				|

		52013DC0371

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Lengyelország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Lengyelország 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2013/0371 final - 2013/ () */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Lengyelország 2013. évi nemzeti
reformprogramjáról
és Lengyelország 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjának
tanácsi véleményezéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke
(2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[2],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[3],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal
folytatott konzultációt követően,
mivel:
(1)       Az Európai Tanács
2010. március 26-án elfogadta a Bizottság „Európa 2020”
elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a
foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló
javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít,
amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa
lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.
(2)       A Tanács
2010. július 13-án a Bizottság javaslatai alapján elfogadta a
tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról
szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a
tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló
határozatot[4],
melyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést
kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék
figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)       Az állam-, illetve
kormányfők 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és
Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges
ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és
euróövezeti tevékenységek számára. Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó
intézkedésekről, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az
Európa 2020 stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások
végrehajtása iránt.
(4)       A Tanács
2012. július 6-án ajánlást fogadott el Lengyelország 2011. évi
nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Lengyelország 2011–2015-ös
időszakra vonatkozó, aktualizált konvergenciaprogramját.
(5)       A Bizottság
2012. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést[5], amely elindította a
gazdaságpolitikai koordináció 2013. évi európai szemeszterét. Ugyancsak
2012. november 28-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[6], amelyben Lengyelországot nem
sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra
kerül sor.
(6)       Az Európai Tanács
2013. március 14-én elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési
konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló
prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedésbarát költségvetési
konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak
történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a
versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi
következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)       Lengyelország
2013. április 30-án benyújtotta a 2012‑2016 közötti
időszakra vonatkozó 2013. évi konvergenciaprogramját és 2013. évi
nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a
két program értékelésére egyidejűleg került sor.
(8)       Lengyelország 2011‑2012-ben
a tanácsi ajánlással összhangban jelentős konszolidációs erőfeszítéseket
tett. Mindazonáltal a romló globális gazdasági helyzet fényében a túlzott hiány
megszüntetésére kitűzött határidő nem teljesült, és a korrekcióhoz
több időre van szükség. A 2013. évi konvergenciaprogramnak az 1466/97/EK
tanácsi rendelet szerinti értékelése alapján a Tanács úgy ítéli meg, hogy a
programban szereplő költségvetési előrejelzéseket alátámasztó
makrogazdasági forgatókönyv optimista. Mindenekelőtt a magánfogyasztás és
a magánberuházások terén vár a Bizottság 2013. tavaszi előrejelzésében
szereplőnél erőteljesebb növekedést, ami összességében magasabb
növekedési rátát eredményez 2013-ban (1,5% szemben az 1,1%-kal). A programban
szereplő költségvetési stratégia célja, hogy 2013-ig (a
túlzotthiány-eljárás szerinti eredeti, 2012-es határidő után egy évvel) a
GDP 3,5%-ára szorítsák a hiányt és 2016-ra elérjék a középtávú költségvetési
célt. Mindazonáltal a 2013. évi konvergenciaprogram csak 2015-re tervezi a GDP
3%-a alá csökkenteni az államháztartási hiányt. Tekintettel a programban szereplő
túlzottan optimista növekedési és bevételi előrejelzésekre, a Tanács
szerint a hatóságok által tervezett költségvetési erőfeszítés nem
egyeztethető össze a túlzott hiány 2013-ig történő tényleges
megszüntetésével, hacsak nem hoznak jelentős kiegészítő intézkedéseket
az ez évi erőfeszítés megerősítésére. A program optimista
forgatókönyvön alapul és nem támasztják alá kellően részletezett
intézkedések, amelyek hitelesen biztosítanák a hiány legkésőbb 2014-ig
történő megszüntetését. Ezért részletes intézkedéseken alapuló további
erőfeszítésekre van szükség 2013-ban és 2014-ben egyaránt. A hatóságok nem
használták ki kellően a válság előtti, növekedéssel jellemzett
környezetet az állami kiadások szerkezetének oly irányú reformjához, hogy az előre
sorolja a növekedést ösztönző kiadási tételeket. A program megerősíti
a GDP –1%-ában megjelölt korábbi középtávú költségvetési célt, amely tükrözi a
Paktum célkitűzéseit. Az (újraszámított) strukturális hiány alapján a
középtávú költségvetési cél elérése nem várható 2016-ra, amint azt a program
tervezi, mivel a középtávú költségvetési cél felé való, 2015-ben (strukturális
értelemben) a GDP 0,3%-ára, 2016-ban pedig a GDP 0,7%-ára tervezett éves
előrehaladás nem elegendő. Az államháztartási kiadások növekedésének
mértéke, figyelembe véve a diszkrecionális bevételi intézkedéseket, a teljes
programidőszakban megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktumban
meghatározott referenciaértéknek. A program későbbi éveiben is szükség
lehet további erőfeszítésekre és a kiigazítás összetételének módosítására,
mivel a középtávú költségvetési cél felé történő előrehaladás
főként az állami beruházási kiadások lényeges csökkentésére támaszkodik,
és nincs kellőképpen alátámasztva részletes intézkedésekkel. A bruttó államadósság
az előrejelzések szerint Lengyelországban a GDP 60%-a alatt marad a
programidőszakban. A tagállami hatóságok előrejelzése szerint
2014/2015-ig nagyjából állandó marad valamivel a GDP 55,5%-a felett (majd
2016-ban csökken), a Bizottság várakozása szerint viszont, figyelembe véve a
konszolidációs tervek és az adósságcsökkentő elemek lehetséges
kockázatait, 2014-ben a GDP körülbelül 59%-ára emelkedik. Az adózási fegyelem
kulcsfontosságú kérdés marad az adócsalás elleni küzdelem tekintetében, amely
az adófizetők adminisztratív terheinek csökkentését és az adóigazgatás
hatékonyságának fokozását is szükségessé teszi. A költségvetési konszolidációs
stratégia sikerének biztosítása érdekében fontos, hogy átfogó strukturális
reformok támasszák alá a költségvetési konszolidációt.
(9)       A növekedést ösztönző
kiadások (oktatás, kutatás és innováció) alacsony aránya és a csökkenő
állami beruházások gátolják a hosszú távú növekedési kilátásokat. A lengyel
egészségügyi ágazat az ellátáshoz való hozzáférés és a költséghatékonyság tekintetében
korlátokkal küzd, miközben közép- és hosszú távon az egészségügyi kiadások
jelentős növekedése várható az idősödő társadalom miatt, ami
megnöveli az államháztartás terheit. A rendszer javítható lenne az alapellátás
és a betegirányítási rendszerek megerősítésével, és a kórházi ápolás terén
meglévő költséghatékonyság-fokozó potenciál kiaknázásával.
(10)     A lengyel kormány még nem
hajtott végre a számlák európai rendszerével (ESA) összhangban lévő
állandó kiadási szabályt. Lengyelország a középtávú tervezés és a költségvetési
folyamatban a különböző kormányzati szintek közti koordináció javítása
terén sem tett előrelépést.
(11)     Nő az ifjúsági
munkanélküliség, ami nagyrészt az oktatási eredmények és a munkaerő-piaci
igények közötti összhang elégtelenségére vezethető vissza. Noha az
oktatási rendszer végrehajtott reformjainak célja a készségkereslet és -kínálat
közötti eltérés kezelése volt, még mindig bővíteni kell a
tanulószerződéses gyakorlati képzés és a munkaalapú tanulás
elérhetőségét, erősíteni kell az iskolák és a munkaadók
együttműködését és javítani kell az oktatás színvonalát. A jelenlegi
erőfeszítésekre épülő ifjúsági garancia végrehajtása hozzájárulna a
fiatalok foglalkoztatásának támogatásához. Az egész életen át tartó tanulásban
részt vevő felnőttek aránya továbbra is igen alacsony, az egész
életen át tartó tanulásra irányuló stratégia elfogadása pedig függőben
van.
(12)     A kisgyermekgondozás
tekintetében a kormányzat a „totyogó program” végrehajtására összpontosította
erőfeszítéseit. Ennek eredményeképp az óvodák száma az elmúlt két évben
majdnem megduplázódott, de relatív értelemben még mindig nagyon alacsony és nem
tudja kielégíteni az igényeket. Lengyelország csak kis lépéseket tett az
ideiglenes foglalkoztatás kiterjedt alkalmazásának visszaszorítása érdekében.
Az Unión belül Lengyelországban a harmadik legnagyobb a nem önkéntes határozott
idejű foglalkoztatás aránya, különösen a 15‑24 év közötti
korcsoportban. Noha a gyakori érvelés szerint a határozott idejű
szerződések a munkanélküliek munkaerőpiacra lépésének eszközét
jelentik, hogy aztán később állandó szerződéssé váljanak, ez úgy
tűnik, a lengyel munkavállalók többségénél nem igaz. Az ilyen
szerződések kiterjedt alkalmazása láthatóan inkább negatív hatással van a
humántőke minőségére és a termelékenységre, mivel az ideiglenes
