                  (9)

                  A lengyel munkaerőpiac az elmúlt években erős teljesítményt mutatott, a foglalkoztatási ráta pedig tovább nőtt. Egyes csoportok – különösen a nők, az alacsony képzettségűek és az idősebbek – részvétele azonban a többi tagállamhoz képest alacsony maradt. Számos közelmúltbeli szakpolitikai intézkedés a munkavállalási kedv csökkentése irányában hatott, különösen a nők és az idősebbek esetében. A lengyel szociális védelmi rendszer nem kellően ösztönöz a munkavállalásra. Bár a gyermekek után járó ellátás csökkentette a szegénységet és az egyenlőtlenséget, máris negatív hatással volt a szülők – főként a nők – munkaerőpiaci részvételére, mivel az összege és a rászorultság korlátozott vizsgálata következtében a munkavállalási kedv növelésére irányuló, más szociális ellátásokba épített ösztönzők ellen hat. A nők munkaerőpiaci részvételének további akadálya, hogy az Unióban továbbra is Lengyelországban az egyik legalacsonyabb a formális gyermekgondozásban részt vevő, háromévesnél fiatalabb gyermekek száma. A tartós ápolás-gondozást biztosító személyek számára nyújtott korlátozott támogatás akadályozza, hogy e személyek belépjenek a munkaerőpiacra. A törvényben előírt nyugdíjkorhatár csökkentése az idősebb munkavállalók egy részét a munkaerőpiac elhagyására ösztönözte. A nem uniós országokból érkező migráció segíti a munkaerő iránti növekvő kereslet kielégítését.

                  (10)

                  A munkaerőpiaci részvétel és az innovációs kapacitás bővítésének másik útja a diákok és a felnőttek felvértezése azokkal a megfelelő készségekkel és kompetenciákkal, amelyek a gyorsan változó munkaerőpiacon elősegítik a foglalkoztatást. A felnőttek oktatásban és képzésben való részvételének aránya jóval alacsonyabb az uniós átlagnál. Ez pedig – karöltve a digitális készségek, valamint az írás-olvasási és a számolási készségek terén fennálló hiányosságokkal, különösen a felsőfokú végzettséggel nem rendelkező felnőttek körében – gátolja a foglalkoztathatóságot. Egyelőre nem ismert, hogy a közelmúltban bevezetett, illetve a tervezett szakpolitikai intézkedések, például a közoktatás, a szakképzés és a felsőoktatás rendszerének változásai milyen hatást gyakorolnak majd a készségszintekre.

                  (11)

                  Lengyelország további intézkedéseket hozott a munkaerőpiac szegmentációjának kezelése érdekében azáltal, hogy korlátozta az ideiglenes foglalkoztatással való visszaélések lehetőségét, növelte a társadalombiztosítási járulékokat egyes atipikus foglalkoztatási formák esetében, és egyes ilyen szerződések esetében minimálórabért vezetett be. A határozatlan idejű szerződések száma és aránya 2016 vége óta nő, ugyanakkor a határozott időre szóló szerződések aránya továbbra is a legmagasabbak között van az Unióban. Elképzelhető, hogy a munka törvénykönyvének reformja a duális munkaerőpiacra vonatkozó további jogszabályi változásokat is tartalmazni fog. Potenciális problémaforrást jelentenek az önfoglalkoztatók és az atipikus foglalkoztatási formák keretében foglalkoztatottak szociális védelmi jogosultságai, különösen a jövőbeli nyugdíjak megfelelősége szempontjából. 2015 óta számos intézkedést vezettek be az önfoglalkoztatók és az atipikus szerződésekkel foglalkoztatottak szociális védelmének javítása érdekében.

                  (12)

                  Az elmúlt években nőtt az átlagos nyugdíjbavonulási életkor, ami a korábbi reformoknak, például a korkedvezményes nyugdíjazási lehetőségek visszavonásának és a törvényben előírt nyugdíjkorhatár fokozatos emelésének az eredménye. A tényleges nyugdíjbavonulási életkor további emelkedése elengedhetetlen a gazdasági növekedés középtávú fenntartásához, valamint a nyugdíjrendszer megfelelőségének és költségvetési fenntarthatóságának biztosításához. Ezzel ellentétes irányba mutat ugyanakkor az a közelmúltbeli lépés, amely a törvényes nyugdíjkorhatárt a nők esetében 60 évre, a férfiak esetében pedig 65 évre csökkentette. Ugyanakkor a rendes bíróságok bíráinak nyugdíjkorhatárát – nemtől függetlenül – 65 évben állapították meg, ami összhangban van a Bizottság kérésével. A mezőgazdaságban jellemző alacsony munkaerő-mobilitás és rejtett munkanélküliség egyik oka a mezőgazdasági termelők speciális társadalombiztosítási rendszere, amelynek költségei a GDP közel 1 %-át teszik ki.

                  (13)

                  A lengyel egészségügyi eredmények javítása érdekében javítani kell az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést és az ellátórendszer hatékonyságát. Az egészségügyi ellátással kapcsolatos, önbevallás alapján mért kielégítetlen szükségletek az Unióban a legmagasabbak között vannak, és bizonyos beavatkozások esetében a várakozási idő különösen hosszú. A kórházi ágyak száma viszonylag magas, földrajzi eloszlása pedig nem optimális. A járóbeteg-ellátás és az alapellátás általában fejletlen; a rendszer arra ösztönzi az orvosokat, hogy a vizsgálatokat és a kezelést a szakellátást nyújtó intézményekben végeztessék el. E problémák megoldása különösen nagy kihívást jelent, mivel az állami finanszírozás szintje, valamint egyes szakterületeken az orvosok és ápolók száma Lengyelországban jóval az uniós átlag alatt van. 2017-ben erőfeszítések történtek az egészségügyi erőforrások hatékonyabb elosztására, de ezen intézkedések hatása meg nem érzékelhető.

