title: A Tanács ajánlása (2017. július 11.) Horvátország 2017. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Horvátország 2017. évi konvergenciaprogramját

text:
               9.8.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 261/41

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2017. július 11.)
   Horvátország 2017. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Horvátország 2017. évi konvergenciaprogramját
   (2017/C 261/10)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2016. november 16-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2017. évi európai szemeszterét. Az Európai Tanács 2017. március 9–10-én jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2016. november 16-án elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Horvátországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (2)

               A Horvátországra vonatkozó 2017. évi országjelentést 2017. február 22-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2016. július 12-én elfogadott országspecifikus ajánlások és az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Horvátország által elért eredményeket. Emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2017. február 22-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Horvátországban túlzott makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Különösen 2016-ban az államadósság-ráta csökkenő pályára állt, az államadósság ugyanakkor árfolyamkockázatnak van kitéve és a költségvetés fenntarthatóságát övező kockázatok középtávon továbbra is magasak. A magánszektor adósságállománya csökkent, ám – különösen a vállalati szektorban – még mindig magas, és jelentős árfolyamkockázatoknak van kitéve. A pénzügyi szektor támogatja a fellendülést, de változatlanul fenyegetik a devizával összefüggő hitelezési kockázatok, a nemteljesítő hitelek aránya pedig továbbra is magas. A mérsékelt munkahelyteremtés, valamint a munkaerő-állomány csökkenése következtében a munkanélküliségi ráta gyorsan esik. Végezetül, az üzleti környezet nehézkessége leszorítja a termelő beruházásokat és gátolja a termelékenység növekedését.

               (3)

               Horvátország 2017. április 27-én benyújtotta 2017. évi nemzeti reformprogramját és 2017. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok hatékonyságát és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

               (5)

               A túlzotthiány-eljárás megszüntetését követően Horvátország a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik, és az adósságszabály hatálya alá tartozik. A 2017. évi konvergenciaprogramja szerint a kormány az államháztartás egyenlegét fokozatosan, a 2016-ban a GDP -0,8 %-át kitevő mértékről 2020-ra a GDP 0,5 %-ára tervezi javítani. A középtávú költségvetési célt – amelyet strukturális értelemben a GDP -1,75 %-ában határoztak meg – a kormány 2016-ban a tervet meghaladó mértékben megvalósította, és az (újraszámított (4)) strukturális egyenleg 2017-ben és 2018-ban a tervek szerint éppen meg fog felelni a középtávú költségvetési célnak. Az előrejelzés szerint azt követően ismét valamelyest javul. A konvergenciaprogram azt vetíti előre, hogy az államadósság-ráta a GDP 86,7 %-ának megfelelő 2015-ös csúcsértékről folyamatosan csökkenve 2020-ra a GDP 72,1 %-ára mérséklődik. Az ezeket a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv optimista, különösen az Agrokor, Horvátország legnagyobb magánvállalata előtt tornyosuló pénzügyi nehézségek kedvezőtlen hatása fényében, amelyekkel a program előrejelzései nem számolnak. Az Agrokor-válság a költségvetési előrejelzésekre nézve is közvetlen kockázatot jelent. Emellett a 2017-től tervezett hiánycélok eléréséhez szükséges intézkedések még nem teljeskörűen meghatározottak.

               (6)

               A Tanács 2016. július 12-i ajánlása szerint Horvátországnak 2017-ben legalább a GDP 0,6 %-ának megfelelő éves költségvetési kiigazítást kell végrehajtania a középtávú költségvetési cél elérése érdekében. A 2016. évre az államháztartási egyenleg számottevő javulását mutató eredményadatok azt jelzik, hogy Horvátország abban az évben már elérte középtávú költségvetési célját. A Bizottság 2017. tavaszi előrejelzése alapján a strukturális egyenleg 2017-ben a középtávú költségvetési cél felett marad, annak ellenére, hogy a GDP -0,3 %-ának megfelelő 2016-os értékről 2017-ben a GDP -1,7 %-ára csökken. Az ajánlás szerint Horvátországnak 2018-ban tartania kell a középtávú költségvetési célt. A Bizottság 2017. tavaszi előrejelzése szerint a strukturális egyenleg várhatóan tovább csökken a GDP -2,1 %-ára, és fennáll a középtávú költségvetési céltól való bizonyos mértékű eltérés kockázata. Az előrejelzés szerint Horvátország 2017-ben és 2018-ban meg fog felelni az adósságszabálynak. A Tanács összességében úgy véli, hogy Horvátországnak 2018-ban készen kell állnia további intézkedések megtételére a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés biztosítása érdekében.

               (7)

               Horvátország költségvetési irányítási kerete nem mentes a hiányosságoktól. Még nem fogadták el a felelősségteljes költségvetési gazdálkodásról szóló új törvényt, amely a költségvetési keretrendszert, valamint a költségvetés-politikai bizottság függetlenségét és megbízatását hivatott erősíteni. Késik a költségvetési törvény módosítása, melynek célja a középtávú költségvetési keret megerősítése, valamint a költségvetési tervek módosításának szabályozása központi és helyi szinten egyaránt. A költségvetési terveket alátámasztó előrejelzések megbízhatósága továbbra is csekély.

               (8)

               Horvátország rendszeres ingatlanadókból származó bevétele viszonylag alacsony. Ezeket a bevételeket a helyi önkormányzatok egységei szedik be az ingatlanokhoz kapcsolódó díjak formájában, e díjak számítása és alkalmazási köre terén azonban jelentős eltérések mutatkoznak. Támaszkodik a tulajdonátruházás adóztatására is, ami kevésbé hatékony. A megismételt országspecifikus ajánlások nyomon követéseként és a 2016 végi adóügyi reform részeként 2018-tól kezdődően egyes helyi díjak és adók helyét átveszi egy rendszeres ingatlanadó, amelyet öt, az ingatlan értékét nagy vonalakban meghatározó tényező alapján fognak kiszámítani. Ez az első lépés a teljes körű, értékalapú, rendszeres ingatlanadó bevezetése felé vezető úton.

               (9)

               Horvátország állami finanszírozási igényei és az államadósság árfolyamkockázatoknak való kitettsége felhívják a figyelmet a megbízható finanszírozási források és a prudens kockázatkezelés fontosságára. Egy országspecifikus ajánlást követve 2017 elején elfogadták a központi kormányzat 2017–2019-es időszakra vonatkozó adósságkezelési stratégiáját. Erre három évvel a korábbi stratégia lejárta után került sor. Az államadósság-kezeléssel, és ennek keretében többek között a piacokkal való kommunikációval, a kockázatkezeléssel és a stratégia rendszeres aktualizálásával foglalkozó intézményi rendszer hiányosságokkal küzd. Az adósságra esetleg kihatással levő költségvetésen kívüli műveleteket sem fontolják meg megfelelően.

               (10)

               A munkaerőpiaci fellendülés az utóbbi időben is folytatódott, a munkanélküliségi ráta és a tartósan álláskeresők aránya azonban továbbra is magas. Mindez alacsony és egyre csökkenő aktivitással párosul, ami jelentős kihasználatlan munkaerő-potenciálról árulkodik. Az aktivitás csökkenése 2016-ban különösen markáns volt a legjobb munkavállalási korú, alacsony iskolai végzettségű munkavállalók körében, és a munkaképes korú népesség zsugorodásából fakadt, ami az elöregedés és kivándorlás növekedése miatt következett be.

               (11)

               A korai nyugdíjba vonulásra jogosult kohorszokban viszonylag magas az inaktivitás. A járulékfizetési időszakok rövidsége miatt a nyugdíjak szintje jelenleg és a jövőben is elmarad a megfelelőtől, és felmerül az időskori szegénység kockázata. Számos útja van annak, hogy valaki korán – akár teljes öt évvel a kötelező nyugdíjkorhatár elérése előtt – nyugdíjba vonuljon. A nyugdíjkorhatár eléréséig való munkavégzés pénzügyi ösztönzői gyengék. A munkával töltött életszakasz növelésének ösztönzését célzó bejelentett intézkedéseket nem hajtották végre. A gondozási feladatok hozzájárulnak az alacsony munkaerőpiaci részvételhez, különösen a legjobb munkavállalási korú nők közül az idősebbek körében. A formális gyermekgondozás terén hiány tapasztalható, és nagyok a regionális különbségek, a munkaszerződések pedig kevés rugalmasságot biztosítanak a munka és a gondozási feladatok közötti egyensúly megtalálásához. Jelenleg a kötelező nyugdíjkorhatár a nők esetében 61 év és 9 hónap, a férfiak esetében 65 év. A kötelező nyugdíjkorhatár közelítése és emelése lassan valósul meg, a tervek szerint a nyugdíjkorhatár 2038-ra éri el mindkét nem esetében a 67 évet. A folyamat felgyorsítása megfontolás tárgyát képezi, de még nem fogadták el. A nyugdíjrendszer kedvezőbb feltételeket biztosít a nehéz vagy veszélyes foglalkozások közé sorolt munkakörökben, valamint bizonyos szektorokban dolgozó munkavállalók számára. A horvát hatóságok felülvizsgálták a nehéz vagy veszélyes foglalkozások listáját, a szabályozást azonban még nem racionalizálták.

               (12)

               A legfrissebb, 2015-ös adatok szerint a népesség közel 30 %-át fenyegette a szegénység vagy a társadalmi kirekesztettség kockázata. A szociális védelmi rendszer a jogosultsági feltételek következetlenségéből, a földrajzi lefedettség széttagoltságából, az illetékes hatóságok közötti koordináció hiányából és a csekély átláthatóságból fakadó hiányosságokkal küzd a hatékonyság és az igazságosság területén. 2016-ban a GDP 0,6 %-át fordították a legszegényebb háztartásokat célzó minimumjövedelem-rendszerre. A felelősségi körök intézmények közötti újraelosztására és a jogosultsági követelmények harmonizálására irányuló tervezett reformok elakadtak.

