title: Az EFTA-Államok Állandó Bizottságának 1/2020/SC ajánlása a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről szóló – a 79/2019 EGT vegyes bizottsági határozattal az EGT-megállapodásba belefoglalt – 2013/36/EU irányelv 133. cikke szerinti rendszerkockázati tőkepuffer Norvégia általi, 2020. november 5-től történő alkalmazásáról szóló értesítésről 2021/C 65/06

text:
               2021.2.25.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 65/7

      Az EFTA-Államok Állandó Bizottságának 1/2020/SC ajánlása a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről szóló – a 79/2019 EGT vegyes bizottsági határozattal az EGT-megállapodásba belefoglalt – 2013/36/EU irányelv 133. cikke szerinti rendszerkockázati tőkepuffer Norvégia általi, 2020. november 5-től történő alkalmazásáról szóló értesítésről
      (2021/C 65/06)
      AZ EFTA-ÁLLAMOK ÁLLANDÓ BIZOTTSÁGA,
      Mivel:

                  (1)

                  2020. november 5-én a norvég Pénzügyminisztérium („Finansdepartmentet”) (a továbbiakban: minisztérium) – mint a 79/2019 EGT vegyes bizottsági határozattal az EGT-megállapodásba foglalt 2013/36/EU irányelv 133. cikkében említett, a rendszerkockázati tőkepuffer alkalmazásáért felelős kijelölt nemzeti hatóság – értesítette az EFTA Állandó Bizottságát arról a szándékáról (a továbbiakban: értesítés), hogy a belföldi kitettségekre vonatkozóan meg kívánja emelni a jelenlegi rendszerkockázati tőkepuffert.

                  (2)

                  Jelenleg a norvég hitelintézetekre az összes kitettség tekintetében 3 %-os rendszerkockázati tőkepuffer-kötelezettség vonatkozik, kivéve két rendszerszinten jelentős intézményt, amelyek ilyen kötelezettsége az összes kitettség tekintetében 5 %-os. A bejelentett intézkedés 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffert jelent, és a Norvégiában engedélyezett összes hitelintézet belföldi kitettségeire vonatkozik, beleértve az uniós tagállamokban letelepedett anyavállalatok öt leányvállalatát is. A tőkepuffer célja a pénzügyi rendszer ellenálló képességének megőrzése révén a norvégiai rendszerszintű kockázatok kezelése és a belföldi pénzügyi stabilitás előmozdítása, valamint Norvégia magas szintű, hosszú távú rendszerszintű kockázatának fényében a banki tőke megfelelő szinten tartása. Ezen kívül a minisztérium bejelentette azon szándékát is, hogy puffert állapít meg a 2013/36/EU irányelv 131. cikke szerint egyéb rendszerszinten jelentős intézményként besorolt két hitelintézet számára. E puffer mértéke az egyik intézmény esetében 2 %, a másik esetében pedig 1 %.

                  (3)

                  A bejelentett rendszerkockázati tőkepuffert 2020. december 31-től kell alkalmazni valamennyi hitelintézetre, kivéve azokat a hitelintézeteket, amelyek nem alkalmazzák a „fejlett IRB-módszert”, mert számukra 2022. december 31-ig átmeneti időszak áll rendelkezésükre, amelynek során a jelenlegi puffer az összes kitettségre vonatkozóan 3 % marad. Az intézkedést a minisztérium kétévente újraértékeli.

                  (4)

                  Mivel a bejelentett intézkedés a más EGT-államokban letelepedett anyavállalatok leányvállalatait is érinti, a 79/2019 EGT vegyes bizottsági határozattal átvett CRD IV 133. cikke (14) bekezdésének 3. albekezdésében leírt eljárást kell alkalmazni. A minisztériumnak, mint a rendszerkockázati tőkepuffer alkalmazásáért felelős kijelölt hatóságnak ezért értesítenie kell szándékáról a többi EGT-állam illetékes hatóságait, valamint az EFTA-államok Állandó Bizottságát és az Európai Rendszerkockázati Testületet (ERKT). Az Állandó Bizottság és az ERKT az értesítéstől számított egy hónapon belül a meghozott intézkedések tekintetében ajánlást ad ki.

                  (5)

                  A rendszerkockázati tőkepuffer célja a norvég pénzügyi rendszer hosszú távú strukturális rendszerszintű kockázatainak csökkentése. Ezek a kockázatok főként abból erednek, hogy a sokkhatások magában a rendszerben, a norvég bankszektorban és a reálgazdaságban tovább terjednek és felerősödnek.

                  (6)

                  Az értesítés indokolásában a minisztérium rámutat arra, hogy Norvégiában a hosszú távú strukturális rendszerszintű kockázatok szintje viszonylag magas. A rendszerkockázatok magas szintjéhez hozzájárul, hogy a norvég pénzügyi intézmények finanszírozási struktúrája hasonló, jelentős mértékben támaszkodnak a bankközi finanszírozásra (a finanszírozás 48 %-a, beleértve a külföldi bankközi finanszírozást is), ami kiszolgáltatottá teszi őket a piaci zavarokkal szemben. Emellett összekapcsolódnak egymással, többek között a fedezett kötvények keresztrészesedése révén, továbbá hasonló és koncentrált ingatlanpiaci kitettséggel is rendelkeznek. Például a norvég hitelintézetek teljes hitelezésének mintegy 60 %-a (lakó- és kereskedelmi) ingatlanokra irányul. Ilyen körülmények között a gazdaság zavarai felerősödnek, mivel egyszerre és azonos módon több hitelintézetet is súlyosan érinthetnek. Ehhez a kockázaterősödési potenciálhoz hozzájárul az is, hogy a norvég bankok hasonló üzleti modellt követnek, valamint a fedezett kötvények keresztrészesedésén keresztül összekapcsolódnak egymással.

                  (7)

                  A minisztérium rámutatott, hogy a magas lakó- és kereskedelmi ingatlanárak, valamint a norvég háztartások magas adósságállománya néhány olyan alapvető, a reálgazdaságból eredő tényező, amely sérülékennyé teszi a norvég pénzügyi rendszert. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a norvég háztartásoknak a rendelkezésre álló jövedelemhez viszonyított eladósodottsága hagyományosan viszonylag magas, ami szintén rendszerszintű kockázatot jelent a bankszektor számára. Azt a kockázatot, hogy a norvég háztartások jövedelmük nagy részét adósságszolgálatra fordítják, tovább fokozza az a tény, hogy a legtöbb norvég jelzáloghitel változó kamatozású, aminek következtében még a kisebb zavarok is súlyosan megnehezíthetik az adósságszolgálat kezelését. A korábbi válságokban a kereskedelmi ingatlanokkal (CRE) kapcsolatos kockázatoknak való kitettség nemcsak a norvég bankrendszer legnagyobb veszteségeinek egy részéért volt felelős, hanem a bankszektor fizetőképességi problémáihoz is hozzájárult. Az Állandó Bizottság megjegyzi továbbá, hogy 2019 júniusában az ERKT figyelmeztetést adott ki a norvég hatóságok számára, amelyben a norvég lakóingatlan-ágazat sérülékenységét a pénzügyi stabilitást fenyegető rendszerszintű kockázat forrásaként azonosította, és rámutatott, hogy ezt a sérülékenységet kezelni kell. (1)

                  (8)