                  (14)

                  A gazdaság innovációs kapacitásának növelése alapvető fontosságú ahhoz, hogy Lengyelország a globális értékláncban előbbre léphessen, és ezáltal fenntarthassa az életszínvonal javításának lehetőségét. Ehhez több fronton végrehajtott, több éven át tartó fokozatos szakpolitikai intézkedések szükségesek. A legfontosabb szakpolitikai területek közé tartozik a szabályozási környezetbe vetett bizalom kiépítése, a vállalkozások k+f kiadásainak növelésére irányuló ösztönzők, a tudományos bázis megerősítése többek között a felsőoktatás reformja révén, valamint a vállalkozások és a kutatási intézmények közötti fokozott információcsere és szoros együttműködés ösztönzése. Ez utóbbi keretében kedvező feltételeket kell biztosítani a közpénzekből finanszírozott és támogatott kutatási eredmények kereskedelmi hasznosítása számára. E területeken már számos szakpolitikai intézkedést végrehajtottak, és a kormány további lépéseket tervez.

                  (15)

                  A gyorsan változó szabályozás, valamint számos kulcsfontosságú jogszabály esetében a nyilvánossággal és a szociális partnerekkel folytatott konzultációk korlátozott alkalmazása rontja a jogalkotás minőségét, és egyre nagyobb bizonytalanságot jelent a vállalkozások számára. E tekintetben alapvető fontosságú a jogállamiság és az igazságszolgáltatás függetlenségének biztosítása is. Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság 2017 decemberében indokolással ellátott javaslatot nyújtott be a Tanácsnak, amelyben javasolta annak megállapítását, hogy Lengyelországban egyértelműen fennáll a jogállamiság súlyos megsértésének kockázata. A jogbiztonság, valamint a szabályozói, adó- és más politikák és az intézmények minőségébe és kiszámíthatóságába vetett bizalom lényeges tényezők, amelyek hozzájárulhatnak a beruházások arányának növeléséhez. A megalapozott előzetes és utólagos hatásvizsgálatok, valamint a nyilvánossággal és a szociális partnerekkel folytatott, körültekintően megtervezett és végrehajtott konzultációk segíthetnek a jogalkotás minőségének javításában, a későbbi jogszabály-módosítások szükségességének csökkentésében, és ily módon növelhetik a szabályozási környezet kiszámíthatóságát. Ez hozzájárulhat az új jogszabályok esetleges rövid távú negatív mellékhatásainak – például az adószabályozások változásaiból eredő adminisztratív terhek ideiglenes növekedésének – mérsékléséhez is.

                  (16)

                  A közúthálózat az uniós finanszírozásnak köszönhetően gyorsan fejlődött, de a halálos közúti balesetek aránya továbbra is a legmagasabbak között van az Unióban. Emellett a városokban egyre nagyobb problémákat okoz a mobilitás: a személygépkocsik számának növekedése és a gépjármű-állomány magas életkora miatt gyakoriak a torlódások, és magas a légszennyezés. A közösségi, alacsony kibocsátású és aktív közlekedési módok használatának jelenlegi ösztönzői nem elegendőek e kihívások kezeléséhez. Az uniós társfinanszírozású vasúti projektek végrehajtását továbbra is jelentős szűk keresztmetszetek hátráltatják, főként az építőipari ágazat korlátozott kapacitása és a vasúti infrastruktúrát működtető szervezet intézményi gyengeségei miatt. Habár a kormány a vonatkozó stratégiai dokumentum aktualizálását tervezi, jelenleg nem áll rendelkezésre elegendő információ a 2023 utáni időszakra és valamennyi közlekedési módra vonatkozó hosszú távú közlekedésihálózat-fejlesztési stratégiai elképzeléseket illetően. Az említett dokumentumban egyértelműen meg kell határozni és ki kell jelölni az egyes szereplők feladatait. Ezenkívül, az elmúlt években végrehajtott beruházások ellenére, továbbra is szűk keresztmetszetek és hiányosságok állnak fenn az energiahálózatok és az energetikai infrastruktúra terén.

                  (17)

                  A 2018. évi európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte a lengyel gazdaságpolitikát, és az elemzést közzétette a 2018. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2018. évi konvergenciaprogramot, a 2018. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Lengyelországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette nemcsak azoknak Lengyelország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy milyen mértékben felelnek meg az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (18)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi konvergenciaprogramot, és véleményét (7) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Lengyelország 2018-ban és 2019-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

                  1.

                  Biztosítsa, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2019-ben ne haladja meg a 4,2 %-ot, ami a GDP 0,6 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. Tegyen lépéseket a költségvetési források hatékonyabb felhasználása érdekében, többek között a költségvetési eljárás továbbfejlesztésével.

                  2.

                  Tegyen lépéseket a munkaerőpiaci részvétel növelése érdekében, többek között a gyermekgondozáshoz való hozzáférés javítása és a munkaerőpiac szempontjából releváns készségek – különösen a felnőttkori tanulás révén történő – előmozdítása révén, és szüntesse meg a tartósabb foglalkoztatási formák útjában álló akadályokat. Biztosítsa a nyugdíjrendszer fenntarthatóságát és megfelelőségét a tényleges nyugdíjbavonulási életkor növelésére irányuló intézkedésekkel és a kedvezményes nyugdíjrendszerek reformjával.

                  3.

                  Erősítse a gazdaság innovációs kapacitását, többek között a vállalkozások és a kutatási intézmények közötti szorosabb együttműködés támogatása révén. Javítsa a szabályozási környezetet, különösen a jogalkotási folyamat során a nyilvánossággal és szociális partnerekkel folytatott tényleges konzultációk biztosítása révén.

         Kelt Brüsszelben, 2018. július 13-án.

               a Tanács részéről

               az elnök

            H. LÖGER

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2011. november 16-i 1176/2011/EU rendelete a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról (HL L 306., 2011.11.23., 25. o.).

         (3)  HL C 261., 2017.8.9., 1. o.