               (13)

               A munkaerőpiacon keresett készségek elsajátítása a foglalkoztathatóság fontos feltétele. A felnőttképzésben való részvétel igen alacsony, kevés ráfordítást szánnak az aktív munkaerőpiaci intézkedésekre, az átképzési intézkedésekre és az egész életen át tartó tanulásra, és ezek hatóköre is korlátozott. A képzés terén nem szentelnek kellő figyelmet az idősebb és alacsonyan képzett munkavállalókra és a tartósan munkanélküli személyekre, akik általában különösen nagy foglalkoztathatósági kihívásokkal szembesülnek. Az intézmények, a programok és a felnőttoktatás minőségének javítását célzó jogszabályok előkészítését későbbre halasztották.

               (14)

               Az embereknek kellő alapkészségekre van szükségük ahhoz, hogy jó és stabil állást találjanak, és azt meg is tudják tartani, valamint, hogy sikeresen részt tudjanak venni a gazdasági és társadalmi életben. A nemzetközi felmérések adatai súlyos hiányosságokat jeleznek az alapkészségek, az alkalmazott tudományok és a matematika terén a 15 éves horvát iskolások körében. 2015 óta az oktatási, tudományos és technológiai stratégia végrehajtása részeként megkezdődött az iskolai tantervek reformja, melynek célja a tartalom és az átvihető készségek tanításának javítása. Miután az érdekelt felektől ellentmondásos reakciók érkeztek, a tanterv reformját felülvizsgálták, és a végrehajtás jelentős késedelmet szenvedett. A folyamatnak most az eredeti célkitűzésekkel összhangban kell folytatódnia. Horvátország a közelmúltban szakképzési stratégiát fogadott el. Ennek nyomán várhatóan aktualizálják majd a szakképzési tanterveket, nagyobb szerepet kap a munkaalapú tanulás, és javul a szakképzésben az oktatás minősége. A nem formális és az informális tanulás elismerésére és érvényesítésére szolgáló rendszer bevezetése függőben van.

               (15)

               A közigazgatás területi és funkcionális széttöredezettsége hátrányosan hat a szolgáltatásnyújtásra és a közkiadások hatékonyságára. A kormányzati szintek közötti jelenlegi hatáskörmegosztás és pénzügyi kapcsolatok nem segítik elő a hatékony és igazságos szolgáltatásnyújtást a közszolgáltatások, különösen az egészségügy, az oktatás és a szociális ellátás területén. Az átfogó közigazgatási reform késedelmet szenved. A feladatok központi és helyi hatóságok közötti újraelosztásának szabályozása függőben van, csakúgy, mint az állami ügynökségek rendszerének észszerűsítése. 2017 elején a horvát hatóságok bejelentették egy munkacsoport létrehozását, amelynek feladata a szubnacionális kormányzati finanszírozásról szóló szabályozás felvázolása.

               (16)

               A nem egységes bérmegállapítás a közigazgatásban továbbra is gátolja a bérek átláthatóságát és az egyenlő bánásmód biztosítását, valamint a közszférában keletkező bérköltségek feletti kormányzati ellenőrzést, ami kihatással lehet a gazdaság szélesebb körére is. 2017 februárjában a kormány közös iránymutatásokat fogadott el a közszférában érvényes kollektív szerződésekkel kapcsolatos tárgyalásokra és nyomon követésre vonatkozóan, a bérmegállapítás kereteinek észszerűsítését azonban 2018-ra halasztották.

               (17)

               Az állami tulajdonú vállalatok általában alacsonyabb termelékenységgel működnek, mint a magántulajdonban lévő vállalatok, ami irányítási hiányosságokra utal. Kedvezőtlen hatással vannak az allokációs hatékonyságra és hozzájárulnak az alacsony termelékenységnövekedéshez a gazdaságban. Az elmúlt évben lassan haladt az állami tulajdonú vállalatok magánkézbe adásának folyamata. Az ilyen vállalatok – köztük az önkormányzati tulajdonban lévő vállalatok – teljesítményének és az irányítótestület elszámoltathatóságának jobb nyomon követése segítené az irányítás javítását.

               (18)

               A Horvát Újjáépítési és Fejlesztési Bank (a továbbiakban: HBOR) fontos szerepet játszik az uniós pénzügyi eszközök és különösen az európai beruházási terv végrehajtásában. Ahhoz, hogy szerepének maradéktalanul eleget tudjon tenni, magas szintű átláthatósági és elszámoltathatósági előírásoknak kell megfelelnie. A horvát hatóságok tervei szerint független ellenőrök által végzett független eszközminőség-vizsgálatnak vetik alá a HBOR hitelportfólióját, és e vizsgálatnak 2017 végéig le kell zárulnia. A vizsgálat megállapításai alapján felülvizsgálják a bank keretszabályozását és irányítási struktúráit.

               (19)

               A vállalkozásokat sújtó, szabályozásból eredő terhek magasak. Számos adójellegű járulék – melyek közül sokat statisztikai szempontból adóként kezelnek – teszi nehézkessé az üzleti környezetet. Egy országspecifikus ajánlást követve 2016 nyarán a kormány úgy döntött, hogy 13 adójellegű járulékot eltöröl, 11 további adójellegű járulékot pedig csökkent, a döntés végrehajtása azonban lassú. A vállalkozások életét továbbra is megnehezítik a nagy adminisztratív terhek. Az adminisztratív terhek csökkentése érdekében elfogadtak egy nyolc szabályozási területre kiterjedő cselekvési tervet, a végrehajtás azonban függőben van.

               (20)

               A válság alatt tapasztalt hirtelen zuhanás után 2016-ban a beruházások fellendültek. A kedvező makrogazdasági és finanszírozási feltételek ellenére azonban a beruházások tartósabb helyreállását kulcsfontosságú szűk keresztmetszetek nehezítik. A közigazgatási hiányosságok, a nehézkes üzleti környezet, a korrupcióellenes stratégia lassú végrehajtása, a kulcsfontosságú infrastrukturális ágazatokra vonatkozó korlátozó jellegű szabályozás, valamint az erős állami jelenlét a gazdaságban hátrányosan hatnak az üzleti klímára.

               (21)

               A szakmákra vonatkozó szabályozás modernizációja elősegítheti a munkavállalói mobilitást és hozzájárulhat a szakmai szolgáltatások árának csökkenéséhez, javítva a növekedési potenciált. Horvátországban a szolgáltatók és a szabályozott szakmák művelői, különösen az ügyvédek, korlátozó jellegű szabályozás hatálya alá estek. 2016 nyarán a kormány elfogadott egy cselekvési tervet a nem megfelelő jogszabályok helyettesítésére és modernizálására, ennek hatóköre és részletezettsége azonban korlátozott volt.

               (22)

               Az igazságügyi rendszer minősége és hatékonysága alapvetően meghatározza az üzleti környezetet. Az elmaradások csökkentése ellenére az elsőfokú bírósági eljárások a kereskedelmi, polgári és büntetőügyekben is hosszadalmasak. A bírósági iratok elektronikus iktatása és kézbesítése révén jelentősen javulhat az igazságügyi rendszer, ezt azonban még nem vezették be. A kereskedelmi ügyekben eljáró bírók nem férnek hozzá az online nyilvántartásokhoz, és ez rontja a fizetésképtelenségi eljárások hatékonyságát. A bírósági ítéletek csak ritkán érhetők el online, továbbá korszerűsíteni lehetne az ügymenetet az elsőfokú kereskedelmi bíróságokon.

               (23)

               A bankszektor továbbra is tőkeerős, és jövedelmezősége 2016-ban fellendült, miután 2015-ben a svájci frank alapú hiteleket átváltották euro alapú hitelekre. A nemteljesítő hitelek bruttó hitelállományhoz viszonyított aránya az utóbbi időben csökkent, de még így is magas, különösen a nem pénzügyi vállalatok körében. Úgy tűnik, hogy a mérséklődést az értékesítések, valamint a 2013-ban bevezetett progresszív és automatikus céltartalék-képzési követelmények segítették. A közelmúlt adóügyi reformja részeként – és válaszul egy országspecifikus ajánlásra – a kormány új adóügyi megítélés alá vonta a nemteljesítő hitelek leírását. Az intézkedés hatásait szorosan nyomon kell követni. Közelről nyomon kell követni továbbá azt is, hogy a közelmúltban megreformált fizetésképtelenségi keretrendszer milyen hatékonysággal segíti a nemteljesítő hitelek szanálását.

               (24)

               A 2017. évi európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte Horvátország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és azt közzétette a 2017. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2017. évi konvergenciaprogramot és a 2017. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Horvátországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak a programoknak Horvátország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

               (25)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a 2017. évi konvergenciaprogramot, és arról alkotott véleményét (5) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (26)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2017. évi nemzeti reformprogramot és a 2017. évi konvergenciaprogramot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–5. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Horvátország 2017-ben és 2018-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Folytasson olyan költségvetési politikát, amely összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának követelményeivel; ami azt jelenti, hogy 2018-ban tartania kell középtávú költségvetési célját. 2017 szeptemberéig erősítse meg a költségvetési tervezést és a többéves költségvetési keretrendszert, többek között azáltal, hogy szilárdabbá teszi a költségvetés-politikai bizottság függetlenségét és megbízatását. Tegye meg az értékalapú ingatlanadó bevezetéséhez szükséges lépéseket. Erősítse meg az államadósság kezelésének kereteit, többek között az adósságkezelési stratégia évenkénti aktualizálásának biztosítása révén.

               2.

               Szorítsa vissza a korhatár előtti nyugdíjba vonulást, gyorsítsa fel a magasabb kötelező nyugdíjkorhatárra való áttérést és hangolja össze a bizonyos kategóriákra vonatkozó nyugdíjrendelkezéseket az általános rendszer szabályaival. Javítsa a szociális ellátások összehangolását és átláthatóságát.

               3.

               Javítsa a felnőttképzést, különösen az idősebb munkavállalók, az alacsony iskolai végzettségű munkavállalók és a tartósan munkanélküli személyek számára. Gyorsítsa fel az oktatási rendszer reformját.

               4.

               Csökkentse a töredezettséget és javítsa a hatáskörök funkcionális elosztását a közigazgatásban, valamint fokozza a hatékonyságot és csökkentse a területi egyenlőtlenségeket a közszolgáltatás-nyújtás területén. A szociális partnerekkel konzultálva harmonizálja a bérmegállapítási kereteket a közigazgatás és a közszolgáltatások terén.