                  A minisztérium rámutatott, hogy a hitelintézetek olyan norvég gazdaságban működnek, amelyet egy viszonylag egységes és a kőolajágazattól nagymértékben függő vállalati szektor jellemez. Mivel a kőolajágazat a GDP 17 %-át és Norvégia teljes exportjának 40 %-át teszi ki, a kőolajárak vagy a globális kereslet csökkenésének lehetősége jelentős kockázatot jelent a gazdaság egészére nézve. Ezt a kockázatot az elmúlt években bizonyos mértékben csökkentette a kőolajágazat nyereségének a nemzetközi pénzügyi piacokon értékpapírokba történő befektetése. A Covid19-világjárvány és a zöldebb gazdaságra való, folyamatban lévő átállás azonban növelheti e rendszerszinten fontos ágazatra nehezedő rövid és hosszú távú nyomást. Az ilyen nyomás potenciálisan továbbgyűrűző hatást gyakorolhat más olyan ágazatokra, amelyektől a hitelintézetek függenek. Az Állandó Bizottság e tekintetben megjegyzi, hogy a Norges Bank a 2020. évi pénzügyi stabilitási jelentése szerint „a norvég olajágazatban különösen az olajszolgáltató vállalatok jelentenek kockázatot a bankok számára, és a bankok az elmúlt öt évben jelentős veszteségeket szenvedtek el az ágazat számára nyújtott hitelek terén”. (2)

                  (9)

                  A minisztérium szerint a norvég bankszektor mérete, jelentősége és koncentrációja növeli a norvég gazdaságot érintő rendszerszintű kockázatokat. Először is, a bankszektor GDP-hez viszonyított mérete jelentős, 2019-ben a GDP körülbelül 225 %-át tette ki. Másodszor, a bankszektor rendkívül fontos a gazdaság finanszírozása szempontjából, mivel 80 %-ot meghaladó mértékben biztosítja a nem pénzügyi szektor teljes hazai hitelezését. Harmadszor, a bankszektor koncentrált, az öt legnagyobb bank végzi a teljes hazai hitelezés 56 %-át.

                  (10)

                  A minisztérium érvelésének értékelésekor az Állandó Bizottság figyelembe vette a Nemzetközi Valutaalap (IMF) Norvégia pénzügyi stabilitását értékelő 2020. évi jelentését. (3) A magas szintű rendszerszintű kockázathoz kapcsolódó fő kérdések minisztériumi értékelésével összhangban az IMF-jelentés elismeri, hogy a norvég bankok belföldi – lakó- és kereskedelmi – ingatlanpiaci kitettségének magas szintje, valamint a bankközi finanszírozás a sérülékenységet okozó legalapvetőbb tényezők közé tartozik. Az IMF megjegyzi továbbá, hogy a bankszektor szereplőinek összekapcsoltsága miatt a sokkok jelentős mértékben felerősödhetnek, valamint a hitelfelvevők adósságszolgálati kapacitása a gazdasági növekedés erőteljes lassulása miatt romolhat. A kőolajpiactól való függést illetően az IMF megjegyzi, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való hirtelen átállás hatása jelentős lehet, tekintettel Norvégia olajtermelési és olajexport kitettségére.

                  (11)

                  Figyelembe véve a norvég bankszektor fentiekben ismertetett szerkezetét és kockázati kitettségét, a minisztérium szükségesnek tartja, hogy a hitelintézetek összességében képesek legyenek elviselni a pénzügyi rendszerben és a reálgazdaságban jelentkező súlyos sokkhatások és zavarok következtében esetlegesen felmerülő veszteségeket. A minisztérium megállapítja, hogy a norvégiai kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffer a legmegfelelőbb intézkedés a Norvégiában fennálló jelentős, nem ciklikus rendszerszintű kockázatok kezelésére.

                  (12)

                  A minisztérium következtetését értékelve az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy a norvég hatóságok által végzett stressztesztek tanúsága szerint a kis valószínűségű, de nem irreális helyzetekben számos intézménynek a teljes tőke- és pufferkövetelményekhez képest elsődleges alapvető tőkehiánya lenne. A Norges Bank és a Finanstilsynet (FSA) által 2019 novemberében, illetve 2020 júniusában elvégzett legutóbbi stressztesztek egy mély nemzetközi recesszión alapulnak, amely a kockázati felárak erőteljes emelkedésével jár, és súlyos következményekkel jár a norvég gazdaságra nézve. Az FSA stressztesztje azt mutatja, hogy a stresszidőszakban gyakorlatilag mind a 20 legnagyobb bankcsoport elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutatója elmaradna az általános elsődleges alapvető tőkekövetelménytől, beleértve a pufferkövetelményeket és a 2. pillér szerinti követelményt is. Emellett a többi 84 norvég hitelintézet közül 48 nem felelne meg az általános tőkekövetelményeknek.

                  (13)

                  Az Állandó Bizottság megjegyzi továbbá, hogy a minisztérium várakozásai szerint a bejelentett intézkedés hiányában a jövőbeli stressztesztek a tőkemegfelelés nagyobb mértékű romlását tárnák fel, ami arra kényszerítené az intézményeket, hogy a kombinált pufferük nagyobb részét vegyék igénybe a hitelezési tevékenység fenntartása érdekében. Ez gyengítené a bankrendszernek az azonosított hosszú távú rendszerszintű kockázatokkal szembeni ellenálló képességét. Ha a rendszerkockázati tőkepuffer-követelményt a belföldi kitettségek esetében 4,5 %-ban határoznák meg, az a fent említett kockázatok alapján fenntartaná a megfelelő tőkésítést anélkül, hogy a nagyobb intézményekre vonatkozó tényleges követelmények jelentős növekedését eredményezné a 2020 előtti szinthez képest. E tekintetben a minisztérium megjegyzi továbbá, hogy a stresszteszt eredményei számos olyan szempontot nem vesznek figyelembe, amelyek hozzájárulhatnak a hitelintézetek potenciális veszteségeinek alulértékeléséhez. Például feltételezik, hogy a hitelintézetek stresszhelyzetben továbbra is hozzáférnek a bankközi finanszírozáshoz. A minisztérium megjegyzi továbbá, hogy a stressztesztek során felhalmozott veszteségek alacsonyabbak, mint az 1988–1992-es norvég bankválság során a hitelintézeteket ért tényleges veszteségek. A minisztérium azzal is érvel, hogy a belföldi kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepufferből következő általános követelmények szintén jól illeszkednek a társadalmilag optimális követelményekre vonatkozó becslések tartományába. (4)

                  (14)

                  A minisztérium által szolgáltatott bizonyítékok – többek között a norvég hatóságok által végzett stressztesztek eredményei, valamint a korábbi súlyos norvégiai válságokra vonatkozó régebbi adatok – alapos vizsgálatát követően az Állandó Bizottság azon a véleményen van, hogy a hazai kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffer-szint megfelelőnek tekinthető a norvég pénzügyi rendszer stabilitását fenyegető azonosított rendszerszintű kockázatok kezelésére. Az Állandó Bizottság továbbá úgy véli, hogy a bankrendszerek a jelenlegi körülmények között 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepufferrel elérhető tőkeszintre van szüksége ahhoz, hogy fenn tudja tartani az azonosított rendszerszintű kockázatokkal szembeni ellenálló képességét. Az Állandó Bizottság e tekintetben megjegyzi, hogy az IMF Igazgatósága a norvég pénzügyi rendszer stabilitásának értékeléséből 2020 augusztusában arra a következtetésre jutott, hogy „[a] hatóságoknak meg kell akadályozniuk a tőkekövetelmények gyengülését”. (5)

                  (15)

