title: A Tanács ajánlása ( 2011. július 12. ) Málta 2011. évi reformprogramjáról és Málta 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről

text:
               21.7.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 215/10

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2011. július 12.)
   Málta 2011. évi reformprogramjáról és Málta 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről
   2011/C 215/04
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia a gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               Bizottság 2011. január 12-én elfogadta az első éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve az EU-ban követett gazdasági kormányzás új ciklusának kezdetét jelenti, és elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterét.

               (4)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én (a Tanács 2011. február 15-i és március 7-i következtetéseivel összhangban és a Bizottság éves növekedési jelentésének fényében) jóváhagyta a költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok prioritásait. Hangsúlyozta, hogy elsőbbséget élvez majd a költségvetések megszilárdítása, a költségvetési fenntarthatóság helyreállítása és a munkanélküliség munkaerő-piaci reformokkal való csökkentése, valamint az, hogy az Unió újabb erőfeszítéseket tegyen a növekedés felgyorsítása érdekében. Felszólította a tagállamokat, hogy ezeket a prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba.

               (5)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én arra is felkérte az Euró Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.

               (6)

               Málta 2011. április 28-án benyújtotta 2011. évi nemzeti reformprogramját, 2011. április 29-én pedig a 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó, 2011. évi aktualizált stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (7)

               A gazdasági válság bekövetkeztekor az export és a beruházások meredeken zuhantak, a reál GDP 3,4 %-kal csökkent 2009-ben. A kormányzat által is támogatott foglalkoztatás csak mérsékelt visszaesést mutatott. Az export és az üzleti beruházások 2010-es erős megugrásának köszönhetően Máltán a gazdasági aktivitás érzékelhetően fellendült 2010-ben, és lassú ütemben a munkanélküliség is csökkent. Tekintettel az államadósság magas szintjére (a GDP 61,5 %-a 2008-ban) a kormány nem folyamodott jelentős nagyságrendű költségvetési ösztönzőkhöz, és így a 2009-es költségvetési hiány (a GDP 3,7 %-a) alatta maradt az euróövezet egészére értelmezett hiánymutatónak. A költségvetési hiány és az adósságráta mutatói 2010-ben jórészt stabilak maradtak.

               (8)

               Az 1466/97/EK rendelet szerinti aktualizált stabilitási program elemzése alapján a Tanács úgy véli, hogy a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági pálya némileg optimista, különösen a stabilitásiprogram-időszak későbbi éveiben. A 2010-ben a GDP 3,6 %-ának megfelelő hiány a stabilitási program szerint 2011-re a Szerződés szerinti referenciaérték alá kerül. A strukturális szintű egyensúlyként meghatározott középtávú cél fokozatos elérését fenntartható, alapvetően kiadásoldali konszolidációt megfogalmazó vállalással kell alátámasztani. A stabilitási program viszont nem számol a középtávú célnak a stabilitásiprogram-időszak alatt történő elérésével. A tervek szerint az adósságráta a GDP 68 %-ának megfelelő 2010-es csúcsáról 63,7 %-ra csökken 2014-ig, ami az erősödő és pozitív elsődleges egyenlegnek köszönhető. A Bizottság számításai szerint a strukturális kiigazítás éves átlagos mértéke a 2012–2014 közötti időszakban nagyjából összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal. A költségvetési mutatók azonban a tervezettnél rosszabbul is alakulhatnak az esetleges túlköltekezések és a 2011 utáni konszolidációs erőfeszítéseket alátámasztó intézkedésekre vonatkozó információk hiánya miatt.

               (9)

               A középtávú célkitűzés elérésére irányuló költségvetési konszolidáció végrehajtása kulcsfontosságú kihívás Málta számára. Jóllehet a 2011-es költségvetés tartalmazott a túlzott hiány 2011-es korrekciójára irányuló intézkedéseket, az esetleges megcsúszások esetén további lépésekre lenne szükség. A konkrét intézkedésekkel még nem alátámasztott középtávú konszolidációs stratégia hitelességét javítaná egy szilárdabb többéves költségvetési keret. A többéves célkitűzések egyik legfőbb gyengesége a nem kötelező jellegükből fakad, ami mögött a költségvetési tervezés relatíve rövid távú szemlélete húzódik meg. A stabilitási programban szerepel egy kiadási szabály bevezetésének mérlegelése is.

               (10)

               A Bizottság legutóbbi értékelése szeirint az államháztartás hosszú távú fenntrathatóságával kapcsolatos kockázatok magasnak tűnnek, mivel a népesség elöregedésének a nyugdíjrendszert is magába foglaló hosszú távú költségvetési hatásai Máltán sokkal jelentősebbek, mint az uniós átlag. Az idősebb munkavállalók munkaerő-piaci részvétele nagyon alacsony, ami a még mindig relatíve alacsony nyugdíjkorhatárra, a korengedményes nyugdíjazás igénybevételének elterjedtségére és az idősebb nők munkaerő-piaci részvételének rendkívül alacsony szintjére vezethető vissza. A 2006-os nyugdíjreform kezelte a fenntarthatóságot annyiban, hogy nagyon lassú lépésekben ugyan, de növelte a nyugdíjkorhatárt, és nagyvonalúbb indexálási megállapodásokon és a garantált állami minimumnyugdíj bevezetésén keresztül kezelte a jövőbeli nyugdíjak megfelelőségének kérdését. A nemzeti reformprogram ismerteti a folyamatban lévő konzultációkat a nyugdíjmunkacsoport további nyugdíjreformra vonatkozó javaslatairól, így például a nyugdíjkorhatár és a várható élettartam közötti explicit kapcsolat megteremtéséről és a nyugdíjrendszer kötelező második, és önkéntes harmadik pillérének bevezetéséről. A nemzeti reformprogram nem tartalmaz viszont átfogó stratégiát az aktív időskorra vonatkozóan, amely kiegészíthetné a folyamatban lévő és tervezett jogszabályi változásokat. A feketemunka hosszú távon kockázatot jelent az államháztartás fenntarthatóságára nézve. E probléma kezelésére a kormány felvázol néhány intézkedést a nemzeti reformprogramban, de hiányoznak a javaslatok az adókedvezmények rendszerének olyan irányú felülvizsgálatára, amivel kifizetődővé lehetne tenni a legális munkavégzést. Málta számára egy másik meghatározó kihívás a nők munkaerő-piaci részvételének növelése, hiszen a nők foglalkoztatási rátája az egész EU-ban Máltán a legalacsonyabb. A nemzeti reformprogramban a kormány a női munkavállalókat célzó kezdeményezések sorát fogalmazta meg. Végrehajtásukra és hatásuk értékelésére 2012-ben fog sor kerülni.

