Fontos jogi nyilatkozat

|

52007PC0217

Ajánlás a Tanács határozata Bulgáriának és Romániának a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez történő csatlakozásáról  /* COM/2007/0217 végleges - CNS 2007/0077 */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 25.4.2007COM(2007) 217 végleges2007/0077 (CNS)AjánlásA TANÁCS HATÁROZATABulgáriának és Romániának a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez történő csatlakozásáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSBulgária és Románia 2005. évi csatlakozási okmánya[1] egyszerűsített rendszert vezetett be Bulgáriának és Romániának a tagállamok által az EU-Szerződés 34. cikke (korábbi K.3. cikke) vagy az EK-Szerződés 293. cikke alapján megkötött egyezményekhez (és jegyzőkönyvekhez) történő csatlakozására. Ezért az ezen egyezményekhez való csatlakozáshoz nem szükséges külön jegyzőkönyvek megtárgyalása és kötése (ami 27 tagállam ratifikációját vonná maga után): a csatlakozási okmány 3. cikkének (3) bekezdése ugyanis előírja, hogy Bulgária és Románia egyszerűen a csatlakozási okmány alapján csatlakozik ezen egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez.A csatlakozási okmány 3. cikkének (3) és (4) bekezdése ezért előírja, hogy a Tanács határozatot fogad el, amelyben meghatározza ezen egyezmények Bulgária és Románia vonatkozásában történő hatályba lépésének időpontját, és elvégzi ezen egyezményeknek a két új tagállam csatlakozása miatt szükséges megfelelő kiigazításait (beleértve az egyezmények bolgár és román nyelvű változatának elfogadását, amelyek egyaránt hitelesek lesznek). A Tanács a Bizottság ajánlására, az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően jár el.A csatlakozási okmány I. melléklete felsorolja a hét érintett bel- és igazságügyi egyezményt és jegyzőkönyvet.A felsorolásban szerepel a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezmény, a Görög Köztársaságnak a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez való csatlakozásáról szóló 1984. április 10-i egyezmény, a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezménynek az Európai Közösségek Bírósága által történő értelmezéséről szóló 1988. december 19-i első jegyzőkönyv, a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezmény értelmezése tekintetében az Európai Közösségek Bíróságának hatáskörrel való felruházásáról szóló 1988. december 19-i második jegyzőkönyv, a Spanyol Királyságnak és a Portugál Köztársaságnak a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez való csatlakozásáról szóló 1992. május 18-i egyezmény, az Osztrák Köztársaságnak, a Finn Köztársaságnak és a Svéd Királyságnak a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez, valamint az annak a Bíróság által történő értelmezésére vonatkozó első és második jegyzőkönyvhöz való csatlakozásáról szóló 1996. november 29-i egyezmény.A Bizottság a 3. cikk (6) bekezdésével összhangban javaslatot készített elő, amely kiegészíti a listát a Cseh Köztársaságnak, az Észt Köztársaságnak, a Ciprusi Köztársaságnak, a Lett Köztársaságnak, a Litván Köztársaságnak, a Magyar Köztársaságnak, a Máltai Köztársaságnak, a Lengyel Köztársaságnak, a Szlovén Köztársaságnak és a Szlovák Köztársaságnak a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez, valamint az annak a Bíróság által történő értelmezésére vonatkozó első és második jegyzőkönyvhöz való csatlakozásáról szóló egyezménnyel.A Bizottság tanácsi határozatra vonatkozó ezen ajánlásának célja, hogy a csatlakozási okmány 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban elvégezze a Bulgáriának és Romániának a fent említett egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez történő csatlakozásával szükségessé vált kiigazításokat.2007/0077 (CNS)AjánlásA TANÁCS HATÁROZATABulgáriának és Romániának a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezményhez történő csatlakozásárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel Bulgária és Románia csatlakozási szerződésére,tekintettel Bulgária és Románia csatlakozási okmányára (a továbbiakban: csatlakozási okmány) és különösen annak 3. cikke (4) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására[2],tekintettel az Európai Parlament véleményére[3],mivel:(1) A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19-én Rómában aláírásra megnyitott egyezmény (a továbbiakban: az 1980. évi egyezmény) 1991. április 1-jén lépett hatályba.(2) Az 1980. évi egyezményt kiegészítette az Európai Közösségek Bírósága által történő értelmezéséről szóló 1988. december 19-i első és második jegyzőkönyv[4].(3) A Görög Köztársaság az 1980. évi egyezményhez az 1984. április 10-i egyezménnyel[5] csatlakozott, amely 1991. április 1-jén lépett hatályba.(4) A Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság az 1980. évi egyezményhez az 1992. május 18-i egyezménnyel[6] csatlakozott, amely 1993. szeptember 1-jén lépett hatályba.(5) Az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság az 1980. évi egyezményhez az 1996. november 29-i egyezménnyel[7] csatlakozott, amely 1998. október 1-jén lépett hatályba.(6) A Cseh Köztársaság, Észtország, Ciprus, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Lengyelország, Szlovénia és Szlovákia Európai Unióhoz történő csatlakozását követően 2005. április 14-én aláírták az új tagállamoknak az 1980. évi egyezményhez való csatlakozásáról szóló egyezményt[8], amely még nem lépett hatályba.(7) A csatlakozási okmány 3. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy Bulgária és Románia csatlakozik a csatlakozási okmány I. mellékletében felsorolt, a tagállamok által aláírt egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez, beleértve az 1980. évi egyezményt és annak 1988. évi első és második jegyzőkönyvét, valamint az 1984. április 10-i, az 1992. május 18-i, az 1996. november 29-i és a 2005. április 14-i csatlakozási egyezményeket. Ezek Bulgária és Románia tekintetében a Tanács által meghatározott időpontban lépének hatályba.(8) A csatlakozási okmány 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban a Tanácsnak minden, a fent említett egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez történő csatlakozás miatt szükségessé vált kiigazítást el kell végeznie,A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:1. cikkAz 1980. évi egyezménynek az Európai Közösségek Bírósága által történő értelmezéséről szóló 1988. évi első jegyzőkönyve a következőképpen módosul:A 2. cikk a) pontja a következő francia bekezdésekkel egészül ki:-  Bulgáriában:Върховен касационен съд-  Romániában:Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie2. cikkAz e határozattal módosított 1980. évi egyezmény és annak 1988. évi első és második jegyzőkönyve, valamint az 1984. április 10-i, az 1992. május 18-i és az 1996. november 29-i csatlakozási egyezmény Bulgária, Románia és a többi tagállam között az e határozat elfogadását követő első hónap első napján lép hatályba. A 2005. április 14-i egyezmény Bulgária, Románia és a többi tagállam között az egyezmény hatálybalépésének napján lép hatályba.3. cikkAz 1980. évi egyezmény és annak 1988. évi első és második jegyzőkönyve, valamint az 1984. április 10-i, az 1992. május 18-i, az 1996. november 29-i és a 2005. április 14-i csatlakozási egyezmény e határozat mellékletében szereplő bolgár és román nyelvű változata ugyanazokkal a feltételekkel hiteles, mint ezen egyezmények és jegyzőkönyvek többi nyelvi változata.4. cikkEz a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.Kelt Brüsszelben, […]-án/-én.a Tanács részérőlaz elnökMELLÉKLET Az 1980. évi egyezmény, az 1984. évi egyezmény, az 1988. évi első jegyzőkönyv, az 1988. évi második jegyzőkönyv, az 1992. évi egyezmény, az 1996. évi egyezmény és a 2005. évi egyezmény bolgár és román nyelvű szövege.[1] HL L 157., 2005.6.21, 203. o.[2] HL C […]., […]., […]. o.[3] HL C […]., […]., […]. o.[4] HL L 48., 1989.2.20., 1. o. és HL L 48., 1989.2.20., 17. o.[5] HL C 146., 1984.5.31., 1. o.[6] HL C 333., 1992.11.18., 1. o.[7] HL C 15., 1997.1.15., 10. o.[8] HL C 169., 2005.7.8., 1. o.


title: Az EFTA Felügyeleti Hatóság ajánlása ( 2008. november 5. ) az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5 cl. pontjában hivatkozott jogszabály – az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv – EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvébe átvett és a megállapodás XI. mellékletében ágazati kiigazításokkal módosított szövegváltozata alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék- és szolgáltatáspiacokról

text:
               9.7.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 156/18

      AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG AJÁNLÁSA

   (2008. november 5.)
   az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5 cl. pontjában hivatkozott jogszabály – az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv – EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvébe átvett és a megállapodás XI. mellékletében ágazati kiigazításokkal módosított szövegváltozata alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék- és szolgáltatáspiacokról
   2009/C 156/12
   AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG,
   TEKINTETTEL az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (1),
   TEKINTETTEL az EFTA-államok közötti, Felügyeleti Hatóság és Bíróság létrehozásáról szóló megállapodásra és különösen annak 5. cikke (2) bekezdése b) pontjára,
   TEKINTETTEL az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5 cl. pontjában hivatkozott jogszabály – az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) – EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvébe átvett és a megállapodás XI. mellékletében ágazati kiigazításokkal módosított szövegváltozatára és különösen annak 15. cikkére,
   TEKINTETTEL a Felügyeleti Hatóságnak az előzetes szabályozás alá eső érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli piacokról ajánlást elfogadó 2004. július 14-i 194/04/COL határozatára, valamint a piacelemzésről és a jelentős piaci erő meghatározásáról szóló iránymutatásra,
   mivel:

               (1)

               A keretirányelv olyan jogi keretszabályozást hoz létre az elektronikus hírközlési ágazat számára, amely a hatálya alá tartozó valamennyi elektronikus hírközlő hálózatra és elektronikus hírközlési szolgáltatásra kiterjedve kíván a konvergencia felé mutató tendenciákra reagálni. A keretszabályozás célja, hogy a piaci verseny fejlődésével párhuzamosan az előzetes ágazatspecifikus szabályok fokozatosan csökkenjenek.

               (2)

               A keretirányelv 15. cikke rögzíti, hogy az EFTA Felügyeleti Hatóság (a továbbiakban: Hatóság) az EFTA-államokban a nyilvánossággal, valamint a nemzeti szabályozó hatóságokkal történő konzultációt követően az érintett termék- és szolgáltatáspiacokra vonatkozó ajánlást fogad el.

               (3)

               Ezen ajánlás célja azoknak a termék- és szolgáltatáspiacoknak a meghatározása, amelyek a keretirányelv 15. cikke (1) bekezdésének értelmében előzetes szabályozás alá vonhatók. Bármely előzetes szabályozási beavatkozás végső célja az, hogy a kiskereskedelmi piacok fenntartható versenyképességének elősegítése által a végfelhasználók számára előnyöket tudjon biztosítani. Az érintett piacok meghatározása az idők folyamán változhat és változik is, hiszen mind a termékek és szolgáltatások jellemzői, mind a keresleti és kínálati oldal helyettesítésének lehetőségei változnak. Mivel a 2004. július 14-ei ajánlás (3) már több mint négy éve hatályos, mára indokolttá vált az EGT-beli piaci fejlemények tükrében történő felülvizsgálata. Ennélfogva ez az ajánlás a 194/04/COL határozattal elfogadott 2004. július 14-ei ajánlás helyébe lép.