foglalkoztatottak kevésbé férnek hozzá a szakképzésekhez. A határozott
idejű szerződések hátrányos bérezése is viszonylag elterjedt, ami az
aktív keresők egyik legmagasabb szegénységi rátáját eredményezi az EU-ban.
Emellett elterjedt a jelentősen kevesebb szociális védelmi joggal járó
megújuló polgári jogi szerződések alkalmazása. A kormányzat „Ifjúság 2011”
jelentése szerint a fiatal munkavállalók több mint 50%-át ilyen
szerződések alapján foglalkoztatják.
(13)     Lengyelországban alacsony az
idősebb munkavállalók foglalkoztatási rátája. Noha a korai nyugdíjba
vonulás lehetőségeit jelentős mértékben csökkentették és átfogó
nyugdíjreformot hajtottak végre, fennmarad a bányászok külön nyugdíjrendszere.
Emellett a mezőgazdasági termelők társadalombiztosítási rendszere
(KRUS) arra ösztönzi a kistermelőket, hogy a mezőgazdasági ágazatban
maradjanak, főként mivel az egyes termelők jövedelmét nem követik
nyomon pontosan a rendszerben. Ez a vidéki területeken rejtett munkanélküliséget
eredményez, ami visszafogja a termelékenységnövekedést és gátolja a regionális
és ágazati munkaerő-mobilitást.
(14)     Lengyelország a legalacsonyabb
K+F-kiadásokkal rendelkező uniós országok közé tartozik, és a tágabb
innovációs mutatók terén az egyik legrosszabban teljesítő ország. A
K+F-kiadások GDP-hez viszonyított teljes aránya Lengyelországban 2011-ben 0,77%
volt, ami az egyik legalacsonyabb az EU-ban. Főleg a magánszektorbeli
K+F-kiadások alacsonyak (2011-ben a GDP 0,2%-a). A lengyel vállalkozások nagyrészt
technológia abszorpciójára támaszkodnak, azaz már meglévő technológiák
állóeszköz-beruházáson keresztüli alkalmazására. Jóllehet ez sikeresen
biztosította a termelékenység- és gazdasági növekedést, Lengyelországnak most
már el kell mozdulnia egy inkább saját innováció-alapú modell felé. A tudomány
és a felsőoktatási rendszer reformja jelentős átalakítást indított a
tudomány és az ipar együttműködésének ösztönzése érdekében. E reformok
értékelése még nem áll rendelkezésre. Átfogóbb megközelítésre van szükség a
kutatási, innovációs és ipari szakpolitikai erőfeszítések összehangolása
érdekében, valamint annak biztosításához, hogy a teljes innovációs ciklus
támogatásához megfelelő eszközök álljanak rendelkezésre.
(15)     Továbbra is magas potenciális
megtakarítások érhetők el a lengyel gazdaság minden ágazatában az
energiahatékonyság javításával, különösen az épületek szigetelésével, és ezek a
megtakarítások segíthetik a növekedést. A belföldi villamosenergia-hálózat még
mindig túlterhelt, de a szomszédos piacokkal való nagyobb összeköttetési
kapacitás megteremtésére irányuló tervek haladnak előre. A gázpiaci
versenyt továbbra is számos tényező gátolja, például még végre kell
hajtani a szabályozott árak kivezetését, a meglévő szolgáltató piaci
részesedése 97%-os a kiskereskedelmi és a nagykereskedelmi piacokon, és a
földgázimport 90%-a Oroszországból származik.
(16)     Némi előrelépés ellenére
Lengyelország alulfejlett közlekedési infrastruktúrája a növekedés
jelentős gátját képezi. A nagyobb közúti infrastruktúra-projektek
haladnak, de a vasút-beruházási projektek nagyrészt késnek. A rossz állapotban
lévő vasúti infrastruktúra jelentős, növekedő beruházást tesz
szükségessé, mivel a működő 20 000 km-nyi vasútvonal csupán
36%-a van jó műszaki állapotban. A közelmúltbeli erőfeszítések
ellenére Lengyelország nagymértékben lemarad más tagállamok mögött az
információs és kommunikációs technológiák (IKT) növekedési potenciáljának
kihasználása terén. A vezetékes széles sávú lefedettség a legalacsonyabb az
EU-ban, mind tagállami szinten, mind a vidéki területek szintjén. A
vízhálózatokba történő beruházások továbbra is elégtelenek.
(17)     Lengyelország
közigazgatása az uniós átlag alatt teljesít. A kulcsproblémák közé tartozik az
átláthatóság, az adórendszer összetettsége és a megfelelési költségek, a
polgári és kereskedelmi ügyek átlagos hosszának növekedése, valamint a hosszú
fizetésképtelenségi eljárások és az alacsony behajtási ráták. Az elektronikus
ügyintézés használata a közigazgatásban szintén az uniós átlag alatti. Lengyelország
a szabályozott szakmákhoz való hozzáférést megkönnyítő reformot indított,
de az elmarad a bejelentett ütemtervtől.
(18)     Az európai szemeszterrel
összefüggésben a Bizottság elvégezte Lengyelország gazdaságpolitikájának átfogó
elemzését, értékelte a konvergenciaprogramot és a nemzeti reformprogramot.
Figyelembe vette nemcsak a programok Lengyelország fenntartható költségvetési,
valamint társadalom-és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott
jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak
és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Európai Unió átfogó gazdasági
kormányzását uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való
beépítésével kell megerősíteni. A Bizottság európai szemeszter keretében
tett ajánlásait az alábbi 1–7. ajánlás tükrözi.
(19)     A Tanács ezen értékelés
fényében megvizsgálta Lengyelország konvergenciaprogramját, és arról alkotott
véleményét[7]
különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,
AJÁNLJA, hogy Lengyelország
2013–2014-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           2013-ra és 2014-re vonatkozó,
kellően konkrét intézkedésekkel alátámasztva szilárdítsa meg és hajtsa
végre a 2014-re és az azt követő évekre szóló költségvetési stratégiát
annak biztosítása érdekében, hogy a túlzott hiányt 2014-re időben és
fenntartható módon kiigazítsa és elérje a túlzotthiány-eljárás keretében
kiadott tanácsi ajánlásban meghatározott költségvetési erőfeszítést. A
költségvetési egyensúlyhiány tartós korrekciója ambiciózus strukturális
reformok hiteles végrehajtását teszi szükségessé, ami növelné a kiigazítási
kapacitást és élénkítené a potenciális növekedést és a foglalkoztatást. A
túlzott hiány megszüntetését követően folytassa a strukturális kiigazítási
erőfeszítést, amely révén Lengyelország 2016-ra eléri a középtávú költségvetési
célt. Az államháztartás minőségének javítása érdekében a lehető
legkisebb mértékben csökkentse a növekedést ösztönző beruházásokat,
értékelje újra a kiadási politikát a szociálpolitikai célzottság javítása és az
egészségügyi ágazat költség- és kiadáshatékonyságának növelése céljából.
Javítsa az adózási fegyelmet, különösen az adóigazgatás hatékonyságának
növelése révén.
2.           Biztosítsa 2013-ban a számlák
európai rendszerével (ESA) összhangban lévő állandó kiadási szabály
törvényben való rögzítését. Hozzon intézkedéseket a különböző kormányzati
szintek közötti éves és középtávú költségvetési koordinációs mechanizmusok
megerősítésére.
3.           Fokozza az ifjúsági
munkanélküliség csökkentésére irányuló erőfeszítéseit, például az ifjúsági
garancia révén, bővítse a tanulószerződéses gyakorlati képzés és a
munkaalapú tanulás elérhetőségét, erősítse az iskolák és a munkaadók
együttműködését és javítsa az oktatás színvonalát. Fogadja el az egész
életen át tartó tanulásra vonatkozó javasolt stratégiát. Küzdjön az aktív
keresők magas szegénységi rátája és a munkaerő-piaci szegmentáció
ellen a határozott idejűről az állandó foglalkoztatásra való átállás
javítása révén, valamint a polgári jogi szerződések túlzott alkalmazásának
csökkentésével.
4.           Folytassa a nők munkaerő-piaci
részvételének növelésére tett erőfeszítéseket különösen a
megfizethető minőségi gyermekgondozási és iskolaelőkészítő
létesítményekbe való beruházások révén, stabil finanszírozás és képzett
személyzet biztosításával. Az ágazati munkaerő-mobilitás javítása céljából
tegyen tartós lépéseket a mezőgazdasági termelők
társadalombiztosítási rendszerének (KRUS) a reformja érdekében. Fokozatosan
szüntesse meg a bányászok külön nyugdíjrendszerét annak érdekében, hogy a
bányászokat integrálja az általános rendszerbe. A nyugdíjba vonulási életkor
növelése érdekében támassza alá az általános nyugdíjreformot az idősebb
munkavállalók foglalkoztathatóságát elősegítő intézkedésekkel.
5.           Tegyen további intézkedéseket
az innovációbarát üzleti környezet létrehozása érdekében a kutatási, az
innovációs és az iparpolitika közötti kapcsolatok erősítésével, a megújuló
eszközök és adózási ösztönzők továbbfejlesztésével, valamint a
meglévő eszközöknek az innovációs ciklus különböző szakaszaihoz
igazodó jobb célzottságával.
6.           Újítsa meg és bővítse az
energiatermelési kapacitást és javítsa a hatékonyságot az energiaellátási lánc
egészében. Gyorsítsa fel és terjessze ki a villamosenergia-hálózatok
fejlesztését – ideértve a határokon átnyúló összeköttetéseket is –, és szüntesse
meg a határokon átnyúló villamosenergia-csere előtt álló akadályokat. A
szabályozott árak fokozatos megszüntetésével erősítse meg a gázszektorban
folyó versenyt. Erősítse meg a vasúti piacot szabályozó hatóság szerepét
és forrásait, és haladéktalanul biztosítsa a vasúti beruházási projektek
hatékony végrehajtását. Gyorsítsa fel a széles sávú lefedettség növelésére
irányuló erőfeszítéseit. Javítsa a hulladék- és vízgazdálkodást.
7.           Tegyen
további lépéseket az üzleti környezet javítására a szerződések érvényesíthetőségének
és az építési engedélyek követelményeinek az egyszerűsítése, valamint az
adómegfelelési költségek csökkentése révén. Fogadja el és hajtsa végre a
szakmai szolgáltatásokhoz való hozzáférés tervezett liberalizálását.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               COM(2013) 371 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 és P7_TA(2013)0053.
[4]               A Tanács 2013. április 22-i 2013/208/EU határozata.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése
értelmében.