               (11)

               Az elmúlt években Máltán intenzív ipari szerkezetátalakítás zajlott le: a munkaigényes gyártási folyamatok helyébe új, nagy hozzáadott értékű tevékenységek léptek. Ez a képesítések munkaerő-piaci kereslete és kínálata közötti eltolódásokhoz vezetett, ami rávilágított az új ágazatok által igényelt készségek – elsősorban a felsőoktatáson keresztül történő – biztosításának szükségességére, ami egyben Málta gazdasági alapjának további diverzifikációját is szolgálja.

               (12)

               Az EU-n belül Máltán a legmagasabb a korai iskolaelhagyók aránya: a mutató 2009-ben 36,8 %-on állt, szemben a 14,4 %-os uniós átlaggal. Málta tartja a negatív rekordot a felsőfokú vagy annak megfelelő végzettséggel rendelkezők arányát tekintve is a 30–34 év közötti korcsoportban (2009-ben 21,1 %-kal, szemben a 32,3 %-nak megfelelő uniós átlaggal). Málta 2020-ra a korai iskolaelhagyók arányát 29 %-ra akarja szorítani, a 30–34 éves korosztályban a felsőfokú vagy annak megfelelő végzettséggel rendelkezők arányát pedig 33 %-ra szeretné növelni. 2011-ben Málta intézkedéseket vezetett be annak érdekében, hogy az iskolából esetlegesen idő előtt kikerülőket szakképzéssel és második esélyt kínáló tanulási lehetőségekkel vonzó karrierlehetőségek felé terelje.

               (13)

               Málta egyike azon kevés uniós tagállamoknak, ahol általános bérindexálási mechanizmus működik. A béremelések a megélhetési költségek alakulásának megfelelő kötelező kiigazításokhoz kapcsolódnak, ami az infláció alakulásának megfelelő béremeléseket eredményez, de arányosan magasabb emelésekkel a bérskála alsó végén. A minimálbér mellett ez a fajta kiigazítás még tovább gyengítheti a versenyképességet a munkaigényes ágazatokban. A kérdéskör különösen fontos az energiaárak közelmúltbeli növekedésének fényében, hiszen ez ár-bér spirálhoz vezethet.

               (14)

               Az energia tekintetében Málta szinte teljes egészében az importált olajra van utalva, ami miatt a gazdaság ki van szolgáltatva az olajár változásának. Ez és a máltai energiahálózat hiányosságai problémákat okozhatnak a vállalkozói környezet és a kis- és középvállalkozások versenyképessége szempontjából. Az energiának a megújuló energiaforrásokból való előállítása terén kínálkozó lehetőségek kihasználása egyrészt javítaná a versenyképességet, másrészt hozzájárulna az energiapolitikai és az éghajlatváltozással kapcsolatban kitűzött célok eléréséhez. Mindazonáltal a nemzeti reformprogram kevés információt tartalmaz az energiapolitikai intézkedésekről, így nehéz megítélni azok megvalósíthatóságát és költséghatékonyságát.

               (15)

               Málta egy sor vállalást tett az Euró Plusz Paktum keretében. Ezek a vállalások a Paktum két területéhez kapcsolódnak: a versenyképességhez és az államháztartás fenntarthatóságához. A fiskális politikával kapcsolatban tett vállalások az elszámoltathatóságot és a költségvetési keret átláthatóságát érintik, amit kiegészítenek a költségvetési fegyelem növelését szolgáló mechanizmusok bevezetésére vonatkozó elképzelések. A termelékenységgel kapcsolatos intézkedések az üzleti környezet és a vállalkozások finanszírozási feltételeinek javítására, valamint a szolgáltatási piacon, különösen a telekommunikációs ágazatban folyó verseny fokozására irányulnak. Noha szerepelnek a nemzeti reformprogramban, az Euró Plusz Paktumhoz kapcsolódó kötelezettségvállalások nem érintik a foglalkoztatást és a pénzügyi stabilitást. Miközben a hatóságok a termelékenység növelésére összpontosítanak, nem ismerik el azt, hogy a bérindexálás mostani rendszere kihat Málta versenyképességére. Az Euró Plusz Paktumhoz kapcsolódó vállalásokat a Bizottság értékelte és figyelembe vette az ajánlások kidolgozásakor.