               (4)

               A keretirányelv 15. cikkének (1) bekezdése kötelezi a Hatóságot, hogy a piacokat a versenyjog alapelveivel összhangban határozza meg. Ebben az ajánlásban tehát a versenyjog alapelvei alapján történik az elektronikus hírközlési ágazat egyes termékpiacai közötti határvonalak megállapítása, míg az előzetes szabályozás alá vonandó, meghatározott piacok kijelölése vagy kiválasztása attól függ, hogy a szóban forgó piacok rendelkeznek-e olyan jellemzőkkel, amelyek indokolják az előzetes szabályozási kötelezettségek alkalmazását. Az ajánlás terminológiai szempontból a keretirányelvet és a 2002/22/EK irányelvet (4) követi. A keretirányelvvel összhangban a nemzeti szabályozó hatóságok feladata a nemzeti körülményeknek megfelelő érintett piacok, különösen a területükön található érintett földrajzi piacok meghatározása.

               (5)

               Az ajánlásban a piacok kijelölésének kiindulópontja a kiskereskedelmi piacok előretekintő szempontból való meghatározása, figyelembe véve a kereslet- és a kínálatoldali helyettesíthetőséget. A kiskereskedelmi piacok meghatározását követően kell meghatározni az érintett nagykereskedelmi piacokat. Amennyiben a termelési vagy forgalmazási láncban lejjebb lévő („downstream”) piacra jórészt vertikálisan integrált vállalkozás vagy vállalkozások szállítanak, akkor a potenciálisan nem integrált vállalkozások számára nehéznek bizonyulhat a szükséges inputhoz történő hozzáférés. Ezért annak meghatározásához, hogy egy piac előzetes szabályozás alá vonható-e, szükségessé válhat képzeletbeli, az értékesítési láncban feljebb álló („upstream”) piacot feltételezni. Az elektronikus hírközlés ágazatában a piacok gyakran kétoldalúak abban az értelemben, hogy a piac két oldalán található felhasználókat – például az egymással kommunikáló végfelhasználókat, illetve az egymásnak információkat vagy tartalmakat küldő és fogadó felhasználókat – összekapcsoló hálózatokon vagy platformokon keresztüli szolgáltatásokat foglalnak magukban. A piacok meghatározásakor ezeket a szempontokat figyelembe kell venni, mivel hatással lehetnek mind a piacok meghatározásának módjára, mind pedig arra, hogy a meghatározott piacok rendelkeznek-e azokkal a jellemzőkkel, amelyek indokolják az előzetes jogszabályi kötelezettségek alkalmazását.

               (6)

               Az előzetes szabályozás alá vonható piacok meghatározása céljából a következő kritériumokat indokolt együttesen alkalmazni. Az első kritérium a magas és állandó belépési korlátok megléte. Ezek lehetnek strukturális, jogi, illetve szabályozási jellegűek. Mindazonáltal, tekintettel az elektronikus hírközlési piacok dinamikus jellegére és működésére, az esetlegesen előzetes szabályozás alá vonható piacok kijelölése céljából végzett előretekintő elemzés során figyelembe kell venni a piacralépési korlátok adott időszakon belüli leküzdésének lehetőségét is. Ezért a második kritérium az, hogy csak azokat a piacokat szükséges előzetes szabályozás alá vonni, amelyekben – strukturális megfontolások alapján – az adott időszakon belül várhatóan nem fognak kialakulni a hatékony verseny feltételei. E kritérium alkalmazása során meg kell vizsgálni, hogy a belépési korlát ellenére milyen a verseny helyzete. A harmadik kritérium arra vonatkozik, hogy a piac hiányosságait kizárólag a versenyjog alkalmazásával nem lehetne megfelelő mértékben kiküszöbölni.

               (7)

               Az első és a második kritérium vizsgálata során figyelembe veendő fő mutatók hasonlóak az előretekintő piacelemzés során vizsgálandókhoz, így tartalmazzák például a szabályozás nélkül fennálló belépési korlátokra vonatkozó mutatókat (köztük a vissza nem térülő költségek nagyságát), a piac szerkezetét, teljesítményét és dinamikáját, így például a piaci részesedéseket és ezek tendenciáit, a piaci árakat és ezek tendenciáit, valamint a versengő hálózatok vagy infrastruktúrák kiterjedtségét és az általuk nyújtott lefedettséget. Azok a piacok, amelyek előzetes szabályozás nélkül teljesítik ezt a három kritériumot, előzetes szabályozás alá vonhatók.

               (8)

               A verseny szempontjából a keretirányelv értelmében a kialakulófélben lévő piacokat nem célszerű indokolatlan kötelezettségekkel terhelni, akkor sem, ha bizonyos szereplők lépéselőnyben vannak az adott piacon. Kialakulófélben lévő piacok alatt az olyan termékeket vagy szolgáltatásokat kínáló piacok értendők, amelyek esetében, újdonságukból eredően, nehéz megjósolni a keresletet, a piacra belépőket és a piaci kínálatot, következésképpen az említett három kritérium alkalmazása nehézségekbe ütközik. A kialakulófélben lévő piacokat azért nem ajánlott a verseny nevében szabályozási intézkedésekkel terhelni, hogy ez is segítse az innovációt, ahogyan azt a keretirányelv 8. cikke is előírja; ugyanakkor azt is meg kell akadályozni, hogy piacvezető vállalkozások ezeket a piacokat saját maguknak sajátítsák ki, ahogyan ez az elektronikus hírközlő hálózatokra és elektronikus hírközlő szolgáltatásokra vonatkozó keretszabályozás értelmében elvégzendő piacelemzésről és a jelentős piaci erő megállapításáról szóló hatósági iránymutatásban (5) is szerepel. A meglévő hálózati infrastruktúra fokozatos korszerűsítésének eredményeképpen ritkán jön létre új vagy kialakulófélben lévő piac. Azt, hogy egy termék egyetlen létező piacnak sem része, csak annak megállapítása alapján lehet kijelenteni, hogy az adott termék sem keresleti, sem kínálati szempontból nem helyettesíthető másik termékkel. Az új kiskereskedelmi szolgáltatások megjelenése annyiban eredményezi új kapcsolódó nagykereskedelemi piac kialakulását, amennyiben az adott kiskereskedelmi szolgáltatások a meglévő nagykereskedelmi termékek felhasználásával már nem biztosíthatók.

               (9)

               Ezen ajánlás szempontjából a belépési korlátok két típusát fontos megkülönböztetni: a strukturális és a jogi vagy szabályozási jellegű korlátokat.

               (10)

               A strukturális jellegű belépési korlátok olyan kezdeti költség- vagy keresleti viszonyokból fakadnak, amelyek a már piacon lévők és az újonnan belépni szándékozók között egyenlőtlenséghez vezetnek, hátráltatva vagy megakadályozva ez utóbbiak piacra történő belépését. Jelentős strukturális korlátok lehetnek például az abszolút árelőnyökkel, a jelentős méretgazdaságossági előnyökkel és/vagy a kereslethez rugalmasan alkalmazkodni képes termelői struktúrával, a kapacitási korlátokkal, illetve a magas vissza nem térülő költségekkel jellemezhető piacokon. Még jelenleg is találkozhatunk ilyen korlátokkal a helyhez kötött helyi hozzáférési hálózatok széles körű telepítése és/vagy szolgáltatása kapcsán. Ugyancsak strukturális korlátról beszélhetünk abban az esetben, ha valamely szolgáltatás nyújtásához olyan hálózati elemre van szükség, amelynek utángyártása műszakilag nem vagy csak olyan magas költséggel lehetséges, hogy a szolgáltatás nyújtása a versenytársak számára nem kifizetődő.

               (11)

               A jogi vagy szabályozási jellegű korlátok nem gazdasági körülményekre vezethetők vissza, hanem olyan jogszabályi, hatósági vagy egyéb állami intézkedések eredményeként jönnek létre, amelyek az érintett piacon közvetlen hatást gyakorolnak a piacra lépés feltételeire és/vagy az üzemeltetők piaci pozíciójára. Jogi vagy szabályozási jellegű piacralépési korlátnak minősül például, amikor az alapszolgáltatás nyújtásához szükséges frekvenciához csak korlátozott számú vállalkozásnak van hozzáférése. A jogi vagy szabályozási jellegű korlátok közé tartozik az árszabályozás vagy az árral kapcsolatos egyéb intézkedések, amelyek nemcsak a piacra lépést, hanem a vállalkozások piaci pozícióját is befolyásolják. Azokat a jogi vagy szabályozási jellegű korlátokat, amelyek az adott időszakon belül felszámolhatók, az első kritérium teljesülésével összefüggésben általában nem szabad gazdasági jellegű belépési korlátnak tekinteni.

               (12)

               A belépési korlátok veszíthetnek jelentőségükből az innovatív, állandó műszaki fejlődéssel jellemezhető piacokon. Ezeken a piacokon gyakran a piacon még jelen nem lévő potenciális versenytársak innovációs fenyegetése kényszeríti ki a versenyt. Az innovatív piacokon olyan cégek között alakulhat ki dinamikus vagy hosszabb távú verseny, amelyek meglévő, „statikus” piacokon nem feltétlenül versenyeznek egymással. Ezen ajánlás értelmében nem kell kijelölni azokat a piacokat, amelyeken belátható időn belül várhatóan nem maradnak fenn a belépési korlátok. Annak a valószínűségének a megítélésekor, hogy szabályozás nélkül egy belépési korlát fennmaradna-e, azt kell megvizsgálni, hogy az adott ágazatban korábban előfordult-e gyakran, hogy új vállalkozások sikeresen megjelentek a piacon, valamint azt, hogy az új vállalkozások korábbi és jövőbeli piacra lépése elegendő volt, illetve várhatóan elegendő lesz-e ahhoz, hogy korlátozza a piaci erőfölényt. A belépési korlátok jelentősége többek között az értékesítések minimálisan hatékony mennyiségétől és a vissza nem térülő költségektől függ.

               (13)

               A jelentős belépési korlátokkal rendelkező piacokon is lehetnek olyan egyéb strukturális tényezők, amelyek a piacot az adott időszakon belül a hatékony verseny irányába mozdítják. A piac dinamikáját elősegítheti például a technológiai fejlődés vagy a termékek és a piacok konvergenciája, amelyek a különböző termékpiacokon működő szereplőket versenyhelyzetbe kényszeríthetik egymással. Ugyanez lehet a helyzet azokon az árrugalmas keresletű piacokon is, amelyeken korlátozott számú – de elegendő – eltérő költségstruktúrájú vállalat van jelen. Azokon a piacokon, amelyek általában lehetővé teszik a versenytársaknak, hogy kínálatukat bármely árnövekedésre reagálva nagyon gyorsan növeljék, kapacitásfelesleg is előállhat. Ilyen piacokon a piaci részesedések idővel változhatnak, és/vagy csökkenhetnek az árak. Gyorsan változó dinamikájú piacokon az elemzés időhorizontját kellő körültekintéssel kell megválasztani úgy, hogy tükrözze a lényeges piaci fejleményeket.

               (14)

               Az előzetes szabályozás alá vonandó piacok meghatározása annak vizsgálatától is függ, hogy a versenyjog elegendő-e az első két kritérium teljesítéséből fakadó piaci hiányosságok ellensúlyozásához. A versenyjogi beavatkozások valószínűleg nem elegendőek olyan esetekben, amikor a piaci hiányosságok ellensúlyozására bevezetett intézkedések túlságosan sok kritérium teljesítését követelik meg, illetőleg ha gyakori és/vagy sürgős beavatkozásokra van szükség.