               5.

               Gyorsítsa fel az állami tulajdonú vállalkozások és más állami eszközök leválasztását, valamint javítsa a vállalatirányítást az állami tulajdonú vállalkozások szektorában. Jelentősen mérsékelje a vállalkozások szabályozási költségekből és adminisztratív terhekből eredő terheit. Szüntesse meg azokat a szabályozási korlátokat, amelyek akadályozzák a szabályozott szakmákban való elhelyezkedést és azok gyakorlását, valamint a szakmai és üzleti szolgáltatások nyújtását. Javítsa az igazságügyi rendszer minőségét és hatékonyságát, különösen a polgári és kereskedelmi peres ügyek átfutásának lerövidítése révén.

      Kelt Brüsszelben, 2017. július 11-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         T. TÕNISTE

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 1303/2013/EU rendelete (2013. december 17-) az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (4)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

      (5)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


				|

		52013PC0544

			Ajánlás A TANÁCS HATÁROZATA az egyrészről az Európai Közösségek és tagállamaik, másrészről a Montenegrói Köztársaság közötti stabilizációs és társulási megállapodáshoz csatolt, a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásának figyelembevétele céljából készült jegyzőkönyv Bizottság általi, az Európai Atomenergia-közösség nevében történő megkötésének jóváhagyásáról /* COM/2013/0544 final - 2013/ () */

			   	INDOKOLÁS
2012.
szeptember 24-én a Tanács felhatalmazta a Bizottságot, hogy az Európai Unió és
tagállamai, valamint a Horvát Köztársaság nevében tárgyalásokat kezdjen
Montenegróval az egyrészről az Európai Közösségek és tagállamaik,
másrészről a Montenegrói Köztársaság közötti stabilizációs és társulási
megállapodáshoz csatolt, a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz történő
csatlakozásának figyelembevétele céljából készült jegyzőkönyv
megkötéséről.
Ezek
a tárgyalások a Montenegróval előzetesen a témában folytatott technikai
konzultációkat követően, 2012. november 22-én kezdődtek. A további
tárgyalási fordulókra 2013. január 25-én és 2013. március 7-én került sor. A
jegyzőkönyvet a Bizottság és Montenegró kormánya 2013. május 16-án
parafálta. A parafált jegyzőkönyv szövege csatoltan olvasható.
A
Bizottság javasolja, hogy a Tanács határozzon a jegyzőkönyv Európai Unió
nevében történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról, és kösse meg a
jegyzőkönyvet az Európai Unió és annak tagállamai nevében. Az Európai Atomenergia-közösség
is részes fele a stabilizációs és társulási megállapodásnak. A
jegyzőkönyvnek az Európai Atomenergia-közösség nevében történő
megkötése érdekében a Bizottság azt javasolja, hogy a Tanács adja jóváhagyását
a jegyzőkönyv megkötéséhez az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó
szerződés 101. cikke második bekezdésének megfelelően.
Az
Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés 101. cikke szerint a
megállapodás aláírásáról szóló határozatot a Bizottság fogadja el, a
megállapodás megkötéséről szóló határozatot pedig a Bizottság fogadja el a
Tanács jóváhagyásával. Ezért különböző határozatok elfogadása szükséges a
jegyzőkönyvnek az EU és az Európai Atomenergia-közösség általi aláírásáról
és megkötéséről.
A
jegyzőkönyvnek az Európai Atomenergia-közösség nevében történő
megkötése érdekében a Bizottság azt javasolja, hogy a Tanács:
–
adja jóváhagyását a jegyzőkönyv megkötéséhez
az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés 101. cikke második
bekezdésének megfelelően.
Ajánlás
A TANÁCS HATÁROZATA
az egyrészről az Európai Közösségek és
tagállamaik, másrészről a Montenegrói Köztársaság közötti stabilizációs és
társulási megállapodáshoz csatolt, a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz
történő csatlakozásának figyelembevétele céljából készült jegyzőkönyv
Bizottság általi, az Európai Atomenergia-közösség nevében történő
megkötésének jóváhagyásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Atomenergia-közösséget
létrehozó szerződésre és különösen annak 101. cikke második bekezdésére,
tekintettel a Bizottság ajánlására,
mivel:
(1)
2012. szeptember 24-én a Tanács felhatalmazta a
Bizottságot, hogy tárgyalásokat kezdjen Montenegróval az egyrészről az
Európai Közösségek és tagállamaik, másrészről a Montenegrói Köztársaság
közötti stabilizációs és társulási megállapodáshoz csatolt, a Horvát
Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásának figyelembevétele
céljából készült jegyzőkönyv megkötéséről.
(2)
E tárgyalások sikeresen lezárultak.
(3)
Ezért az Euratom-Szerződés hatálya alá tartozó
kérdéseket illetően az Európai Atomenergia-közösség nevében is meg kell
kötni a jegyzőkönyvet.
(4)
A jegyzőkönyv aláírása és megkötése
eltérő eljárás tárgyát képezi az Európai Unióról szóló szerződés és
az Európai Unió működéséről szóló szerződés hatálya alá eső
kérdésekhez képest.
(5)
Jóvá kell hagyni a jegyzőkönyvnek a Bizottság
általi, az Európai Atomenergia-közösség nevében történő megkötését,
A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
Egyetlen cikk
Jóváhagyásra kerül az egyrészről az
Európai Közösségek és tagállamaik, másrészről a Montenegrói Köztársaság
közötti stabilizációs és társulási megállapodáshoz csatolt, a Horvát
Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásának figyelembevétele
céljából készült jegyzőkönyv (a továbbiakban: jegyzőkönyv) Bizottság
általi, az Európai Atomenergia-közösség nevében történő megkötése.
A jegyzőkönyv szövegét csatolták az
egyrészről az Európai Közösségek és tagállamaik, másrészről a
Montenegrói Köztársaság közötti stabilizációs és társulási megállapodáshoz
csatolt, a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásának
figyelembevétele céljából készült jegyzőkönyv aláírásáról és ideiglenes
alkalmazásáról szóló tanácsi határozathoz.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök


title: A Bizottság ajánlása ( 2011. október 18. ) a nanoanyag fogalmának meghatározásáról EGT-vonatkozású szöveg

text:
               20.10.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 275/38

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2011. október 18.)
   a nanoanyag fogalmának meghatározásáról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2011/696/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A 2005. június 7-én„Nanotudományok és nanotechnológiák – Cselekvési terv Európa számára (2005–2009)” címmel elfogadott bizottsági közlemény (1) a nanotudományok és a nanotechnológiák területén alkalmazandó biztonságos, integrált és felelősségteljes stratégia azonnali végrehajtása érdekében több, egymástól elkülönülő, ugyanakkor egymással kölcsönösen összefüggő feladatot határozott meg.

               (2)

               A cselekvési tervben tett vállalásaival összhangban a Bizottság alapos elemzésnek vetette alá a vonatkozó uniós jogi aktusokat abból a célból, hogy meghatározza a meglévő szabályoknak a nanoanyagok potenciális kockázataira való alkalmazhatóságát. Az elemzés eredményét a 2008. június 17-én„A nanoanyagokkal kapcsolatos szabályozási szempontok” címmel elfogadott bizottsági közlemény (2) tartalmazza. A közlemény megállapítja, hogy a „nanoanyag” fogalmat az uniós jogi aktusok nem említik, ugyanakkor a meglévő joganyag elvben szabályozza a nanoanyagokkal kapcsolatban felmerülő egészségügyi, biztonsági és környezeti kockázatokat.

               (3)

               A nanoanyagokkal kapcsolatos szabályozási szempontokról szóló 2009. április 24-i állásfoglalásában (3) az Európai Parlament egyebek mellett szorgalmazta, hogy az uniós jogi aktusokban legyen átfogó és tudományosan megalapozott módon meghatározva a nanoanyag fogalma.

               (4)

               Az ezen ajánlásban található fogalommeghatározást célszerű referenciaként használni annak meghatározásakor, hogy az uniós jogi szabályozás és az uniós szakpolitikák alkalmazásában egy anyagot nanoanyagnak kell-e tekinteni. A „nanoanyag” uniós jogi fogalommeghatározásának kizárólag az anyagot alkotó részecskék méretén kell alapulnia, és függetlennek kell lennie a kapcsolódó veszélyektől és kockázatoktól. Egy ilyen, csak az anyag méretein alapuló fogalommeghatározásnak a természetes anyagokra, a szándékolatlanul előállított mesterséges anyagokra és a szándékosan előállított anyagokra egyaránt vonatkoznia kell.

               (5)

               A „nanoanyag” fogalommeghatározásának a rendelkezésre álló tudományos ismereteken kell alapulnia.

               (6)

               A nanoanyagok esetében a méretek mérése és eloszlásuk meghatározása sok esetben önmagában is kihívást jelent, és a különböző mérési módszerek nem mindig szolgáltatnak egymással összehasonlítható eredményeket. Ahhoz tehát, hogy a fogalommeghatározás alkalmazása mindenkor minden anyagra egységes eredményeket adjon, harmonizált mérési módszereket szükséges kidolgozni. Mindaddig, amíg nincsenek ilyen harmonizált mérési módszerek, a rendelkezésre álló legjobb alternatív módszereket indokolt alkalmazni.

               (7)

               Az Európai Bizottság Közös Kutatóközpontjának „Megfontolások a nanoanyag fogalmának szabályozási célú meghatározásához”(Considerations on a Definition of Nanomaterials for Regulatory Purposes) című referenciajelentése (4) azt javasolja, hogy a „nanoanyag” fogalommeghatározása a részecskékből álló nanoanyagokra vonatkozzék, az uniós jogban széles körben alkalmazható legyen, és legyen összhangban a világszerte alkalmazott más megközelítésmódokkal. Meghatározó jellemzőként egyedül a méretet indokolt figyelembe venni, ami a nanotartomány határainak egyértelmű kijelölését teszi szükségessé.