               (16)

               A Bizottság értékelte Málta stabilitási programját és nemzeti reformprogramját, valamint az Euró Plusz Paktum keretében tett vállalásait. Figyelembe vette nemcsak a programok Málta fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy a jövőbeli nemzeti döntéseknél az uniós szempontok beépítésével kell megerősíteni az Unió átfogó gazdasági kormányzását. Ennek fényében a Bizottság úgy véli, hogy bár a középtávú célkitűzés eléréséhez megcélzott út helyes, de a konszolidációs stratégiát jelentős kockázatok övezik, mivel az nincs konkrét intézkedésekkel alátámasztva, és fennáll a korábban már tapasztalt túlköltekezés veszélye. Ezenfelül a középtávú költségvetési keret nem kötelező jellege nem feltétlenül fogja elősegíteni a költségvetési fegyelmet. Az elöregedő népesség relatíve magas hosszú távú költségei, és különösen a nyugdíjkiadások miatt a máltai államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kockázatok övezik. A nemzeti reformprogram megjeleníti ugyan a máltai gazdaság előtt álló főbb strukturális kihívásokat, de bizonyos kérdéseket, így különösen a gazdaságban meglévő munkaerő-potenciál jobb kihasználását, a bérezési mechanizmusnak vizsgálatát és annak, a bérek és a termelékenység jobb összehangolását szolgáló reformja érdekében szükséges lépések megtételét, vagy az energiadiverzifikációt indokolt lenne alaposabban megvizsgálni.

               (17)

               Ezen értékelés fényében és figyelembe véve a 2010. február 16-i, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 126. cikkének (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlást, a Tanács megvizsgálta Málta 2011. évi aktualizált stabilitási programját, arról alkotott véleményét (3) az alábbi ajánlás és különösen annak (1) és (2) pontja tükrözi. Figyelembe véve az Európai Tanács 2011. március 25-i következtetéseit, a Tanács megvizsgálta Málta nemzeti reformprogramját.

         AJÁNLJA, HOGY Málta a 2011–2012 közötti időszakon belül tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Biztosítsa, hogy a túlzott hiányt 2011-ben megszüntetik, összhangban a túlzott hiány esetén követendő eljárás keretében tett ajánlásokkal, valamint álljon készen az esetleges megcsúszások megelőzésére szolgáló kiegészítő intézkedések megtételére, továbbá hozzon konkrét intézkedéseket a 2012-re vonatkozó hiánycélok alátámasztására. Állítsa az államadósság arányát csökkenő pályára és biztosítsa a megfelelő előrehaladást a középtávú célkitűzés felé. A középtávú konszolidációs stratégia hitelességének megerősítése céljából határozza meg az átfogó intézkedéseket 2013-ra és azt követően, valamint egy kötelező erejű, szabályalapú, többéves költségvetési keretben rögzítse a fiskális célokat, továbbá javítsa a költségvetés végrehajtásának monitoringját.

               2.

               Többek között a nyugdíjkorhatár fokozatos emelésének felgyorsításán, illetve a várható élettartammal való összekapcsolásán keresztül hozzon intézkedéseket a nyugdíjrendszer fenntarthatóságának biztosítására. A magasabb kötelező nyugdíjkorhatár mellé dolgozzon ki átfogó stratégiát az aktív időskorra vonatkozóan, tegye kevésbé vonzóvá a korengedményes nyugdíjazás lehetőségét és ösztönözze a nyugdíjcélú magánmegtakarításokat.

               3.

               A felsőoktatásba való bejutás javítására szolgáló további erőfeszítéseken és a szakképzési rendszer hatékonyságának megerősítésén keresztül hangolja össze az oktatási rendszerben szerezhető végzettségeket a munkaerőpiac szükségleteivel. A korai iskolaelhagyás okainak feltárásán, elemzésén és mérésén keresztül 2012-ig tegyen további intézkedéseket a jelenség visszaszorítása érdekében, az intézkedések eredményességének vizsgálatához pedig dolgozzon ki rendszeres monitoring- és jelentési mechanizmust.

               4.

               A szociális partnerekkel egyeztetve és a nemzeti gyakorlatoknak megfelelően vizsgálja meg és hozza meg a bértárgyalás és a bérindexálás rendszerének reformjához szükséges lépéseket annak érdekében, hogy a bérek növekedése jobban tükrözze a munkaerő termelékenységének és versenyképességének alakulását.

               5.

               A megújuló energiaforrásokba való beruházások előbbre hozásán, illetve az infrastruktúrafejlesztésre és az energiahatékonyság elősegítésére rendelkezésre álló uniós források teljes körű kihasználásán keresztül fokozza a Málta importolaj-függőségének csökkentésére irányuló erőfeszítéseket.

      Kelt Brüsszelben, 2011. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  A 2011. évre érvényben tartotta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2011. május 19-i 2011/308/EU tanácsi határozat (HL L 138., 2011.5.26., 56. o.).

      (3)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (3) bekezdése alapján.


title: A Tanács ajánlása ( 2013. július 9. ) Litvánia 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Litvánia 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről

text:
               30.7.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 217/51

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2013. július 9.)
   Litvánia 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Litvánia 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről
   2013/C 217/13
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án elfogadta az Európai Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A tagállamok állam-, illetve kormányfői 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és euroövezeti tevékenységek számára. Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az Európa 2020 stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.

               (4)

               A Tanács 2012. július 10-én ajánlást (3) fogadott el Litvánia 2012. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Litvánia 2012–2015-ös konvergenciaprogramját.