         (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (5)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

         (6)  A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint a munkanélküli ellátásokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás meghatározása négyéves időszakra való simítással történt. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.

         (7)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács ajánlása (2018. július 13.) Horvátország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Horvátország 2018. évi konvergenciaprogramját

text:
               10.9.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 320/44

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2018. július 13.)
      Horvátország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Horvátország 2018. évi konvergenciaprogramját
      (2018/C 320/10)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2017. november 22-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2018. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellő figyelmet fordított az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérére. Az Európai Tanács 2018. március 22-én jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2017. november 22-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Horvátországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

                  (2)

                  A Horvátországra vonatkozó 2018. évi országjelentést 2018. március 7-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2017. július 11-én elfogadott országspecifikus ajánlások (3) és az előző években Horvátországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései tekintetében Horvátország által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2018. március 7-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy bár csökkent, de Horvátországban továbbra is túlzott makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Sebezhetőség kapcsolódik a nagyrészt külföldi pénznemben denominált állam-, magán- és külső adósság még mindig magas szintjéhez. A nemteljesítő hitelek szintje változatlanul magas, különösképpen a nem pénzügyi vállalatok esetében. A potenciális növekedés Horvátországban továbbra sem ér el olyan szintet, amely tartós kiigazítást tenne lehetővé, és összességében szerény előrelépés volt tapasztalható a krónikusan alacsony munkaerő-kihasználást és a termelékenység lassú növekedését kezelni hivatott szakpolitikai intézkedések végrehajtása terén. A versenyképességet és a befektetéseket változatlanul visszaveti a korlátozó jellegű üzleti környezet, a közigazgatás széttöredezettsége pedig gyengíti a közszolgáltatások hatékonyságát.

                  (3)

                  Horvátország 2018. április 26-án benyújtotta 2018. évi nemzeti reformprogramját és 2018. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (4)

                  A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (5)

                  Horvátország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az adósságszabály hatálya alá tartozik. A 2017. évi 0,8 %-os GDP-arányos államháztartási többletből kiindulva a 2018. évi konvergenciaprogram azzal számol, hogy az államháztartási egyenleg 2018-ban a GDP 0,5 %-ának megfelelő hiányt fog mutatni, majd fokozatosan javulva 2021-re a GDP 0,5 %-át kitevő többletet fog elérni. A középtávú költségvetési célt – a GDP 1,75 %-ának megfelelő strukturális hiányt – a tervek szerint Horvátország továbbra is, a programidőszak egésze során túlteljesíti. A 2018. évi konvergenciaprogram szerint a GDP-arányos államadósság-ráta a 2017. évi 78,0 %-ról 2018-ban várhatóan 75,1 %-ra csökken, majd folyamatosan csökkenve 2021-re 65,9 %-ra esik vissza. Az említett költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A tervezett költségvetési célok mindazonáltal óvatosnak tűnnek. A Bizottság 2018. tavaszi előrejelzése a GDP 0,7 %-át, illetve 0,8 %-át kitevő államháztartási egyenleget vetít előre 2018-ra, illetve 2019-re.

                  (6)

                  A 2017. július 11-i tanácsi ajánlás szerint Horvátországnak 2018-ban is teljesítenie kell középtávú költségvetési célját. A Bizottság 2018. tavaszi előrejelzése alapján a strukturális egyenleg 2018-ban várhatóan a GDP – 0,3 %-ának, 2019-ben pedig a GDP – 0,6 %-ának felel majd meg, ami továbbra is a középtávú költségvetési célt meghaladó mértéket jelent. Az előrejelzés szerint Horvátország 2018-ban és 2019-ben meg fog felelni az adósságszabálynak. Összességében a Tanács véleménye az, hogy Horvátország az előrejelzések szerint 2018-ban és 2019-ben meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

                  (7)

                  Régóta esedékes azoknak a jogszabályoknak a – tervekben már szereplő – elfogadása, amelyek elengedhetetlenek a horvátországi költségvetési keretrendszer fejlesztéséhez. Kialakítási hibái miatt a számszerűsített költségvetési szabály érdemben nem használható költségvetés-politikai tervezésre, a költségvetés-politikai bizottság független szervként betöltött szerepe pedig továbbra is gyenge. A horvátországi államadósság még mindig magas szintje és árfolyamkockázatokkal szembeni kitettsége következtében a hatékony és eredményes adósságkezelési gyakorlatok továbbra is alapvető fontossággal bírnak. 2017-ben megerősítésre került az adósságkezelési funkció, továbbá elkészült egy adósságkezelési, rendszeresen frissítendő stratégia is. Az immár jogszabályba foglalt ingatlanadó bevezetését későbbi időpontra halasztották, anélkül, hogy jelezték volna, hogy egyáltalán sor kerül-e a végrehajtására, és ha igen, akkor mikor. Emiatt Horvátország esetében a rendszeres ingatlanadókból származó bevételek alacsony részarányt képviselnek. A rendszeres ingatlanadó mozgásteret teremtene ahhoz, hogy a bevételbeszedés összességében növekedésbarátabbá váljon, és emellett egy állandó jellegű, olyan bevételi forrást jelentene a helyi önkormányzatok számára, amellyel tervezni tudnak.

                  (8)

                  2017-ben folytatódott a horvátországi munkaerőpiac élénkülése. A foglalkoztatási és aktivitási ráták ugyanakkor még mindig jóval elmaradnak az uniós átlagtól, ami korlátok közé szorítja a potenciális növekedést. Jelenleg a törvényben előírt nyugdíjkorhatár a nők esetében 62 év, a férfiak esetében pedig 65 év. A törvényben előírt nyugdíjkorhatár közelítése és emelése lassan valósul meg, a nyugdíjkorhatár várhatóan majd csak 2038-ban éri el mindkét nem esetében a 67 évet. Ezenkívül az idősebb munkavállalók számára számos lehetőség adott a korai nyugdíjba vonuláshoz, és a nyugdíjrendszer több olyan speciális nyugdíjkonstrukciót tartalmaz, amely kedvezőbb nyugdíjba vonulási feltételeket biztosít. A nők alacsony munkaerőpiaci részvételében a nőkre háruló gondozási feladatok is közrejátszanak. A munkával töltött életszakasz átlagos időtartama ebből adódóan rövid, ami arra utal, hogy a nyugdíjak jelenlegi és jövőbeli megfelelősége alacsony, valamint hogy fennáll az időskori szegénység kockázata. A munkával töltött életszakasz meghosszabbításának ösztönzésére bejelentett intézkedések végrehajtása még várat magára.