               (8)

               A Bizottság felkérte az Új és Újonnan Azonosított Egészségügyi Kockázatok Tudományos Bizottságát (Scientific Committee on Emerging and Newly Identified Health Risks – SCENIHR), hogy szolgáltasson tudományos adatokat a „nanoanyag” szabályozási célú fogalommeghatározásának kidolgozásához. A tudományos bizottság „A »nanoanyag« fogalommeghatározásának tudományos alapja”(Scientific basis for the definition of the term „Nanomaterial”) című szakvéleményével kapcsolatban 2010-ben nyilvános konzultációra került sor. A tudományos bizottság 2010. december 8-án kiadott szakvéleménye (5) azt állapítja meg, hogy a méret a nanoanyagok általánosan figyelembe vehető, és egyben mérési szempontból is a legalkalmasabb jellemzője. Egy e célra alkalmas mérettartomány meghatározása elősegítené az egységes értelmezést. A tudományos bizottság a tartomány alsó határát 1 nm-nél javasolta meghúzni. Általánosan elfogadott felső határként a 100 nm-t szokás figyelembe venni, ezen érték megfelelő voltát azonban tudományos adatok nem támasztják alá. Mivel egy egységes felső határérték alkalmazása túlságosan mereven határolná be a nanoanyagok körét, célszerűbb lehet differenciáltabb megközelítésmódot alkalmazni. Szabályozási szempontból, a fogalommeghatározás finomításához célszerű figyelembe venni a darabszám szerinti méreteloszlást, illetőleg az azt leíró jellemzőket: a méret középértékét és szórását. Az anyag méreteloszlásaként azért a darabszám szerinti méreteloszlást célszerű tekinteni (amely az egy adott mérettartományba eső részecskék száma és a teljes részecskeszám hányadosát veszi alapul), nem pedig a nanoanyag nanotartományba eső részecskéinek tömeg szerinti eloszlását, mert előfordulhat, hogy a legtöbb részecske egyetlen, kis tömegű frakcióba esik. A tudományos bizottság néhány olyan konkrét esetet is megjelölt, amikor a fogalommeghatározás alkalmazását segítheti, ha annak megállapítása, hogy az adott anyag a nanoanyagok meghatározott mérettartományába esik-e, a térfogategységre vetített fajlagos felület mint segédmennyiség alapján történik.

               (9)

               A Nemzetközi Szabványügyi Szervezet fogalommeghatározása szerint a „nanoanyag” olyan anyagot jelent, amelynek bármely külső mérete vagy a belső vagy a felületi struktúrája a nanotartományba esik. A „nanotartomány” megközelítőleg az 1 nm-től 100 nm-ig terjedő mérettartományt jelenti (6).

               (10)

               A darabszám szerinti méreteloszlás figyelembe veszi azt a körülményt, hogy a nanoanyagok jellemzően sok különböző méretű részecskét tartalmaznak, amelyek azonban meghatározott eloszlást követnek. A darabszám szerinti méreteloszlás megadása nélkül nehézséget okoz annak megállapítása, hogy egy adott anyag teljesíti-e vagy sem a fogalommeghatározás követelményeit, ha az anyagban egyaránt vannak 100 nm-nél kisebb és 100 nm-nél nagyobb részecskék. Ez a módszer összhangban van a SCENIHR szakvéleményével, mely szerint az anyag részecskéinek eloszlását darabszámkoncentráció-alapú (azaz részecskeszám-alapú) eloszlással kell megadni.

               (11)

               Tudományos alapon nem lehetséges egyértelműen olyan méreteloszlást javasolni, amely alatt az 1 nm-től 100 nm-ig terjedő tartományba eső részecskéket tartalmazó anyagok várhatóan már nem a nanoanyagokra jellemző módon fognak viselkedni. A tudományos szakvélemény szerint erre a célra statisztikai módszert indokolt alkalmazni, és a szórás alapján, 0,15 %-os küszöbérték figyelembevételével kell a határt meghúzni. Mivel ilyen küszöbérték mellett túlságosan is sok anyag minősülne nanoanyagnak, és figyelemmel arra, hogy a fogalommeghatározás megalkotása szabályozási célokat szolgál, nagyobb küszöbértéket indokolt alkalmazni. Ezen ajánlás alkalmazásában nanoanyagnak azokat az anyagokat indokolt tekinteni, amelyek legalább 50 %-ban tartalmaznak az 1 nm-től 100 nm-ig terjedő mérettartományba eső részecskéket. A SCENIHR szakvéleménye szerint a célzott elemzés bizonyos esetekben akkor is indokolt lehet, ha csak igen kis számú részecske esik az 1 nm-től 100 nm-ig terjedő mérettartományba. Az ilyen anyagokat azonban félrevezető volna nanoanyagoknak tekinteni. Mindazonáltal előfordulhat olyan jogszabályi környezet, amelyben környezetvédelmi, egészségügyi, biztonsági vagy versenyképességi megfontolások 50 %-nál kisebb küszöbértéket indokolnak.

               (12)

               Az agglomerátumokban és az aggregátumokban lévő részecskék azonos viselkedést tanúsíthatnak a nem kötött részecskékkel. Emellett egy adott nanoanyag életciklusán belül is előfordulhatnak olyan helyzetek, amikor a részecskék leválnak az agglomerátumról vagy az aggregátumról. Ennek megfelelően az ezen ajánlásban megállapítandó fogalommeghatározásnak az agglomerátumokban és az aggregátumokban lévő olyan részecskékre is ki kell terjednie, amelyek az 1 nm-től 100 nm-ig terjedő mérettartományba esnek.

               (13)

               Jelenleg a nitrogénadszorpciós módszerrel („BET-módszer”) megmérhető a száraz szilárd anyagok és a száraz porok térfogategységre vetített fajlagos felülete. Ilyenkor a fajlagos felület a potenciális nanoanyagok azonosításának segédmennyiségeként szolgálhat. Az új tudományos eredmények a jövőben e módszer és más módszerek alkalmazhatóságát más anyagtípusokra is kiterjesztetik. A fajlagos felület méréséből és a darabszám szerinti méreteloszlás alapján kapott eredmények különböző anyagok esetében különböző mértékben feleltethetők meg egymásnak. Ezért úgy indokolt rendelkezni, hogy a darabszám szerinti méreteloszlás alapján tett megállapítások a mértékadóak, és a fajlagos felület alapján nem mutatható ki egy anyagról, hogy az nem nanoanyag.

               (14)

               Napjainkban a műszaki fejlődés és a tudomány nagy léptekkel halad előre. A fogalommeghatározást és a benne szereplő jellemzőket ezért indokolt 2014 decemberéig felülvizsgálni, és ezáltal biztosítani, hogy kielégítsék a velük szemben támasztott igényeket. A felülvizsgálatnak ki kell terjednie különösen annak meghatározására, hogy a darabszám szerinti méreteloszláshoz tartozó 50 %-os küszöbértéket nem indokolt-e növelni vagy csökkenteni, valamint annak eldöntésére, hogy az egyes ágazatokban alkalmazott, nanoléptékű belső vagy felületi struktúrával rendelkező speciális anyagokat, mint például a komplex nanokomponenseket tartalmazó nanoanyagokat, köztük a nanoporózus anyagokat és a nanokompozitokat nem indokolt-e a fogalommeghatározás hatálya alá vonni.

               (15)

               Abban a körben, amelyben az lehetséges és egy konkrét jogszabályi környezetben megbízhatóan elősegíti a fogalommeghatározás alkalmazását, iránymutatásokat és szabványosított mérési módszereket kell kidolgozni, továbbá bővíteni kell a meghatározott reprezentatív anyagokban található nanorészecskék jellegzetes koncentrációira vonatkozó ismereteinket.

               (16)

               Az ezen ajánlásban található fogalommeghatározás nem befolyásolhatja és nem képezheti le egyetlen uniós jogszabály és egyetlen olyan rendelkezés alkalmazási körét sem, amely a jövőben ezekre az anyagokra vonatkozóan esetleg kiegészítő követelményeket állapít majd meg, ideértve a kockázatkezelés szabályozását is. Bizonyos esetekben szükséges lehet kizárni bizonyos anyagokat egy adott jogi aktus vagy rendelkezés alkalmazási köréből annak ellenére, hogy az adott anyag a fogalommeghatározás hatálya alá tartozik. Hasonlóképpen bizonyos esetekben szükséges lehet olyan anyagokat is egy adott, a nanoanyagokat szabályozó jogi aktus vagy rendelkezés hatálya alá vonni, amelyek az 1 nm alatti vagy a 100 nm feletti mérettartományba esnek.

               (17)

               A gyógyszerágazat sajátosságaira és a már alkalmazott speciális nanostrukturált rendszerekre való tekintettel az ezen ajánlásban található fogalommeghatározás nem érintheti a „nano-” előtag alkalmazását bizonyos gyógyszerek és orvostechnikai eszközök meghatározásában,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               A Bizottság azt ajánlja a tagállamoknak, az Európai Unió ügynökségeinek és a gazdaság szereplőinek, hogy a nanotechnológiai termékekkel kapcsolatos jogszabályok, szakpolitikák és kutatási programok kidolgozásával és végrehajtásával összefüggésben a „nanoanyag” fogalmát az alábbi fogalommeghatározásnak megfelelően alkalmazzák.

               2.

               A „nanoanyag” olyan természetes anyag, szándékolatlanul előállított mesterséges anyag vagy szándékosan előállított anyag, amely nem kötött állapotban, aggregátum formájában vagy agglomerátum formájában olyan részecskéket tartalmaz, amelyeknek legalább egy külső mérete a részecskéknek a darabszám szerinti méreteloszlás alapján vett legalább 50 %-a esetében az 1 nm-től 100 nm-ig terjedő mérettartományba esik.
               Konkrét esetekben, továbbá akkor, ha azt környezetvédelmi, egészségügyi, biztonsági vagy versenyképességi szempontok indokolják, a darabszám szerinti méreteloszláshoz tartozó 50 %-os küszöbérték helyett 1 %-nál nagyobb, de 50 %-nál kisebb küszöbérték alkalmazható.

               3.

               A 2. ponttól eltérően nanoanyagnak minősülnek azok a fullerének, grafénlapkák és egyrétegű szén nanocsövek, amelyeknek legalább egy külső mérete 1 nm-nél kisebb.

               4.