               (5)

               A Bizottság 2012. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindítja a gazdaságpolitikai koordináció 2013. évi európai szemeszterét. Ugyancsak 2012. november 28-án a Bizottság a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Litvániát nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (6)

               Az Európai Parlament az 1466/97/EK rendelettel összhangban megfelelően részt vett az európai szemeszterben, és 2013. február 7-én elfogadta a 2013. évi éves növekedési jelentés foglalkoztatási és szociális vonatkozásairól szóló állásfoglalást és a 2013. évi éves növekedési jelentéshez való hozzájárulásról szóló állásfoglalást.

               (7)

               Az Európai Tanács 2013. március 14-én elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedésbarát költségvetési konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.

               (8)

               Litvánia 2013. április 9-én benyújtotta 2013. évi nemzeti reformprogramját és 2013. április 26-án a 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (9)

               A 2013. évi konvergenciaprogramnak az 1466/97/EK tanácsi rendelet szerinti értékelése alapján a Tanács úgy véli, hogy a programban szereplő költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott és lényegében összhangban áll a Bizottság szolgálatainak 2013 tavaszi előrejelzésében szereplő értékeléssel. A 2009 óta végzett nagyszabású költségvetési konszolidáció eredményeképpen 2012-ben a GDP 3,2 %-át tette ki az államháztartási hiány, ami a rendszerszintű nyugdíjreform költségét figyelembe véve elegendő a túlzott hiány fennállásáról szóló határozat hatályon kívül helyezéséhez. A hiánycsökkentést részben az erőteljes gazdasági növekedés és a kiadások ideiglenes befagyasztása tette lehetővé. A középtávú költségvetési célt a programban +0,5 %-ról – 1,0 %-ra módosították, amely azonban így is összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktumban szereplő célokkal.
               A konvergenciaprogramban meghatározott költségvetési stratégia a középtávú költségvetési cél elérését 2016-ra tűzte ki. Az (újraszámított) strukturális költségvetési egyenleg alapján a középtávú költségvetési cél felé történő éves előrehaladás strukturális értelemben magasabb a GDP 0,5 %-ánál. A programidőszakban teljesül a Stabilitási és Növekedési Paktum kiadási referenciaértéke. A kiigazítás némileg a programidőszak elejére összpontosít és főként a kiadások visszafogására épül, ugyanakkor csak részben állnak mögötte konkrét intézkedések, ideértve a nem minden esetben meghatározott egyszeri intézkedéseket. A Bizottság előrejelzése szerint a strukturális kiigazítás 2013-ban a GDP 0,3 %-ának és 2014-ben 0,0 %-ának felel meg és így nem éri el az előírt, a GDP 0,5 %-ával megegyező előrehaladást, ami kétségessé teszi a konvergenciaprogramban rögzített kiigazítási pályát is. A további konszolidációs intézkedések még pontosításra szorulnak, és az országnak számításba kellene vennie többek között olyan strukturális reformokat, mint a bevételalapú intézkedésekre való átállás. A 2012. évi bruttó államadósság 40,7 %-kal a GDP 60 %-a alatti szinten maradt, és a programidőszak alatt várhatóan további enyhe csökkenésen megy át. A konvergenciaprogram ugyan abból indul ki, hogy az adósság 2013-ban 39,7 %-ra, 2016-ra pedig 34,5 %-ra csökken, a Bizottság szolgálatainak 2013. tavaszi előrejelzése 2013-ra a GDP 40,1 %-ának és 2014-re 39,4 %-ának megfelelő adósságot prognosztizál. Az eltérés elsősorban abból adódik, hogy a konvergenciaprogram alacsonyabb hiánnyal számol.

               (10)

               Az elmúlt években javult ugyan az ország államháztartási hiánya, továbbra sem rendelkezik azonban a sokkhatásokkal szemben szükséges költségvetési térrel. Litvániának kevésbé torzító adórendszert kellene bevezetnie és tovább kellene javítania az adójogszabályok betartatását. Az Unióban továbbra is Litvánia esetében a legalacsonyabb az adóbevételek GDP-hez viszonyított aránya, és a konszolidáció elsősorban a kiadási oldalra korlátozódott. Léteznek még a növekedést kevésbé veszélyeztető további adóbevételi források, ilyen például a környezetvédelmi adó és a rendszeresített ingatlanadó. Litvánia hozott ugyan intézkedéseket a rendszeresített ingatlanadó emelésére, e területen azonban további erőfeszítéseket kellene tennie. A környezetvédelmi adókból származó bevételei csökkenő tendenciát mutatnak és az Unión belül 2011-ben a második legalacsonyabbak voltak, ami többek között uniós szinten is legalacsonyabb közlekedési adókra vezethető vissza. Mindez nem járul hozzá a litván gazdaság magas energiaintenzitásának csökkentéséhez. Ezzel egyidejűleg a költségvetési konszolidációban nagyobb prioritást kellene helyezni a növekedést ösztönző kiadásokra például a kutatás és az oktatás területén. A költségvetési keret megerősítését szolgáló törvények végrehajtása késik. Litvánia költségvetési kerete képtelen volt gátat vetni a pozitív kibocsátási rés éveiben folytatott prociklikus fiskális politikának. A költségvetési strukrúráról szóló törvény 2012. évi módosítása a helyes irányba tett lépés. A költségvetési folyamatok tekintetében - különösen az önkormányzatokéban - biztosítani kell a felügyeletet, az elszámoltathatóságot és a végrehajtást, valamint a középtávú keret kötelező jellegét.