                  (9)

                  Jóllehet Horvátországban kiépült a szociális párbeszéd rendszere, a szakpolitikák előkészítési szakaszában a hatóságok és az érdekelt felek közötti tényleges együttműködés korlátozott mértékű, és eddig többnyire a kormányzat intézkedéstervezeteinek írásos véleményezésére korlátozódott. Ezenkívül a szakszervezeti oldal fragmentáltsága nem teszi lehetővé, hogy a szakszervezetek teljes kapacitással részt vegyenek a szociális párbeszédben.

                  (10)

                  A közelmúlt kedvező fejleményei ellenére még mindig magas a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek lakosságon belüli aránya, és e tekintetben országszerte jelentős területi különbségek figyelhetők meg. A leginkább érintett csoportoknak az idősek, az alacsony képzettségűek és a fogyatékossággal élők számítanak. A szociális védelmi rendszer a hatékonyság és a méltányosság szempontjából egyaránt hiányosságokkal küzd. A szociális ellátás korlátozott kapacitással rendelkezik a szegénység csökkentésére. Az intézményközi koordináció hiánya, továbbá a szegényebb önkormányzatok szerényebb pénzügyi kapacitása miatt a szociális ellátás biztosításában egyenlőtlenségek mutatkoznak.

                  (11)

                  Horvátország az uniós átlag alatt teljesít az oktatási beruházások, a kisgyermekkori nevelés és gondozás, az alapkészségek, a felsőfokú végzettséggel rendelkezők tekintetében, valamint az oktatási rendszer keretében zajló szakoktatás és -képzés munkaerőpiaci relevanciája terén. Az oktatási, tudományos és technológiai stratégiában körvonalazott reformok közül Horvátország többnek is megkezdte a végrehajtását. Az iskolaitanterv-reform – amennyiben teljeskörűen és a stratégiában szereplő többi intézkedéssel összhangban kerül megvalósításra – valószínűsíthetően kedvező hatással lesz a horvátországi oktatás minőségére. A szakoktatási és -képzési programok munkaerőpiaci relevanciája a jelek szerint mérsékelt, amit az is érzékeltet, hogy a regisztrált munkanélküliek táborán belül a szakoktatási és szakképzési programot végzettek részaránya meghaladja az 50 %-ot. A készségigények pontosabb azonosításához javítani kell a közszférabeli szervezetek és a munkáltatók közötti koordinációt. A munkaerőpiaci integráció megkönnyítésére létrehozott felnőttoktatási rendszerre a szolgáltatók nagy száma és országon belüli egyenlőtlen eloszlása, valamint a nem megfelelően kiértékelt tanulási programok jellemzőek. Az aktív munkaerőpiaci intézkedések részeként kínált felnőttképzési és oktatási programokban kritikusan alacsony a részvétel.

                  (12)

                  A horvátországi közigazgatás területi széttagoltsága, valamint a hatáskörök különböző kormányzati szintek közötti szétaprózása gyengíti a közszolgáltatások és a közkiadások hatékonyságát. A kis méretű helyi önkormányzatok közül számos nem rendelkezik a decentralizált feladatok ellátásához szükséges pénzügyi és közigazgatási kapacitásokkal. A közigazgatás hatékonyságmutatói uniós átlag alatti teljesítményről tanúskodnak, ami hátráltatja a szakpolitikák kialakítását és végrehajtását, valamint az európai strukturális és beruházási alapok hatékonyabb felhasználását. A központi kormányzat helyi hivatalai számának tervezett csökkentését és az állami ügynökségek rendszerének egyszerűsítését ismételten későbbi időpontra halasztották. A közigazgatás és a közszolgáltatások terén a bérmegállapítási keretek nem állnak összhangban, ami megakadályozza, hogy mindenki egyenlő bánásmódban részesüljön és a kormányzat ellenőrzést gyakoroljon a közszektorbeli bértömeg felett. A keretek közötti összhang megteremtését célzó, tervezett szabályozást elhalasztották 2018 közepére. A hatóságok megtették az első lépéseket, hogy a szolgáltatásnyújtás hatékonysága és az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés javítása érdekében egyes feladatokat integráljanak a kórházak között. Az egészségügyi rendszer finanszírozási modellje azonban nem hatékony és végeredményben – különösen a fekvőbeteg-szakellátás esetében – adóssághalmozáshoz vezet.

                  (13)

                  Az állami tulajdonú vállalatok fenntartják erős gazdasági jelenlétüket. A hatékonyabb irányításukat célzó intézkedések tekintetében az előrehaladás lassú volt, és az állami tulajdonú vállalatok változatlanul alacsony termelékenységgel és jövedelmezőséggel működnek. Az állami vagyon kezelésére és értékesítésére irányadó új szabályozást fogadtak el.

                  (14)

                  2017 novemberében lezárult a Horvát Újjáépítési és Fejlesztési Bank független eszközminőség-felülvizsgálata. Mivel a bank fontos szerepet tölt be az uniós pénzügyi eszközök és az európai beruházási terv végrehajtása tekintetében, és emellett egyre nagyobb mértékben vesz részt a közvetlen hitelnyújtásban, a felülvizsgálat megállapításait fel kell használni a bank felügyeleti és szabályozási keretének, valamint irányításának megerősítésére.