                  Az intézkedés hatékonyságának és arányosságának értékelése során az Állandó Bizottság tudomásul veszi a minisztérium azon véleményét, hogy a norvégiai kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffer-követelmény hatékonyan hozzá fog járulni ahhoz, hogy a norvég pénzintézetek ellenálló képessége és veszteség-viselési képessége a rendszerszintű kockázatok intenzitásának fényében szükségesnek ítélt szinten maradjon. A CRR/CRD IV keretrendszert nemrégiben beépítették az EGT-megállapodásba, és a norvég keretrendszernek a jelenlegi keretrendszerrel való összehangolása érdekében a minisztérium értékelte a rendszerkockázati tőkepuffer-követelmény alkalmazási körét és kalibrálását, és arra a következtetésre jutott, hogy a rendszerszintű kockázat csökkentésének leghatékonyabb módja az, ha a követelményt csak a belföldi kitettségekre vonatkozóan határozzák meg 4,5 %-ban. A célkitűzés és a konkrét intézkedés közötti összhang javításán túl ez a CRR/CRD IV keretrendszer rendelkezéseivel való összehangolást jelent, amely megkönnyíti a belföldi pufferráták viszonosságát.

                  (16)

                  A minisztérium úgy véli, hogy a nagyobb norvég bankok esetében, amelyek a belföldi bankrendszer több mint felét teszik ki, a belföldi kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepufferráta a reáltőke-követelmények tekintetében majdnem egyenértékű az összes kitettségre alkalmazandó korábbi 3 %-os tőkepufferrátával. Úgy vélik, hogy ez nemcsak a norvég pénzügyi rendszer strukturális kockázatából eredő potenciális veszteségekkel arányos, hanem e kockázatok intenzitásával és a pufferekre vonatkozó korábbi határozatokból eredő kockázattűréssel is. Érdemes megjegyezni továbbá, hogy az összes kitettségre vonatkozó jelenlegi 3 %-os pufferrátát akkor kalibrálták, amikor a Bázel I-es alsó határt alkalmazták, és amikor nem volt kkv-szorzó. A Bázel I-es alsó határ hiányában és a kkv-szorzó alkalmazása mellett – a minisztérium szerint – a rendszerkockázati tőkepufferrátára a rendszerkockázat szintje alapján korábban valószínűleg magasabb mértéket állapítottak volna meg. A minisztérium következtetése szerint – a korábbi válságok tapasztalatai és a stressztesztek eredményei alapján – a teljes tőke- és pufferkövetelmény arányos volt a pénzügyi rendszer általános kockázataival. Ennek megfelelően az általános követelményt körülbelül a 2020 előtti szinten kell tartani, mivel a rendszerkockázatok intenzitása hasonló a 2013-as szinthez, ami indokolná a 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffer-mértéket.

                  (17)

                  A minisztérium szerint a Covid19-világjárvány következtében a norvég pénzügyi rendszer strukturális jellemzői nem változtak meg jelentősen, a norvég hitelintézetek továbbra is bőven teljesítették a tőke- és pufferkövetelményeket, és a Covid19-világjárvány idején képesek voltak a háztartások és a vállalkozások további hitelezésére. Eközben 2020 márciusában a minisztérium a Covid19-világjárvány lehetséges hatásaira adott rövid távú válaszként 2,5 %-ról 1 %-ra csökkentette az anticiklikus tőkepuffer mértékét.

                  (18)

                  A fentiek tükrében az Állandó Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó intézkedés hatékony és arányos is, mivel hozzájárul a norvég bankszektorban azonosított hosszú távú strukturális kockázatok enyhítéséhez. Az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy e következtetés helyességét legegyértelműbben a norvég hatóságok stressztesztjének eredményei bizonyítják, amelyek arra utalnak, hogy az intézkedések hatékonyan segítik elő Norvégia pénzügyi stabilitását azáltal, hogy a norvég hitelintézetek tőkeszintjét a jelenlegi veszteségtűrő képességük megőrzéséhez szükséges szinten tartják. Az intézkedés arányosságára vonatkozó következtetés alátámasztására az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy az intézkedés következtében a norvég hitelintézetek tőkekövetelményei valójában nem emelkednek jelentős mértékben. A más EGT-tagállamokban letelepedett anyavállalatok több leányvállalata esetében a tőkekövetelmények közel 1,5 százalékponttal emelkednek, de az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy a minisztérium szerint e hitelintézetek tőkeszintje meghaladja a norvég kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffer-szintből következő követelményt. A minisztérium elismeri, hogy egyes norvég hitelintézeteknek bizonyos mértékben növelniük kell tőkemegfelelési mutatójukat ahhoz, hogy az 1. és 2. pillér általános követelményein felül igazgatási tartalékot tartsanak fenn. Eközben a fejlett IRB-módszert nem alkalmazó bankok esetében a 2022. december 31-ig tartó átmeneti időszaknak biztosítania kell, hogy a rendszerkockázati tőkepuffer-követelmény változásai ne eredményezzék a tőkekövetelmények indokolatlan növekedését azon hitelintézetek esetében, amelyeket a Bázel I-es alsó határ eltörlése nem érint jelentős mértékben, és amelyeknél a 2. pillér követelményeit adott esetben újra kell kalibrálni, amint az átmeneti időszakot követően a magasabb rendszerkockázati tőkepuffer-követelmény alkalmazandó rájuk. E megközelítés célja azoknak a torzulásoknak a csökkentése, amelyeket a bejelentett intézkedés okozhat, és biztosítania kell, hogy a belföldi bankokra és hitelezési kapacitásukra gyakorolt kedvezőtlen hatások korlátozottak maradjanak.

                  (19)

                  Az Állandó Bizottság az azonosított makroprudenciális vagy rendszerszintű kockázatok kezelésének megfelelő módjaként mérlegelte a minisztériumnak a 2013/36/EU irányelvben vagy az 575/2013/EU rendeletben (kivéve az említett rendelet 458. és 459. cikkét) előírt egyéb intézkedések – önmagukban vagy együttesen történő – elvetésére vonatkozó indokait is, figyelembe véve ezen intézkedések relatív hatékonyságát.

                  (20)

                  Az 575/2013/EU rendelet 124. cikke lehetővé teszi az illetékes hatóságok számára, hogy a pénzügyi stabilitási megfontolások, az ingatlannal fedezett kitettségekkel kapcsolatos veszteségtapasztalatok és az ingatlanpiacok alakulásának előretekintő felmérései alapján a sztenderd módszert alkalmazó hitelintézetek ingatlankitettségeire magasabb kockázati súlyokat határozzanak meg. A minisztérium a sztenderd módszert alkalmazó hitelintézetek számára megfelelőnek tartja a norvégiai lakóingatlan-kitettségekre vonatkozó 35 %-os kockázati súlyt. A kereskedelmi ingatlanokkal kapcsolatos kitettségekre vonatkozóan e cikk (2) bekezdése alapján már magasabb kockázati súlyokat határoztak meg, amelyek a partner minősítésétől függően 100 % és 150 % között mozognak.

                  (21)

                  Az 575/2013/EU rendelet 164. cikke értelmében az illetékes hatóságok – adott esetben a pénzügyi stabilitással kapcsolatos megfontolások és az ingatlanpiacok alakulásának előretekintő felmérései alapján – a területükön ingatlannal fedezett kitettségek esetében a kitettséggel súlyozott átlagos nemteljesítéskori veszteségrátára magasabb minimumértéket is meghatározhatnak. A lakossággal szembeni – lakóingatlannal fedezett – norvégiai kitettségekre 2014 óta a belső hitelkockázati modellekkel kapcsolatos bizonytalanság kezelésére a nemteljesítéskori veszteségráta magasabb, 20 %-os alsó határát alkalmazzák.