               A 2. pont alkalmazásában:
               a)   „részecske”: környezetétől fizikailag egyértelműen elhatárolható kicsiny anyagdarab;
               b)   „agglomerátum”: egymáshoz gyengén kötött részecskék vagy aggregátumok olyan együttese, amelynek külső felülete hasonló kiterjedésű, mint alkotóelemeinek felülete együttvéve;
               c)   „aggregátum”: egymáshoz erősen kötött vagy egymással egyesült részecskékből álló részecske.

               5.

               Azokban az esetekben, amikor az műszakilag lehetséges és jogszabály úgy rendelkezik, a 2. pontban található fogalommeghatározás kritériumainak teljesülése a térfogategységre vetített fajlagos felület alapján is eldönthető. Ha egy anyag térfogategységre vetített fajlagos felülete 60 m2/cm3-nél nagyobb, akkor úgy tekinthető, hogy az adott anyag teljesíti a 2. pontban található fogalommeghatározás kritériumait. Ha azonban egy anyag a darabszám szerinti mérteloszlás alapján nanoanyag, akkor abban az esetben is úgy kell tekinteni, hogy teljesíti a 2. pontban található fogalommeghatározás kritériumait, ha térfogategységre vetített fajlagos felülete kisebb 60 m2/cm3-nél.

               6.

               A Bizottság az 1–5. pontban található fogalommeghatározást 2014 decemberéig a tapasztalatok, valamint a tudomány és a technológia fejlődése fényében felül fogja vizsgálni. A felülvizsgálat keretében megfontolja különösen, hogy nem indokolt-e növelni vagy csökkenteni a darabszám szerinti méreteloszláshoz tartozó 50 %-os küszöbértéket.

               7.

               Ezen ajánlás címzettjei a tagállamok, az Európai Unió ügynökségei és a gazdaság szereplői.

      Kelt Brüsszelben, 2011. október 18-án.

            a Bizottság részéről

         Janez POTOČNIK

            a Bizottság tagja

      (1)  COM(2005) 243 végleges.

      (2)  COM(2008) 366 végleges.

      (3)  P6_TA(2009) 0328.

      (4)  EUR 24403 EN, 2010. június.

      (5)  http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/emerging/docs/scenihr_o_032.pdf

      (6)  http://cdb.iso.org


               14.5.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 144/2

         Ajánlás az Európai Központi Bank szankciók kirovására vonatkozó hatásköréről szóló 2532/98/EK rendelet módosításáról szóló tanácsi rendeletre
   (EKB/2014/19)

      (Az Európai Központi Bank előterjesztésében)

   (2014/C 144/02)
   INDOKOLÁS
   I.   BEVEZETÉS

   1998. november 23-án az Európai Unió Tanácsa elfogadta a 2532/98/EK tanácsi rendeletet (1). Tekintettel a 2532/98/EK rendeletnek az évek során történő alkalmazása keretében az Európai Központi Banknak (EKB) különböző hatáskörei tekintetében szerzett tapasztalatra, valamint arra a körülményre, hogy az EKB szankciók kirovására vonatkozó hatásköre a 1024/2013/EU tanácsi rendelettel (2) kiterjesztésre került, a 2532/98/EK rendelet egyes módosítási megfontolandók. Ennek érdekében az Európai Unió működéséről szóló szerződés 129. cikkének (4) bekezdésében meghatározott eljárást kell követni.
   II.   ÁLTALÁNOS MEGFONTOLÁSOK

   A 1024/2013/EK rendelet által ráruházott feladatok ellátása érdekében annak 18. cikke értelmében az EKB adminisztratív pénzbírságokat róhat ki „amennyiben a hitelintézetek, pénzügyi holdingtársaságok vagy vegyes pénzügyi holdingtársaságok szándékosan vagy gondatlanságból megsértik a vonatkozó, közvetlenül alkalmazandó uniós jog valamely olyan követelményét, amellyel kapcsolatban a vonatkozó uniós jog értelmében adminisztratív pénzbírság kirovását kell lehetővé tenni az illetékes hatóságok számára” (3), és szankciókat róhat ki a „rendeleteinek vagy határozatainak megsértése esetén” (4) (a továbbiakban együttesen: közigazgatási szankciók). Ami a nemzeti jognak az egységes felügyeleti mechanizmus (SSM) vonatkozásában történő megsértését illeti, az illetékes nemzeti hatóságok továbbra is illetékesek közigazgatási szankciókat kiróni, de ezeket a szankciókat az EKB felügyelete alá tartozó hitelintézetek vonatkozásában csak akkor szabhatják ki, ha az EKB e célból eljárás kezdeményezésére kéri fel őket.
   A 1024/2013/EU rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése esetén alkalmazandó adminisztratív pénzbírság kirovására vonatkozó alapelvek és eljárások a 1024/2013/EU rendeletben, valamint a 468/2014/EU európai központi banki rendeletben (EKB/2014/17) (5) kerültek meghatározásra. A 1024/2013/EU rendelet 18. cikkének (7) bekezdésében foglaltak alapján az EKB – összhangban a 2532/98/EK rendelettel – bírságokat szabhat ki az EKB rendeletek és határozatok megsértése esetén. A 1024/2013/EU rendelet 18. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy az EKB a 18. cikket az 1024/2013/EU rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében említett jogi aktusokkal – többek között a 2532/98/EK tanácsi rendeletben megállapított eljárásokkal – összhangban alkalmazza, az adott esettől függően.
   Minderre tekintettel különös jelentőséggel bír a 1024/2013/EU rendelet alapján az EKB által ellátandó felügyeleti feladatok ellátásához kapcsolódó közigazgatási szankciók kirovására vonatkozó koherens szabályok kialakítása.
   Továbbmenve, egyes, a 2532/98/EK rendeletben foglalt szabályok eltérnek a 1024/2013/EU rendeletben meghatározott szabályoktól. Ezek különösképpen a 2532/98/EK rendeletben meghatározott pénzbírságok felső korlátjára, a kényszerítő bírságokra, az eljárási szabályokra és elévülési határidőkre vonatkoznak.
   Erre tekintettel a 2532/98/EK rendelet alábbi módosításai javasoltak:

               a)

               A szöveget egy új 1a. cikkel szükséges kiegészíteni az egyes általános, az EKB felügyeleti feladataival, valamint az általa a nem-felügyeleti feladataival összefüggésben kivetett valamennyi szankcióval összefüggésben a közigazgatási szankciókra irányadó alapelveket meghatározása érdekében; és meg kell határozni az azokra vonatkozó eltérő rendelkezések terjedelmét.

               b)

               Új 4a-4c. cikkeket szükséges beilleszteni az EKB által a felügyeleti feladati gyakorlása során kirótt közigazgatási szankciókra vonatkozó szabályrendszer vonatkozásában. Ezen új cikkekre az EKB által a felügyeleti feladatai vonatkozásában történő közigazgatási szankciók kirovására irányadó szabályrendszer, illetve az EKB által a nem-felügyeleti feladati vonatkozásában kiróható bírságokra irányadó rendelkezések közötti különbségtétel érdekében van szükség. Ez annak biztosítására szolgál, hogy egy egységes szabályrendszer vonatkozzék az EKB-nak a felügyeleti területen kirótt valamennyi közigazgatási szankciójára, egyúttal figyelembe véve a 1024/2013/EU rendeletben meghatározott szabályokat is.

               c)

               További módosításokra van szükség annak biztosítása érdekében, hogy a 2532/98/EK rendelet 2-4. cikkeiben meghatározott, a szankciók kirovására vonatkozó alapelvek és eljárások összhangban legyenek a 1024/2013/EU rendeletben meghatározott, az EKB felügyeleti feladatainak ellátása során az adminisztratív pénzbírságok EKB által történő kirovására vonatkozó alapelvekkel és eljárásokkal.