title: A Tanács ajánlása (2015. július 14.) Spanyolország 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Spanyolország 2015. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 272/46

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2015. július 14.)
   Spanyolország 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Spanyolország 2015. évi stabilitási programját
   (2015/C 272/13)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát. A stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2015. július 14-én elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást, 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3). Ezek együttesen alkotják az „integrált iránymutatásokat”, és a tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe ezeket.

               (3)

               A Tanács 2014. július 8-án ajánlást (4) fogadott el Spanyolország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Spanyolország 2014. évi aktualizált stabilitási programját. A Bizottság 2014. november 28-án a 473/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (5) megfelelően kiadta Spanyolország 2015-re vonatkozó költségvetésiterv-javaslatáról szóló véleményét.

               (4)

               A Bizottság 2014. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2015. évi európai szemeszterét. Szintén 2014. november 28-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Spanyolországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (5)

               Az Európai Tanács 2014. december 18-án jóváhagyta a beruházások ösztönzéséhez, a strukturális reformok intenzívebb folytatásához és a felelősségteljes, növekedésbarát költségvetési konszolidációhoz szükséges prioritásokat.

               (6)

               A Bizottság 2015. február 26-án közzétette a Spanyolországra vonatkozó 2015. évi országjelentését. Az országjelentésben a Bizottság megvizsgálta a 2014. július 8-án elfogadott országspecifikus ajánlások tekintetében Spanyolország által elért eredményeket. Az országjelentés tartalmazza az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálat eredményeit is. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Spanyolországban makrogazdasági egyensúlyhiányok tapasztalhatók, amelyek határozott szakpolitikai intézkedéseket és egyedi nyomon követést tesznek szükségessé. Mindenekelőtt – a folyó fizetési mérleg egyensúlyának helyreállítása terén az utóbbi években elért eredmények, valamint a hitelállomány csökkentését célzó jelentős erőfeszítések ellenére – az állami és magánszektor magas adósságállományával és az erőteljesen negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval összefüggő kockázatokra a továbbiakban is kiemelt figyelmet kell fordítani, tekintetbe véve az igen magas munkanélküliséget. Különösen fontos lenne olyan intézkedések meghozatala, amelyek csökkentik a spanyol gazdaságra gyakorolt – illetve annak méretéből adódóan az onnan a gazdasági és monetáris unióra átgyűrűző – negatív hatások kockázatát.

               (7)

               Spanyolország 2015. április 30-án benyújtotta 2015. évi nemzeti reformprogramját és 2015. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (8)

               Spanyolország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágához tartozik. A 2015. évi stabilitási programja szerint a kormány úgy tervezi, hogy eléri a túlzotthiány-eljárásban meghatározott államháztartási hiánycélokat: 2015-ben a GDP 4,2 %-a, 2016-ban pedig annak 2,8 %-a a kitűzött cél. A kormány tervei szerint a strukturális értelemben kiegyensúlyozott költségvetési pozícióként meghatározott középtávú cél 2019-ben valósul meg. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság várhatóan a GDP 98,9 %-ának megfelelő mértéken tetőzik 2015-ben, és fokozatos csökkenést követően 2018-ra 93,2 %-ra esik vissza. A fenti költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv 2015-re megalapozott, az azt követő időszakra vonatkozóan pedig optimista. A Bizottság 2015. tavaszi előrejelzése alapján a GDP-arányos hiány 2015-ben 4,5 %-ot, 2016-ban pedig 3,5 %-ot tesz majd ki. Így fennáll annak a kockázata, hogy a 2015-re és a 2016-ra meghatározott államháztartási hiánycélokat nem sikerül megvalósítani. Emellett a Spanyolország által a 2013–2016-os időszakra tervezett költségvetési kiigazítás mértéke várhatóan elmarad az ajánlottól, és 2015–2016-ban további strukturális intézkedésekre lesz szükség. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2015. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint fennáll a kockázata annak, hogy Spanyolország nem fog megfelelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Spanyolország tett némi előrehaladást a közszféra lejárt kereskedelmi tartozásainak felszámolása terén. 2014-ben Spanyolország előrelépést tett az egészségügyi, az oktatási és a szociális kiadások regionális szintű racionalizálására irányuló javaslatok meghatározása tekintetében is, ám ezeket a javaslatokat még nem fogadták el. A regionális szintű gyógyszer- és egészségügyi kiadásokra vonatkozó kiadási szabály bevezetéséről szóló jogszabálytervezetet azonban 2015. május 28-án elfogadták.

               (9)

               A költségvetési stabilitásról és a pénzügyi fenntarthatóságról szóló sarkalatos törvény preventív, korrekciós és végrehajtási intézkedéseinek végrehajtása lassan halad előre. Az egészségügyi ágazat költséghatékonysága javult, de továbbra is alapvetően fontos a gyógyszerkiadások növekedésének féken tartása és különösen a kórházak gyógyszerkiadásainak nyomon követése. A villamosenergia-rendszer tekintetében a hiányt 2014-ben eredményesen felszámolták, és a fizetésképtelenné vált útdíjas autópályák problémájára megoldást találtak, így csökkentek az államra háruló költségek. Ugyanakkor Spanyolország nem alakította ki a jövőben megvalósítandó nagy infrastrukturális projektek független értékelésének rendszerét. Végül, bár jelentős mértékben javult a költségvetés végrehajtásával kapcsolatos adatok elérhetősége, regionális szinten még mindig van tennivaló ezen a téren: mindenekelőtt gondoskodni kell a stabilitási törvényben meghatározott átláthatóság és a többéves jelleg elvének betartásáról, a költségvetési számviteli szabályok konvergenciájáról, valamint a költségvetésen kívüli számlák szabályos használatáról.

               (10)

               Némi előrelépés történt az adóügy területén, mivel átfogó adóreformot vezetnek be az adórendszer egyszerűsítése, továbbá a növekedést és a munkahelyteremtést ösztönző jellegének megerősítése érdekében. 2014. november 20-án adóreformot fogadtak el, amely 2015 januárjától hatályos, és a személyi jövedelemadóra és a társasági adóra terjed ki. Szintén történt némi előrelépés az adókijátszás elleni küzdelemben, a környezetvédelmi adók terén azonban csak korlátozott eredmények születtek. A spanyol bankszektor, különösen az állami támogatásban részesült bankok szerkezetátalakítása jól halad előre. Ezzel egyidejűleg a nem banki finanszírozáshoz való hozzáférés megkönnyítését célzó közelmúltbeli intézkedések – legalábbis bizonyos mértékben – javították a vállalatok finanszírozáshoz jutási lehetőségeit, különös tekintettel arra, hogy a spanyol vállalatok jelentős mértékben függenek a banki hitelektől. E reformok teljes körű végrehajtása alapvetően fontos a források újraelosztásának elősegítéséhez és a folyamatban lévő kiigazítás támogatásához. Történt bizonyos mértékű előrehaladás a vállalatok fizetésképtelenségének kezelésére szolgáló rendszer még meglévő szűk keresztmetszeteinek felszámolása terén, és 2015. február 27-én elfogadták a magáncsődről szóló királyi törvényerejű rendeletet. A fizetésképtelenségi ügyek kezeléséhez rendelkezésre álló adminisztratív és igazságügyi kapacitásokat azonban tovább kell fejleszteni.