               (15)

               A három kritérium alkalmazása nagy valószínűséggel csökkenti az elektronikus hírközlési ágazaton belül az olyan piacok számát, amelyekre előzetes szabályozási kötelezettségeket kell alkalmazni, és ezáltal hozzájárul a keretrendszer azon céljának eléréséhez, hogy a piaci verseny fejlődésével párhuzamosan az előzetes ágazatspecifikus szabályokat fokozatosan csökkenteni kell. A szóban forgó kritériumokat együttesen kell alkalmazni, vagyis ha egy piac a kritériumok valamelyikének nem felel meg, azt nem szabad előzetes szabályozás alá vonni.

               (16)

               Kiskereskedelmi szolgáltatásokra csak akkor kell szabályozást alkalmazni, ha a nemzeti szabályozó hatóságok úgy ítélik meg, hogy a kapcsolódó nagykereskedelmi piacra vonatkozó intézkedések vagy a közvetítőválasztásra, illetve a közvetítő-előválasztásra vonatkozó intézkedések nem biztosítanák a hatékony versenyt és a közérdekű célok elérését. A nagykereskedelmi piacon végrehajtott beavatkozásokon keresztül, ideértve az olyan intézkedéseket, amelyek hatással lehetnek a kiskereskedelmi piacokra is, az EGT-államok biztosítani tudják azt, hogy az értéklánc lehető legnagyobb része a hagyományos/általános versenyfolyamatok alapján működjön, és ezáltal a legjobb eredményeket lehessen biztosítani a végfelhasználók számára. Ez az ajánlás tehát elsősorban azon nagykereskedelmi piacok meghatározását ajánlja, amelyek megfelelő szabályozásán keresztül kezelni lehet azt a jelenséget, hogy a végfelhasználói piacokon nem alakul ki hatékony verseny. Ha egy nemzeti szabályozó hatóság bizonyítani tudja, hogy a nagykereskedelmi piacon végrehajtott beavatkozás sikertelen volt, akkor az érintett kiskereskedelmi piac előzetes szabályozás alá vonható, de kizárólag abban az esetben, ha a fent említett mindhárom kritérium teljesül.

               (17)

               Az Európai Bizottság 2007. december 17-én új ajánlást tett közzé a keretirányelv alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék- és szolgáltatáspiacokról (2007/879/EK) (6).

               (18)

               A Hatóság érintett piacokról szóló ajánlása felülvizsgálatához a Bizottság új ajánlása és az ajánlásához fűzött indokolásban megfogalmazott szempontjai szolgálnak kiindulópontul. A Hatóság a felülvizsgálati folyamat során azt a megközelítést követte, hogy a piaci fejlemények összehasonlítása során nem pusztán az egyes EFTA-tagállamok piaci helyzetét, hanem az EGT-re jellemző referenciaértéket is figyelembe kell venni.

               (19)

               Az EFTA-államokbeli piaci fejlemények, valamint a nyilvános konzultáció során kapott észrevételek és a Hatóság rendelkezésére álló egyéb információk alapján úgy tűnik, hogy a három EFTA-állam elektronikus hírközlési piaca általánosságban véve nem valószínű, hogy számottevőbb mértékben térne el az Európai Unió vagy az egész EGT piacainak átlagos működésétől, mint amekkora eltérés az egyes uniós államok hasonló piacai és az említett piacok átlagos működése között tapasztalható.

               (20)

               Az EGT-megállapodás célja „egy közös szabályokon és egyenlő versenyfeltételeken alapuló (…) dinamikus és homogén Európai Gazdasági Térség” létrehozása (7). A Hatóság e célkitűzés és a fentiek fényében a Bizottság ajánlásával összehangolt új ajánlást fogad el annak érdekében, hogy az EGT-beli elektronikus hírközlési piacok szereplői számára biztosítsa a jogbiztonságot és a közös keretszabályozás egységes alkalmazását. Ezért e rendeletben az előzetes szabályozás alá vonható piacok száma 18-ról 7-re csökken.

               (21)

               Az előzetes szabályozás alá vonható piacok számának csökkentése nem feltétlenül jelenti azt, hogy a kihagyott piacok hatékonyan versenyképesek volnának az EFTA-országok mindegyikében, továbbá hogy az előzetes szabályozás e piacok esetében többé ne is volna alkalmazható. A felülvizsgálati folyamat során a Hatósághoz érkezett hozzászólások szerint egyes piacok esetében indokolt lehet a szabályozás fenntartása.

               (22)

               A mellékletben szereplő piacok meghatározása a három kritérium alapján történt. Az ezen ajánlásban nem szereplő piacok esetében a nemzeti szabályozó hatóságoknak szintén az említett három kritérium vizsgálata alapján kell elemzést végezniük. A 2004. július 14-i 194/04/COL ajánlás mellékletében szereplő azon piacok esetében, amelyeket ezen ajánlás melléklete nem tartalmaz, a nemzeti szabályozó hatóságoknak rendelkezniük kell azzal a jogkörrel, hogy végrehajtsák a három kritérium elemzését annak érdekében, hogy a nemzeti körülmények figyelembevétele mellett eldönthessék, hogy az adott piac továbbra is igényel-e előzetes szabályozást. Az ezen ajánlás mellékletében szereplő piacok esetében ha a nemzeti szabályozó hatóságok megállapítják, hogy az adott piac nem teljesíti a három kritériumot, akkor dönthetnek úgy, hogy nem hajtanak végre piacelemzést. A nemzeti szabályozó hatóságok az ezen ajánlásban szereplőktől eltérő piacokat is meghatározhatnak, feltéve, hogy betartják a keretirányelv 7. cikkében foglaltakat. Bármely, a keretirányelv (38) preambulumbekezdése értelmében az EFTA-államok közötti kereskedelmet érintő intézkedéstervezet bejelentésének elmulasztása a szóban forgó állam ellen indított jogsértési eljárást vonhat maga után. Az ezen ajánlásban szereplőktől eltérő piacok meghatározásának a közösségi versenyjog alkalmazásában az érintett piac meghatározásáról szóló hatósági közleményben lefektetett EGT versenyjogi alapelveken kell alapulnia (8), összhangban kell lennie a piacelemzésről és a jelentős piaci erő meghatározásáról szóló hatósági iránymutatással, valamint meg kell felelnie a fenti három kritériumnak.

               (23)

               Az, hogy ezen ajánlás meghatározza azokat a termék- és szolgáltatáspiacokat, amelyek esetében előzetes szabályozás alkalmazható, nem jelenti azt, hogy valóban mindig alkalmazni is kell előzetes szabályozást, sem pedig azt, hogy e piacokra alkalmazni kellene a különös irányelvekben lefektetett szabályozási kötelezettségek valamelyikét. Nem alkalmazható különösen szabályozás, illetőleg a szabályozást meg kell szüntetni, ha ezeken a piacokon szabályozás nélkül is hatékony verseny tapasztalható, azaz ha egyik piaci szereplő sem rendelkezik a keretirányelv 14. cikke értelmében jelentős piaci erővel. A jogszabályi kötelezettségek legyenek megfelelőek, vonatkozzanak a meghatározott problémára, legyenek a keretirányelvben rögzített célkitűzések tükrében arányosak és indokoltak, különösen a tekintetben, hogy biztosítsák a felhasználóknak az elérhető legnagyobb előnyöket, biztosítsák azt, hogy a verseny torzulásoktól és korlátozásoktól mentes legyen, ösztönözzék a hatékony infrastrukturális beruházásokat, az innovációt, valamint a rádiófrekvenciák és számozási erőforrások hatékony felhasználását és az azokkal való hatékony gazdálkodást.

               (24)

               A piacok jelen ajánlásban való meghatározása nem érinti azon piacokat, amelyekre a versenyjog speciális esetei vonatkoznak. Az előzetes szabályozás tárgyi hatálya továbbá nem érinti azon tevékenységek körét, amelyek a versenyjog alapján vizsgálhatók.

               (25)

               Erről az ajánlásról a Bizottság nyilvános konzultációt tartott, továbbá konzultált az EFTA-államok nemzeti szabályozó hatóságaival és egyéb nemzeti hatóságaival.

               (26)

               Ez az ajánlás a keretirányelv alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék- és szolgáltatáspiacokról szóló 2007/879/EK bizottsági ajánlás indoklása fényében értelmezendő. Az indokolás többek között tartalmazza az ajánlásban meghatározott piacok vonatkozásában végbemenő technológiai változások leírását,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               A nemzeti szabályozó hatóságok az érintett piacok az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5 cl. bekezdésében hivatkozott jogszabály, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvébe átvett és a megállapodás XI. mellékletében ágazati kiigazításokkal módosított változata 15. cikke (3) bekezdésével összhangban történő meghatározása során elemezzék az e rendelet mellékletben felsorolt termék- és szolgáltatáspiacokat.

               2.

               A mellékletben nem szereplő piacok meghatározásakor a nemzeti szabályozó hatóságok biztosítsák, hogy mindhárom alábbi kritérium teljesüljön:

                           a)

                           Jelentős mértékű és állandó belépési korlátok vannak. Ezek a korlátok lehetnek strukturális, illetve jogi vagy szabályozási jellegűek.

                           b)

                           Olyan a piac szerkezete, hogy az adott időszakon belül nem várható a hatékony verseny feltételeinek kialakulása. E kritérium alkalmazása során meg kell vizsgálni, hogy a belépési korlát ellenére milyenek a versenyfeltételek.

                           c)

                           Az érintett piac hiányosságai kizárólag versenyjogi eszközök alkalmazásával nem lennének megfelelő mértékben ellensúlyozhatók.

               3.

               Ez az ajánlás nem érinti azokat a piacmeghatározásokat, piacelemzési eredményeket és szabályozási kötelezettségeket, amelyeket a nemzeti szabályozó hatóságok ezen ajánlás elfogadását megelőzően, az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5 cl. bekezdésében hivatkozott jogszabály (az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv) EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvébe átvett és a megállapodás XI. mellékletében ágazati kiigazításokkal módosított változatának 15. cikke (3) bekezdése, illetve 16. cikke alapján fogadtak el.

               4.

               Jelen ajánlás címzettjei az EFTA-államok.

      Kelt Brüsszelben, 2008. november 5-én.

            az EFTA Felügyeleti Hatóság részéről

         Per SANDERUD

            elnök

         Kurt JAEGER

            testületi tag

      (1)  A továbbiakban: EGT-megállapodás.

      (2)  HL L 108., 2002.4.24., 33. o. A 717/2007/EK rendelettel (HL L 171., 2007.6.29., 32. o.) módosított irányelv. A továbbiakban: keretirányelv.

      (3)  Az EFTA Felügyeleti Hatóság 2004. július 14-i ajánlása az elektronikus hírközlés ágazatának az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásba átvett, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben foglaltak alapján előzetes rendelettel történő szabályozás alá eső érintett termék- és szolgáltatáspiacairól (HL L 113., 2006.4.27., 18. o. és a HL L 21. sz. EGT-kiegészítése, 2006.4.27., 33. o.). A 194/04/COL határozattal elfogadva.

      (4)  Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL L 108., 2002.4.24., 51. o.), ahogyan azt az EGT Vegyes Bizottság 11/2004 határozata az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5 cm. pontjába illesztette (HL L 116., 2004.4.22., 60. o. és a HL L 20. sz. EGT-kiegészítése, 2004.4.22., 14. o.).