                  (22)

                  Az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy egyes kockázatok kezelésére bizonyos mértékben már alkalmazták az 575/2013/EU rendelet 124. és 164. cikkét. Az Állandó Bizottság azt is megjegyzi, hogy a bejelentett intézkedés az 575/2013/EU rendelet 124. és 164. cikke alapján megcélozható konkrét ingatlanpiaci fejleményeknél szélesebb körű, hosszú távú rendszerszintű kockázatokat kíván kezelni. Ezek a rendszerszintű kockázatok a következők: a hitelintézetek finanszírozási struktúráinak hasonlósága, a hitelintézetek összekapcsoltsága, a hitelintézetek ingatlanpiacokkal és a nem nagyon diverzifikált vállalati szektorral rendelkező norvég gazdasággal szembeni hasonló és koncentrált kitettsége, miközben a háztartások adósságállománya magas.

                  (23)

                  Amennyiben az illetékes hatóság megállapítja, hogy a hasonló kockázati profillal rendelkező hitelintézetek hasonló kockázatoknak vannak vagy lehetnek kitéve, vagy hasonló kockázatokat jelentenek a pénzügyi rendszer számára, úgy ezekre az intézményekre a 2013/36/EU irányelv 103. cikke értelmében jelenleg hasonló vagy azonos módon alkalmazhatja a felügyeleti felülvizsgálati és értékelési eljárást (SREP). A 2013/36/EU irányelv 104. cikke felügyeleti hatásköröket biztosít az illetékes hatóság számára az említett irányelv 103. cikkének alkalmazásában, ideértve a kiegészítő szavatolótőke-követelményeket is. A minisztérium érvelése szerint a 2013/36/EU irányelv 104. cikke szerinti, a 2. pillérbe tartozó intézményspecifikus követelményeket az egyes intézmények sajátos helyzetéhez kell igazítani, és ezek a követelmények a strukturális rendszerkockázatok bizonyos elemeire irányulhatnak, de csak olyan mértékben, amennyiben a kockázatok nem a bankrendszer általános jellemzői. Álláspontjának igazolásaként a 2019/878/EK irányelvre utal, amely egyértelművé teszi, hogy a 2. pillér szerinti követelmények intézményspecifikus jellegének meg kell akadályoznia, hogy azokat rendszerszintű kockázatok kezelésére szolgáló eszközként lehessen alkalmazni. Az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy a 2. pillér intézkedéseinek elsődleges célja valóban az intézményspecifikus kockázatok kezelése, és kevésbé átláthatóak, mint a rendszerkockázati tőkepuffer.

                  (24)

                  A 2013/36/EU irányelv 131. cikke felhatalmazza a kijelölt hatóságokat az egyéb rendszerszinten jelentős intézmények azonosítására, valamint ezen intézmények számára az egyéb rendszerszinten jelentős intézményekre vonatkozó tőkepuffer megállapítására vagy újbóli megállapítására. A minisztérium külön bejelentette azt a szándékát, hogy két rendszerszinten jelentős intézmény számára egyéb rendszerszinten jelentős intézményekre vonatkozó tőkepuffert kíván megállapítani. Úgy véli, hogy ezek a tőkepufferek kiegészítik egymást, mivel az egyéb rendszerszinten jelentős intézményekre vonatkozó tőkepufferek a rendszerszinten jelentős intézmények koncentrációjával kapcsolatos kockázat egy részét kezelik, míg a rendszerkockázati tőkepuffer más hosszú távú, nem ciklikus rendszerszintű kockázatokat vesz figyelembe. A minisztérium szerint számos egyéb hitelintézet elég nagy ahhoz, hogy potenciálisan felerősítse a norvég bankszektor rendszerszintű kockázatait, miközben ahhoz továbbra is túl kicsi, hogy a minisztérium egyéni alapon hazai rendszerszintű jelentőséget tulajdonítson neki. Az Állandó Bizottság úgy véli, hogy a 2013/36/EU irányelv 131. cikkének nem célja a hosszú távú, nem ciklikus rendszerszintű vagy makroprudenciális kockázatok valamennyi típusának kezelése. Az egyéb rendszerszinten jelentős intézményekre vonatkozó tőkepuffer nem lenne megfelelő eszköz a bankszektor egészét érintő hosszú távú, nem ciklikus rendszerszintű vagy makroprudenciális kockázatok kezelésére.

                  (25)

                  A 2013/36/EU irányelv 136. cikkében említett anticiklikus tőkepuffer az adott joghatóság területén található valamennyi nem pénzügyi, magánszektorral szembeni kitettségre alkalmazandó. A minisztérium szerint az anticiklikus puffer célja a rendszerkockázat más – a pénzügyi rendszer ciklikusságából eredő – formájának kezelése. Az Állandó Bizottság egyetért ezzel az értékeléssel.

                  (26)

                  A minisztérium érveinek vizsgálatát követően az Állandó Bizottság egyetért a minisztériummal abban, hogy a 2013/36/EU irányelvben vagy az 575/2013/EU rendeletben (kivéve az említett rendelet 458. és 459. cikkét) szereplő intézkedések önmagukban vagy együttesen viszonylag kevésbé lennének hatékonyak az azonosított kockázat hatékony és megfelelő kezelésére.

                  (27)

                  A belső piacra gyakorolt lehetséges hatást illetően az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy semmi nem utal arra, hogy a bejelentett intézkedés aránytalan hatást gyakorolna a más EGT-államokban letelepedett hitelintézetek öt leányvállalatára. Emellett annak érdekében, hogy csökkenjen a Norvégiában fióktelepek útján működő külföldi intézmények „beszivárgásának” lehetősége, a minisztérium az EGT területén működő és Norvégiával szemben kitettséggel rendelkező valamennyi intézmény rendszerkockázati tőkepufferje tekintetében viszonosságot kíván kérni. Az Állandó Bizottság úgy véli, hogy – tekintettel a más skandináv országokban letelepedett bankoknak a norvég hitelpiacon való viszonylag erős jelenlétére – ez a viszonosság fontos a szabályozási arbitrázs és a fióktelepeken keresztüli „beszivárgás” megelőzésében. Külön egyetértési megállapodások vannak érvényben a határokon átnyúló pénzügyi stabilitás előmozdítására és a skandináv-balti régióban működő pénzügyi intézmények jelentős fióktelepei megfelelő prudenciális felügyeletének biztosítására. (6) Az Állandó Bizottság megjegyzi, hogy a viszonosság iránti kérelmet és a viszonosság miatt a külföldi hitelintézetekre vonatkozó magasabb tőkekövetelményeket az ERKT fogja értékelni, amikor a minisztérium felkéri, hogy javasolja tagjainak a bejelentett intézkedéssel azonos viszontintézkedés meghozatalát.

                  (28)

                  Tekintettel a más skandináv országok pénzügyi rendszereivel való nagy fokú összekapcsoltságra, az Állandó Bizottság arra számít, hogy a bejelentett intézkedés elősegíti a pénzügyi stabilitást, amennyiben a külföldi hitelintézetek norvég piaccal szembeni lényeges kitettsége tekintetében – beleértve a jelentős külföldi bankfiókok működését is – az intézkedéssel azonos viszontintézkedés lehetővé teszi a szabályozási arbitrázs és a „beszivárgás” elkerülését.