               (11)

               A tartós munkanélküliség magas szintje és a munkaerő-piaci szegmentáció továbbra is visszafogja a termelékenység növekedését, és rontja a spanyolországi munkafeltételeket. Ezzel kapcsolatban – figyelembe véve az igen magas munkanélküliségi rátát – szükség lehet arra, hogy rövid távon egyes ágazatokban és vállalatoknál a bérek a termelékenységnél kisebb mértékben növekedjenek, hogy lehetővé váljon munkahelyek teremtése és javuljon a versenyképesség. A szociális partnerek között előzetes átfogó szakmaközi megállapodás jött létre a 2015–2017-es időszakra vonatkozóan. Az előzetes megállapodás értelmében ágazati és vállalati tárgyalások révén érvényre kell juttatni azt az elvet, hogy a béreket a vállalatok közötti termelékenységbeli eltérésekkel összhangban célszerű emelni. A szabályozási reformok ellenére az ideiglenesen foglalkoztatott munkavállalók aránya továbbra is magas, különösen a fiatalok és az alacsony képzettségű munkavállalók körében. Ráadásul a kkv-alkalmazottak tekintetében bevezetett új típusú munkaszerződések és a munkaadók körében a határozatlan idejű foglalkoztatást ösztönző intézkedések által biztosított lehetőségeket a jelek szerint még nem használják ki teljes mértékben. A spanyol hatóságok bejelentették, hogy 2016 májusában értékelni fogják a munkaadók számára az új alkalmazottak felvételéhez kapcsolódóan nyújtott támogatások felhasználását.
               Az állami foglalkoztatási szolgálat és a szolgáltatásokat kiszervezés alapján nyújtó szervek teljesítménye alapvetően fontos az aktív munkaerő-piaci és aktivizálási politikák hatékonyságához és célirányos kialakításához, beleértve az eredményes átképzést is, amely lehetővé teszi a munkavállalók számára, hogy több új munkahelyet kínáló ágazatokba lépjenek át. Spanyolország korlátozott előrelépést tett az állami foglalkoztatási szolgálat korszerűsítésének felgyorsításában és a regionális különbségek kezelésében.

               (12)

               Az ifjúsági munkanélküliség továbbra is igen magas Spanyolországban (meghaladja az 50 %-ot), és a korai iskolaelhagyás aránya az Unión belül a legmagasabbak között van. Spanyolország jelenleg hajtja végre az oktatás minőségéről szóló 8/2013. sz. törvény által bevezetett új oktatási programokat, amelyek célja az alap- és középfokú oktatás színvonalának javítása. Korlátozott eredmények születtek a szakképzésnek a munkaerő-piaci igényekkel való összehangolása terén, és lemaradás tapasztalható a felsőoktatási intézmények és a munkaadók közötti együttműködés javítását célzó intézkedések tekintetében. Vannak tervek a duális szakképzési program 2015-ben való meghosszabbítására, ám a program végrehajtásában továbbra is jelentős különbségek vannak a régiók között. Külön bizottság jött létre, hogy megvizsgálja, mennyire vannak összhangban az oktatási és képzési tantervek a munkaerő-piaci igényekkel.

               (13)

               Spanyolország korlátozott előrelépést tett szociális védelmi rendszere hatékonyságának növelésében. Új aktivizálási programot hozott létre a tartósan munkanélküli személyek számára, amely jövedelemtámogatást és álláskereséshez való segítséget egyaránt biztosít. A foglalkoztatási és a szociális szolgálatok közötti korlátozott koordináció és a különböző minimáljövedelem-rendszerek összeegyeztethetetlensége azonban csökkentette a szociális támogatási programok hatékonyságát. A szegénység magas szintjével küzdve – amely az alacsony jövedelmű, gyermeket nevelő háztartásokat különösen sújtja –, Spanyolország mérsékelt előrelépést tett a családtámogatási programok és a gondozási szolgáltatások célzottságának javítása terén.

               (14)

               A strukturális reformoknak ki kell terjedniük a vállalkozások növekedését visszafogó akadályok felszámolására, a kkv-knak a piacbővítéshez és az innovációhoz nyújtandó segítségre, az exportkapacitás növelésére, a munkahelyteremtés ösztönzésére, a vállalatok versenyben való hatékonyabb részvételének előmozdítására – ideértve a belső piacokon is –, valamint általában a termelékenység javítására. Spanyolország megkezdte annak vizsgálatát, milyen okokra vezethető vissza a kis- és mikrovállalkozások jelentős aránya a gazdaságában. A kormány számára segítséget nyújthat a vállalkozások növekedését gátló szabályozási akadályok felszámolásához annak tanulmányozása, hogy miért nem nőtt a vállalkozások mérete. Bár történt némi előrelépés a piac egységességéről szóló 20/2013. sz. törvény végrehajtása terén, a regionális kormányzatok szintjén még mindig vannak elmaradások. A környezetvédelmi engedélyek szabályozásáról szóló törvényt még nem hajtotta végre minden régió. A szakmai szolgáltatások és a szakmai szervezetek reformjának elfogadása tekintetében nem történt haladás. Spanyolország növekedési potenciálját továbbra is visszafogják kutatási és innovációs rendszerének strukturális gyengeségei. Ezért továbbra is alapvetően fontos az új finanszírozási források feltárása, az erőforrások eredményes és hatékony felhasználásának garantálása, az új kutatási ügynökség felállítása, valamint az innovációt jobban támogató vállalkozási környezet kialakítását célzó intézkedések előmozdítása.

               (15)

               A vasúthálózat tekintetében történt némi előrelépés, olyan intézkedések révén, amelyek célja a hatékony verseny biztosítása a vasúti teher- és személyszállítás terén. 2014. július 4-én a minisztertanács elfogadta a 8/2014. sz. királyi törvényerejű rendeletet a tengeri kikötők szárazföldi megközelíthetőségének javítását célzó alap létrehozásáról.

               (16)

               Spanyolország előrelépést tett a közigazgatás reformjával foglalkozó bizottság ajánlásainak a kormányzat valamennyi szintjén való végrehajtása terén. A közigazgatási határozatok átláthatóságának fokozása érdekében fontos lépések valósultak meg, ugyanakkor nem történt előrehaladás a felügyeleti rendszerek megerősítése terén, különösen, ami a regionális és helyi szintű közbeszerzéseket illeti. Nem került sor intézkedésekre a közbeszerzésre és a várostervezésre vonatkozó felügyeleti hatáskörök megerősítése érdekében. Korlátozott előrehaladás történt az igazságszolgáltatási rendszer hatékonyságának javítására irányuló igazságügyi reformok elfogadása terén: 2015. február 27-én benyújtották a parlamentnek az igazságszolgáltatásról és a polgári eljárásról szóló, bizonyos reformokat magukba foglaló jogszabálytervezeteket; a jogsegélyről és a peren kívüli eljárásról szóló jogszabálytervezetekre vonatkozóan folyamatban van a parlamenti eljárás. Némi előrehaladás történt a már elfogadott reformok végrehajtása terén, ideértve az igazságügyi digitalizálás bevezetéséről és a régiók elektronikus ügyviteli rendszerei interoperabilitásának javításáról szóló Oficina Judicial reform végrehajtását is. Folytatni kell az erőfeszítéseket e területen.

               (17)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte Spanyolország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és azt közzétette a 2015. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Spanyolországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak a programoknak Spanyolország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–4. ajánlás tükrözi.

               (18)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot, és arról alkotott véleményét (6) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (19)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a stabilitási programot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–4. ajánlás tükrözi.

               (20)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elkészítette az euroövezet egészének gazdaságpolitikájára vonatkozó elemzését is. Ezen elemzés alapján a Tanács külön ajánlásokat adott ki azon tagállamok számára, amelyek pénzneme az euro (7). Spanyolországnak, amelynek pénzneme ugyancsak az euro, az említett ajánlások teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról is gondoskodnia kell,

         AJÁNLJA, hogy Spanyolország 2015–2016-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Biztosítsa a túlzott hiány 2016-ra történő tartós korrekcióját a szükséges strukturális intézkedések 2015 és 2016 folyamán történő megtételével, valamint azáltal, hogy a rendkívüli bevételeket a hiány és az adósság csökkentésére használja fel. Erősítse meg a regionális államháztartással kapcsolatos átláthatóságot és elszámoltathatóságot. Javítsa az egészségügyi ágazat költséghatékonyságát, és racionalizálja a kórházi gyógyszerkiadásokat.

               2.

               Hajtsa végre a takarékbanki ágazat reformját, többek között jogalkotási intézkedések révén, és hajtsa végre az állami tulajdonú takarékbankok szerkezetátalakítását és privatizációját.