               (11)

               A demográfiai fejlemények kihívást jelentenek Litvánia hosszú távú költségvetési fenntarthatósága szempontjából. Ennélfogva továbbra is fontos a nyugdíjak fenntarthatóságára és méltányosságára irányuló átfogó nyugdíjreform. Az ország idősebb lakosságát a szegénység és a hosszú távú társadalmi kirekesztés veszélyezteti, így az adekvát nyugdíjak kihívást jelentenek. A nyugdíjjárulék-fizetési rendszer 2012-es reformja az állami költségvetésből finanszírozott pénzügyi ösztönzők révén előmozdítja a második pillérbeli járulékfizetést. Az új nyugdíjrendszer a nyugdíjkorhatár fokozatos emelése mellett egy átmeneti időszakban lehetőséget ad arra, hogy az érintettek ne lépjenek be a magánnyugdíjrendszerbe és az állami társadalombiztosítási alapba történő visszalépés mellett döntsenek. A reform 2014. január 1-jén lép érvénybe. Ezen fontos, ugyanakkor elszigetelt intézkedések a helyes irányba mutatnak, de – különösen a nyugdíjrendszer első pillérében – jelentősebb változtatásokra van szükség. Mindemellett olyan intézkedések szükségeltetnek, amelyek elősegítik az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát és az idősbarát munkakörnyezetet.

               (12)

               A munkanélküliség és az alacsony képzettségűek alacsony munkaerő-piaci részvételének kezelése továbbra is kulcsfontosságú kihívásnak számít. A fiatal és képzetlen munkavállalók munkanélküliségi rátája kifejezetten magas. Különösen a válság idején felszínre kerültek a készségkereslet és -kínálat közötti eltérések, amelyek egyre nagyobb problémát jelentenek, és rámutatnak az oktatási és munkaerő-piaci politikák strukturális hiányosságaira. A szakképzett munkaerő tekintetében mutatkozó hiány mellett magas a kivándorlási ráta is. További intézkedésekre van szükség a munkaerőpiac rugalmasságának javítása, valamint a munkaerő-piaci részvételnek különösen a fiatalok, a képzetlen és idősebb munkavállalók körében történő fokozása érdekében. Az aktív munkaerő-piaci intézkedések teljes hatóköre továbbra is hiányos, az egyes intézkedésekre jutó pénzügyi források nem elegendőek, továbbá nem kellőképpen célirányosak az alacsony képzettségűekre és a tartós munkanélküliekre irányuló intézkedések. A munkajogi törvény szociális partnerek bevonásával történő teljes körű felülvizsgálata meghatározhatná azokat a szükségtelen korlátozásokat és adminisztratív akadályokat, amelyek gátolják a rugalmas munkaszerződéseket, az elbocsátásra vonatkozó rugalmas előírásokat és a rugalmas munkaidő-beosztást. Az oktatási rendszerből a munkaerőpiacra történő átmenet javítása érdekében vonzóbbá tehetnék a tanuló- és a gyakornoki szerződéseket.

               (13)

               Aggasztóan magas szintű a szegénység és a társadalmi kirekesztés. Különös aggodalomra ad okot a gyermekeket sújtó szegénység. A pénzbeli szociális segélyezés reformja keretében 2012-ben elindították a munkát vonzóvá tévő ösztönzők fokozására - ideértve a munkához kötött juttatásokat a tartós munkanélküliek esetében, az inaktív munkaképes korúak szociális ellátásának fokozatos csökkentését - és a szegénység csökkentésére irányuló intézkedéseket. Öt településen kiviteleztek egy olyan kísérleti projektet, amely látványos eredményeket hozott a költségmegtakarítás és a kedvezményezettek célzottabb megközelítése tekintetében. Ellenőrzési rendszert kell most létrehozni ezen intézkedések hatékonyságának, illetve a szegénység és a társadalmi kirekesztés enyhítésében elért eredményességének értékelésére. A reformnak kapcsolódnia kell azokhoz az aktivizálási intézkedésekhez is, amelyek erősítik különösen a hosszú távú szociális kedvezményezettek munkaerő-piaci részvételét. A szegénység csökkentése érdekében tett intézkedések kiterjesztették a szociális ellátásokat és új módszert vezettek be az ellátások összegének kiszámítására. Ezen túlmenően 2013. január 1-jével 18 %-kal emelkedett a minimálbér, ami hozzájárulhat az inaktivitási csapda és az aktív keresők szegénységi rátájának csökkentéséhez. Mindezen intézkedések ugyanakkor elégtelenek a kihívás méretéhez képest, és továbbra sincsen átfogó stratégia vagy cselekvési terv a szegénység leküzdésére.

               (14)

               A kormány 2010 óta folytatja az állami tulajdonú vállalkozások ambiciózus reformját. A reform megalapozott, továbbá jogalkotási és szervezeti változtatásokkal is jár. Szabályozási szempontjait megteremtették, a jelentési kötelezettségek hiánytalanul teljesültek. Ezennel a legfontosabb kihívás a szabályozó és a nem szabályozó funkciókból adódó összeférhetetlenség elkerülése, valamint az állami tulajdonú vállalkozások kereskedelmi és nem kereskedelmi tevékenységei közötti különbségtétel. Teljes körű végrehajtását követően a reform hozzájárulhat a versenyképesség és a növekedés fokozásához. Kulcsfontosságú lesz tehát a megfelelés figyelemmel kísérése.

               (15)

               Továbbra is alulfejlettek a szomszédos országokkal való villamosenergia- és gázösszeköttetések. Ennek következtében korlátozott az energiaágazatban zajló verseny és magasak az energiaárak. Emellett továbbra is problémás az energiahatékonyság. Lassú előrehaladás történt az épületek felújítását illetően, ideértve a JESSICA holdingalap keretében végzett beruházásokat, és továbbra is jelentősek a magánépületek felújítása előtti kihívások.