                  (15)

                  Az adminisztratív terhek és az adó jellegű járulékok változatlanul hatással vannak az üzleti környezetre. Az adminisztratív terhek csökkentése töretlenül, de visszafogott ütemben halad előre. Az adó jellegű járulékok mérséklése korlátozott volt, az átláthatóság pedig alacsony, mivel a nyilvántartás rendszeres frissítése elmaradt és a tervezett csökkentésekhez nem végeztek hatásvizsgálatot.

                  (16)

                  A 2015 és 2020 közötti időszakra szóló korrupcióellenes stratégiában megfogalmazott célkitűzések megvalósításához teljes mértékben végre kell hajtani a 2017–2018. évekre vonatkozó korrupcióellenes cselekvési tervet. Több kulcsfontosságú elem még fejlesztésre szorul, különösen a vagyon- és összeférhetetlenségi nyilatkozattétel, a visszaélések bejelentésére szolgáló csatornákkal kapcsolatos tudatosságnövelés, valamint – az állami tulajdonú szervezetek házon belüli szerződéskötéseinek nagy részaránya miatt a korrupcióval szemben továbbra is védtelen – közbeszerzések során felmerülő kockázatok hatékony ellenőrzése.

                  (17)

                  Az áru- és szolgáltatáspiacok korlátozó jellegű szabályozása, különösképpen a rendkívüli mértékben szabályozott szakmák magas száma akadályozza a versenyt. A szabályozási terhek enyhítése lassú ütemben haladt, aminek hátterében az állt, hogy az érdekcsoportok részéről komoly ellenállás mutatkozott.

                  (18)

                  A hosszadalmas bírósági eljárások és a tetemes ügyhátralék továbbra is hatást gyakorol az igazságszolgáltatási rendszer – és következésképpen az üzleti környezet – minőségére és hatékonyságára. Az ügyhátralék csökkenésében nem a gyorsabb ítélethozatal, hanem elsősorban az újonnan beérkező ügyek alacsonyabb száma játszott szerepet. A kedvező fejlemények ellenére a peres és fizetésképtelenségi eljárások esetében az elektronikus kapcsolattartás továbbra sem terjedt el kellő mértékben.

                  (19)

                  Horvátország intelligens szakosodási stratégiájának köszönhetően folyamatban van néhány, kifejezetten a nemzeti tudományos és innovációs rendszer megújítását célzó kezdeményezés kialakítása. A tudományos és innovációs tevékenységek támogatását illetően úgy tűnik, hogy hiányzik a szakpolitikai hatáskörök közötti összhang, ami gyengíti a szakpolitikai stratégia végrehajtását. Hasonló a helyzet a nagyobb egyetemekkel is: irányítási struktúrájuk erősen tagolt, adminisztratív szabályaik pedig merevek. A kutatóintézetek és az üzleti szféra közötti együttműködés gyenge. A bevezetett kutatási és innovációs politikák hatását nem követik nyomon és értékelik szisztematikus módon, ez pedig meggátolja a prioritások megfelelő meghatározását. A felsőoktatási rendszer hasznát látná a minőség javítására és a munkaerőpiaci relevancia fokozására irányuló ösztönzők alkalmazásának.

                  (20)

                  A 2018. évi európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte Horvátország gazdaságpolitikáját, és az elemzést közzétette a 2018. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2018. évi konvergenciaprogramot, a 2018. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Horvátországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak azoknak Horvátország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy milyen mértékben felelnek meg az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (21)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi konvergenciaprogramot, és azt a véleményt (5) fogalmazta meg, hogy Horvátország várhatóan megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

                  (22)

                  A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi nemzeti reformprogramot és a 2018. évi konvergenciaprogramot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–4. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Horvátország 2018-ban és 2019-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

                  1.

                  Erősítse meg a költségvetési keretrendszert, többek között a költségvetés-politikai bizottság mandátumának és függetlenségének megszilárdításával. Vezessen be rendszeres ingatlanadót.

                  2.

                  Szorítsa vissza a korhatár előtti nyugdíjba vonulást, gyorsítsa fel a magasabb törvényes nyugdíjkorhatárra való áttérést és hangolja össze a bizonyos kategóriákra vonatkozó nyugdíjrendelkezéseket az általános rendszer szabályaival. Az oktatási és képzési rendszer minőségének javításához, valamint a fiatalok és felnőttek munkaerőpiaci érvényesülésében betöltött jelentőségének növeléséhez hajtsa végre az oktatási és képzési rendszer reformját. Konszolidálja a szociális ellátást és fokozza annak szegénységcsökkentő potenciálját.

                  3.

                  Csökkentse a közigazgatás területi töredezettségét, egyszerűsítse a hatáskörök funkcionális elosztását, valamint növelje a közpolitikák kialakítására és végrehajtására felhasználható kapacitásokat. A szociális partnerekkel konzultálva vezessen be harmonizált bérmegállapítási kereteket a közigazgatás és a közszolgáltatások terén.

                  4.

                  Javítson az állami tulajdonú vállalatok vállalatirányításán, gyorsítsa fel az állami tulajdonú vállalatok és a nem termelő vagyontárgyak értékesítését. Mérsékelje számottevő mértékben a vállalkozások adó jellegű járulékokból, valamint a bonyolult adminisztratív és jogszabályi követelményekből eredő terheit. Fokozza a versenyt az üzleti szolgáltatások és a szabályozott szakmák területén. Gyorsítsa fel a bírósági eljárásokat és javítsa a bíróságokon az elektronikus kapcsolattartást.

         Kelt Brüsszelben, 2018. július 13-án.

               a Tanács részéről

               az elnök

            H. LÖGER

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

         (3)  HL C 261., 2017.8.9., 41. o.