               3.

               A szociális partnerekkel konzultálva és a nemzeti gyakorlatok alapján ösztönözze a béreknek a termelékenységhez való hozzáigazítását, figyelembe véve a készségek és a helyi munkaerő-piaci körülmények tekintetében fennálló különbségeket, valamint a különböző régiók, ágazatok és vállalatok gazdasági teljesítménye közötti eltéréseket. Tegyen lépéseket az álláskereséshez nyújtott segítség és tanácsadás minőségének és eredményességének javítása érdekében, többek között az ifjúsági munkanélküliség visszaszorítására tett erőfeszítések keretében. Egyszerűsítse a minimáljövedelem- és családtámogatási programokat, és ösztönözze a regionális mobilitást.

               4.

               Számolja fel a vállalkozások növekedését gátló akadályokat, beleértve a vállalatmérettel összefüggő szabályozásból eredő akadályokat is, fogadja el a szakmai szolgáltatások tervezett reformját, továbbá gyorsítsa fel a piac egységességéről szóló törvény végrehajtását.

      Kelt Brüsszelben, 2015. július 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. GRAMEGNA

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Ezeket a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2014-es iránymutatásokról szóló, 2014. május 6-i 2014/322/EU tanácsi határozat (HL L 165., 2014.6.4., 49. o.) érvényben hagyta.

      (4)  A Tanács 2014. július 8-i ajánlása Spanyolország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Spanyolország 2014. évi stabilitási programját (HL C 247., 2014.7.29., 35. o.).

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. május 21-i 473/2013/EU rendelete a költségvetésiterv-javaslatok monitoringjára és értékelésére, valamint az euroövezeti tagállamok túlzott hiánya kiigazításának biztosítására vonatkozó közös rendelkezésekről (HL L 140., 2013.5.27., 11. o.).

      (6)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.

      (7)  HL C 272., 2015.8.18., 98. o.


title: A Tanács ajánlása ( 2011. július 12. ) Finnország 2011. évi nemzeti reformprogramjáról és a Tanács véleménye Finnország 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról

text:
               22.7.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 216/3

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2011. július 12.)
   Finnország 2011. évi nemzeti reformprogramjáról és a Tanács véleménye Finnország 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról
   2011/C 216/02
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia a gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A Bizottság 2011. január 12-én elfogadta az első éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve az EU-ban követett gazdasági kormányzás új ciklusának kezdetét jelenti, és elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterét.

               (4)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én (a Tanács 2011. február 15-i és március 7-i következtetéseivel összhangban és a Bizottság éves növekedési jelentésének fényében) jóváhagyta a költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok prioritásait. Hangsúlyozta, hogy elsőbbséget élvez majd a költségvetések megszilárdítása, a költségvetési fenntarthatóság helyreállítása és a munkanélküliség munkaerő-piaci reformokkal való csökkentése, valamint az, hogy az Unió újabb erőfeszítéseket tegyen a növekedés felgyorsítása érdekében. Felszólította a tagállamokat, hogy ezeket a prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba.

               (5)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én arra is felkérte az Euró Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási és konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.

               (6)

               Finnország 2011. április 6-án benyújtotta a 2011-es aktualizált stabilitási programját, amely a 2011–2014 közötti időszakra vonatkozik, valamint 2011. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (7)

               A globális gazdasági válság legkritikusabb időszakában Finnországnak nagyon jelentős GDP-csökkenéssel kellett szembenéznie, mivel a finn gazdaság mindig is fő ágazatai exportteljesítményére támaszkodott. A GDP 2009-ben 8,2 %-kal visszaesett, aminek a fő oka a kivitelek kivételesen meredek zuhanása (20 %-os mennyiségi csökkenés) és az ahhoz kapcsolódó, a beruházói bizalmat érintő kedvezőtlen hatások voltak. A munkanélküliségi ráta mintegy 2 százalékponttal növekedett: a munkaerőre vetítve a 2008-as 6,4 %-ról 2010-re 8,3 %-ra emelkedett. A belső keresletnek és a kivitelek újbóli erősödésének köszönhetően szilárd volt a gazdasági fellendülés, és a GDP 2010-ben 3,1 %-kal növekedett. Az ingatlanárak szintje és a lakásépítés volumene a 2009. évi rövid esést követően gyorsan a válságot megelőző szint fölé emelkedett, ami némi aggodalmat keltett az ingatlanpiac túlzott mértékű növekedését illetően. Finnország a gazdasági válságot úgy hagyta maga mögött, hogy 2010-ben az államháztartási hiány a GDP 2,5 %-a, az államadósság pedig a GDP 48,5 %-a volt.

               (8)

               Az 1466/97/EK rendeletnek megfelelően az aktualizált stabilitási program értékelése alapján a Tanács véleménye szerint a stabilitási programot alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv 2011–2012-re megalapozott, azonban azt követően kissé túl optimista. 2011–2012-re a makrogazdasági forgatókönyv összhangban van a Bizottság szolgálatainak tavaszi előrejelzésével. A stabilitási program a 2013–2015 közötti időszakra a GDP mintegy 2 %-át kitevő növekedést jelez előre, amely kissé meghaladja az 1,5 %-ra becsült potenciális növekedést, és így némi lefelé mutató kockázatnak lehet kitéve. A költségvetési stratégia célkitűzése a hiánynak a GDP 0,9 %-át kitevő szintre való csökkentése 2011-ben, majd 0,7 %-ra 2012-ben, ami a gazdaság ciklikus fellendülését és az előző kormány által már meghozott konszolidációs intézkedéseket tükrözi. Az aktualizált stabilitási program azonban nem tervez további költségvetési konszolidációt a 2013–2015 közötti időszakra. A költségvetési célkitűzéseket érintő kockázatok kiegyensúlyozottaknak tűnnek. A legjelentősebb kockázati tényező a globális makrogazdasági környezetből ered, amely mindig is erős hatással volt az exportteljesítményre támaszkodó finn gazdaságra.

               (9)

               A legfrissebb aktualizált stabilitási program nem tervezi középtávú költségvetési konszolidációra kihasználni a gazdasági feltételek előre jelzett javulását. Míg a középtávú célkitűzést, amelyet a finn hatóságok a GDP 0,5 %-át kitevő strukturális többletben határoznak meg, az előrejelzések szerint 2011-ben sikerül elérni, a strukturális egyenleg az azt követő években várhatóan a célkitűzés szintje alá csökken.

               (10)

               A Bizottság legfrisseb értékelésének megfelelően az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára vonatkozó kockázatok közepesnek tűnnek. Bár az egymást követő finn kormányok a prioritások között kezelték a társadalom elöregedéséből eredő hatások ellensúlyozására irányuló fellépést, az országra jelentős és közvetlen demográfiai változás vár, és még mindig tekintélyes a fenntarthatósági rés az államháztartásban. Ez a probléma a szakpolitikai területek széles körét érinti. A társadalom elöregedése jelentősen meg fogja növelni az idősödéshez kapcsolódó – Finnországban többnyire a helyi önkormányzatok által nyújtott – szolgáltatások iránti keresletet. Több tanulmány is úgy találta, hogy az elmúlt pár évben gyenge volt a közszolgáltatások termelékenységének javulása. A finn hatóságok már számos reformot végrehajtottak a közszolgáltatások szerkezetátalakítása és a termelékenység élénkítése céljából, központi kormányzati és helyi önkormányzati szinten egyaránt. Az információs technológiába való viszonylag nagy mértékű beruházás a közszférában egyelőre még nem fordult át a termelékenység javulásába, ami arra enged következtetni, hogy szerkezeti és adminisztratív változásoknak kell kísérniük a beruházást. Összegezve, további intézkedésekre van szükség ahhoz, hogy a közszolgáltatások nyújtása terén sikerüljön termelékenységnövekedést és költségmegtakarításokat elérni.

               (11)

               Aggodalomra ad okot a tartós munkanélküliség jelenlegi növekedése. Míg az jelentősen csökkent 2005 és 2008 között, 2009-ben ismét növekedésnek indult. A tartósan munkanélküliek száma 2011 márciusának végén 57 400 volt (12 400-al több, mint az előző évben), és közülük sokan jelenleg az 55 és 64 év közötti korcsoportba tartoznak. A nyugdíjba vonulásra jellemző minták miatt a munkanélküliség növekedése a 45–54 évesek között lesz majd a legjelentősebb. Noha a tartós munkanélküliség aránya Finnországban az uniós átlag alatt van, a kérdést a jövőbeni munkaerő-kínálat biztosításával és a társadalmi befogadással összefüggésben kell vizsgálni. A tapasztalatok azt mutatják, hogy az ilyen jellegű munkanélküliség növeli a szegénység és a társadalmi kirekesztés kockázatát. Bár a finn hatóságok a tartós munkanélküliség növekedését sürgető problémaként ismerik el, annak leküzdésére – ez ideig – nem dolgoztak ki átfogó stratégiát. Finnország a válság idején hatékonyan kiterjesztette az aktív munkaerő-piaci intézkedéseket a fiatalok munkanélkülisége elleni küzdelemre. Bár ez hozzájárult ahhoz, hogy csökkenjen a fiatalok munkanélkülisége 2010–2011-ben, annak mértéke továbbra is az uniós átlag felett van, és újabb intézkedéseket indokolhat. Hasonlóképpen, az aktív munkaerő-piaci intézkedések megerősítése és célkitűzéseinek jobb összpontosítása segítene megfordítani a tartós munkanélküliség negatív tendenciáját.