         III.   A CIKKEKRE VONATKOZÓ ÉSZREVÉTELEK

   1. cikk – Fogalommeghatározások
   A kényszerítő bírság fogalommeghatározása
   A kényszerítő bírság fogalommeghatározását két okból is módosítani szükséges. Elsőként, összhangban az ezzel kapcsolatos uniós jogi előírásokkal (6), egyértelműen rögzíteni kell azt, hogy az EKB kényszerítő bírságot nem csak folyamatos jogsértés esetén szabhat ki, de azokat a vállalkozásoknak az EKB rendeleteiben és határozataiban foglaltaknak történő megfelelésre kötelezése érdekében is alkalmazhatja. Másodszor, a fogalommeghatározás jelenleg a 2532/98/EK rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdésére hivatkozik a jogsértés megszüntetését előíró határozatról szóló értesítés vonatkozásában. Mivel az EKB felügyeleti feladatinak ellátása kapcsán kirótt bírságokra vonatkozóan eltérő döntéshozatali eljárás alkalmazandó, az ilyen eljárásra vonatkozó hivatkozást a fogalommeghatározás részévé kell tenni.
   Ennek eredményeképpen a „szankciók” fogalommeghatározását szintén módosítani szükséges oly módon, hogy a kényszerítő bírságnak a „jogsértés következményeként történő kirovására” való hivatkozás törlésre kerül.
   1a. cikk – Általános alapelvek és hatály
   A 2532/98/EK rendelet az Európai Központi Bank és a Központi Bankok Európai Rendszere Alapokmányának 34.4. cikkével összhangban megállapítja azokat a feltételeket, amelyek mellett az EKB szankciót szabhat ki azokra a vállalkozásokra, amelyek nem tesznek eleget az EKB rendeleteiből és határozataiból fakadó kötelezettségeknek, ugyanakkor megfelelő módon figyelembe kell venni a 1024/2013/EU rendeletet is, amely számos, az EKB felügyeleti feladatinak gyakorlásához kapcsolódó, az EKB közigazgatási szankciók kirovásával kapcsolatos jogköreire vonatkozó, közvetlen jelentőséggel bíró rendelkezést tartalmaz. Erre tekintettel, míg elviekben a 2532/98/EK rendelet rendelkezései bármely, az EKB rendeletek és határozatok megsértése esetén az EKB által kiróható szankcióra vonatkoznak, a 2532/98/EK rendelet egyes, az EKB felügyeleti feladatainak ellátásához kapcsolódó közigazgatási szankciók kirovása tekintetében a 1024/2013/EU rendelet rendelkezéseivel ellentétben álló rendelkezéseit vagy nem kellene a továbbiakban alkalmazni, vagy pedig azokat módosítani szükséges.
   Az EKB jogosult a felügyeleti feladataival kapcsolatos közigazgatási bírság vagy szankció kirovására vonatkozó bármely határozatának közzétételére, függetlenül attól, hogy a határozat ellen van-e helye fellebbezésnek vagy sem. Ez a jog kiterjed az EKB-nak a felügyeleti feladatai ellátása során történő közigazgatási szankció kirovására vonatkozó bármely határozatának közzétételére annak érdekében, hogy az EKB valamennyi határozata azonos közzétételi szabályrendszer alá tarozzon. Az EKB-nak az ilyen közzététel vonatkozásában valamennyi uniós jogszabályt alkalmaznia kell, tekintet nélkül bármely nemzeti jogszabályra vagy szabályozásra, és ennek megfelelően mérlegelnie kell, hogy miként aránylik a határozat közzététele a kirótt szankció illetve közigazgatási szankció súlyosságának fokához, valamint a közzétételnek a pénzügyi rendszer stabilitására gyakorolt hatását.
   2. cikk – Szankciók
   A 2. cikk (4) bekezdése a 2532/98/EK rendelet 3. cikkének (4) bekezdésében foglalt eljárásra hivatkozik, amelynek nem kellene az EKB felügyeleti feladataihoz kapcsolódó közigazgatási szankciók kirovására vonatkoznia. A döntéshozatali eljárásra vonatkozó, a 4b. cikkben foglalt rendelkezéseket erre tekintettel be kell illeszteni.
   3. cikk – Eljárási szabályok
   A 3. cikk (1) bekezdésében foglalt, az Igazgatóságra vonatkozó, a jogsértési eljárás kezdeményezésére jogosult szervként történő hivatkozást törölni kell annak lehetővé tétele érdekében, hogy a 6. cikk (2) bekezdésében foglaltak alapján elfogadandó rendeletben az EKB meghatározhassa azt, hogy melyik belső szervnek kell elvégeznie egy vélelmezett jogsértés kivizsgálását. A szankció kirovására vonatkozó határozatok elfogadásával kapcsolatos hatáskör továbbra is az Igazgatóságnál marad, és arra az új 4a. cikk rendelkezései vonatkoznak.
   A 3. cikk (10) bekezdését módosítani szükséges annak érdekében, hogy az ne csak azokra a feladatokra hivatkozzék, amelyekkel a Központi Bankok Európai Rendszerét bízták meg, hanem azokra is, amelyekkel az EKB-t bízták meg a Szerződés 127. cikkének (6) bekezdése alapján. A 3. cikk (10) bekezdésének utolsó mondatát módosítani szükséges annak érdekében, hogy az az EKB új felügyeleti hatáskörét is tükrözze.
   4a. cikk – Az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt szankciók felső korlátjára vonatkozó különös rendelkezések
   A 1024/2013/EU rendelet 18. cikk (1) bekezdése alapján az EKB által a közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése esetén kiróható adminisztratív pénzbírság felső határa jelentősen meghaladja a 2532/98/EK rendelet alapján kiróható bírság felső határát. Ez a különbség nem tekinthető megalapozottnak, mivel valamely EKB rendelet vagy határozat megsértése nem szükségszerűen kevésbé súlyos, mint a közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése. Erre tekintettel az EKB által az SSM keretében felügyelt hitelintézetekkel szemben kirótt valamennyi közigazgatási szankcióra ugyanazon felső korlátoknak kellene vonatkozniuk. Az EKB által a felügyeleti területen kirótt kényszerítő bírságok felső korlátját a fentiekkel összhangban szintén módosítani szükséges.
   Ennek következtében a 2. cikk (1) bekezdésének nem kellene az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt közigazgatási szankciókra vonatkoznia.
   4b. cikk – Az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt szankciókra vonatkozó különös eljárási szabályok
   A 1024/2013/EU rendelet 25. cikkének (2) bekezdése határozza meg az elkülönítés elvét, amely alapján a 1024/2013/EU rendelettel az EKB-ra ruházott feladatokat a monetáris politikai feladatoktól és az EKB egyéb feladataitól elkülönítetten kell gyakorolni. Ezen cikk alapján a 2532/98/EK rendeletet módosítani szükséges a felügyeleti testület és az EKB Kormányzótanácsa bevonásával történő döntéshozatali eljárás biztosítása érdekében a felügyeleti területen történő közigazgatási szankciók kirovásának vonatkozásában, összhangban a 1024/2013/EU rendelet 26. cikkében foglaltakkal. Ez szintén összhangban lenne a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság hatékony banki felügyeletre vonatkozó alapelveivel (7), valamint az annak biztosítására vonatkozó szükséglettel, hogy a szankciókat kirovó hatóságok megegyeznek a jogalanyokat felügyelő hatóságokkal.
   A felügyeleti területen a Kormányzótanács által a közigazgatási szankciók kirovására vonatkozó határozat – amennyiben egy természetes vagy jogi személy az ilyen határozat felülvizsgálatát kérelmezi – a felülvizsgálati testület általi felülvizsgálat alá fog tartozni a 1024/2013/EU határozat 24. cikkében meghatározottak szerint, feltéve, hogy annak a címzettje az adott személy, illetve amennyiben az a határozat által közvetlenül és személyesen érintett. Következésképpen, a közigazgatási szankcióknak a felügyeleti területen történő kirovása vonatkozásában a 2532/98/EK rendeletet módosítani szükséges a felülvizsgálati testület bevonásával történő felülvizsgálati eljárás biztosítása érdekében, összhangban a 1024/2013/EU rendelet 24. cikkében foglaltakkal.
   A fentiekre tekintettel a 3. cikk (1)-(8) bekezdéseinek nem kellene az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt közigazgatási szankciókra vonatkoznia.
   4c. cikk – A felügyeleti területen kirótt közigazgatási szankciókra irányadó egyes határidők
   Az EKB nem-felügyeleti feladataihoz kapcsolódó szankciók kivetésére és végrehajtására vonatkozó határidők megfelelőnek bizonyultak, különösen a jogsértés elkövetésének megállapításához szükséges vizsgálat viszonylagos egyszerűségére tekintettel, mint például a kötelező tartalékra vonatkozó követelmény, a fedezet elfogadhatóságára vonatkozó szabályok és a statisztikai adatszolgáltatási követelmények megsértése esetén. Tekintettel arra a tényre, hogy a felügyeleti területen az feltételezett jogsértések elkövetésének kivizsgálása összetettebb, ezen a területen a közigazgatási szankciók kirovására és végrehajtására vonatkozó hatáskörre hosszabb határidőknek kellene vonatkozniuk, mint a nem-felügyeleti feladatok szankcionálása vonatkozásában rendelkezésre álló határidőknek. Ez összhangban van továbbá az 1/2003/EK rendeletben a versenyszabályok megsértése esetére meghatározott határidőkkel. Valamennyi, az EKB által a felügyeleti területen a vállalkozásokkal szemben kiróható közigazgatási szankcióra azonos határidőnek kellene vonatkoznia, kapcsolódjanak ezek a közigazgatási szankciók valamely EKB rendelet vagy határozat megsértéséhez, vagy pedig valamely közvetlenül alkalmazandó uniós jogszabály megsértéséhez, az EKB által a felügyeleti feladatai gyakorlása során kirótt bármely közigazgatási szankcióra a 4c. cikkben meghatározott határidőknek kell vonatkozniuk.
   Ezen határidők felfüggesztésére és megszakadását ennek megfelelően kell szabályozni, figyelembe véve továbbá azt is, hogy a felügyeleti területen a jogsértési eljárások átfedésben lehetnek ugyanazon tényálláson alapuló bűnügyi nyomozásokkal és büntetőeljárásokkal is.
   A fentiekre tekintettel a 4. cikknek nem kellene az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt közigazgatási szankciókra vonatkoznia.

      Ajánlás:

         „A TANÁCS RENDELETE
         az Európai Központi Bank szankciók kirovására vonatkozó hatásköréről szóló 2532/98/EK rendelet módosításáról
         AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
         tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 132. cikke (3) bekezdésére,
         tekintettel a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank Alapokmányára és különösen annak 34.3. cikkére,
         tekintettel az Európai Központi Bank ajánlására,
         tekintettel az Európai Parlament véleményére,
         tekintettel az Európai Bizottság véleményére,
         A Szerződés 129. cikkének (4) bekezdésében és a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmánya 41. cikkében meghatározott eljárással összhangban eljárva,
         mivel:

                     (1)

                     A Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank Alapokmányának (a továbbiakban: a KBER Alapokmánya) 34.3. cikkével összhangban a 2532/98/EK rendelet (8) határozza meg azokat a korlátokat és feltételeket, amelyek alapján az Európai Központi Bank (EKB) jogosult pénzbírsággal vagy kényszerítő bírsággal sújtani a vállalkozásokat az EKB rendeleteiben és határozataiban megállapított kötelezettségek nem teljesítéséért.

                     (2)

                     Az EKB a 2532/98/EK rendeletet a hatáskörébe eső számos területen – ideértve különösen az Unió monetáris politikájának végrehajtását, a fizetési rendszerek működését és a statisztikai információgyűjtést – történő szankciók kirovása vonatkozásában alkalmazta.

                     (3)

                     Az 1024/2013/EU tanácsi rendelet (9) feljogosítja az EKB-t arra, hogy az általa felügyelt hitelintézetekre a) adminisztratív pénzbírságokat rójon ki, amennyiben ezek az intézmények megsértik a közvetlenül alkalmazandó uniós jogot, illetve b) és szankciókat rójon ki valamely EKB rendeletben vagy határozatban rögzített követelmény megsértése esetén (a továbbiakban együttesen: közigazgatási szankciók).

                     (4)

                     A 1024/2013/EU rendelet 18. cikkének (7) bekezdése előírja, hogy a rendelet által rá ruházott feladatok ellátása céljából az EKB a 2532/98/EK rendeletnek megfelelően szankciókat róhat ki az EKB rendeleteinek vagy határozatainak megsértése esetén.