               (16)

               Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság elvégezte Litvánia gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a nemzeti reformprogramot és a konvergenciaprogramot. Figyelembe vette nemcsak a programok Litvánia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az alábbi 1–6. ajánlás tükrözi a Bizottság európai szemeszter keretében tett ajánlásait.

               (17)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a konvergenciaprogramot, és arról alkotott véleményét (5) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Litvánia 2013–2014-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Teremtse meg a növekedésbarát költségvetési konszolidáció lehetőségét és tervszerűen hajtsa végre a költségvetési stratégiát, amelynek során tegyen az ország számára a középtávú cél megvalósítását biztosító strukturális kiigazítási erőfeszítést. Helyezze előtérbe a növekedést ösztönző kiadásokat. Folytassa a költségvetési keret erősítését, mindenekelőtt azzal, hogy érvényesíthető és kötelező felső kiadási határértékeket biztosít a középtávú költségvetési keretben. Tekintse át adórendszerét és mérlegelje a növekedést legkevésbé veszélyeztető adók – így a rendszeresített ingatlanadó és a környezetvédelmi adó – emelését, beleértve a gépjárműadó bevezetését is, az adózási fegyelem további javítása mellett.

               2.

               Fogadja el és alkalmazza a nyugdíjrendszer átfogó reformjára vonatkozó jogszabályt. A kötelező nyugdíjkorhatárt hozza összhangba a várható élettartammal, korlátozza a korai nyugdíjba vonulás lehetőségét, állapítson meg világos szabályokat a nyugdíjak indexálására vonatkozóan, illetve ösztönözze a kiegészítő megtakarítási rendszerekbe történő belépést, mindeközben pedig biztosítsa a folyamatban lévő reformok végrehajtását. Támassza alá a nyugdíjreformot az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát elősegítő intézkedésekkel.

               3.

               Csökkentse a magas munkanélküliséget – különösen az alacsony képzettségűek és a tartósan munkanélküliek körében – az erőforrásoknak az aktív munkaerő-piaci politikákra összpontosításával, ugyanakkor javítva e politikák alkalmazási körét és hatékonyságát. Javítson a fiatalok foglalkoztathatóságán – például az ifjúsági garancia révén –, fokozza a tanulószerződéses gyakorlati képzési programok végrehajtását és eredményességét, továbbá kezelje a készségkereslet és -kínálat között továbbra is fennálló eltéréseket. A szociális partnerek bevonásával vizsgálja felül a munkajogi szabályozás megfelelőségét a rugalmas munkaszerződések, az elbocsátásra vonatkozó rugalmas előírások és a rugalmas munkaidő-beosztás tekintetében.

               4.

               Hajtson végre konkrét célirányos intézkedéseket a szegénység és a társadalmi kirekesztés csökkentésére. Folytassa a pénzbeli szociális segélyezés reformja és az aktivizálási intézkedések közötti kapcsolatok fokozását.

               5.

               Fejezze be az állami tulajdonú vállalkozások reformjának végrehajtását, különösképpen biztosítsa a tulajdonosi és szabályozó funkciók elválasztását, és szigorúan kísérje figyelemmel a reform előírásainak betartását.

               6.

               Erősítse az épületek energiahatékonyságának javítását szolgáló intézkedéseket, többek között a hátráltató tényezők felszámolása és a holdingalap gyors kiépítése révén. Erősítse az energiahálózatok versenyét a többi tagállammal való villamosenergia- és gázösszeköttetések javítása révén.

      Kelt Brüsszelben, 2013. július 9-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         R. ŠADŽIUS

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2013. április 22-i 2013/208/EU tanácsi határozat (HL L 118., 2013.4.30., 21. o.) alapján 2013-ra is érvényben marad.

      (3)  HL C 219., 2012.7.24., 54. o.

      (4)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (5)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése értelmében.


title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Lengyelország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Lengyelország 2016. évi konvergenciaprogramját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/15

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Lengyelország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Lengyelország 2016. évi konvergenciaprogramját
   (2016/C 299/04)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács a 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. 2015. november 26-án a Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Lengyelországot nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (2)

               A Lengyelországra vonatkozó 2016. évi országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Lengyelország által elért eredményeket.

               (3)

               Lengyelország 2016. április 28-án benyújtotta 2016. évi nemzeti reformprogramját és 2016. évi konvergenciaprogramját. A kettő közötti kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020-as időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               Lengyelország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. 2016. évi konvergenciaprogramja alapján a kormány azt tervezi, hogy az államháztartási hiány a 2015. évi 2,6 %-ról 2017-re a GDP 2,9 %-ára emelkedik, majd 2019-ig a GDP 1,3 %-ára csökken. A középtávú költségvetési cél – a GDP 1 %-ának megfelelő mértékű strukturális hiány – elérése 2019-ig, vagyis a program időszakában, várhatóan nem fog teljesülni. A konvergenciaprogram szerint a GDP-arányos államadósság a 2015. évi 51,3 %-ról 2017-re várhatóan 52,5 %-ra nő, majd 2019-re 50,4 %-ra csökken. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv 2016 tekintetében megalapozott, az azt követő időszakra vonatkozóan pedig optimista. A Bizottság 2016. tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy a javasolt kiigazítástól jelentős eltérés mutatkozik 2016-ban, valamint változatlan politikát feltételezve 2017-ben is. A konvergenciaprogram értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint fennáll a kockázata annak, hogy Lengyelország nem fog megfelelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Ezért 2016-ban és 2017-ben további intézkedésekre lesz szükség a megfelelés biztosítására.