      (5)  Az EFTA Felügyeleti Hatóság iránymutatásai (2004. július 14.) a piacelemzésről és a jelentős piaci erő felméréséről az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás XI. mellékletében (HL C 101., 2006.4.27., 1. o.) és a HL L 21. sz. EGT-kiegészítésében (2006.4.27., 1. o.) említett elektronikus hírközlő hálózatokra és elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vonatkozó keretszabályozás alapján.

      (6)  HL L 344., 2007.12.28., 65. o.

      (7)  Az EGT-megállapodás negyedik preambulumbekezdése.

      (8)  Az EFTA Felügyeleti Hatóság 46/98/COL határozata (1998. március 4.) két közlemény kibocsátásáról a versenyjog területén, az Európai Gazdasági Térségen (EGT) belüli versenyjog céljából az érintett piac fogalmának meghatározásáról, valamint az EGT-megállapodás 53. cikke (1) bekezdése hatálya alá nem tartozó kisebb jelentőségű megállapodásokról (HL L 200., 1998.7.16., 46. o., valamint a HL L 28. EGT-kiegészítése, 1998.7.16., 1. o.).

      MELLÉKLET

         Kiskereskedelmi piac

                  1.

                  Lakossági és nem lakossági felhasználók nyilvános telefonhálózathoz való helyhez kötött hozzáférése.

         Nagykereskedelmi piac

                  2.

                  Helyhez kötött híváskezdeményezés nyilvános telefonhálózatból.
                  Ezen ajánlás alkalmazásában a híváskezdeményezés magában foglalja a helyi hívástovábbítást, és úgy kell meghatározni, hogy nemzeti szinten összhangban legyen a helyhez kötött nyilvános telefonhálózaton nyújtott tranzitszolgáltatások és hívásvégződtetések piaca számára kijelölt határokkal.

                  3.

                  Helyhez kötött hívásvégződtetés nyilvános telefonhálózatokból.
                  Ezen ajánlás alkalmazásában a hívásvégződtetés magában foglalja a helyi hívástovábbítást, és úgy kell meghatározni, hogy nemzeti szinten összhangban legyen a helyhez kötött nyilvános telefonhálózaton nyújtott híváskezdeményezések és tranzitszolgáltatások piaca számára kijelölt határokkal.

                  4.

                  A hálózati infrastruktúrához való helyhez kötött nagykereskedői (fizikai) hozzáférés (beleértve az osztott vagy a teljesen átengedett hozzáférést).

                  5.

                  Nagykereskedői széles sávú hozzáférés.
                  Ez a piac nem fizikai, más néven virtuális hálózati hozzáférést foglal magában, beleértve a „bitfolyam”-hozzáférést. Ez a piac a fentiekben meghatározott 4. számú piaccal lefedett fizikai hozzáférésnél lejjebb helyezkedik el, mivel a nagykereskedői széles sávú hozzáférés ezen input más elemekkel való kombinációjából hozható létre.

                  6.

                  Nagykereskedői bérelt vonalak végződtető szakaszainak piaca, a bérelt vagy külön vonalas kapacitás biztosításához használt technológiától függetlenül.

                  7.