                  (29)

                  A tőkekövetelményekről szóló IV. irányelv 133. cikkében előírt valamennyi fenti tényezőt figyelembe véve, Norvégia bejelentésének felülvizsgálatát és a folyamatban érintett felekkel folytatott konzultációt követően az EFTA Állandó Bizottsága arra a következtetésre jutott, hogy a belföldi kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepuffer nem jár aránytalanul kedvezőtlen hatásokkal Norvégia vagy az egész EGT pénzügyi rendszerének egészére vagy egyes részeire nézve. Sem jelenleg, sem a jövőben nem akadályozza a belső piac megfelelő működését.

            ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

                  1.

                  A norvég Pénzügyminisztérium („Finansdepartmentet”) által november 5-én a 79/2019 vegyes bizottsági határozattal átvett 2013/36/EU irányelv 133. cikkének (11) bekezdése alapján bejelentett rendszerkockázati tőkepuffer indokolt, megfelelő, arányos és hatékony azon rendszerkockázatok kezelésére, amelyekre szánták. Az EFTA-államok Állandó Bizottsága megjegyzi továbbá, hogy:

                              a)

                              az azonosított rendszerszintű vagy makroprudenciális kockázatok mérete olyan jellegű fenyegetést jelent a norvég pénzügyi rendszer stabilitására, hogy indokolt a belföldi kitettségekre vonatkozó 4,5 %-os rendszerkockázati tőkepufferráta bevezetése;

                              b)

                              a bejelentett intézkedés valószínűleg hatékony és alkalmas a kockázat arányos módon történő csökkentésére;

                              c)

                              a 2013/36/EU irányelvben vagy az 575/2013/EU rendeletben foglalt egyéb makroprudenciális intézkedések önmagukban vagy együttesen viszonylag kevésbé lennének hatékonyak az azonosított kockázat kielégítő és megfelelő kezelésére;

                              d)

                              a bejelentett intézkedés – ideértve az olyan leányvállalatokra való alkalmazását is, amelyek anyavállalatai más EGT-államokban telepedtek le – nem jár aránytalanul kedvezőtlen hatásokkal Norvégia vagy az egész EGT pénzügyi rendszerére nézve, és nem akadályozza a belső piac megfelelő működését.

                  2.

                  Az EFTA-államok Állandó Bizottsága nem tesz ajánlást arra vonatkozóan, hogy a bejelentett intézkedés – tekintettel a más EGT-államokban letelepedett hitelintézetek leányvállalataira gyakorolt hatásaira – módosításra kerüljön.

         Kelt Brüsszelben, 2020. december 4-én.

               az Állandó Bizottság részéről

               az elnök

            Sabine MONAUNI

            a főtitkár
            Henri GÉTAZ

         (1)  Lásd:https://www.esrb.europa.eu/pub/pdf/warnings/esrb.warning190923_no_warning~d3e4f2c135.hu.pdf?4cf3e3031aa71bffaa0bd97a66b311ac

         (2)  Norges Bank (2020), Financial Stability Report (Pénzügyi stabilitási jelentés), 52. o.

         (3)  Nemzetközi Valutaalap (2020), Financial System Stability Assessment for Norway (Norvégia pénzügyi rendszerének stabilitási értékelése), az IMF 20/259. sz. országjelentése, augusztus.

         (4)  Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság (2019), The costs and benefits of banking capital – a review of the literature (A banki tőke költségei és haszna – a szakirodalom áttekintése), 37. sz. munkadokumentum, június.

         (5)  Nemzetközi Valutaalap (2020), Financial System Stability Assessment for Norway (Norvégia pénzügyi rendszerének stabilitási értékelése), az IMF 20/259. sz. országjelentése, augusztus, 2. o.

         (6)  Lásd:https://www.regjeringen.no/contentassets/ff0c28c162ca43f39b585d7c9f94dab5/nbsg-mou_2018.pdf


title: A Bizottság (EU) 2021/472 ajánlása (2021. március 17.) a SARS-CoV-2 és variánsai uniós szennyvizekben történő szisztematikus megfigyelésének kialakítására vonatkozó közös megközelítésről

text:
               2021.3.19.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 98/3

      A BIZOTTSÁG (EU) 2021/472 AJÁNLÁSA
      (2021. március 17.)
      a SARS-CoV-2 és variánsai uniós szennyvizekben történő szisztematikus megfigyelésének kialakítására vonatkozó közös megközelítésről
      AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
      mivel:

                  (1)

                  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (1) 168. cikkének (7) bekezdése szerint az egészségügyi politika meghatározása, valamint az egészségügyi szolgáltatások és az orvosi ellátás megszervezése és biztosítása nemzeti hatáskörbe tartozik. A tagállamok feladata tehát, hogy járványügyi és társadalmi helyzetük figyelembevételével döntsenek a SARS-CoV-2 lakosság körében való jelenlétének nyomon követésére szolgáló stratégiákról.

                  (2)

                  A 2020. november 11-én bejelentetteknek (2) megfelelően a Bizottság javaslatot kíván tenni az Egészségügyi Szükséghelyzet-reagálási Hatóság (HERA) létrehozására, amely erősíti majd az Unió emberi egészséget fenyegető, határokon át terjedő új és jövőbeli veszélyekkel szembeni felkészültségét és reagálási képességét. A HERA feladata lesz képessé tenni az Uniót és tagállamait ara, hogy népegészségügyi szükséghelyzet esetén a teljes értéklánc mentén – a tervezéstől a forgalmazáson keresztül a felhasználásig – gyorsan bevethessék a legkorszerűbb orvosi eszközöket és egyéb ellenintézkedéseket.

                  (3)

                  A Bizottság idén számos előkészítő intézkedést indít el, amelyek lefektetik a HERA működésének alapjait, és mintaként szolgálnak majd a népegészségügyi szükséghelyzetekre való hosszú távú uniós felkészültséghez. A Bizottság 2021. február 17-én elfogadta a „HERA-inkubátor” elnevezésű európai biovédelmi felkészültségi tervet, amely azonnali fellépésre irányuló javaslatot foglal magában annak érdekében, hogy Európa felkészüljön a SARS-CoV-2 variánsai jelentette fokozott fenyegetésre (3).

                  (4)

                  Európában és világszerte is újabb és újabb vírusvariánsok fejlődnek ki és terjednek. Némelyikük nagyobb fertőzőképességű és súlyosabb betegséget okozhat, ami veszélyezteti a vírussal szembeni fellépésünket. Ezért fontos, hogy minden rendelkezésre álló eszközt felhasználjunk e variánsok mielőbbi észlelésére, hogy időben, megfelelően reagálhassunk rájuk.

                  (5)

                  Az egyik olyan cselekvési terület, amelyre a HERA-inkubátornak összpontosítania kell, a SARS-CoV-2 aggodalomra okot adó jelenlegi és jövőbeli variánsainak gyors felismerése. A tagállamok e területen szerzett tapasztalatai azt mutatják, hogy a SARS-CoV-2 és variánsai szennyvizekben való jelenlétének megfigyelése költséghatékony, gyors és megbízható információforrásként szolgálhat a SARS-CoV-2 lakosság körében való terjedését illetően, és a fokozott genomikai és járványügyi felügyelet értékes eszköze lehet.