               (6)

               Lengyelország az egyetlen olyan tagállam, amelynek nincs teljes jogú, független költségvetési tanácsa, és nem is tervezi annak létrehozását, bár rendelkezik néhány független költségvetési intézménnyel, amelyek ellátnak néhányat a költségvetési tanács feladatai közül. Lengyelország az alkotmányba beépített adósságfék mellett 2013-ban bevezetett egy kiadásstabilizációs szabályt is, amelyet először a 2015. évi költségvetésben alkalmaztak teljes körűen. 2015 decemberében azonban a szabályt úgy módosították, hogy nagyobb kiadásokat tegyen lehetővé, különösen a jelenlegi alacsony inflációs környezetben. A kedvezőtlen kiinduló költségvetési helyzet és a népesség elöregedésével kapcsolatos költségek – főként az egészségügyi kiadások – előre jelzett növekedése miatt a költségvetés fenntarthatóságát hosszú távon jelentős kockázatok övezik. Ami az adósság fenntarthatóságát illeti, változatlan politikát feltételezve az adósságállomány előre jelzett növekedése miatt a költségvetés középtávú kockázatai magasak.

               (7)

               A 2015. évi héabevételek az előrejelzések szerint az eddig bevezetett intézkedések – többek között a fordított adózás és az érzékeny ágazatok vállalatainak együttes felelőssége – ellenére GDP-arányosan alacsonyak maradtak. A kormány prioritásként kezeli a héabeszedés hatékonyságának fokozását és a héacsalás elleni küzdelmet, és folyamatban van az erre irányuló stratégia kidolgozása. A stratégia várhatóan olyan intézkedéseket tartalmaz majd, mint a héacsalások feltárására és megszüntetésére szolgáló új informatikai eszközök bevezetése és az adóigazgatás reformja. 2017 januárjától csökkenteni fogják a vállalkozások közötti készpénzmozgások felső határát is. Lengyelország adóigazgatása továbbra sem hatékony. Az adóbehajtási költségráta – vagyis az adóigazgatási költségek és a nettó adóbevételek hányadosa – a legmagasabb az Unióban.

               (8)

               Lengyelország számos áru és szolgáltatás esetében továbbra is kedvezményes héamértéket alkalmaz. Ez csökkenti az adóbevételeket és a héarendszer hatékonyságát. A gyakorlati tapasztalatok alapján a kedvezményes héamérték nem hatásos eszköze a szociálpolitikának, főként mivel nem a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartásokat célozza. Sok esetben végül a gazdag adófizetők jutnak jelentős támogatáshoz általa. Az általános nézet szerint a szociális ellátások és a jövedelemadók jobban célozhatók, ezért újraelosztási célokra alkalmasabbak. A kedvezményes héamértéknek és az opcionális kedvezményeknek tulajdonítható potenciális bevételveszteség az Unióban a legnagyobbak közé tartozik.

               (9)

               A lengyel munkaerőpiac a közelmúltbeli kedvező fejlemények ellenére jelentős kihívásokkal szembesül: a gazdaságilag aktív népesség elöregedésével, az alacsony termelékenységgel és nagy fokú szegmentációval. E kihívásokat az oktatási rendszer hiányosságai nehezítik. Noha az oktatási rendszer az elmúlt években jelentősen javult, továbbra sem vértezi fel megfelelően a tanulókat a munkaerőpiac állandó változása és az innováció miatt szükséges transzverzális készségekkel. A lengyel felsőoktatás és tudományos élet viszonylag alacsony rangja negatívan befolyásolja az oktatás színvonalát. A lengyel felsőoktatás nemzetközi szerepvállalása mind a külföldi hallgatók számát, mind a nemzetközi tudományos együttműködésben való részvételt tekintve igen korlátozott mértékű. A felsőoktatás finanszírozási modellje nem eléggé minőségorientált, mivel jelentős mértékben támaszkodik a múltbeli egyetemi rangokra és az olyan mennyiségi mutatókra, mint a hallgatók és a tudományos dolgozók létszáma. A munkaadók szerint a végzősök nem rendelkeznek olyan transzverzális készségekkel, mint a problémamegoldás, a kritikai gondolkodás vagy a csapatmunka. Az egész életen át tartó tanulásban való részvétel szintje alacsony, a szakoktatás és -képzés pedig nem felel meg a piaci igényeknek.

               (10)

               Noha az iskola előtti nevelés elérhetősége és kihasználtsága az elmúlt években jelentősen emelkedett, a kisgyermek-gondozási szolgáltatások elérhetősége továbbra is a legalacsonyabbak közé tartozik az Unióban. A kötelező iskolakezdési kor hét évre emelése és az öt évesek óvodalátogatási kötelezettségének eltörlése az új gyermeknevelési támogatással együtt – különösen a nők esetében – negatív hatást gyakorolhat a munkaerőpiaci részvételre, ezért ezt szorosan figyelemmel kell kísérni.

               (11)

               A határozatlan idejű munkaszerződések számának 2015. évi erős emelkedése ellenére a határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatottak lengyelországi aránya a legmagasabbak között van az Unióban. Lengyelország a közelmúltban több intézkedést is hozott a munkaerőpiaci szegmentáció megszüntetésére. Módosították a munka törvénykönyvét, egyes polgári jogi szerződések kapcsán megemelték a fizetendő társadalombiztosítási járulékok mértékét, illetve 2017 januárjában várhatóan bevezetik az ilyen polgári jogi szerződések keretében foglalkoztatottak minimális órabérét. A munka törvénykönyvének bizonyos elemei azonban elriasztják a munkaadókat a határozatlan idejű foglalkoztatástól, így az ilyen munkaszerződések alkalmazása továbbra sem elterjedt. Ennek fő oka a munkajogi szabályozás összetettségében és a határozatlan idejű munkaszerződéssel foglalkoztatottak elbocsátásának magas implicit költségeiben keresendő. Ide tartoznak a magas eljárási költségek, a hosszadalmas és bizonytalan kimenetelű vitarendezési mechanizmusok költségei, és az olyan rendelkezések, mint az idősebb munkavállalók elbocsátással szembeni védelme.