                  Beszédcélú hívás végződtetése nyilvános mobilhálózatokban.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
             EURÓPAI BIZOTTSÁG
                                             Brüsszel, 2011.6.7.
                                             SEC(2011) 810 végleges
                                    Ajánlás
                          A TANÁCS AJÁNLÁSA
              Olaszország 2011. évi nemzeti reformprogramjáról
és az Olaszország 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási
                   programjáról szóló tanácsi véleményről
                          {SEC(2011) 720 végleges}
 ---pagebreak---                                                       Ajánlás
                                             A TANÁCS AJÁNLÁSA
                             Olaszország 2011. évi nemzeti reformprogramjáról
        és az Olaszország 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási
                                       programjáról szóló tanácsi véleményről
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
   bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
   felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre1 és
   különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására2,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:
   (1)     Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta az Európai Bizottság „Európa
           2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló
           javaslatát, amely stratégia a gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a
           kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak
           érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség
           területén rejlő lehetőségeit.
   (2)     A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira
           vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én
           pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról
           szóló határozatot3, amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A
           tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban
           vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.
   1
           HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
   2
           HL C [...]., [...], [...]. o.
   3
           A 2011. évre érvényben tartotta a Tanács 2011. május 19-i 2011/308/EU határozata.
HU                                                       2                                          HU
 ---pagebreak---    (3) A Bizottság 2011. január 12-én elfogadta az első éves növekedési jelentést, amely az
       Európa 2020 stratégiára épülve az EU-ban követett gazdasági kormányzás új
       ciklusának kezdetét jelenti, és elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai
       koordináció első európai szemeszterét.
   (4) Az Európai Tanács 2011. március 25-én (a Tanács 2011. február 15-i és március 7-i
       következtetéseivel összhangban és a Bizottság éves növekedési jelentésének fényében)
       jóváhagyta a költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok prioritásait.
       Hangsúlyozta, hogy elsőbbséget élvez majd a költségvetések megszilárdítása, a
       költségvetési fenntarthatóság helyreállítása és a munkanélküliség munkaerő-piaci
       reformokkal való csökkentése, valamint az, hogy az Unió újabb erőfeszítéseket tegyen
       a növekedés felgyorsítása érdekében. Felszólította a tagállamokat, hogy ezeket a
       prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be stabilitási vagy
       konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba.
   (5) Az Európai Tanács 2011. március 25-én arra is felkérte az Euró Plusz Paktumban részt
       vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat
       stabilitási és konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba
       beépíthessék.
   (6) Olaszország 2011. május 6-án benyújtotta a 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó,
       2011. évi aktualizált stabilitási programját, valamint 2011. évi nemzeti
       reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program
       értékelésére egyidejűleg került sor.
   (7) Az olasz gazdaságot már jóval a jelenlegi globális gazdasági és pénzügyi válság előtt
       is strukturális gyengeségek jellemezték. 2001 és 2007 között a reál-GDP átlagos
       növekedése 1 % körül volt, azaz az euróövezeti átlag mindössze felét érte el, aminek
       oka elsősorban a termelékenység lassú növekedése volt. Mivel ezek a változások az
       ország egészét érintették, a régiók közötti jelentős gazdasági egyenlőtlenségek nem
       csökkentek. Bár a gazdaságot nem jellemezte nagy egyensúlyhiány a magánszektoron
       belül, azt komolyan érintette a globális válság. A kivitelek – majd azt követően a
       beruházások – terén tapasztalt visszaesés a reál-GDP jelentős, mintegy 7 %-os
       csökkenését eredményezte 2008 második negyedéve és 2009 második negyedéve
       között. A bruttó államadósság mértéke – az elmúlt évtizedben bekövetkezett tartós
       csökkenés után – 2010 végére 119 %-ra emelkedett, ami szintén a GDP jelentős
       visszaesését tükrözi. A foglalkoztatási ráta ennél jóval kisebb mértékben csökkent: azt
       a ledolgozott munkaórák csökkentésére irányuló, a kormány által támogatott program
       segítette, és így a munkanélküliségi ráta csak kis mértékben emelkedett 2008–2009-
       ben. A gazdaság az exporttevékenység által vezetve 2009 második felében lassan
       ugyan, de fellendülésnek indult. A munkaerő-piaci helyzet sérülékeny maradt 2010-
       ben, és a munkanélküliségi ráta az év végén 8,5 % körül stabilizálódott. Tekintettel az
       államadósság nagyon magas arányára, Olaszország a válság ideje alatt kellően
       megfontolt költségvetési politikát folytatott, és tartózkodott a jelentős fiskális ösztönző
       intézkedések vállalásától, és így az államháztartási hiányt 2009–2010-ben az
       euróövezeti átlag alatt tartotta.
   (8) Az 1466/97/EK tanácsi rendeletnek megfelelően az aktualizált stabilitási program
       értékelése alapján a Tanács véleménye szerint a programot alátámasztó
       makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A program előrejelzése szerint az
       államháztartási hiány 2012-ig a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alá
HU                                             3                                                   HU
 ---pagebreak---         csökken, méghozzá a kiadások további visszafogása, valamint az adózási morál
        javításának köszönhetően keletkező kiegészítő bevételek révén. A program a túlzott
        hiány megszüntetését követően a strukturális értelemben vett kiegyensúlyozott
        költségvetési egyenlegre vonatkozó középtávú célkitűzés megvalósítását vetíti előre a
        programidőszak végéig (2014), amit az elsődleges kiadások további korlátozására
        vonatkozó vállalás is alátámaszt. A program szerint az államadósság aránya 2011-ben
        lesz a legmagasabb, majd ezt követően az elsődleges többlet növekedésének
        megfelelően növekvő iramban csökkenni fog. A 2010–2012-es időszakra tervezett
        átlagos éves költségvetési erőfeszítés meghaladja a Tanács által a túlzott hiány esetén
        követendő eljárás keretében ajánlott, a GDP 0,5 %-át kitevő értéket, és a kiigazítás
        tervezett üteme 2012 után jóval meghaladja a Stabilitási és Növekedési Paktum
        rendelkezései szerinti mértéket. Ahhoz, hogy a tényleges hiány és adósság mértéke
        elérje a fenti szintet, a költségvetés szigorú végrehajtására van szükség, míg a program
        hitelességének növelése szempontjából további információk kellenek a tervezett
        konszolidációs intézkedésekkel kapcsolatban.
   (9)  Tekintettel a rendkívül magas, 2011-ben a GDP mintegy 120 %-át kitevő
        államadósságra, Olaszország számára kulcsfontosságú prioritást jelent a tartós és
        hiteles konszolidáció végrehajtása és a növekedés fokozására irányuló strukturális
        intézkedések elfogadása. A már elfogadott intézkedések teljes körű megvalósítása
        meghatározó a 2012-ig tartó időszak, az államháztartási hiányra vonatkozóan a
        stabilitási programban megállapított célkitűzések teljesítése és így a túlzott hiány
        2012-ig történő megszüntetése szempontjából. További fellépésre lesz szükség, ha
        például az adózási morál javítása miatt keletkező bevételek a költségvetésben
        tervezettnél alacsonyabb mértékűek lesznek, vagy ha nehézségek merülnek fel a
        tőkekiadások tervezett korlátozásának teljesítése során. A 2013–2014-es időszakra
        vonatkozóan az új hároméves költségvetési keret előírja, hogy a konszolidációs
        törekvéseket alátámasztó konkrét intézkedéseket 2011 októberéig kell elfogadni. Bár a
        költségvetési keret jelentősen megerősödött az elmúlt években, a kiadásokra
        vonatkozóan megállapított kötelező érvényű felső határok bevezetése és a
        költségvetési nyomon követés további javítása az összes államháztartási alszektorban a
        költségvetési fegyelem előmozdítását és a középtávú költségvetési stratégia
        hitelességének erősítését szolgálja.
   (10) Annak ellenére, hogy a válságot megelőző időszakban viszonylag jelentős volt a
        munkahelyteremtés mértéke, Olaszország munkaerőpiaca jelenleg szerkezeti
        gyengeségek jeleit mutatja. A határozatlan idejű szerződésekkel rendelkező
        munkavállalók nagyobb védelmet élveznek, mint a rövid időtartamú megbízással vagy
        ideiglenes szerződéssel foglalkoztatottak, különösen, ha önálló vállalkozóként vannak
        hivatalosan bejegyezve, viszont ténylegesen a szokványos beosztotti
        munkakapcsolatban dolgoznak. Az előzőek tekintetében a munkajog csak igen
        korlátozott számú esetben tesz lehetővé kollektív elbocsátást és gazdasági okok miatti
        elbocsátást. Ugyanakkor nem minden, munkáját elveszítő munkavállaló részesül
        megfelelő jövedelemtámogatásban, mivel a munkaerőpiac szegmentációján túl a
        munkanélküli ellátások rendszere is töredezett. A munkanélküliség szintje a 25 év
        alattiaknál 2010-ben elérte a 27,8 %-ot, és az országon belüli eloszlás egyenlőtlen volt:
        a déli régiókban élő fiatalok munkanélkülisége kétszerese volt az északi régiókban élő
        társaikénál. Nem kap kellő hangsúlyt a gyakorlati és szakképzés szerepe. Bár nagyon
        hasznos és fontos lenne, jelenleg nincs a szakismeret igazolására és a szakmai és
        képzési követelmények elfogadására szolgáló olyan egységes rendszer, amelyet az
HU                                                 4                                              HU
 ---pagebreak---         országban mindenütt elismernének, ami Olaszország egészében negatívan befolyásolja
        a munkavállalók mobilitását és a foglalkoztatási lehetőségeket. Lenne még mit tenni a
        foglalkoztatási szolgáltatások hatékonyságának növelése érdekében, különösen
        azokban a régiókban, ahol magas a munkanélküliség szintje. Emellett Olaszországban
        tekintélyes mértéket ölt a be nem jelentett munkavégzés.
   (11) Kiemelt jelentősége van a bérszabályozás termelékenységnövekedéssel való
        összehangolásának tekintettel arra, hogy Olaszországnak az 1990-es évek óta a
        versenyképesség állandó gyengülésével kell szembenéznie. Ezzel összefüggésben a
        vállalati szintű bértárgyalások fontos szerepet játszhatnak, és segíthetnek a
        munkaerőpiac régiók közötti egyenlőtlenségeinek kezelésében. A bértárgyalási keret
        2009-es reformja többek között bevezette a nyitó klauzula (az országos szinten
        elfogadott ágazati bértől való eltérés) lehetőségét, azonban annak használata még nem
        terjedt el.
   (12) A nők foglalkoztatási rátája az egész országban több mint 20 százalékponttal a férfiaké
        mögött marad. A viszonylag alacsonyabb aktivitási és a magasabb munkanélküliségi
        ráta miatt a déli régiókban a 20 és 64 év közötti nők alig harmada volt foglalkoztatva
        2009-ben. A munkát terhelő olaszországi adók viszonylag magas szintje visszafogja a
        munkaerő-kínálatot, különösen az eltartott házastársak esetében, és hátrányosan
        befolyásolja a társaságok munkaerő-keresletét. A nemzeti reformprogram a nők
        foglalkoztatásának előmozdítása terén a 2010-ben elfogadott tervre támaszkodik,
        amelynek célja a munka és a családi élet összeegyeztethetőségére irányuló
        törekvéseknek a különböző kormányzati szintek közötti összehangolása. A kormány a
        magas munkanélküliségi rátával küzdő régiókban nemrég adóösztönzőt vezetett be a
        hátrányos helyzetű munkavállalókat alkalmazó vállalkozások számára, ideértve azokat
        a munkavállalókat, akik olyan ágazatban vagy szakmában dolgoznak, ahol kiemelten
        magas a nemek közötti egyensúlyhiány. A program emellett bejelenti az adórendszer
        reformját is, amelynek célja az adóteher fokozatos elmozdítása a munkáról a
        fogyasztás irányába, ami segítheti a foglalkoztatás növelését.
   (13) Az üzleti környezet javítására, és a közigazgatás teljesítményorientációjának és
        elszámoltathatóságának fokozására irányuló nem régi intézkedések ellenére az európai
        uniós szinthez képest még mindig költséges üzleti tevékenységet folytatni
        Olaszországban, különösen a déli régiókban. A termék- és szolgáltatási piacokon (és
        különösen a szakmai szolgáltatások terén) még számtalan jogszabályi és
        adminisztratív akadályt kell felszámolni. A versenykörnyezet és a fogyasztóvédelem
        támogatása érdekében 2009-ben jogszabályi eszközként bevezették az éves
        versenyjogi törvényt, annak elfogadására azonban még nem került sor. Az
        olaszországi üzleti környezet további gyengesége, hogy hosszasak a szerződések
        betartatására irányuló eljárások. A vállalkozásfejlesztés bankszektoron kívüli
        finanszírozása még mindig viszonylag ritka Olaszországban, különösen a kkv-k
        esetében. A sajáttőke-finanszírozás és a kockázati tőke továbbra is csak korlátozott
        szerepet játszanak annak ellenére, hogy jelentős potenciált jelentenek a társaságok
        méretének növelése, az új globális piacokra való kilépés, valamint a vállalatirányítás
        javítása terén.
   (14) A K+F-re fordított kiadások csak mérsékelten emelkedtek az elmúlt tíz évben.
        Következésképpen a K+F intenzitása továbbra is alacsony (a GDP körülbelül 1,27 %-
        át teszi ki), és jóval elmarad az uniós átlagtól (1,90 %). Ez a rés elsősorban az ipari
        kutatás alacsony szintjének a következménye, mivel az üzleti K+F intenzitása a GDP
HU                                               5                                              HU
 ---pagebreak---         0,64 %-a, szemben az EU-27 1,23 %-os átlagával. A kockázati tőke intenzitása
        ugyancsak alacsony szintű maradt. A nemzeti reformprogram számos intézkedést
        bemutat (köztük az egyetemek vagy közszektorbeli szervezetek által megvalósított
        kutatási projektekbe beruházó vállalkozásoknak nyújtott, időben korlátozott
        adókedvezményeket), de a K+F intenzitása vonatkozásában meghatározott, a GDP
        1,53 %-át kitevő célkitűzés csak alig haladja meg a jelenlegi szintet.
   (15) Olaszország a harmadik az EU kohéziós politikájához tartozó alapokból részesülő
        kedvezményezettek sorában: a 2007–2013 közötti időszakra a teljes uniós kohéziós
        politikai költségvetés mintegy 8 %-át ez az ország kapta. A programidőszak felénél az
        uniós alapokból ténylegesen igénybe vett előirányzatok aránya csak 16,8 %, és a déli
        konvergenciarégiók esetében ez a szám ennél jóval alacsonyabb.
   (16) Olaszország számos vállalást tett az Euró Plusz Paktum keretében4. A nemzeti
        reformprogram említ néhány nemrégen elfogadott intézkedést, és körvonalaz az
        államháztartás fenntarthatóságára, a pénzügyi stabilitásra, a versenyképesség
        előmozdítására, valamint a foglalkoztatás javítására vonatkozó jövőbeni
        reformterveket, amelyek összhangban vannak az Euró Plusz Paktum elveivel.
        Kifejezetten a Paktumra válaszul tett jelentős új vállalás a kormány azon szándéka,
        hogy alkotmánymódosítás révén javítsa a költségvetési fegyelmet. Sor került ezeknek
        az elemeknek az értékelésére és az ajánlásban való figyelembevételükre.
   (17) A Bizottság értékelte Olaszország stabilitási programját és nemzeti reformprogramját,
        valamint az Euró Plusz Paktum keretében tett vállalásait5. Figyelembe vette nemcsak a
        programok Olaszország fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája
        szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós
        szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy a jövőbeli nemzeti döntéseknél az
        uniós szempontok beépítésével kell megerősíteni az Európai Unió átfogó gazdasági
        kormányzását. Ennek fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy Olaszországnak a
        2011–2014 közötti időszakra szóló konszolidációs terve 2012-ig hiteles, ugyanakkor a
        2013–2014-es időszakra azt konkrét intézkedésekkel kell alátámasztani annak
        érdekében, hogy a nagyon magas államadósság tartósan csökkenő pályára kerüljön. A
        nemzeti reformprogram az Európa 2020 stratégia minden aspektusára kitérő
        kezdeményezések átfogó készletét vázolja, azonban további intézkedések szükségesek
        a régi keletű és a válság által súlyosbított strukturális gyengeségek kezeléséhez.
        Olaszország növekedésének és munkahely-teremtési potenciáljának fokozása,
        valamint a déli régiók felzárkózásának előmozdítása érdekében további intézkedéseket
        kell hozni 2011–2012-ben a munkaerőpiac működésének javítása, a szolgáltatási és
        termékpiacoknak a nagyobb verseny előtt való megnyitása, az üzleti környezet
        javítása, a kutatási és innovációs szakpolitika megerősítése, valamint az európai uniós
        kohéziós pénzeszközök gyorsabb és jobb felhasználása céljából.
   (18) Ezen értékelés fényében és figyelembe véve a 2010. június 2-i, az Európai Unió
        működéséről szóló szerződés 126. cikkének (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlást, a
        Tanács megvizsgálta Olaszország 2011. évi aktualizált stabilitási programját; arról
        alkotott véleményét6 az alábbi ajánlás, és különösen annak (1) pontja tükrözi.
   4
        Az Euró Plusz Paktum keretében tett vállalások részletei a SEC(2011) 720 dokumentumban olvashatók.
   5
        SEC(2011) 720.
   6
        Az 1466/97/EK rendelet 5. cikke (3) bekezdésének megfelelően.
HU                                                   6                                                     HU
 ---pagebreak---          Figyelembe véve az Európai Tanács 2011. március 25-i következtetéseit, a Tanács
         megvizsgálta Olaszország nemzeti reformprogramját,
   AJÁNLJA, HOGY Olaszország 2011–2012-ben tegyen intézkedéseket a következő
   pontoknak megfelelően:
   (1)     Hajtsa végre a tervezett költségvetési konszolidációt 2011-ben és 2012-ben a túlzott
           hiány megszüntetése érdekében. Fordítson minden vártnál jobb költségvetési
           eredményt a gyorsabb hiány- és adósságcsökkentésre, és álljon készen arra, hogy
           megakadályozza a túlköltekezéseket a költségvetés végrehajtása során. A 2013–2014
           közötti időszakra szóló célkitűzéseket 2011 októberéig támassza alá konkrét
           intézkedésekkel az új többéves költségvetési keretnek megfelelően. Erősítse meg a
           keretet azáltal, hogy kötelező érvényű felső határokat vezet be a kiadásokra
           vonatkozóan, és javítja a nyomon követést az összes államháztartási alszektorban.
   (2)     Hozzon intézkedéseket a munkaerő-piaci szegmentáció felszámolására a
           foglalkoztatásvédelmi jogszabályok egyes szempontjainak felülvizsgálata, valamint a
           munkanélküli ellátások jelenleg töredezett rendszerének átfogó reformja révén.
           Fokozza a be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelem terén tett erőfeszítéseket.
           Emellett tegyen lépéseket a nők jelentősebb munkaerő-piaci részvételének
           előmozdítása érdekében azáltal, hogy az ország egész területén növeli a
           gyermekgondozási létesítmények rendelkezésre állását, és költségvetési szempontból
           semleges pénzügyi ösztönzést nyújt a második keresők számára a
           munkavállalásához.
   (3)     A kollektív bértárgyalási keret reformját megvalósító 2009. évi törvény alapján és a
           szociális partnerekkel a nemzeti gyakorlatnak megfelelően konzultálva tegyen
           lépéseket annak érdekében, hogy a bérnövekedés jobban tükrözze a termelékenység
           alakulását, valamint a helyi és vállalati szintű feltételeket.
   (4)     Hozzon intézkedéseket a szolgáltatási ágazat további verseny előtti megnyitása
           érdekében, különösen a szakmai szolgáltatások terén. A versenyhivatal ajánlásainak
           figyelembevétele mellett 2011-ben fogadja el az éves versenyjogi törvényt. Rövidítse
           le a szerződések betartatására irányuló eljárások időtartamát. Tegyen lépéseket annak
           érdekében, hogy a jogszabályi korlátok felszámolása és a költségek csökkentése
           révén előmozdítsa a kkv-k hozzáférését a tőkepiacokhoz.
   (5)     Javítsa a magánszektorbeli beruházás kereteit a kutatás és fejlesztés terén azáltal,
           hogy kiterjeszti a jelenlegi költségvetési ösztönzőket, javítja a kockázati tőke
           feltételeit, és támogatja az innovatív közbeszerzési rendszereket.
HU                                                 7                                             HU
 ---pagebreak---    (6)     Tegyen lépéseket a kohéziós politikához tartozó alapokból társfinanszírozott,
           növekedést ösztönző kiadások felgyorsítása érdekében, azért hogy csökkentse a
           régiók között állandó jelleggel fennálló egyenlőtlenségeket az adminisztratív
           kapacitás és a politikai kormányzás javítása révén. Teljesítse a nemzeti stratégiai
           referenciakeret keretében a források összege és a kiadások minősége tekintetében tett
           vállalásait.
   Kelt Brüsszelben,
                                              a Tanács részéről
                                              az elnök
HU                                               8                                               HU