                     (5)

                     A 1024/2013/EU rendelet széles körben tartalmaz az EKB-nak a felügyeleti feladatihoz kapcsolódó, közigazgatási szankció kirovására közvetlenül vonatkozó rendelkezéseket. E tekintetben a 2532/98/EK rendelet egyes rendelkezései ellentétben állnak a 1024/2013/EU rendelettel. Erre tekintettel szükségessé vált a 2532/98/EK rendeletben foglalt azon szabályok beazonosítása, amelyeket módosítani szükséges az a 1024/2013/EU rendelet által az EKB-ra ruházott felügyeleti feladatai ellátásához kapcsolódó adminisztratív bírságok kirovására vonatkozó koherens szabályok kialakítása érdekében.

                     (6)

                     Az EKB-nak közzé kellene tennie mind a felügyeleti, mind pedig a nem-felügyeleti feladatok terén a közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése, valamint az EKB rendeleteiben és határozataiban foglaltak megsértése esetén kirótt adminisztratív pénzbírságokra vonatkozó határozatát, kivéve, ha az ilyen közzététel – a vállalkozásra kirótt szankció súlyosságára figyelemmel – aránytalan lenne, illetve az veszélyeztetné a pénzügyi piacok stabilitását.

                     (7)

                     Az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során valamely EKB rendeletben vagy határozatban foglaltaknak történő meg nem felelés esetén egy adott vállalkozással szemben kiróható pénzbírság felső korlátjának nem kellene eltérnie azon pénzbírság felső korlátjától, amelyet az EKB a közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése esetén kiróhat, az egyformán súlyos jogsértések egységes kezelésének biztosítása érdekében. Ennél fogva az EKB által a felügyeleti feladati során kirótt valamennyi pénzbírságra azonos felső korlátnak kell vonatkoznia.

                     (8)

                     Az EKB-nak képesnek kell kényszerítő bírságoknak a vállalkozásokkal szemben történő kirovására azoknak az EKB felügyeleti területre vonatkozó rendeletében vagy határozatában foglaltaknak történő megfelelésre kötelezése érdekében, illetve a folyamatos jogsértés megszűntetése érdekében. A kényszerítő bírságok felső korlátjának arányban kell állnia a felügyeleti területen kiróható pénzbírságok felső korlátjával.

                     (9)

                     A 1024/2013/EU rendelet 25. cikke határozza meg az elkülönítés elvét, amely alapján a 1024/2013/EU rendelettel az EKB-ra ruházott feladatokat az EKB a monetáris politikai feladatai illetve az egyéb feladatai sérelme nélkül és azoktól elkülönítetten gyakorolja. Az elkülönülés ezen elvének megerősítése érdekében a 26. cikk alapján felügyeleti testületet hoztak létre, amely többek között az EKB Kormányzótanácsa felügyeleti területen történő döntései tervezetének előkészítéséért felelős. Ezen túlmenően a 24. cikkben meghatározott feltételek alapján az EKB Kormányzótanácsának a döntései a felülvizsgálati testület általi felülvizsgálat alá tartoznak. Figyelembe véve az elkülönítés elvét, valamint a felügyeleti testület és a felülvizsgálati testület megalakítását, két elkülönített eljárásnak kell vonatkoznia: a) azon esetekben, amikor az EKB a felügyeleti feladatai ellátása körében mérlegeli a közigazgatási szankciók kirovását, az erre vonatkozó döntéseket a Kormányzótanács hozza meg a felügyeleti testülettől származó teljes határozat-tervezet alapján, és azok a felülvizsgálati testület általi felülvizsgálat alá tartoznak; és b) azon esetekben amikor az EKB a nem-felügyeleti feladatai ellátása körében mérlegeli a szankciók kirovását, az erre vonatkozó döntéseket az EKB Igazgatósága hozza meg a felügyeleti testülettől származó teljes határozat-tervezet alapján, és azok az EKB Kormányzótanácsa általi felülvizsgálat alá tartoznak.

                     (10)

                     A felügyeleti területen előforduló jogsértések kivizsgálásának összetettségére tekintettel az EKB felügyeleti feladataihoz kacsolódó közigazgatási szankciók kirovására és végrehajtására hosszabb határidőknek kellene vonatkozniuk, mint amelyek az EKB nem-felügyeleti feladatainak ellátásához kapcsolódóan rendelkezésre állnak. Ezen határidők felfüggesztését és megszakadását ennek megfelelően kell szabályozni, tekintettel továbbá arra is, hogy a felügyeleti területen a jogsértési eljárások átfedésben lehetnek ugyanazon tényálláson alapuló bűnügyi nyomozásokkal és büntetőeljárásokkal is.

                     (11)

                     A 2532/98/EK rendeletet ennek megfelelően módosítani kell,

               ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
         1. cikk
         Módosítások
         A 2532/98/EK rendelet a következőképpen módosul:

                     (1)

                     Az 1. cikk a következőképpen módosul:

                                 a)

                                 A 6. pont helyébe a következő szöveg lép:
                                 „»kényszerítő bírságok« azok a pénzösszegek, amelyeket valamely vállalkozás folyamatos jogsértés esetén vagy büntetésként, vagy pedig az érintett személyeknek az EKB felügyeleti rendeleteiben és határozataiban foglaltaknak való megfelelésre való kötelezésére tekintettel köteles megfizetni. A kényszerítő bírságokat a folyamatos jogsértés minden egyes napjára fel kell számítani a) a vállalkozásnak a 3. cikk (1) bekezdés második albekezdése szerinti, a vállalkozásnak a jogsértés megszüntetését előíró határozatról történő értesítését követően; vagy b) amennyiben a folyamatos jogsértés az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló, 2013. október 15-i 1024/2013/EU tanácsi rendelet (10) 18. cikke (7) bekezdésének hatálya alá esik, az e rendelet 4b. cikkében meghatározott eljárással összhangban;

                                    (10)  HL L. 287. 2013.20.29., 63. o.).”"

                                 b)

                                 A 7. pont helyébe a következő szöveg lép:
                                 „»szankciók« a pénzbírságok és a kényszerítő bírságok.”;

                     (2)

                     A szöveg a következő 1a. cikkel egészül ki:
                     „1a. cikk
                     Általános alapelvek és hatály
                     (1)   Kifejezett eltérő rendelkezés hiányában ez a rendelet alkalmazandó az EKB által a vállalkozásokkal szemben az EKB rendeleteiben vagy határozataiban foglaltakból eredő kötelezettségeknek történő meg nem felelés esetén történő szankciók kivetésére.
                     (2)   Az EKB által a felügyeleti feladati során a közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése estén adminisztratív pénzbírságok, valamint valamely EKB rendelet vagy határozat megsértése esetén szankciók (a továbbiakban együttesen: közigazgatási szankciók) kirovására vonatkozó szabályok a 2-4. cikkben foglalt rendelkezésekből erednek a 4a-4c. cikkben meghatározott mértékben.
                     (3)   Az EKB bármely, egy adott vállalkozással szemben mind a felügyeleti és a nem-felügyeleti területen a közvetlenül alkalmazandó uniós jog megsértése estén adminisztratív pénzbírságot, valamint valamely EKB rendelet vagy határozat megsértése esetén szankciót kirovó határozatát közzéteheti, függetlenül attól, hogy az ellen fellebbezést nyújtottak-e be vagy sem. Az ilyen közzétételről az EKB a vonatkozó uniós jogszabálynak megfelelően valamennyi nemzeti jogszabálytól és szabályozástól – és amennyiben ez az uniós jog irányelvekből áll – az ezeket az irányelveket a nemzeti jogba átültető nemzeti jogszabályoktól függetlenül gondoskodik.”;

                     (3)

                     A 4. cikk (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
                     „(4)   Amennyiben a jogsértés a kötelezettség teljesítésének elmulasztásából ered, a szankció alkalmazása nem mentesíti a vállalkozást a kötelezettség teljesítése alól, hacsak a 3. cikk (4) bekezdésében foglaltaknak megfelelően elfogadott határozat a kötelezettség teljesítése alóli mentesülésről kifejezetten nem rendelkezik.”;

                     (4)

                     A 3. cikk a következőképpen módosul:

                                 a)

                                 Az (1) bekezdés első mondata helyébe a következő rendelkezés lép:
                                 „A jogsértési eljárás kezdeményezésére vonatkozó döntést az EKB a saját kezdeményezésére, illetve azon tagállam nemzeti központi bankja által hozzá intézett ilyen értelmű indítványa alapján határoz, amely joghatósága alatt a feltételezett jogsértés bekövetkezett.”;

                                 b)

                                 A 10. bekezdés helyébe a következő rendelkezés lép:
                                 „Amennyiben valamely jogsértés a Szerződés és az Alapokmány értelmében kizárólag a KBER-re vagy az EKB-ra bízott feladathoz kapcsolódik, jogsértési eljárást csak e rendelet alapján lehet kezdeményezni, tekintet nélkül bármilyen olyan nemzeti jog vagy szabályozás létezésére, amely külön eljárásról rendelkezhet. Amennyiben valamely jogsértés a KBER illetékességén kívül eső egy vagy több területhez is kapcsolódik, e rendelet alapján a jogsértési eljárás kezdeményezésének joga független az illetékes nemzeti hatóság ilyen, a KBER vagy az EKB illetékességén kívül eső területekkel kapcsolatos külön eljárás kezdeményezésére vonatkozó jogától. E rendelkezés nem sérti a büntetőjog és a részt vevő tagállamokban a prudenciális felügyeleti illetékességhez fűződő nemzeti jog alkalmazását, összhangban a 1024/2013/EU tanácsi rendelettel.”;

                     (5)

                     A szöveg az alábbi 4a-4c. cikkekkel egészül ki:
                     „4a. cikk
                     Az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt szankciók felső korlátjára vonatkozó különös rendelkezések
                     (1)   A 2. cikk (1) bekezdésében foglaltaktól való eltérésként az EKB-nak a felügyeleti feladatai ellátása körében elfogadott rendeletei és határozatai megsértéséhez kapcsolódó jogsértés esetén azok a korlátok, amelyeken belül az EKB pénzbírságokat és kényszerítő bírságokat szabhat ki, az alábbiak szerint alakulnak.