         (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (5)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács ajánlása (2018. július 13.) Finnország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2018. évi stabilitási programját

text:
               10.9.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 320/112

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2018. július 13.)
      Finnország 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2018. évi stabilitási programját
      (2018/C 320/25)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2017. november 22-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2018. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellő figyelmet fordított az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérére. Az Európai Tanács a 2018. március 22-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) alapján 2017. november 22-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Finnországot nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerülne sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott, amelyet az Európai Tanács a 2018. március 22-i ülésén jóváhagyott. A Tanács 2018. május 14-én elfogadta az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlást (3) (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó ajánlás).

                  (2)

                  Mivel Finnország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságainak szoros összefonódására, Finnországnak gondoskodnia kell arról, hogy teljeskörűen és megfelelő időben végrehajtsa az euroövezetre vonatkozó ajánlást, melyet az alábbi 3. ajánlás tükröz.

                  (3)

                  A Finnországra vonatkozó 2018. évi országjelentést 2018. március 7-én tették közzé. A Bizottság az országjelentésben értékelte a Tanács által 2017. július 11-én elfogadott országspecifikus ajánlások (4) és az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései tekintetében Finnország által elért eredményeket.

                  (4)

                  Finnország 2018. április 13-án benyújtotta a 2018. évi nemzeti reformprogramját és a 2018. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (5)

                  A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (6)

                  Finnország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik, és az országra nézve érvényben van az adósságszabály. 2018. évi stabilitási programja értelmében a kormány 2018-ban az előző évihez képest változatlan, -0,6 %-os GDP-arányos államháztartási egyenleg elérésére törekszik. A kormány szerint az egyenleg az előrejelzések szerint 2019-ben javulni fog, és azt követően, 2020–2021-ben, némi többletet ér el. Finnország 2017-ben túlteljesítette a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékű strukturális hiányként meghatározott középtávú költségvetési célt. Az újraszámított strukturális hiány (6) azonban az előrejelzések szerint valamivel nagyobb, a GDP 0,6 %-a lesz 2018–2019-ben, majd ezt követően csökken. A GDP-arányos államadósság 2015-ben 63,6 %-on tetőzött, majd 2017-ben 61,4 %-ra csökkent. A 2018. évi stabilitási program alapján az adósságráta tovább csökken, és 2021-ben eléri a GDP 56,7 %-át. Az ezeket a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv lényegében megalapozottnak tűnik. A költségvetési előrejelzéseket övező fő kockázatok a szociális és egészségügyi szolgáltatások tervezett reformjának a vártnál potenciálisan magasabb előzetes költségeihez kapcsolódnak.

                  (7)

                  A 2018. évi stabilitási program emlékeztet arra, hogy a rendkívüli menekült-beáramláshoz kapcsolódó költségek növekedtek, és ennek költségvetési vonzata 2015–2016-ban jelentős volt. A 2017. évi stabilitási program 2017-re azt jelezte előre, hogy a költségek a GDP 0,15 %-ának megfelelő mértékben csökkennek majd. Ezt a számadatot a 2018. évi stabilitási program nem erősítette meg, ezért a Bizottság nem vette figyelembe. Emellett 2017-ben Finnország a középtávú költségvetési cél eléréséhez szükséges kiigazítási pályától a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékű átmeneti eltérést kapott a jelentős strukturális reformok, különösen a 2017. évi nyugdíjreform és a versenyképességi paktum figyelembevétele érdekében, és ez pozitív hatást gyakorolt az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára. Finnország 2017-ben továbbá GDP-arányosan 0,1 %-nak megfelelő átmeneti eltérést kapott az Unió által társfinanszírozott projektekre fordított nemzeti beruházási kiadások figyelembevétele céljából. Az utóbbi esetében a jogosultság egyik feltétele, hogy a közberuházások összesített értéke ne csökkenjen. A 2017. évi eredményadatok a közberuházások 2017. évi csökkenésére utaltak az előző évhez viszonyítva, míg a becslések szerint az uniós alapokhoz kapcsolódó beruházások stabilak maradtak. Következésképpen Finnország 2017-ben már nem jogosult a GDP 0,1 %-ának megfelelő mértékű átmeneti eltérésre az Unió által társfinanszírozott projektekhez kapcsolódó nemzeti beruházási kiadásokkal összefüggésben. A középtávú költségvetési cél felé vezető kiigazítási pályától való fennmaradó átmeneti eltérések átvihetők, így hároméves időtartamot érintenek. Ezért a rendkívüli eseményekre és a strukturális reformra vonatkozó rendelkezések alapján az átmeneti eltérés 2018-ban a GDP 0,67 %-ának, 2019-ben pedig 0,5 %-ának felel meg.

                  (8)

                  A Tanács azt ajánlotta Finnországnak, hogy gondoskodjon arról, hogy a középtávú költségvetési céltól való eltérés 2018-ban a rendkívüli események költségvetési vonzatához kapcsolódó (2016-ban biztosított) engedményre, valamint a strukturális reformok és a beruházások végrehajtásához kapcsolódó (2017-ben biztosított) engedményre korlátozódjon. Ennek alapján a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2018-ban legfeljebb 1,9 % lehet, ami azt jelenti, hogy a strukturális egyenlegnek a GDP 0,1 %-ának megfelelő mértékű romlása megengedett. A Bizottság 2018. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy Finnország 2018-ban némileg el fog térni a javasolt költségvetési kiigazítástól. A vártnál jobb 2017-es eredménynek köszönhetően azonban a középtávú költségvetési céltól való távolság a jelenlegi előrejelzések szerint kisebb lesz, mint a rendkívüli eseményekhez és a strukturális reformokhoz kapcsolódó rendelkezések alapján kapott engedmények mértéke. Megerősítés esetén ezt a Bizottság figyelembe fogja venni a 2018-ra vonatkozó utólagos értékelés során.