               (12)

               A demográfiai változásokra tekintettel az idősebb munkavállalók foglalkoztatási arányának növelése fontos az államháztartás helyzete, valamint döntő a jövőbeni munkaerő-keresletnek való megfelelés szempontjából. A finn nyugdíjrendszert 2005-ben reformnak vetették alá, és a nyugdíjellátást 2009-ben a várható élettartamon alapuló együtthatóhoz kötötték. Ennek ellenére a törvényes nyugdíjkorhatár jelenleg nem kötődik a várható élettartamhoz. Tekintettel a várható élettartam tovább folytatódó növekedésére, egy ilyen összekapcsolás nemcsak hozzájárulna a munkaerő-kínálathoz, hanem segítené a megfelelő nyugdíjak biztosítását is. A korengedményes nyugdíjazási lehetőségeket csökkentették az elmúlt pár évben, de még mindig indokolt lenne további intézkedéseket hozni az időskorúak foglalkoztatásának ösztönzésére. Például az időskorúaknak szóló kibővített munkanélküli ellátás nagyjából úgy működik, mint az eltörölt munkanélküli nyugdíj. Az elmúlt évtizedben bekövetkezett javulás ellenére az idősebb korú munkavállalók foglalkoztatási aránya és a tényleges nyugdíjkorhatár alacsonynak minősül. Gyakran a rokkantság a korengedményes nyugdíjazás oka. A tényleges nyugdíjkorhatár növelése olyan intézkedéseket tesz szükségessé, amelyek figyelembe veszik a munkakörülmények színvonalát, beleértve a foglalkoztatottak jólétét és egészségét is. Ennek elsősorban azért van jelentősége, mert magas a rokkantsági nyugdíjból élők száma. Finnország 2009 óta mintegy 21 millió EUR-t fordított a munkakörnyezet javítását célzó projektekre. Érdemes lenne értékelésnek alávetni e kezdeményezések hatását. Az egész életen át tartó tanulásban való részvétel aránya mindig is magas volt Finnországban, és az új készségkövetelmények megjelenése, valamint a demográfiai változások miatt továbbra is jelentős marad.

               (13)

               Az erősebb verseny (különösen a szolgáltatási ágazatban) egyre időszerűbbé vált a termelékenység fokozása és a potenciális gazdasági növekedés serkentése szempontjából. Finnország távoli fekvése és alacsony népsűrűsége csökkenti az üzleti versenyt, ami a nem exportképes ágazatokban viszonylag alacsony termelékenységnövekedést eredményez. A létező üzleti struktúrák esetenként erősen koncentráltak, különösen az élelmiszeriparban vagy a nagy- és kiskereskedelemben. Ez hozzájárulhat a fogyasztói árak viszonylag magas szintjéhez, bár abban a nagy szállítási távolságoknak is szerepe lehet. A kiskereskedelmi árak a legmagasabbak között vannak az EU-ban. A kiskereskedelmi verseny terén továbbra is részleges akadályt jelentenek a jogszabályok (a közelmúltban bekövetkezett enyhülést követően is), valamint a piacra belépő és onnan kivonuló külföldi és belföldi vállalkozások előtt álló gátló tényezők.

               (14)

               Az Euró Plusz Paktumban tett konkrét vállalások nem szerepelnek részletesen Finnország stabilitási programjában és nemzeti reformprogramjában, de azok beadására várhatóan az új kormány megalakulását követően sor kerül.

               (15)

               A Bizottság értékelte a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, figyelembe véve nemcsak a programok Finnország fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy meg kell erősíteni az EU átfogó gazdasági kormányzását. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy középtávú konszolidációs intézkedéseket kell meghatározni, és további fellépés (többek között a közszféra termelékenységének növelése) szükséges az államháztartás fenntarthatóságának javítása érdekében. További fellépés szükséges a munkára való ösztönzés fokozása és a tényleges nyugdíjkorhatár emelése érdekében is, valamint a termelékenység és a verseny növeléséhez a szolgáltatási ágazat piacain.

               (16)

               Ezen értékelés fényében és figyelembe véve a 2010. június 2-i, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 126. cikkének (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlást, a Tanács megvizsgálta Finnország 2011. évi aktualizált stabilitási programját; arról alkotott véleményét (3) az (1) és (2) ajánlások tükrözik. Figyelembe véve az Európai Tanács 2011. március 25-i következtetéseit, a Tanács megvizsgálta Finnország nemzeti reformprogramját,

         AJÁNLJA, HOGY Finnország 2011–2012-ben tegyen intézkedéseket a következő pontoknak megfelelően:

               1.

               Folytassa a költségvetési konszolidációt, fordítsa a többletbevételeket hiánycsökkentésre, és hozzon további intézkedéseket annak érdekében, hogy a költségvetési egyenleget a középtávú célkitűzés szintje felett tartsa, különösen a középtávú kiadási szintnek való megfelelésen keresztül.

               2.

               A társadalom elöregedéséből eredő kihívásokra válaszul hozzon további intézkedéseket – szerkezeti változásokra vonatkozóan is – azért, hogy a közszolgáltatások nyújtása terén termelékenységnövekedést és költségmegtakarításokat érjen el.

               3.

               Az aktív munkaerő-piaci intézkedéseket összpontosítsa jobban a tartósan munkanélküliekre és a fiatalokra.

               4.

               Hozzon intézkedéseket az időskorú munkavállalók foglalkoztathatósága, valamint az egész életen át tartó tanulásban való részvételük javítása érdekében. Tegyen további lépéseket arra, a szociális partnerekkel egyeztetve és a nemzeti gyakorlatnak megfelelően, hogy az idősebb munkavállalók munkaerőpiacon történő bennmaradását ösztönözze, a korai kilépés csökkentésére vonatkozó intézkedésekkel és a tényleges nyugdíjkorhatár emelésével. A várható élettartamhoz kötődő nyugdíjjárulékok jelenleg létező rendszerére tekintettel vegye figyelembe a törvényes nyugdíjkorhatárt és a várható élettartamot.

               5.

               Hozzon további intézkedéseket a szolgáltatási ágazat további megnyitása céljából azáltal, hogy átalakítja a szabályozási keretet és megszünteti a korlátozásokat annak érdekében, hogy egyszerűbbé váljon a szolgáltatási ágazat piacaira, különösen a kiskereskedelmi ágazat piacaira való új belépés.

      Kelt Brüsszelben, 2011. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  A 2011. évre érvényben tartotta a Tanács a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2011. május 19-i 2011/308/EU határozata (HL L 138., 2011.5.26., 56. o.).

      (3)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikke (3) bekezdésének megfelelően.


title: A Bizottság ajánlása (EU) 2016/22 (2016. január 7.) a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok etil-karbamát-szennyeződésének megelőzéséről és csökkentéséről, valamint a 2010/133/EU ajánlás visszavonásáról (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               9.1.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 6/8

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA (EU) 2016/22
   (2016. január 7.)
   a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok etil-karbamát-szennyeződésének megelőzéséről és csökkentéséről, valamint a 2010/133/EU ajánlás visszavonásáról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) élelmiszerláncban előforduló szennyező anyagokkal foglalkozó tudományos testülete 2007. szeptember 20-án tudományos véleményt (1) fogadott el az élelmiszerekben és italokban előforduló etil-karbamátról és hidrociánsavról (hidrogén-cianid). A testület megállapította, hogy az alkoholtartalmú italokban előforduló etil-karbamát egészségügyi aggályokat vet fel, különösen a csonthéjas gyümölcsből készült pálinkák esetében, és kockázatcsökkentő intézkedések bevezetését javasolta az ezekben az italokban előforduló etil-karbamát szintjének csökkentésére. Mivel a hidrogén-cianid a csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatokban előforduló etil-karbamát képződésének fontos prekurzora, a testület arra a következtetésre jutott, hogy ezeknek az intézkedéseknek a hidrociánsavra és az etil-karbamát más előanyagaira is vonatkozniuk kell annak érdekében, hogy e termékekben eltarthatósági idejük alatt ne képződjön etil-karbamát.