                                 a)

                                 Pénzbírságok: a felső korlát a vállalkozás által a jogsértés révén elért nyereség vagy elkerült veszteség kétszerese minden olyan esetben, amikor ez az összeg meghatározható, illetve a vállalkozás teljes éves árbevételének 10 %-a.

                                 b)

                                 Kényszerítő bírságok: a felső korlát az átlagos napi árbevétel 5 %-a a jogsértés minden egyes napjára. A kényszerítő bírságok legfeljebb a kényszerítő bírságot kirovó határozatban meghatározott napot követő hat hónapos időszakra szabhatók ki.

                           (2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában: a) »éves árbevétel« egy jogi személy teljes éves árbevétele a vonatkozó uniós jogszabályokban meghatározottak szerint, az ilyen személy legutóbbi rendelkezésre álló konszolidált éves pénzügyi beszámolója alapján. Amennyiben a vállalkozás egy anyavállalat leányvállalata, úgy a vonatkozó teljes éves árbevétel az EKB által felügyelt csoport végső anyavállalatának legutóbbi rendelkezésre álló konszolidált éves pénzügyi beszámolójában foglalt teljes éves árbevétel; b) »átlagos napi bevétel« az a) pont szerint meghatározott éves árbevétel osztva 365-el.
                     4b. cikk
                     Az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt szankciókra vonatkozó különös eljárási szabályok
                     (1)   A 3. cikk (1)-(8) bekezdéseiben foglaltaktól való eltérésként az ebben a cikkben meghatározott szabályok alkalmazandók az EKB által a felügyeleti feladatai gyakorlása körében elfogadott rendeletekben és határozatokban foglaltakhoz kapcsolódó jogsértésekre.
                     (2)   Az EKB által a 6. cikk (2) bekezdésében foglaltakkal összhangban lefektetendő szabályoknak megfelelő jogsértési eljárás lefolytatását követően a felügyeleti testület teljes határozat-tervezetben kell javaslatot tennie a Kormányzótanács számára az érintett vállalkozással szembeni szankció kirovására, a 1024/2013/EU rendelet 26. cikkének (8) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban. A vállalkozás által feltételezetten elkövetett jogsértéssel kapcsolatos meghallgatás megelőzi a teljes határozat-tervezetnek a felügyeleti testület által a Kormányzótanács számára történő benyújtását.
                     (3)   Az érintett vállalkozás a 2. cikkben foglaltak alapján jogosult a Kormányzótanács által meghozott határozatnak a felülvizsgálati testület általi felülvizsgálatát kérelmezni, a 1024/2013/EU határozat 24. cikkében lefektetett eljárással összhangban.
                     4c. cikk
                     Az EKB által a felügyeleti feladatai ellátása során kirótt szankciókra vonatkozó egyes határidők
                     (1)   A 4. cikkben foglaltaktól való eltérésként a vonatkozó közvetlenül alkalmazandó uniós jog, valamint az EKB által a felügyeleti feladati körében elfogadott rendeletek vagy határozatok megsértéseséhez kapcsolódó közigazgatási szankciók kirovására vonatkozó jogosultság a jogsértés bekövetkezését követő öt év elteltével, illetve a folyamatos jogsértés esetén a jogsértés megszűnését követő öt év elteltével elévül.
                     (2)   Az EKB-nak a jogsértés kivizsgálása vagy azzal kapcsolatos eljárás vonatkozásában tett bármely intézkedése megszakítja az (1) bekezdésben foglalt határidőt. Az elévülési határidő azon a napon szakad meg, amikor az intézkedésről érintett felügyelt szervezetet értesítik. Minden egyes megszakadás a határidő újrakezdődését eredményezi. A határidő ugyanakkor nem haladhatja meg a jogsértés bekövetkezését követő tíz évet, illetve folyamatos jogsértés estén a jogsértés megszűnését követő tíz évet.
                     (3)   Az előző bekezdésekben írt határidők meghosszabbíthatók, amennyiben: a) a Kormányzótanács döntését a felülvizsgálati testület felülvizsgálhatja, illetve a Bíróság előtti fellebbezési eljárásra van lehetőség; vagy b) az érintett vállalkozással szemben ugyanazon tényállás alapján büntetőeljárás van folyamatban. Ilyen esetben az előző bekezdésekben írt határidők meghosszabbodnak azzal az időtartammal, amíg a felülvizsgálati testület, illetve az Európai Unió Bírósága felülvizsgálja a határozatot, illetve az érintett vállalkozással szembeni büntetőeljárás befejeződéséig.
                     (4)   Az EKB-nak a szankciók kifizetésének vagy fizetési feltételeinek kikényszerítését szolgáló bármely intézkedése megszakítja a közigazgatási szankciók végrehajtására vonatkozó elévülési határidőt. Az EKB-nak a közigazgatási szankciót kirovó határozata végrehajtására vonatkozó jogosultsága az ilyen határozat meghozatalát követő öt év elteltével elévül. A szankciók végrehajtására vonatkozó elévülési határidő felfüggesztésre kerül mindaddig, amíg:

                                 a)

                                 a kirótt közigazgatási szankció megfizetésére rendelkezésre álló határidő el nem telik;

                                 b)

                                 ha a kirótt közigazgatási szankció megfizetésére irányuló végrehajtás az EKB Kormányzótanácsa vagy a Bíróság határozata alapján felfüggesztésre került.”

               2. cikk
         Ez a határozat 2014. (dátum)-án/én lép hatályba.

            Ez a rendelet teljes egészében kötelező és a Szerződésben foglaltaknak megfelelően közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban.”

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2014. április 16-án.

            az EKB elnöke

         Mario DRAGHI

      (1)  Az Európai Központi Bank szankciók kirovására vonatkozó hatásköréről szóló, 1998. november 23-i 2532/98/EK rendelet (HL L 318., 1998.11.27., 4. o.). Az Európai Központi Bank már a korábbiakban benyújtotta a Tanács számára az Európai Központi Bank szankciók kirovására vonatkozó hatásköréről szóló EKB/1998/9 ajánlását (HL C 246., 1998.8.6., 9. o.).

      (2)  Az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló, 2013. október 15-i 1024/2013/EU tanácsi rendelet (HL L 287., 2013.10.29., 63. o.).

      (3)  A 1024/2013/EK rendelet 18. cikkének (1) bekezdése.

      (4)  A 1024/2013/EK rendelet 18. cikkének (7) bekezdése.

      (5)  Az Egységes Felügyeleti Mechanizmuson belül az Európai Központi Bank és az illetékes nemzeti hatóságok, valamint a kijelölt nemzeti hatóságok közötti együttműködési keretrendszer létrehozásáról szóló, 2014. április 16-i 468/2014/EU európai központi banki rendelet (SSM-keretrendelet) (EKB/2014/17) (HL L 141., 2014.5.14., 1. o.)

      (6)  Lásd például a 1060/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az Európai Értékpapírpiaci Hatóság által a hitelminősítő intézetekre kiszabott pénzbírságok eljárási szabályai, köztük a védelemhez való jogra vonatkozó szabályok és a határidők tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2012. július 12-i felhatalmazáson alapuló 946/2012/EU bizottsági rendelet 4. cikkének második albekezdését (HL L 282., 2012.10.16., 23. o.); a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről, a központi szerződő felekről és a kereskedési adattárakról a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről, a központi szerződő felekről és a kereskedési adattárakról szóló, 2012. július 4-i 648/2012/EU az európai parlamenti és tanácsi rendelet 66. cikkének (1) bekezdését (HL L 201., 2012.7.27., 1. o.); a 216/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti pénzbírságokra és időszakos kényszerítő bírságokra vonatkozó részletes végrehajtási szabályok megállapításáról szóló, 2012. július 16-i 646/2012/EU bizottsági végrehajtási rendeletet 16. cikkének (1) bekezdését (HL L 187., 2012.7.17., 29. o.); a hitelminősítő intézetekről szóló 1060/2009/EK rendelet módosításáról szóló, 2011. május 11-i 513/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 36b. cikke (1) bekezdését (HL L 145., 2011.5.31., 30. o.); a polgári repülés területén közös szabályokról és az Európai Repülésbiztonsági Ügynökség létrehozásáról, valamint a 91/670/EGK tanácsi irányelv, az 1592/2002/EK rendelet és a 2004/36/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. február 20-i 216/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 25. cikke (1) bekezdésének (b) pontját (HL L 79., 2008.3.19., 1. o.); a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 2004. január 20-i 139/2004/EK tanácsi rendelet (az EK összefonódási rendelet) 15. cikkét (HL L 24., 2004.1.29., 1. o.); a Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16-i 1/2003/EK tanácsi rendelet 24. cikkét (HL L 1., 2003.1.4., 1. o.).

      (7)  Lásd a Bankfelügyeleti Bizottság hatékony banki felügyeletre vonatkozó 1. alapelvét, és különösképpen a 6(b). alapvető kritériumot, valamint a 11. alapelvet és különösképpen a 7. alapvető kritériumot, amelyek megkövetelik, hogy a bankfelügyelet hatékony rendszere egyértelmű felelősségi körökkel és célkitűzésekkel rendelkezzék valamennyi, a bankok és a bankcsoportok felügyeletében részt vevő hatóság vonatkozásában, ideértve a felügyelőnek a széles körű szankciók kirovására vonatkozó hatáskörét, valamint megköveteli továbbá a, hogy a felügyelőnek megfelelő körben álljanak rendelkezésére az időszerű korrekciós intézkedések meghozatalára szolgáló felügyeleti eszközök, ide értve a szankcióknak a bankokra történő kirovását is. Elérhető a Nemzetközi Fizetések Bankjának weboldalán a www.bis.org címen.

      (8)  Az Európai Központi Bank szankciók kirovására vonatkozó hatásköréről szóló 2532/98/EK tanácsi rendelet (HL L 318., 1998.11.27., 4. o.).

      (9)  Az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló, 2013. október 15-i 1024/2013/EU tanácsi rendelet (HL L 287., 2013.10.29., 63. o.).