                  (9)

                  2019-ben, a Bizottság 2018. tavaszi előrejelzése alapján Finnországnak biztosítania kell, hogy a középtávú költségvetési céltól való eltérés 2019-ben a strukturális reformok végrehajtásával összefüggő költségvetési hatásokhoz kapcsolódó (2017-ben biztosított) átmeneti engedményre korlátozódjon. Ennek alapján a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája legfeljebb 2,9 % lehet, ami azt jelenti, hogy a strukturális egyenlegnek a GDP 0,2 %-ának megfelelő mértékű romlása megengedett. Változatlan politikát feltételezve Finnország teljesíti a 2019-re vonatkozó követelményt. Finnország az előrejelzés szerint mind 2018-ban, mind pedig 2019-ben megfelel az adósságcsökkentési referenciaértéknek is. Összességében a Tanács úgy véli, hogy Finnországnak készen kell állnia arra, hogy további intézkedéseket tegyen 2018-ban a megfelelés érdekében, 2019-ben viszont az előrejelzés szerint megfelel majd a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

                  (10)

                  Az előrejelzés szerint a népesség elöregedése és a munkavállalók számának csökkenése miatt a nyugdíjakra, az egészségügyre és a tartós ápolás-gondozásra fordított kiadások a GDP arányában a 2016-os 22 %-ról 2030-ra várhatóan 24 %-ra fognak emelkedni. A parlamentben jelenleg vita tárgyát képező közigazgatási reform és a szociális és egészségügyi szolgáltatásokra irányuló reform célja a kiadások csökkentése ezen a területen. Az egyéb célkitűzések a következők lennének: az egészségügyi ellátáshoz való egyenlő hozzáférés biztosítása a betegek számára, valamint a várakozási idő csökkentése, különösen a kedvezőtlenebb adottságú vagy távoli területeken. Az önbevallások alapján a kielégítetlen egészségügyi szükségletek aránya meghaladja az uniós átlagot. Különösen az aktív népességhez nem tartozók kerülnek szembe nehézségekkel a szükséges orvosi ellátáshoz való hozzájutás terén. 2020-tól a regionális közigazgatás újonnan kialakított szintjéhez, a megyékhez fog tartozni a finnországi szociális és egészségügyi szolgáltatások kezelése. A reform a források összevonásával teszi majd lehetővé azok hatékonyabb felhasználását megyei szinten. A digitális és elektronikus szolgáltatások fokozott igénybevétele a várakozások szerint szintén növelni fogja a termelékenységet. Végül pedig: a tervek szerint a szociális és elsődleges egészségügyi szolgáltatások mind állami, mind magántulajdonú szociális és egészségügyi központokban elérhetők lennének. Így a betegek választási lehetőségei bővülnének, a szolgáltatók közötti versenytől pedig költségmegtakarítások várhatók. Az említett ambiciózus célkitűzések megvalósítása függ a reform végrehajtási szakaszában hozott döntésektől is.

                  (11)

                  2017-ben a teljes munkaképes korú népesség (20 és 64 év közöttiek) foglalkoztatási rátája 74 % volt, ami viszonylag alacsony a skandináv országokkal összehasonlítva. Alacsonyabb volt a munkaerőpiaci részvételi arány is, különösen a nők, az alacsony képzettségű férfiak, valamint a migráns háttérrel rendelkező személyek körében. A strukturális munkanélküliség aránya 2017-ben magas volt (a teljes munkaerő mintegy 7,5 %-a). A finn hatóságok által elfogadott legújabb intézkedések ellenére a foglalkoztatás bővülésével összefüggésben továbbra is vannak kihívások, több ösztönzőre van szükség a munkavállaláshoz, és aktívabb munkaerőpiaci szakpolitikát kell alkalmazni.

                  (12)

                  Az inaktivitás és a munkanélküliségi csapdák továbbra is akadályt jelentenek a munkaerő szélesebb körű kihasználása szempontjából. Az ellátórendszer maga, illetve az általa biztosított különféle típusú juttatások kombinálása jelentős inaktivitási csapda forrása. E csapda lényeges elemét jelenti a szociális segélyezés és a lakhatási segély. Ezeket és más juttatásokat a jövedelem emelkedésével rendkívül gyorsan megszüntetik, ami azzal a veszéllyel jár, hogy a munkavállalás esetleg nem kellően kifizetődő alternatíva. Úgy tűnik, hogy a juttatási szabályok összetettsége és az adminisztratív gyakorlatok együttesen jelentős munkanélküliségi csapdákat, illetőleg bürokratikus csapdákat eredményeznek. A juttatások mértéke körüli bizonytalanság és a visszaállításukhoz szükséges idő csökkenti a rövid távú vagy a részmunkaidős munkavállalás vonzerejét. Végül pedig: a lakásépítés közelmúltbeli fellendülése ellenére a növekedés központját jelentő területeken a megfizethető lakások hiánya további akadályt jelenthet a munkaerő mobilitása szempontjából. Az alapjövedelem kísérleti bevezetése, amelynek első eredményei 2019-ben várhatók, valószínűleg némi információt nyújt majd a szociális biztonsági rendszer átalakításához. Feltérképezték, hogy hogyan reformálható meg a szülői szabadság rendszere a szülőképes korú nők foglalkoztatási rátájának megnövelése és a nemek közötti egyenlőség előmozdítása érdekében. Jelenleg készítik elő a valós idejű jövedelmi nyilvántartást, ami lehetőséget adhat a közszolgáltatások hatékonyságának javítására, és a juttatások szintjének kiegyenlítésére.

                  (13)

                  Változóban vannak a bérmegállapítási gyakorlatok, előtérbe kerülnek az ágazati és helyi szintű kollektív tárgyalások. Mivel a vállalkozások gyakran nagyon eltérő korlátokkal kerülnek szembe, ez lehetővé tenné a vállalkozások közötti nagyobb bérkülönbségeket, biztosítva, hogy a reálbérek növekedése összhangban legyen a termelékenység javulásával, miközben elősegíti, hogy jobb foglalkoztatási eredmények szülessenek. A legutóbbi, 2017 végén és 2018 elején megkötött bérmegállapodások alapján a szervezetbe tömörülő munkaadóknak több lehetőségük van a helyi bértárgyalások folytatására. A nem szervezett munkaadók esetében néhány akadály továbbra is fennáll. Már vannak pozitív eredmények, mivel a legutóbbi bértárgyalások jelenlegi állása arra utal, hogy az eredmény nagyjából semleges hatást gyakorol majd a költség-versenyképességre. A gyakorlatban a bérmegállapodások hivatalos koordinációjának hiánya ellenére úgy tűnik, hogy kialakulóban van a finn modell, amely alapján a nem kereskedelemképes szektor béremelkedése összekapcsolódik a kereskedelemképes ágazatban elfogadott emelésekkel.