               (2)

               A 110/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) meghatározza a csonthéjas gyümölcsökből készült párlatokban és törkölypárlatokban előforduló hidrogén-cianid maximális mennyiségét. A szóban forgó rendelet értelmében a csonthéjas gyümölcsökből készült párlatokban és törkölypárlatokban a hidrogén-cianid-tartalom nem haladhatja meg a 7 g/hl-t abszolút alkoholra vonatkoztatva (70 mg/l).

               (3)

               Az Európai Parlament és a Tanács 1334/2008/EK rendelete (3) 35 mg/kg-ban állapította meg az alkoholos italokban előforduló hidrogén-cianid megengedett legmagasabb szintjét. Ezt a legmagasabb szintet a 110/2008/EK rendelet sérelme nélkül kell alkalmazni.

               (4)

               A Bizottság 2010/133/EU ajánlása (4) a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok etil-karbamát-szennyeződésének megelőzésére és csökkentésére szolgáló eljárási szabályzatról rendelkezett, és azt javasolta a tagállamoknak, hogy azok tegyék meg a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az eljárási szabályzatot valamennyi érintett gazdasági szereplő végrehajtsa. Továbbá biztosítaniuk kellett, hogy minden megfelelő intézkedést foganatosítsanak annak érdekében, hogy az 1 mg/l célérték megvalósítását szem előtt tartva a lehető legalacsonyabbra csökkenjen a csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatokban előforduló etil-karbamát szintje. Tovább az ajánlásnak megfelelően, az eljárási szabályzat hatásainak értékelése céljából, 2010, 2011 és 2012 során ellenőrizniük kellett a csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és a csonthéjas gyümölcsökből készült törkölypárlatokban előforduló etil-karbamát szintjét.

               (5)

               Ezekről a monitoringeredményekről az EFSA 2014. március 28-án elfogadott, Evaluation of monitoring data on levels of ethyl carbamate in the years 2010-2012
                   (5) (Az etil-karbamát 2010 és 2012 közötti időszakban előforduló szintjeinek nyomon követésével kapott adatok értékelése) című technikai jelentése számolt be. A jelentés áttekintést nyújt a mintába tartozó 2010 és 2012 közötti időszak három évében a csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és a nem csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban előforduló etil-karbamát szintjéről. Összességében a 2010 és 2012 közötti időszakban előforduló etil-karbamátra vonatkozó adatsorban a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok analitikai eredményeinek több mint 80 %-a és a nem csonthéjas gyümölcsből készült párlatok analitikai eredményeinek több mint 95 %-a az 1 mg/l célérték alatt volt. Az említett élelmiszer-csoportok középértéke is a célérték alatt volt (annak nagyjából kétharmada volt a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és egyharmada a nem csonthéjas gyümölcsből készült párlatok esetében).

               (6)

               Helyénvaló továbbra is hatályban tartani az etil-karbamát legmagasabb szintjeként 1 mg/l-t célértéket megállapító eljárási szabályzatot, ám azt naprakésszé kell tenni a megszerzett tapasztalatok fényében, és bizonyos kérdésekben össze kell hangolni a Codex Alimentarius 2011-ben elfogadott, a csonthéjas gyümölcsből készült desztillátumokban előforduló etil-karbamát-szennyeződésre vonatkozó eljárási szabályzatával (CAC/RCP 70-2011),

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   A tagállamok számára a következők ajánlottak:

               1.

               Tegyék meg a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az ezen ajánlás mellékletében bemutatott, a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok etil-karbamát-szennyeződésének megelőzésére és csökkentésére szolgáló eljárási szabályzatot a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok előállításában, csomagolásában, szállításában, kezelésében és tárolásában érintett valamennyi gazdasági szereplő végrehajtsa.

               2.

               Biztosítsák, hogy megfelelő intézkedéseket foganatosítanak annak érdekében, hogy az 1 mg/l célérték megvalósítását szem előtt tartva a lehető legalacsonyabbra csökkenjen a csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatokban előforduló etil-karbamát szintje.

         A Bizottság a 2010/133/EK ajánlást hatályon kívül helyezi.

      Kelt Brüsszelben, 2016. január 7-én.

            a Bizottság részéről

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            a Bizottság tagja

      (1)  Az élelmiszerláncban előforduló szennyező anyagokkal foglalkozó tudományos testületnek az Európai Bizottság kérésére megfogalmazott véleménye az élelmiszerekben és italokban előforduló etil-karbamátról és hidrociánsavról, The EFSA Journal (2007) 551., 1–44. o. http://www.efsa.europa.eu/en/scdocs/doc/Contam_ej551_ethyl_carbamate_en_rev.1,3.pdf

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2008. január 15-i 110/2008/EK rendelete a szeszes italok meghatározásáról, megnevezéséről, kiszereléséről, címkézéséről és földrajzi árujelzőinek oltalmáról, valamint az 1576/89/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 39., 2008.2.13., 16. o.).

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 2008. december 16-i 1334/2008/EK rendelete az élelmiszerekben és azok felületén használható aromákról és egyes, aroma tulajdonságokkal rendelkező élelmiszer-összetevőkről, valamint az 1601/91/EGK tanácsi rendelet, a 2232/96/EK és a 110/2008/EK rendelet, valamint a 2000/13/EK irányelv módosításáról (HL L 354., 2008.12.31., 34. o.).

      (4)  A Bizottság 2010. március 2-i 2010/133/EU ajánlása a csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatokban az etil-karbamát-szennyeződés megelőzéséről és csökkentéséről, valamint az ilyen italokban előforduló etil-karbamát szintjének ellenőrzéséről (HL L 52., 2010.3.3., 53. o.).

      (5)  Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság, 2014; Evaluation of monitoring data on levels of ethyl carbamate in the years 2010-2012 (Az etil-karbamát 2010 és 2012 közötti időszakban előforduló szintjeinek nyomon követésével kapott adatok értékelése). EFSA supporting publication (kapcsolódó közlemény) 2014:EN-578, 22 oldal. A következő címen érhető el: http://www.efsa.europa.eu/en/supporting/doc/578e.pdf

      MELLÉKLET
      BEVEZETÉS

                  1.

                  Az etil-karbamát olyan vegyület, amely természetes módon fordul elő olyan fermentált élelmiszerekben és alkoholtartalmú italokban, mint például a kenyér, a joghurt, a szójaszósz, a bor, a sör, különösen pedig a csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok (főként a cseresznyéből, szilvából, mirabellszilvából és sárgabarackból készült párlatok esetében).

                  2.

                  Az etil-karbamát többféle, az élelmiszerekben és italokban természetesen előforduló anyagokból képződhet, beleértve a hidrogén-cianidot (vagy hidrociánsavat), a karbamidot, a citrullint és más nitrogén-karbamil-vegyületeket. A legtöbb esetben az etanollal reakcióba lépve etil-karbamátot képző cianát a végső prekurzor.

                  3.

                  Csonthéjas gyümölcsből készült desztillátumokban (csonthéjas gyümölcsből készült párlatokban és csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatokban) az etil-karbamát a magvakban természetes módon előforduló cianogén-glikozidokból képződhet. A gyümölcs összezúzása során a magvak összetörhetnek, és a belőlük felszabaduló cianogén-glikozidok reakcióba léphetnek a gyümölcspépben található enzimekkel. A cianogén-glikozidokból ekkor hidrociánsav (cianidok) szabadul(nak) fel. A hidrociánsav az erjesztett pép (cefre) hosszabb tárolása során, ép magvakból is felszabadulhat. A lepárlási folyamat során a hidrociánsav az összes részpárlatban feldúsulhat. Fény hatására a cianid cianáttá oxidálódik, amely az etanollal reakcióba lépve etil-karbamátot képez. Ha a reakció elkezdődött, a folyamatot nem lehet leállítani. Bizonyos környezeti feltételek, például a fény, a magas hőmérséklet és a rézionok jelenléte elősegíti az etil-karbamát képződését a desztillátumban.

                  4.

                  Az etil-karbamát koncentrációja nagymértékben csökkenthető két különböző eljárással: az első a legfontosabb prekurzoranyagok koncentrációját csökkenti; a másik pedig ezen anyagok arra vonatkozó reakcióképességét csökkenti, hogy cianáttá alakuljanak. A legfontosabb befolyásoló tényezőket a prekurzorok (pl. a hidrociánsav és a cianidok) koncentrációja és a tárolási körülmények (mint például a fény és a hőmérséklet) jelentik.

                  5.

                  Habár a hidrociánsav és az etil-karbamát szintje között eddig még nem állapítottak meg szoros összefüggést, egyértelmű, hogy meghatározott körülmények között a nagy koncentrációban előforduló hidrociánsav magasabb etil-karbamát-szinthez vezet. Az etil-karbamát képződésének valószínűségét összefüggésbe hozzák azzal, ha a végső párlat hidrociánsavszintje 1 mg/l vagy ennél nagyobb (1)
                      (2). A gyakorlati tapasztalatok alapján feltételezhető, hogy 1 mg hidrociánsavból akár 0,4 mg etil-karbamát is képződhet nem ekvimoláris körülmények között.