                  (6)

                  A szennyvízmegfigyelést a Covid19-re vonatkozó felügyeleti és tesztelési stratégiákhoz kapcsolódó kiegészítő jellegű, független megközelítésének kell tekinteni. Amint azt a Covid19-tesztelési stratégiákról és azokon belül az antitest gyorstesztek alkalmazásáról szóló, 2020. október 28-i bizottsági ajánlás (4) is kiemeli, a Covid19-re való felkészültség és az arra való reagálás alapvető tényezői a megbízható tesztelési stratégiák és az elegendő tesztelési kapacitás. Emellett, ahogy azt a Bizottság „A Covid19-cel szembeni téli védekezés” című, 2020. december 2-i (5) és az „Egységes fellépés a Covid19-világjárvány leküzdéséért” című, 2021. január 19-i (6) közleményében hangsúlyozta, a tesztelés továbbra is alapvető elemét képezi a Covid19-világjárvány nyomon követésének, megfékezésének és enyhítésének. Ezért a nemzeti tesztelési stratégiákat sürgősen aktualizálni kell az új variánsok figyelembevétele érdekében, mivel ezek központi szerepet töltenek be a Covid19-járvány megfékezésére irányuló stratégiák szempontjából. A SARS-CoV-2 szennyvízben való jelenlétének megfigyelése fontos kiegészítő és független információkkal szolgálhat a folyamatban lévő Covid19-világjárvánnyal kapcsolatos népegészségügyi döntéshozatalhoz. Következésképpen a szennyvízmegfigyelést szisztematikusabban be kell építeni a SARS-CoV-2 vírus kimutatására irányuló nemzeti tesztelési stratégiákba.

                  (7)

                  2020. november 30-án az Egészségügyi Világszervezet (WHO) szakértői konzultációt szervezett a SARS-CoV-2 szennyvízben való jelenlétének megfigyelésével kapcsolatos népegészségügyi igényekről (7), és arra a következtetésre jutott, hogy ez a megfigyelés fontos kiegészítő és független információkkal szolgálhat a népegészségügyi hatóságok számára. Nem helyettesíti azonban a Covid19-teszteléssel kapcsolatos meglévő megközelítéseket és stratégiákat. A szennyvíz megfigyelése a tendenciák figyelemmel kísérésére szolgál, nem pedig arra, hogy végérvényes következtetéseket vonjunk le a Covid19 lakosság körében való előfordulásáról. A járvány különböző szakaszaiban különböző célokat szolgálhat.

                  (8)

                  Konkrétabban a szennyvíz megfigyelése megelőzési vagy korai figyelmeztetési célokra használható, mivel a vírus szennyvízben való kimutatását a világjárvány lehetséges (újbóli) kitörésére utaló jelnek kell tekinteni. Hasonlóképpen, a vírus szennyvízben való jelenlétének hiányára utaló eredmények azt jelezhetik, hogy a szennyvíz előállításához hozzájáruló lakossági övezet kisebb kockázatúnak tekinthető. Az eredmények tendenciáinak elemzése a vírus terjedésének megfékezése érdekében bevezetett intézkedések hatékonyságának nyomon követése szempontjából is hasznos. A SARS-CoV-2-variánsok szennyvízbeli víruskoncentrációjával kapcsolatos tendenciák nyomon követése így a felkészültségi és reagálási intézkedéseket megalapozó információkkal szolgálhat.

                  (9)

                  Ezért alapvető fontosságú, hogy a tagállamok hatékony szennyvízmegfigyelési rendszereket alakítsanak ki, amelyek biztosítják, hogy a releváns adatokat haladéktalanul az illetékes egészségügyi hatóságok rendelkezésére bocsássák. A tapasztalatok azt mutatják, hogy egy új szennyvízmegfigyelési rendszer kiépítése legfeljebb hat hónapot vesz igénybe, ugyanis a szennyvíztisztító telepek üzemeltetői a létesítményeik különböző paramétereit eleve nyomon követik.

                  (10)

                  Az összegyűjtött adatok megbízhatóságának és összehasonlíthatóságának biztosítása érdekében közös mintavételi, mérési és elemzési módszereket kell elérhetővé tenni és a gyakorlatban alkalmazni.

                  (11)

                  Kulcsfontosságú támogatni a bevált gyakorlatok megosztását, nemcsak a tagállamok között, hanem azon harmadik országokkal is, amelyek nem feltétlenül férnek hozzá könnyen a szokásos tesztelésből származó adatokhoz. Ennek érdekében fontos a tagállamokat a jövőbeli európai adatcsereplatformban való részvételre ösztönözni.

                  (12)

                  Szükség esetén, valamint az ezen ajánlásban meghatározott tevékenységek végrehajtásának felgyorsítása és támogatása érdekében a Bizottság uniós forrásokat bocsát rendelkezésre a szennyvízmegfigyelési tevékenységek támogatására és a vírusvariánsok szennyvízben való jelenléte szisztematikus elemzésének biztosítására. Ez lehetővé teszi majd a tagállamok számára, hogy felgyorsítsák a szennyvízmegfigyelés és -elemzés bevezetését, és ezzel egyidejűleg biztosítsák a SARS-CoV-2 és variánsai szennyvízben való jelenlétének rendszeres elemzését.

                  (13)

                  Jóllehet a szennyvízmegfigyelésre szolgáló adatgyűjtési infrastruktúra a SARS-CoV-2 jelenlegi népegészségügyi világjárvány összefüggésében történő felügyeletére összpontosít, az ajánlásban leírt megfigyelési rendszer és eljárások bevezetése a SARS-CoV-2 felügyeletén túlmutató többletértéket is nyújt. Korai előrejelzést biztosít majd más, aggodalomra okot adó kórokozók okozta lehetséges jövőbeli járványkitörésekről vagy más, újonnan megjelenő, aggodalomra okot adó szennyező anyagok jelentette veszélyekről.

                  (14)

                  A 91/271/EGK tanácsi irányelv (8) folyamatban lévő felülvizsgálatának fényében fontos információkat gyűjteni a tagállamoktól a szennyvizek egészségügyi szempontból releváns paramétereinek nyomon követése terén szerzett tapasztalataikról. Ez segíthet meghatározni azokat a releváns egészségügyi paramétereket, amelyeket rendszeresen ellenőrizni kell a szennyvízben.

                  (15)

                  Ez az ajánlás a Bizottság által a 2021. március 17-i, „A biztonságos és tartós újranyitáshoz vezető közös út” című közleményben bejelentetteknek megfelelően elfogadott, Covid19-cel kapcsolatos intézkedéscsomag részét képezi. Az ezen ajánlás által ösztönzött intézkedések a szélesebb körű uniós kezdeményezés összefüggésében értelmezendők, és a tagállamok és a világ más országai által alkalmazott bevált gyakorlatokon alapulnak majd. Az intézkedések emellett a szennyvízmegfigyelésre vonatkozó bizottsági projekt megállapításaira (9), valamint a SARS-CoV-2 szennyvízben való jelenlétének megfigyelésével kapcsolatos népegészségügyi szükségletekről folytatott WHO-konzultáció eredményeire (10) is építenek.

            ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

         AZ AJÁNLÁS CÉLJA

                  1.

                  Az ajánlás célja támogatni a tagállamokat abban, hogy Unió-szerte a Covid19-világjárvánnyal kapcsolatos kiegészítő adatgyűjtési és -kezelési eszközként szolgáló, a SARS-CoV-2 variánsainak megjelenésére és terjedésére összpontosító szennyvízmegfigyelési rendszereket alakítsanak ki.

                  2.