title: 2004/787/EK: A Bizottság ajánlása (2004. október 4.) az 1830/2003/EK rendelettel összefüggésben a géntechnológiával módosított szervezetek és a géntechnológiával módosított szervezetekből előállított anyagok vagy ezen termékekből történő mintavételre és kimutatásra vonatkozó technikai iránymutatásrólEGT vonatkozású szöveg

text:
               24.11.2004

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 348/18

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2004. október 4.)
   az 1830/2003/EK rendelettel összefüggésben a géntechnológiával módosított szervezetek és a géntechnológiával módosított szervezetekből előállított anyagok vagy ezen termékekből történő mintavételre és kimutatásra vonatkozó technikai iránymutatásról
   (EGT vonatkozású szöveg)
   (2004/787/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikke második bekezdésére,
   mivel:

               (1)

               A géntechnológiával módosított szervezetek nyomon követhetőségéről és címkézéséről és a géntechnológiával módosított szervezetekből előállított élelmiszer- és takarmánytermékek nyomon követhetőségéről, valamint a 2001/18/EK irányelv módosításáról szóló, 2003. szeptember 22-i 1830/2003/EK európai parlamenti és a tanácsi rendelet (1) létrehoz egy rendszert a géntechnológiával módosított szervezeteket tartalmazó vagy azokból álló termékek, a továbbiakban „GMO-k”, vagy a GMO-kból előállított élelmiszer- és takarmánytermékek forgalmazásának összes szakaszában a piaci szereplők közötti információátadás és -megőrzés céljából, de nem írja elő a piaci szereplők számára a GMO-k vagy a GMO-kból előállított anyagok jelenlétére vonatkozó mintavételt és vizsgálatot a forgalmazás összes szakaszában.

               (2)

               Az 1830/2003/EK rendelet 9. cikkének (1) bekezdése szerint azonban a tagállamok kötelesek biztosítani azt, hogy ellenőrzéseket és egyéb felügyeleti intézkedéseket, beleértve (minőségi és mennyiségi) mintaellenőrzéseket és -vizsgálatokat hajtsanak végre az említett rendelet betartásának biztosítása céljából.

               (3)

               E felügyeleti és ellenőrzési intézkedések koordinált megközelítésének elősegítése céljából az 1830/2003/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése előírja azt, hogy létre kell hozni a GMO-k és a GMO-kból előállított élelmiszer- és takarmány-alapanyagok mintavételére és ellenőrzésére vonatkozó technikai iránymutatást.

               (4)

               Ez az iránymutatás azokra a termékekre terjed ki, amelyek már forgalmazási engedélyt kaptak, de a 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) 4. cikkének (5) bekezdése sérelme nélkül a GMO-k tekintetében nincsenek engedélyezve az Európai Unióban.

               (5)

               A mintavételt és a kimutatást megfelelő tudományos és statisztikai jegyzőkönyvek alkalmazásával kell végrehajtani a GMO-k vagy a GMO-kból előállított anyagok kimutatási megbízhatósága megfelelő szintjének elérése céljából.

               (6)

               Az iránymutatás kialakítása során a 2001/18/EK irányelv 30. cikke értelmében létrehozott bizottsággal megtörtént a konzultáció, és figyelembe vették az illetékes nemzeti hatóságok, az Élelmiszerlánc- és Állat-egészségügyi Állandó Bizottság, valamint a közösségi referencialaboratórium által végzett munkát.

               (7)

               Amennyiben nem GM vetőmag vagy egyéb növényiszaporítóanyag-tételek szükségesek a géntechnológiával módosított vetőmagok vagy egyéb növényi szaporítóanyagok véletlenszerű vagy technikailag elkerülhetetlen jelenlétére vonatkozó szabályok betartásához, akkor létre kell hozni egy, a géntechnológiával módosított vetőmagokra és egyéb növényi szaporítóanyagok jelenlétének kimutatását szolgáló mintavételre és ellenőrzésre vonatkozó, jogilag kötelező jegyzőkönyvet a géntechnológiával módosított vetőmagok vagy egyéb növényi szaporítóanyagok külön jogi szabályozásának keretein belül; ezáltal ahol szükséges, az említett jegyzőkönyvben előírt elemek alapul szolgálnak azon egyéb GM terményfajok mintavételéhez és ellenőrzéséhez, amelyekre nem vonatkoznak a fent említett jogszabályok,

         A KÖVETKEZŐKET AJÁNLJA:
   I.   ÁLTALÁNOS ALAPELVEK

               1.

               Az 1830/2003/EK rendelet 9. cikke (1) bekezdése előírásainak betartása céljából a tagállamoknak figyelembe kell venniük:

                           a)

                           a piaci szereplőknek a vonatkozó jogszabályok betartásával kapcsolatos korábbi feljegyzéseit;

                           b)

                           a piaci szereplők által már végrehajtott ellenőrzések megbízhatóságát;

                           c)

                           azokat a helyzeteket, amikor nem teljesítés gyanúja merült fel;

                           d)

                           az elérni kívánt specifikus célokkal arányos eszközök alkalmazását, különös figyelemmel a megszerzett tapasztalatokra;

                           e)

                           a heterogenitás fokát és az ellátási lánc azon pontját, ahol a vizsgálatot végrehajtják.

               2.

               Előzetes figyelmeztetés nélküli hatósági ellenőrzéseket kell végrehajtani azon esetek kivételével, ahol szükséges a piaci szereplő előzetes értesítése.

               3.

               Hatósági ellenőrzéseket kell végrehajtani azon termékek előállításának, feldolgozásának, tárolásának és forgalmazásának bármely szakaszában, amelyek GMO-kat tartalmaznak vagy tartalmazhatnak, illetve a GMO-kból előállított élelmiszerek és takarmányok esetében, beleértve az importálás helyszínét (3).

               4.

               A hatósági ellenőrzések nem tehetnek különbséget a Közösségen kívüli exportra szánt termékek és a Közösségen belüli forgalmazásra szánt termékek között.

               5.

               A mintavétel és vizsgálat alá eső termékek piaci szereplői jogosultak egy második szakvélemény kérése céljából fellebbezni. A hatóságok elegendő számú mintát kötelesek gyűjteni a végrehajtatási és döntési célokra, hogy garantálják a piaci szereplők fellebbezési jogát és a második szakvélemény beszerzését, amint azt a nemzeti jogszabályok előírják.

               6.

               Az ezen ajánlásban szereplő mintavételi stratégiáktól eltérő stratégiák is alkalmazhatók.

               7.

               Az ezen ajánlásban szereplő vizsgálati stratégiáktól eltérő stratégiák is alkalmazhatók, feltéve hogy ezeket a módszereket jóváhagyta az 1829/2003/EK rendelet szerint létrehozott közösségi referencialaboratórium.

               8.

               Az EU jogi szabályozásában az élelmiszer-, takarmány- és egyéb ellenőrzésekre vonatkozóan meghatározott külön előírások és különösen a takarmányozás hatósági ellenőrzésének megszervezésért szabályozó elvek megállapításáról szóló 95/53/EK irányelv, a takarmányok hatósági ellenőrzésénél alkalmazandó közösségi mintavételi és elemzési módszerek bevezetéséről szóló 70/373/EGK irányelv, az élelmiszerek hatósági ellenőrzéséről szóló 89/397/EGK irányelv és az élelmiszerek hatósági ellenőrzésével kapcsolatos további intézkedésekről szóló 93/99/EGK irányelv sérelme nélkül a tagállamoknak biztosítaniuk kell azt, hogy a hatósági ellenőrzések végrehajtásra kerüljenek az 1830/2003/EK rendelet céljainak elérése céljából.

         II.   MEGHATÁROZÁSOK

               a)

               A tétel egy elkülöníthető és pontosan meghatározott anyagmennyiséget jelent.
               A következő meghatározások figyelembe veszik a tételt alkotó anyag típusát, és összhangban vannak a 6644 és 13690 ISTA-, ISO-szabványokkal és a FAO-szabvánnyal (növény-egészségügyi normák nemzetközi előírásai):
               Vetőmagtétel: meghatározott mennyiségű vetőmag, amely fizikailag azonosítható és egységes, ami nem haladja meg a vetőmag-irányelvekben meghatározott maximális tételméretet és egy szállítmány egészét vagy egy részét képezi.
               Egyéb növényiszaporítóanyag-tétel: az összetételének homogenitása, a származása stb. által azonosítható egyetlen áru egységeinek száma, amely nem haladja meg az egyéb növényi szaporítóanyagokra vonatkozó jogszabályokban meghatározott maximális tételnagyságot, és egy szállítmány egészét vagy egy részét képezi.
               Élelmiszer- és takarmánytétel: az egy alkalommal elküldött vagy átvett termék mennyisége, amelyre egy külön szerződés vagy szállítási okmány vonatkozik.

               b)

                  Egyedi minta: a tétel teljes mélységében az egyes külön mintavételi pontokon (statikus mintavétel), vagy a termékáramból egy meghatározott időszak alatt vett (ömlesztettáru-mintavétel) kis, egyforma termékmennyiség.

               c)

                  Eltett egyedi minta: a további elemzés céljából meghatározott ideig megtartott növekményminta.

               d)

                  Nyers minta: az egy adott tételből vett növekmények egyesítése és összekeverése által nyert termékmennyiség.

               e)

                  Laboratóriumi minta: a nyers mintából laboratóriumi ellenőrzés és vizsgálat céljára kivett termékmennyiség.

               f)

                  Analitikai minta: homogenizált laboratóriumi minta, amely vagy az egész laboratóriumi mintából, vagy pedig annak egy reprezentatív részéből áll.

               g)

                  Ellenminta: végrehajtási vagy szakvéleményezési célokra meghatározott ideig megtartott minta.

               h)

                  GM-DNS százalékarány: a GM-DNS másolatok számának százalékaránya a fél kromoszómaszámú (haploid) genomokra vonatkozóan kiszámított cél-taxon specifikus DNS másolatok számához viszonyítva.