               (12)

               A kedvezményes ágazatspecifikus társadalombiztosítási szabályok – különösen a mezőgazdasági termelők és a bányászok kiemelten támogatott nyugdíja kapcsán – nagy terhet rónak a költségvetésre, és csökkentőleg hathatnak a munkavállalói mobilitásra. A mezőgazdasági termelőkre vonatkozó külön nyugdíjrendszer biztosítottjainak száma 2007 óta lassú ütemben csökken, a kormány becslése szerint 2019-re 1,18 millió lesz, a nyugdíjellátásra jogosultak jelenlegi 1 229 milliós száma azonban 2018-ig várhatóan tovább nő majd. A KRUS-ra fordított állami költségvetési források mértéke 2011 óta stabilan a GDP 1 %-a. A mezőgazdasági termelőknek nincs általános adófizetési kötelezettsége, és nem kötelesek számviteli rendszert működtetni, a KRUS önfinanszírozása pedig alacsony. 2014-ben Lengyelországban 1 382 millió mezőgazdasági üzem működött, ennek 52 %-a 5 hektár alatti (GUS). A bányászok nem tartoznak az általános járulékalapú nyugdíjrendszer hatályába, ehelyett egy kedvezményes, indexáláson alapuló nyugdíjrendszer részesei, ami minden évben a GDP 0,5 %-át meghaladó mértékű jelentős terhet ró az államháztartásra. A kedvezőtlen demográfiai kilátásokkal összefüggésben már ma is csökken a munkaképes korú népesség. Éppen ezért – főként az idősebb munkavállalók kapcsán – elengedhetetlen a jelenlegi kedvező foglalkoztatási trend megóvása, már csak a nyugdíjrendszer megfelelőségének és fenntarthatóságának megőrzése érdekében is. Az átlagos tényleges nyugdíjbavonulási életkor az elmúlt években nőtt, de továbbra is jelentősen elmarad a kötelező nyugdíjkorhatártól. A jövőbeli nyugdíjak hosszabb távú szociális megfelelősége és az államháztartás stabilitása, valamint a munkaerő-piaci részvétel fokozása érdekében ezért mindenképpen növelni kell a tényleges nyugdíjbavonulási életkort.

               (13)

               Az elmúlt évek jelentős beruházásai ellenére a közlekedési, energetikai és távközlési hálózatok továbbra is rendelkeznek szűk keresztmetszetekkel és hiányosságokkal. A beruházási aktivitást a közigazgatás működésével, az adózással, a kutatási, fejlesztési és innovációs tevékenységek környezetével és a hosszadalmas szerződésérvényesítéssel kapcsolatos akadályok nehezítik. A vasúti és egyéb közlekedés, az energetika és a távközlés infrastrukturális projektjei kapcsán az irányítási és igazgatási kapacitások hiányosságai hátráltatják a beruházási projektek határidőre történő végrehajtását. A lengyel gazdaság továbbra is energiaigényes és nagy szén-dioxid-kibocsátású, így az energiahatékonyság javítása jelentős előnyökkel kecsegtet. A villamosenergia-termelő létesítmények korosak és nagymértékben szénalapúak. A villamosenergia-hálózat nem rendelkezik megfelelő összeköttetésekkel a szomszédos országok felé. A megújuló energia támogatására szolgáló program 2016. január 1-jére tervezett bevezetése késik, ami növeli a beruházások bizonytalanságát. A beruházásokat, különösen az építőiparban, a következő tényezők gátolják: a területfejlesztés különösen helyi szinten alacsony lefedettsége és kiszámíthatatlansága, továbbá az építési engedélyek kibocsátását nehezítő túlszabályozás, illetve szabályozási és igazgatási következetlenségek.

               (14)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Lengyelország gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a konvergenciaprogramot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Lengyelországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzásának erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható lengyel költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (15)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a konvergenciaprogramot; véleményét (4) mindenekelőtt az 1. ajánlásban foglaltak tükrözik,

         AJÁNLJA, hogy Lengyelország 2016–2017-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A középtávú költségvetési cél elérése érdekében 2016-ban és 2017-ben hajtson végre a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékű éves költségvetési kiigazítást. Többek között egy független költségvetési tanács létrehozásával erősítse meg a költségvetési keretet. A héaszabályok jobb betartatásának biztosításával javítsa az adóbehajtást, és korlátozza a kedvezményes héamértékek kiterjedt alkalmazását.

               2.

               A kedvezményes nyugdíjrendszerek reformjának megkezdésével, a határozatlan idejű munkaszerződésekre épülő foglalkoztatási formák akadályainak eltávolításával, valamint az oktatás és a képzés munkaerőpiaci relevanciájának javításával biztosítsa a nyugdíjrendszer fenntarthatóságát és megfelelőségét, illetve növelje a munkaerőpiaci részvételt.

               3.

               Hozzon intézkedéseket a közlekedési, építőipari és energetikai infrastruktúra-beruházások akadályainak eltávolítására, és fokozza a területfejlesztés helyi szintű lefedettségét.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2011. november 16-i 1176/2011/EU rendelete a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról (HL L 306., 2011.11.23., 25. o.).

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (4)  Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.