                  Ez az ajánlás a tagállamoknak címzett iránymutatásokat határoz meg a szennyvízmegfigyelés szisztematikusabb alkalmazására és a nemzeti tesztelési stratégiákba való beépítésére vonatkozóan.

                  3.

                  Így különösen iránymutatást nyújt a tagállamok számára a SARS-CoV-2 szennyvízben való jelenlétének megfigyelésére szolgáló rendszerek kialakítását és irányítását, valamint az összegyűjtött adatoknak az illetékes egészségügyi hatóságok részére történő gyors továbbítását illetően. Előmozdítja a hatékony szennyvízmegfigyelési stratégiákra vonatkozó minimumkövetelményeket, valamint a mintavétel, a tesztelés és az adatelemzés közös módszereinek alkalmazását. Támogatja az eredményeknek és a bevált gyakorlatoknak egy európai adatcsereplatformon keresztül történő megosztását.

         SZENNYVÍZMEGFIGYELÉS

                  4.

                  A Bizottság határozottan ösztönzi a tagállamokat arra, hogy a lehető leghamarabb, de legkésőbb 2021. október 1-jéig hozzanak létre a SARS-CoV-2 és variánsai szennyvízben való előfordulásával kapcsolatos adatgyűjtésre szolgáló nemzeti szennyvízmegfigyelési rendszereket.

                  5.

                  A megfigyelési rendszernek le kell fednie a tagállam lakosságának jelentős részét. A megfigyelési rendszernek ki kell terjednie legalább a 150 000 főnél több lakosú nagyvárosokból származó szennyvízre, lehetőleg legalább heti kétszeri mintavételi gyakorisággal. Szükség esetén további mintavételi helyszínek is kijelölhetők a lakosság kellő hányadának lefedése, illetve a lakosság különböző területek (pl. a nyári szezonban turisztikai helyszínek) közötti lehetséges mozgásával összefüggő vírusterjedés jobb megértése érdekében.

                  6.

                  A minimális mintavételi gyakoriságot és a földrajzi lefedettséget a járványügyi helyzethez kell igazítani:

                              a)

                              ha az illetékes népegészségügyi hatóságok úgy ítélik meg, hogy a helyi járványügyi helyzet alapján a világjárvány nem jelent kockázatot a helyi lakosságra nézve, a minimális mintavételi gyakoriságot heti egy mintavételre kell csökkenteni;

                              b)

                              ha a betegség csak az ország területének bizonyos részein fordul elő, a minimális mintavételi gyakoriságot a helyi körülményektől függően csökkenteni vagy növelni kell.

                  7.

                  A mintavételt a szennyvíztisztító telepek bemeneténél, vagy adott esetben a szennyvízgyűjtő hálózatokban áramlásiránynak felfelé kell elvégezni. A SARS-CoV-2 vírusnak és variánsainak a jelenlétét rendszeresen, lehetőleg havonta kétszer elemezni kell.

                  8.

                  Amennyiben konkrétabb információkra van szükség a vírus és variánsai jelenlétének jobb feltérképezéséhez, többek között a veszélyeztetett közösségek körében, további mintavételt és elemzést kell megfelelő időben végezni az érintett településhez tartozó szennyvízgyűjtő hálózat célirányosan kiválasztott pontjain. A helyszínek és a mintavételi gyakoriság meghatározásának a helyi igényekhez kell igazodnia (például a városok egyes részeihez, kórházakhoz, iskolákhoz, egyetemi kampuszokhoz, repülőterekhez, egyéb közlekedési csomópontokhoz, idősotthonokhoz, börtönökhöz stb. csatlakozó főbb érintett szennyvízgyűjtők és alrendszerek).

                  9.

                  A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a szennyvízmegfigyelési eredményeket elektronikus úton haladéktalanul elküldjék az illetékes népegészségügyi hatóságoknak, majd pedig – amikor az már üzemel – az európai adatcsereplatformnak. A korai előrejelzésre szolgáló megfigyelés céljából az egyes mintákkal kapcsolatos eredményeket a lehető leghamarabb, de lehetőleg a mintavételt követő 48 órán belül rögzíteni kell.

                  10.

                  Az eredmények megfelelő értelmezésének biztosítása, továbbá a megfigyelési rendszernek a népegészségügyi igényekhez való hozzáigazítása érdekében a Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy az illetékes egészségügyi és szennyvízért felelős hatóságok bevonásával alakítsanak ki megfelelő struktúrákat a releváns adatkészletek egyesítése és összekapcsolása, valamint az eredmények értelmezésének és közlésének összehangolása céljából.

                  11.

                  A tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk az etikai megfontolásokra: a szennyvízmegfigyelés a népegészségügyi felügyelet szerves része, ezért ugyanúgy a népegészségügyi felügyelet etikai kérdéseiről szóló, 2017. évi WHO-iránymutatásokban (11) meghatározott etikai elveknek kell megfelelnie.

         MINTAVÉTELI ÉS ELEMZÉSI MÓDSZEREK

                  12.

                  A mintavételi és elemzési módszerek összehasonlíthatóságának és megbízhatóságának biztosítása érdekében a tagállamoknak gondoskodniuk kell a következőkről:

                              a)

                              a mintavételt 24 órás időszakon keresztül, vízhozamarányos vagy időarányos mintavételt lehetővé tevő kompozit mintavevővel kell végezni, lehetőség szerint száraz időszakokban, vagy pedig normalizálással korrigálva az időjárási hatásokkal a mintavételi időtartam alatt 24 órányi szennyvízhozamot, valamint a szennyvízgyűjtő terület lakosságának nagyságát használva az egy főre jutó napi vírusterhelés kiszámításához;

                              b)

                              az elemzéseket olyan laboratóriumokban kell elvégezni, amelyek megfelelő RT-PCR-módszereket alkalmaznak szabványos minőségirányítási feltételek mellett;

                              c)

                              a variánsok kimutatásának megfelelően dokumentált génszekvenálási módszereken kell alapulnia;

                              d)

                              a laboratóriumoknak részt kell venniük az akkreditált szolgáltatók által szervezett megfelelő jártassági vizsgálatokban, és adott esetben (tanúsított) referenciaanyagokat kell használniuk;

                              e)

                              a mellékletben szereplő konkrét minőségi előírásokat be kell tartani.

         AZ UNIÓS KOORDINÁCIÓ TÁMOGATÁSA

                  13.

                  A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy vegyenek részt a Bizottság által az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központtal (ECDC) és más uniós ügynökségekkel szoros együttműködésben végzett tevékenységekben annak érdekében, hogy megosszák egymással a megfelelő népegészségügyi válaszlépések időben történő megtételét lehetővé tevő bevált gyakorlatokat és eredményeket, valamint az ilyen eredmények értelmezését és felhasználását. A Bizottság ennek érdekében határozottan arra ösztönzi a tagállamokat, hogy vegyenek részt a Bizottság által létrehozandó európai adatcsereplatformban, amely a következőkre összpontosít majd:

                              a)

                              a tagállamok és más országok bevált gyakorlatainak összegyűjtése és megosztása;

                              b)

                              a szennyvízmegfigyelési tevékenységek eredményeinek összegyűjtése;

                              c)

                              mintavételi és elemzési módszerek közzététele és rendszeres frissítése;

                              d)

                              a szennyvízmegfigyelésben, valamint a szennyvízmegfigyelést alkalmazó betegségmegelőzésben és járványvédelemben részt vevő szakértők önkéntes listájának összeállítása;

                              e)

                              a megközelítések interkalibrálását és a bevált gyakorlatok megosztását előmozdító, együttműködésen alapuló környezet kialakítása.