         III.   A MINTAVÉTELI JEGYZŐKÖNYVEK ALAPELVEI

               1.

               A tagállamoknak figyelembe kell venniük a GMO-kból álló, azokat tartalmazó vagy azokból előállított termékek mintavételi jegyzőkönyveire vonatkozó iránymutatást, amikor azt ellenőrzik és vizsgálják, hogy a piaci szereplők betartják-e az 1830/2003/EK rendelet 4. és 5. cikkét.

               2.

               Az 1829/2003/EK rendelet szerint létrehozott közösségi referencialaboratórium és a nemzeti szinten a GMO Laboratóriumok Európai Hálózatába (a továbbiakban „ENGL”) kijelölt laboratóriumok további iránymutatást és segítséget nyújtanak az ezen ajánlás hatáskörébe tartozó mintavételi módszerekre vonatkozóan.

               3.

               Harmonizált mintavételi eljárásokat kell alkalmazni a GMO-k jelenlétének becslése céljából. Ezeket az eljárásokat kell alkalmazni a vetőmagok és az egyéb növényi szaporítóanyagok, az élelmiszerek, a takarmányok és a mezőgazdasági árutételek esetében.

               4.

               A következő mintavételi eljárások annak biztosítása céljából kerülnek meghatározásra, hogy a begyűjtött és elemzett minták reprezentatívak legyenek a vizsgált áruk különböző fajtái esetében. Mivel a vetőmagtételekben lévő GM vetőmagok és egyéb növényi szaporítóanyagok jelenlétére vonatkozó mintavételi jegyzőkönyveket a vetőmagokra vagy egyéb szaporítóanyagokra vonatkozó külön jogszabályok szerint kell létrehozni, az ömlesztett áruk és az élelmiszer- és takarmánytermékek mintavételi stratégiái külön szekciókban kezelik, amelyek figyelembe veszik az áruspecifikus tulajdonságokat.

         IV.   MINTAVÉTELI JEGYZŐKÖNYVEK
   1.   Vetőmag- és egyéb növényiszaporítóanyag-tételek mintavétele
   Ez a szakasz a genetikailag módosított vetőmagoknak és egyéb növényi szaporítóanyagoknak a nem GM fajták vagy klónok vetőmag és egyéb növényi szaporítóanyag tételeiből történő kimutatásával, valamint egy GM fajta vagy klón vetőmag vagy egyéb növényi szaporítóanyag tétele esetében a megadottól eltérő transzformációs eseményből származó GM vetőmagoknak vagy egyéb növényi szaporítóanyagoknak a kimutatásával foglalkozik.
   A mintákat az érvényes nemzetközi módszerek szerint kell venni, és ahol releváns, ott a 66/401/EGK, 66/402/EGK, 68/193/EGK, 92/34/EGK, 98/56/EGK, 1999/105/EK, 2002/54/EK, 2002/55/EK, 2002/56/EK és 2002/57/EK tanácsi irányelvekben meghatározott tételnagyságokból. A vetőmagok és egyéb növényi szaporítóanyagok mintavételi módszerei általános alapelveinek összhangban kell lenniük a Nemzetközi Vetőmagvizsgáló Szövetség (ISTA) szabályaival és a kapcsolódó ISTA Vetőmag-mintavételi kézikönyvvel.
   A vetőmagok és egyéb növényi szaporítóanyagok esetében alkalmazandó mintavételi és vizsgálati rendszereknek a statisztikai kockázatokra vonatkozóan meg kell felelniük a vetőmagokról és egyéb növényi szaporítóanyagokról szóló külön jogszabályokban meghatározott előírásoknak. A vetőmag- vagy egyéb növényiszaporítóanyag-tétel minőségi szintje és kapcsolódó statisztikai bizonytalansága a GMO-kra vonatkozó határértékekkel összefüggésben van meghatározva, és a GM-DNS másolatok számának a haploid genomokra vonatkozóan kiszámított cél-taxon specifikus DNS másolatok számához viszonyított százalékarányára vonatkoznak.
   2.   Mintavétel ömlesztett mezőgazdasági árukból
   A mintavételi jegyzőkönyv egy két lépésből álló eljáráson alapul, amely szükség esetén lehetővé teszi a GMO-jelenlétszintek becslését, azok szórásként kifejezett kapcsolódó bizonytalanságával együtt, a GMO-k lehetséges heterogenitásának bármiféle feltételezése nélkül.
   A szórás becslésének lehetővé tétele céljából az első alkalommal egy nyers mintát kell venni, és az ebből származó analitikai mintát elemezni kell a GM anyagok jelenlétének kimutatása céljából. Amennyiben a kapott analitikai eredmény közel van a megállapított határértékhez (a határérték értékének ± 50 %-a), akkor javasolt az eltett egyedi minták elemzése a kapcsolódó bizonytalanság mérésére.
   A következő dokumentumokat kell figyelembe venni:

               a)

               ISO 6644 szabvány (2002);

               b)

               ISO 13690 szabvány (1999);

               c)

               ISO 5725 szabvány (1994);

               d)

               ISO 2859 szabvány (1985);

               e)

               ISO 542 szabvány (1990).

         2.1.   Mintavétel ömlesztett mezőgazdasági áruk tételeiből
   Ajánlott, hogy az ömlesztett áruk (gabonák, olajos magvak) mintavétele az ISO 6644 és ISO 13690 szabványokban leírt általános alapelvek és mintavételi módszerek alkalmazásával történjen. Áramló áruk esetében az ISO 6644 szabvány szerint meg kell határozni a mintavételi időszakot, úgymint: a teljes kirakodási idő/az egyedi minták száma. Statikus mintavétel esetén az egyedi mintákat meghatározott mintavételi pontokon kell begyűjteni. Ezeknek a mintavételi pontoknak egységesen kell eloszlaniuk a tétel mennyiségében az ISO 13690 szabványban leírt irányelvek szerint. Az egyedi minták vagy mintavételi pontok száma (ahol a nyers minta kialakítására szolgáló egyedi mintákat és az eltett egyedi mintákat veszik) a tétel nagysága szerint kerül meghatározásra a következők szerint:

               Tételnagyság tonnában

               A nyers minta nagysága kg-ban

               Az egyedi minták száma

               ≤ 50

               5

               10

               100

               10

               20

               250

               25

               50

               ≥ 500

               50

               100

         Az 50 és 500 tonna közötti tételek esetében a nyers minta méretének a teljes tétel nagyságának 0,01 %-át kell kitennie. Az 50 tonnásnál kisebb tételek esetében a nyers mintának 5 kg-osnak kell lennie. Az 500 tonnásnál nagyobb tételek esetében a nyers mintának 50 kg-osnak kell lennie. Minden egyes mintavételi időszakban (szisztematikus mintavétel) vagy mintavételi ponton (statikus mintavétel) egy 1 kg nagyságú egyedi mintát kell venni és két 0,5 kg-os részre kell osztani: az egyiket a nyers minta kialakítására kell felhasználni, a másikat pedig eltett egyedi mintaként tárolni kell.
   A gabonáknál nagyobb anyagok (pl. gyümölcsök, rizómák, burgonya) mintavételét az ISO 2859 szabvány szerint kell végrehajtani. Az olajos magvak mintavételét az ISO 542 szabvány szerint kell végrehajtani.
   2.2.   Az analitikai minták elkészítésének protokollja
   A költségek minimalizálása és az előzetesen meghatározott elfogadhatósági szintek szerinti statisztikai teljesítmény maximalizálása céljából egy többlépéses protokoll javasolt.
   Először a 2.1. alszakasz szerint gyűjtött egyedi minták az ISO 13690 és az ISO 6644 szabványok szerint összeöntésre és alaposan összekeverésre kerülnek az ISO-szabványokban leírt eljárások szerint a nyers minta kialakítása céljából.
   A nyers mintát kell használni egy analitikai minta elkészítésére az ISO 13690 és ISO 6644 szabványok szerint és ezt kell elemezni a GMO-k jelenlétére vonatkozóan az „analitikai vizsgálati protokollok/vizsgálati módszerek” szerint, amint az V. szakaszban le van írva. Ha az elemzés eredménye közel esik a megállapított határértékhez (a határérték értékének ± 50 %-a), akkor a társult bizonytalanság becslése válhat szükségessé (a 2.3. cikkben előre meg van adva az e bizonytalanság becslésére szolgáló protokoll).
   2.3.   A bizonytalanság becslésére szolgáló protokoll
   Ha húsz vagy annál kevesebb eltett egyedi minta van, mint például a kisebb tételek esetében, akkor az összes mintát egyedileg elemezni kell és egy, a címkézésre vonatkozó döntést kell hozni.
   Ha több mint húsz egyedi minta van, akkor véletlenszerűen ki kell választani húsz mintát, és elemezni kell azokat a GMO-k jelenlétére vonatkozóan. Ennek a húsz egyedi mintának az analitikai eredményeit kell felhasználni a tétel GMO-tartalmának és annak szórásban kifejezett társult bizonytalanságának becslésére. Ha a húsz minta analízisével járó bizonytalanság elfogadható, akkor nem szükséges a megmaradó eltett egyedi minták további elemzése. Ezzel szemben, ha a társuló bizonytalanság nem elfogadható, akkor el kell végezni a megmaradt eltett egyedi minták további elemzését.
   A vizsgálandó további minták számát eseti alapon kell meghatározni az első húsz mintából becsült bizonytalanság mértékétől függően.
   A szekvenciális analitikai folyamatot le kell állítani, ha a következő esetek egyike vagy mindegyike fennáll:

               —

               a tétel becsült GMO-tartalma (a vizsgált eltett egyedi minták GMO-tartalmának átlaga) a megállapított határérték értéke felett vagy alatt van annak ± 50 %-ával,

               —

               a mért tétel GMO-tartalmának társult bizonytalansága eléri az elfogadható szintet (az átlagos analitikai eredmény ± 50 %-a).