                  (14)

                  Mivel az aktivitás és a foglalkoztatás fokozatosan visszatér a válság előtti szintre, valószínűleg a munkanélküliek és az inaktívak alacsonyabb foglalkoztathatósága válik a jelentős problémává, ami lelassíthatja a munkaerőpiac élénkülését, aláásva a finn jóléti társadalom hosszú távú fenntarthatóságát. A helyzet megfelelő és integrált aktivizálási és rehabilitációs szolgáltatásokat tesz szükségessé a munkanélküliek és az inaktív népesség számára. Ugyanakkor az állami foglalkoztatási szolgálatokra – különösen a tanácsadási tevékenységekre – fordított források az uniós átlag alatt vannak. A munkanélküliek – különösen az alacsonyabb foglalkoztatási kilátásokkal rendelkezők – számára biztosított szolgáltatásokat több különálló szolgáltató nyújtja. Az integráció vagy a jobb koordináció segítené a zökkenőmentes szolgáltatási lánc kialakulását (egyablakos ügyintézés a munkanélküliek/inaktív személyek számára). További intézkedésekre van szükség az inaktív népesség – különösen a 25–49 éves korosztály és a migráns hátterű személyek – munkaerőpiacra való visszatérésének biztosításához. A migráns népesség részben ellensúlyozhatná a munkaképes korú népesség létszámának jelenlegi csökkenését, feltéve hogy jól integrálódik a munkaerőpiacba és a finn társadalomba. Végül: a munkaerőhiány növekszik, ami valószínűleg tükrözi a gazdaság jelenlegi strukturális változásait, például a népesség elöregedését. Ez arra utal, hogy a foglalkoztatási mobilitás lehetővé tétele és a strukturális munkaerőhiány enyhítése érdekében folytatni kell a felnőttoktatásba és -szakképzésbe való beruházást.

                  (15)

                  A kormány intézkedéseket hajtott végre a vállalkozói lét és az induló vállalkozások támogatására, és javította a hitelek és exportgaranciák kis- és középvállalkozások számára való rendelkezésre állását. A munkanélkülieknek immár lehetőségük van arra, hogy vállalkozásindítás esetén az első hónapokban munkanélküli-ellátásban részesüljenek. Ez a program a legnagyobb valószínűséggel akkor lesz sikeres, ha képzéssel és személyre szabott tanácsadással kapcsolódik össze, bár rövid időtartama korlátozhatja a hatását. Emellett a vállalkozók és az önfoglalkoztatók szociális védelme terén továbbra is hiányosságok tapasztalhatók, és Finnországban az önfoglalkoztatók körében az alkalmazottként dolgozókhoz képest nagyobb a szegénység kockázata.

                  (16)

                  A háztartások adósságállománya továbbra is rekordszintű (2016-ban a GDP 67 %-a volt). Az adósságok nagy része változó kamatozású, ami kockázatot jelent, ha középtávon emelkednek a kamatok. A fogyasztói hitelek aránya gyorsan növekszik, és a hitelnyújtás egyre nagyobb részét külföldi bankok, hitelintézetektől eltérő egyéb pénzügyi intézmények, valamint kisösszegű és személyközi hitelezéssel foglalkozó vállalkozások végzik. A finn pénzügyi felügyeleti hatóság több különböző intézkedést is elfogadott a háztartások eladósodottságának visszafogása érdekében. Rövid távon nem várható azonban aktív hitelállomány-leépítés, különösen mivel a kamatlábak továbbra is alacsonyak, és a fogyasztói bizalom erős. Az átfogó hitelnyilvántartás hiánya (amely rögzítené mind a pozitív, mind a negatív adatokat a hitelfelvevőkről) megakadályozhatja, hogy a bankok egyértelmű képet kapjanak a háztartások általános eladósodottságáról.

                  (17)

                  A 2018. évi európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte Finnország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és azt közzétette a 2018. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2018. évi stabilitási programot, a 2018. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Finnországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette ezeknek nemcsak Finnország költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikájának a fenntarthatósága szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy milyen mértékben felelnek meg az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (18)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi stabilitási programot, és véleményét (7) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Finnország 2018-ban és 2019-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

                  1.

                  A strukturális reform végrehajtásához biztosított átmeneti eltéréshez kapcsolódó engedményeket figyelembe véve teljesítse a középtávú költségvetési célt 2019-ben. Biztosítsa a szociális és az egészségügyi szolgáltatások költséghatékonyságának javítását, valamint az azokhoz való egyenlő hozzáférést célzó közigazgatási reform elfogadását és végrehajtását.

                  2.

                  Javítsa a munkavállalás ösztönzőit, és biztosítson megfelelő és jól integrált szolgáltatásokat a munkanélküliek és az inaktív népesség számára.

                  3.

                  Többek között hitel-nyilvántartási rendszer létrehozásával erősítse meg a háztartások adósságállományának nyomon követését.

         Kelt Brüsszelben, 2018. július 13-án.

               a Tanács részéről

               az elnök

            H. LÖGER

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2011. november 16-i 1176/2011/EU rendelete a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról (HL L 306., 2011.11.23., 25. o.).

         (3)  HL C 179., 2018.5.25., 1. o.

         (4)  HL C 261., 2017.8.9., 1. o.

         (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (6)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

         (7)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.