                  14.

                  A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy küldjenek visszajelzést az e téren szerzett tapasztalataikról annak érdekében, hogy támogassák a Bizottság munkáját a szennyvízben rendszeresen ellenőrizendő releváns egészségügyi paraméterek meghatározása érdekében. Ebben az összefüggésben fontolóra kell venni a népegészségügyön túlmutató, szélesebb körű felügyeletet. A Bizottság különösen arra ösztönzi a tagállamokat, hogy tájékoztassák az újonnan megjelenő szennyező anyagok és kórokozók, a drogok, a gyógyszerek és a mikroműanyagok szennyvízben való jelenléte, illetve az antimikrobiális szerek fogyasztása nyomon követésének eredményeiről.

         NEMZETKÖZI DIMENZIÓ

                  15.

                  A Bizottság határozottan arra ösztönzi a tagállamokat, hogy:

                              a)

                              a SARS-CoV-2 szennyvízben való jelenlétének megfigyelésével kapcsolatos további harmonizáció előmozdítása révén osszák meg bevált gyakorlataikat nemzetközi szinten;

                              b)

                              nyújtsanak segítséget azoknak a harmadik országoknak, amelyek korlátozott mértékben férnek hozzá a vírus lakosság körében való jelenlétének a szennyvíz megfigyelése révén történő nyomon követésével kapcsolatos egyéb információforrásokhoz;

                              c)

                              a WHO-val, valamint a saját felügyeleti rendszert működtető más magas szintű partnerekkel szorosan koordinálva mozdítsák elő az állandó együttműködést.

         JELENTÉSTÉTEL – A BEVÁLT GYAKORLATOK MEGOSZTÁSA

                  16.

                  Az ezen ajánlás nyomán hozott intézkedések koordinálása érdekében a Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy 2021. április 1-jéig jelöljenek ki legfeljebb két kapcsolattartó pontot, akik az illetékes népegészségügyi és szennyvízért felelős hatóságokat képviselik.

                  17.

                  A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy 2021. május 15-ig tegyenek jelentést a Bizottságnak az ezen ajánlás alapján hozott intézkedésekről.

         Kelt Brüsszelben, 2021. március 17-én.

               a Bizottság részéről

            Virginijus SINKEVIČIUS

               a Bizottság tagja

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:12012E/TXT:hu:PDF

         (2)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/?uri=CELEX%3A52020DC0724&qid=1605690513438

         (3)  COM(2021) 78 final, „HERA-inkubátor: közös felkészülés a Covid19 variánsainak fenyegetésére” (https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/communication-hera-incubator-anticipating-threat-covid-19-variants_hu.pdf).

         (4)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/?uri=CELEX:32020H1595

         (5)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/?uri=COM:2021:35:FIN

         (6)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/ALL/?uri=COM:2020:786:FIN

         (7)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/339487/WHO-EURO-2021-1965-41716-57097-eng.pdf

         (8)  A Tanács 91/271/EGK irányelve (1991. május 21.) a települési szennyvíz kezeléséről (HL L 135., 1991.5.30., 40. o.).

         (9)  https://ec.europa.eu/environment/water/water-urbanwaste/info/pdf/Waste%20Waters%20and%20Covid%2019%20MEMO.pdf

         (10)  https://www.euro.who.int/en/health-topics/environment-and-health/water-and-sanitation/publications/2021/expert-consultation-on-public-health-needs-related-to-surveillance-of-sars-cov-2-in-wastewater-summary-report-virtual-meeting,-30-november-2020

         (11)  A WHO iránymutatásai a népegészségügyi felügyelet etikai kérdéseiről (http://apps.who.int/iris/bitstream/10665/255721/1/9789241512657-eng.pdf?ua=1).

         MELLÉKLET
         Konkrét minőségi előírások
         1.   A PCR-re/digitális PCR-re (polimeráz láncreakció) vonatkozó előírások

                     a)

                     A valós idejű polimeráz láncreakcióra (RT-qPCR) vonatkozó ciklusküszöbértéknek 40 alattinak kell lennie ahhoz, hogy a mintát pozitívnak lehessen tekinteni a qPCR (kvantitatív polimeráz láncreakció) elemzéshez vagy a szekvenálásra való felhasználáshoz.

                     b)

                     Az RT-qPCR helyett alternatív kvantifikációs megközelítések (például digitális polimeráz láncreakció – dPCR) is alkalmazhatók, feltéve, hogy azok az RT-qPCR-rel egyenértékű eredményeket biztosítanak, valamint hogy az RT-qPCR-re vonatkozókkal egyenértékű minőségi követelményeket alkalmaznak.

                     c)

                     A hamis pozitív vagy hamis negatív eredmények elkerülése érdekében minden esetben legalább duplikált mintákat kell tesztelni.

                     d)

                     A valós idejű polimeráz láncreakcióval kapcsolatban alkalmazott analitikai eljárásnak megfelelő kontrollokat kell magában foglalnia legalább a koncentrációs/extrakciós lépések hatékonyságának, valamint a jelentős reakciógátló hatás hiányának értékelése céljából.

                     e)

                     Minden egyes tesztnek megfelelő sztenderdeket kell magában foglalnia (legalább 3 pontos sorozatos hígítás tripla mintán, szintetikus SARS-CoV-2 RNS alkalmazásával), valamint pozitív és negatív kontrollokat annak meghatározására, hogy a PCR/qPCR teszt eredménye megbízható-e.

                     f)

                     A késői fluoreszcenciajelek téves besorolásának elkerülése érdekében az amplifikálási protokoll befejezése előtti 5 ciklusban kell meghatározni a kvantifikációs ciklus (Cq) pozitív mintákra vonatkozó küszöbértékét.

                     g)

                     Az RNS-extrakció során bekövetkező szennyeződések figyelembevétele érdekében negatív extrakciós kontrollt kell alkalmazni.

               2.   Az új generációs szekvenálásra vonatkozó előírások

                     a)

                     Mintánként legalább 1 millió leolvasást kell generálni, és a leolvasott hossznak 100 bázispárnál nagyobbnak kell lennie (1).

                     b)

                     Variánsonként legalább 3 genetikai markert kell jelenteni annak érdekében, hogy a mutációk jobban jellemezhetők legyenek a szennyvíz nagy áteresztőképességű szekvenálásos elemzése céljából.

               3.   A normalizálásra vonatkozó előírások

                     a)

                     A génmásolatok vírusszámát normalizálni kell a csatornarendszer által kiszolgált népességgel, valamint a szennyvízárammal a különböző helyszíneken végzett mérések jobb összehasonlíthatósága érdekében.

                     b)

                     Erre a célra ajánlatos a cross-assembly fág (c) vagy a paprika enyhe foltosság vírus alkalmazásával végzett további normalizálási kontrollok alkalmazása.

                     c)

                     Ha a b) pontban említett vírusok közül egyikre vonatkozóan sem lehet adatokhoz jutni, alternatív paraméterek is alkalmazhatók, feltéve, hogy azok egyenértékű korrekciókat biztosítanak a vírusterhelés ingadozását okozó meteorológiai vagy egyéb olyan hatások tekintetében, amelyek nem kapcsolódnak a világjárványhoz, mint például a csapadék vagy más meteorológiai tényezők.

            (1)  https://www.ecdc.europa.eu/sites/default/files/documents/Sequencing-of-SARS-CoV-2-first-update.pdf