         Amennyiben az összes minta elemzésre került, akkor egy, a címkézésre vonatkozó döntést kell hozni.
   2.4.   Az élelmiszer- és takarmánytételek mintavételi protokollja
   Az előrecsomagolt élelmiszer- és takarmánytermékek mintavételét az ISO 2859 szabványban leírt eljárások szerint kell végrehajtani.
   A nem előrecsomagolt élelmiszer- és takarmánytermékek mintavételét a 2.1. alszakaszban leírt protokoll szerint kell végrehajtani.
   V.   ANALITIKAI VIZSGÁLATI PROTOKOLLOK/VIZSGÁLATI MÓDSZEREK
   1.   Az 1829/2003/EK rendelet szerint létrehozott közösségi referencialaboratórium és az ENGL-be nemzeti szinten kijelölt laboratóriumok további iránymutatást és segítséget nyújtanak az ezen ajánlás hatáskörébe tartozó vizsgálati módszerekre vonatkozóan.
   2.   Laboratóriumi követelmények
   A tagállamok ezen ajánlás szerinti elemzéseket végző laboratóriumait az EN ISO/IEC 17025/1999 szabvány szerint akkreditálni kell, vagy pedig egy megfelelő rendszer szerint minősíteni kell, valamint rendszeresen részt kell venniük olyan, a szakértelmet bizonyító vizsgálati rendszerekben, amelyeket nemzeti vagy nemzetközi szinten elismert laboratóriumok és/vagy nemzeti, nemzetközi szervezetek szerveznek vagy koordinálnak.
   Az ezen ajánlás szerint vizsgálatra benyújtott élelmiszereket a 93/99/EGK irányelv 3. cikkének előírásainak megfelelő laboratóriumokba kell benyújtani.
   A minták analitikai vizsgálatát a prEN ISO 24276:2002 európai szabványtervezetben leírt általános laboratóriumi és eljárási követelmények szerint kell elvégezni.
   3.   Az analitikai minta elkészítése
   A mintavételkor a cél egy reprezentatív és homogén laboratóriumi minta nyerése másodlagos szennyezés nélkül. A tagállamoknak a prEN ISO 24276:2002 és a prEN ISO 21571:2002 európai szabványtervezeteket kell használniuk, amelyek a laboratóriumi minta homogenizálására, a laboratóriumi minta vizsgálati mintává csökkentésére, a vizsgálati minta elkészítésére és a cél analit kivonására vonatkozó stratégiákat írnak le.
   A vetőmagminták vételét az ISTA nemzetközi vetőmag-vizsgálati szabályai szerint kell végrehajtani. A növényiszaporítóanyag-minták vételét az érvényes nemzetközi módszerek szerint kell végrehajtani, amennyiben léteznek ilyen módszerek.
   4.   Analitikai vizsgálat
   A jelenlegi tudományos ismeretek nem teszik lehetővé az összes, forgalmazásra jóváhagyott GMO vagy a GMO-kból készült élelmiszer- vagy takarmányanyag kimutatását és mennyiségi meghatározását egyetlen módszer alkalmazásával.
   Több vizsgálati megközelítés valószínűleg egyformán megbízható eredményeket szolgáltat. Ezek a megközelítések az alábbiak valamelyikét vagy azok kombinációját tartalmazhatják:

               a)

               minőségi módszerek, amelyek eseményspecifikusak, konstrukcióspecifikusak vagy genetikaielem-specifikusak lehetnek;

               b)

               mennyiségi módszerek, amelyek eseményspecifikusak, konstrukcióspecifikusak vagy genetikaielem-specifikusak lehetnek.

         Helyénvaló lehet egy szűrési módszerrel kezdeni annak vizsgálata céljából, hogy vajon vannak-e jelen GMO-k vagy sem. Ha pozitív az eredmény, akkor egy, a genetikai konstrukció és/vagy transzformációs eseményre vonatkozó specifikus módszert kell végrehajtani. Ha ugyanazt a genetikai konstrukciót tartalmazó különböző GMO-k vannak jelen a piacon, akkor erősen ajánlott egy esetspecifikus módszer. A mennyiségi elemzés eredményeit a GM-DNS másolatok számának a haploid genomokra vonatkozóan kiszámított cél-taxon specifikus DNS másolatok számához viszonyított százalékarányában kell kifejezni. Amikor lehetséges, a laboratóriumoknak nemzetközileg elismert kritériumok (pl. az ISO 5725/1994 vagy az IUPAC által harmonizált protokoll) szerint validált módszert kell alkalmazniuk, és igazolt referenciaanyagot kell használniuk a vizsgálat során.
   A validált módszerek naprakész listája, beleértve a Codex Alimentariusba bejelentett validált módszereket, elérhető a http://biotech.jrc.it honlapon.
   5.   Validált módszerek hiánya
   Ha olyan eset adódik, amikor nincs validált módszer – például annak vizsgálata, hogy jelen vannak-e GMO-k vagy sem –, akkor a tagállamok laboratóriumainak nemzetközileg elismert kritériumok szerint el kell végezniük a módszer házon belüli validálását. Ha a vizsgált mátrixra vonatkozóan nem áll rendelkezésre validált módszer, akkor ajánlott kiválasztani a http://biotech.jrc.it honlapon elérhető adatbázisból egy módszert, amelyet egy hasonló mátrixra vagy nyersanyagra vonatkozóan validáltak. Az elfogadása előtt az ilyen módszer teljesítményét meg kell vizsgálni az adott mátrixon.
   6.   Az elemzések eredményeinek kifejezése és kiértékelése
   A minőségi módszerek esetében a kimutatási határérték (LOD) az analit azon legalsó szintje, amely még megbízhatóan kimutatható ismert számú cél-taxon genom másolat esetében.
   A mennyiségi módszerek esetében a mennyiségi meghatározási határérték (LOQ) az analit azon legalacsonyabb szintje, amely mennyiségileg megbízhatóan kimutatható ismert számú cél-taxon genom másolat esetében. A mennyiségi elemzés eredményeit a GM-DNS másolatai számát a cél-taxon genom másolatok számához viszonyítva kell kifejezni. Ha a GM célszekvencia-tartalom a mennyiségi határérték (LOQ) alatt van, akkor az eredményeket csak minőségileg kell kifejezni.
   Az eredményeket a prEN ISO 24276:2002 európai szabványtervezetben megadott utasítások szerint ajánlott kiértékelni.
   VI.   ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
   A mintavételi és kimutatási módszertant – beleértve a vonatkozó protokollokat és dokumentumokat – az 1829/2003/EK rendelet 12., 24. és 47. cikkei és a 2001/18/EK irányelv 21. cikkének (2) és (3) bekezdései és az egyéb közösségi jogszabályok szerint meghatározott határértékek változásai, az említett rendelet végrehajtásáról szóló 1830/2003/EK rendelet 12. cikke szerinti jelentés és a nemzetközi szinten történő technológiai előrelépés és fejlődés figyelembevételével tovább kell fejleszteni és javítani.

      Kelt Brüsszelben, 2004. október 4-én.

            a Bizottság részéről

         Margot WALLSTRÖM

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 268., 2003.10.18., 24. o.

      (2)  HL L 106., 2001.4.17., 1. o. A legutóbb az 1830/2003/EK rendelettel módosított irányelv.

      (3)  Az 1830/2003/EK rendelet 9. cikkének (3) bekezdése szerint az EU-ban nem engedélyezett GMO-kra vonatkozó információt – ha az rendelkezésre áll – fel kell jegyezni egy központi nyilvántartásba.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52009PC0167

Ajánlás: a Tanács határozata az Európa kulturális fővárosa elnevezésű esemény 2012. évi lebonyolításáról  /* COM/2009/0167 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 8.4.2009COM(2009) 167 véglegesAjánlás:A TANÁCS HATÁROZATAaz Európa kulturális fővárosa elnevezésű esemény 2012. évi lebonyolításárólINDOKOLÁSAz Európa kulturális fővárosa eseménysorozat 2007–2019. évekre szóló közösségi fellépésének megállapításáról szóló, 2006. október 24-i 1622/2006/EK európai parlamenti és tanácsi határozat[1] megállapítja Európa kulturális fővárosai kijelölésének eljárását. A határozat 2. cikke szerint 2009-től kezdődően két tagállam egy-egy városát jelölik az Európa kulturális fővárosa címre a határozat mellékletében meghatározott sorrend szerint egymást váltva.A 14. cikkel összhangban a 2012. évre Európa kulturális fővárosává történő jelölésre az alábbi átmeneti rendelkezések vonatkoznak.A jelölésekről az érintett tagállamok legkésőbb négy évvel a szóban forgó esemény kezdete előtt értesítést küldenek az Európai Parlament, a Tanács, a Bizottság és a Régiók Bizottsága részére.A Bizottság választótestületet alakít, amely jelentést készít arról, hogy az egyes jelölések mennyire felelnek meg a program céljainak és jellemzőinek. A választótestület független, a kultúra területén szakértelemmel rendelkező vezető személyiségekből áll. A választótestület a Bizottságnak, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak nyújtja be jelentését.Az Európai Parlament legkésőbb a jelentés kézhezvételét követő három hónapon belül továbbíthatja a jelölésekkel kapcsolatos véleményét a Bizottságnak.A Tanács a választótestület jelentése alapján megfogalmazott bizottsági ajánlás figyelembevételével hivatalosan Európa kulturális fővárosának választja az érintett városokat arra az évre, amelyre azokat jelölték.A 2. cikkel és a melléklettel összhangban 2007 vége előtt Portugália Guimarães, Szlovénia pedig Maribor városát jelölte a 2012. évi Európa kulturális fővárosa címre.A választótestület 2008. április 23-én ült össze a jelölések vizsgálata céljából. Ez magában foglalta a jelölt városok képviselőinek meghallgatását is. A testület az eseményre vonatkozóan megállapított követelmények tükrében értékelte a pályázatokat, majd felkérte az érintett városokat, hogy az 1622/2006/EK határozatban meghatározott célokra és jellemzőkre összpontosítva dolgozzák ki terveik részleteit, ideértve a város és a régió szempontjából hosszú távú hatásokkal járó kulturális programokat is. A testület részletesebb programokat kért, különös tekintettel az európai dimenzióval rendelkező nagyszabású művészeti rendezvényekre vonatkozóan[2].A kiegészített pályázatok 2008. szeptember 30-ig beérkeztek a Bizottsághoz, és 2008. november 5-én újabb választótestületi ülésre került sor. A testület november végén nyújtotta be a Bizottságnak jelentését, amelyet a választótestület kérésére a Bizottság a többi intézményhez is továbbított.A pályázatok végleges értékelése alapján a testület – néhány, főként Maribor pályázatára vonatkozó javaslatot téve – egyhangúlag úgy döntött, hogy az Európai Unió intézményeinek Guimarães és Maribor városát javasolja a 2012. évi Európa kulturális fővárosa címre.Az Európai Parlament kulturális és oktatási bizottsága 2009. január 28-án a testület által beadott jelentés folyományaként az Oktatásügyi és Kulturális Főigazgatóságnak továbbított levélben tájékoztatta az Európa kulturális fővárosainak szerepét 2012-ben betöltő városok kijelölésével kapcsolatos szempontokról.Ennek megfelelően az 1622/2006/EK határozat 14. cikkével összhangban a Bizottság benyújtja a Tanácsnak a 2012. évre Európa kulturális fővárosaként Guimarães és Maribor hivatalos kijelölésére irányuló, mellékelt ajánlását.Ajánlás:A TANÁCS HATÁROZATAaz Európa kulturális fővárosa elnevezésű esemény 2012. évi lebonyolításárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel az Európa kulturális fővárosa eseménysorozat 2007-2019. évekre szóló közösségi fellépésének megállapításáról szóló 1622/2006/EK európai parlamenti és tanácsi határozatra[3] és különösen annak 14. cikkére,tekintettel a választótestület 2008. novemberi jelentésére, amelyet a Bizottságnak, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az 1622/2006/EK határozat 14. cikke (2) bekezdésével összhangban nyújtott be,figyelembe véve, hogy az 1622/2006/EK határozat 14. cikkének (3) bekezdésében megállapított feltételek maradéktalanul teljesültek,tekintettel a Bizottság 2009…-i ajánlására,A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:1. cikkAz 1622/2006/EK határozat 14. cikkével összhangban Guimarães és Maribor városát jelölik ki az „Európa kulturális fővárosa 2012” címre.Kelt Brüsszelben,a Tanács részérőlaz elnök [1] HL L 304., 2006.11.3., 1. o.[2] Lásd az „Európa kulturális fővárosa 2012 választótestületi ülésről készült tájékoztatót” („Information about the selection meeting for the European Capital of Culture 2012”), amelyet az érintett városok is megkaptak az ülést követően.[3] HL L 304., 2006.11.3., 1. o.