                  6.

                  Az I. rész a gyártási folyamatot mutatja be részletesen. A II. rész a helyes gyártási eljárások alapján specifikus ajánlásokat tesz.

            I.   A GYÁRTÁSI FOLYAMAT BEMUTATÁSA

                  7.

                  A csonthéjas gyümölcsből készült párlatok és a csonthéjas gyümölcsből készült törkölypárlatok gyártási eljárása a teljes gyümölcs pépesítését és erjesztését foglalja magában, melyet lepárlás követ. Az eljárás rendszerint az alábbi lépéseket követi:

                              —

                              az érett, teljes gyümölcs zúzása,

                              —

                              a gyümölcspép (cefre) erjesztése rozsdamentes acél tartályokban vagy más, fermentációra alkalmas tárolóedényben,

                              —

                              az erjesztett cefre áttöltése a lepárlókészülékbe (amely gyakran rézüst),

                              —

                              az erjesztett cefre felmelegítése megfelelő melegítési eljárás során, alkoholtartalma lassú elpárologtatása céljából,

                              —

                              az alkoholgőz lehűtése megfelelő (pl. rozsdamentes acél) tartályban, amelyben kondenzálódik, és amelyben összegyűjtik,

                              —

                              a három különböző alkoholpárlatrész (elő-, közép- és utópárlat) különválasztása.

                  8.

                  A desztilláció során először az előpárlat párolódik el forralással. Az előpárlat felismerhető oldószerre vagy lakkra emlékeztető aromáiról. Ez a párlatrész általában nem alkalmas fogyasztásra, ezért meg kell semmisíteni.

                  9.

                  A lepárlási folyamat közepén történik a párlatokban az alkohol fő részét alkotó középpárlat, az etil-alkohol (etanol) lepárlása. A lepárlási folyamat e részének eredményét, amelyben az etanol kivételével az illékony anyagok mennyisége a legkevesebb, és amelyben a legtisztább gyümölcsaromák jelennek meg, mindig összegyűjtik.

                  10.

                  A lepárlás utópárlata ecetsavat és kozmaolajat tartalmaz, melyek rendszerint kellemetlen ecetes és növényi aromájuk révén ismerhetők fel. Az utópárlatot szintén megsemmisítik, de újra lepárlásra is kerülhet, mivel bizonyos mennyiségű etanol továbbra is található benne.

            II.   A HELYES GYÁRTÁSI ELJÁRÁS ALAPJÁN AJÁNLOTT GYAKORLATOK

         Nyersanyagok és a gyümölcscefre előkészítése

                  11.

                  Az etil-karbamid prekurzora, a hidrociánsav felszabadulásának megelőzéséhez megfelelő nyersanyagokra és a gyümölcscefre megfelelő elkészítésére van szükség.

                  12.

                  Kiváló minőségű csonthéjas gyümölcsöket kell felhasználni, melyeken sem mechanikai sérülés, sem mikrobiológiai károsodás nem mutatkozik, mivel a sérült vagy károsodott gyümölcs több szabad cianidot tartalmazhat.

                  13.

                  A gyümölcsből lehetőség szerint el kell távolítani a magot.

                  14.

                  Ha a gyümölcsök magvait nem távolítják el, a mag összezúzásának elkerülése érdekében a gyümölcsöket óvatosan kell összepréselni. A cefréből lehetőség szerint el kell távolítani a magokat.

         Erjesztés

                  15.

                  Az összezúzott gyümölcshöz alkohol előállítása céljából válogatott élesztőtörzseket kell hozzáadni a felhasználóknak szánt utasításoknak megfelelően.

                  16.

                  Az erjesztett gyümölcscefrét magas szintű higiéniai követelmények szerint kell kezelni, és biztosítani kell, hogy minél kevesebb fény érje. A magokat tartalmazó erjesztett gyümölcscefrét a desztillációt megelőzően a lehető legrövidebb ideig szabad tárolni, mivel a cefre elhúzódó tárolása során a sértetlen magvakból is szabadulhat fel hidrociánsav.

         Lepárlóberendezés

                  17.

                  Megfelelő lepárlóberendezés és desztillációs folyamat alkalmazásával biztosítani kell, hogy a párlatba ne kerüljön hidrociánsav.

                  18.

                  A lepárlóberendezésnek rendelkeznie kell automatikus öblítőkészülékkel és rézből készült katalizátorral. Az automatikus öblítőkészülékek tisztán tartják a lepárlóberendezést, a rézből készült katalizátorok pedig megkötik a hidrociánsavat, mielőtt az a párlatba kerülne.

                  19.

                  Nem folyamatosan végzett lepárlás esetén nem szükséges automatikus öblítőkészülékek alkalmazása. A lepárlóberendezést rendszeres és alapos tisztítási eljárással kell megtisztítani.

                  20.

                  Bizonyos esetekben, ha nem használnak rézből készült katalizátort vagy más, a cianid elkülönítésére szolgáló eszközt, az erjesztett gyümölcscefréhez a lepárlás előtt réz adalékanyagot kell hozzáadni. A réz adalékanyag a hidrociánsav megkötésére szolgál. Réz adalékanyagok erre szakosodott üzletekben kaphatók, és a gyártó utasításait betartva, kellő elővigyázatossággal kell felhasználni őket. Ezek a készítmények réz(I)-ionokat tartalmaznak, amelyek megkötik a hidrociánsavat. A réz(II)-ionok hatástalanok, ezért azokat nem érdemes alkalmazni.

                  21.

                  Míg a cefrében és a lepárlóberendezésben a rézionok gátolhatják az etil-karbamid prekurzorainak képződését, addig a desztillátumban elősegíthetik az etil-karbamid kialakulását. Ezért a lepárlókészülék végén réz helyett rozsdamentes acélból készült hűtőt használva korlátozni lehet a réz jelenlétét a párlatban, és ezáltal csökkenthető az etil-karbamát képződésének mértéke.

         Lepárlási folyamat

                  22.

                  Az erjesztett cefrébe belesüllyedt magokat nem szabad a lepárlókészülékbe pumpálni.

                  23.

                  A lepárlás során az alkoholt lassan kell elpárologtatni (pl. hőforrásként közvetlen láng helyett gőz használatával).

                  24.

                  Az első párlatrészt (előpárlat) gondosan külön kell választani.

                  25.

                  A középső, úgynevezett középpárlatot össze kell gyűjteni, majd ezt követően sötét helyiségben kell tárolni. Ha a tartályban a párlat alkoholtartalma eléri az 50 %-ot, el kell kezdeni az utópárlat összegyűjtését, hogy az esetlegesen képződő etil-karbamát az utópárlatba kerüljön.

                  26.

                  Az esetlegesen etil-karbamátot tartalmazó, különválasztott utópárlatot össze kell gyűjteni, és ismételt lepárlása esetén desztillációját elkülönítve kell végezni. Az etil-karbamát koncentrációjának csökkentése céljából azonban kívánatos megsemmisíteni az utópárlatot.

         A párlat ellenőrzése, ismételt lepárlás és tárolás

         Hidrociánsav:

                  27.

                  A párlatok hidrociánsavszintjét rendszeresen ellenőrizni kell. Ennek meghatározását megfelelő vizsgálatokkal kell elvégezni (a hidrociánsav szintjének ellenőrzésére szolgáló gyorsteszttel vagy szakosodott laboratórium általi vizsgálattal).

                  28.

                  Ha a párlatokban előforduló hidrociánsav koncentrációja meghaladja az 1 mg/l-t, adott esetben javasolt az ismételt lepárlás katalizátor vagy réz adalékanyag használatával (lásd a 18. és a 20. pontot).

                  29.

                  Azon párlatokat, amelyek hidrociánsavszintje megközelíti az 1 mg/l-t, ideális esetben szintén ismételten le kell párolni, vagy – amennyiben ez nem lehetséges – fényt át nem eresztő üvegekben vagy a párlatot letakaró dobozban kell tárolni a lehető legrövidebb tárolási idő mellett és nem magas hőmérsékleten, megakadályozva az etil-karbamát tárolás közbeni képződését.

         Etil-karbamát:

                  30.

                  Az olyan párlatokban, amelyekben az etil-karbamát képződése valószínűleg már megtörtént, ajánlott jelenlétének kimutatására vizsgálatot végezni (pl. olyan párlatok esetében, amelyek előállítási körülményei nem ismertek, a cianidszintjük magasabb vagy nem védték őket a fénytől vagy a magas hőmérséklettől a tárolás során). Az etil-karbamát szintjének vizsgálatát csak erre szakosodott laboratóriumban lehet elvégezni.

                  31.

                  Ha a párlatban az 1 mg/l célértéket meghaladó koncentrációban mutatnak ki etil-karbamátot, a párlat lepárlását adott esetben meg kell ismételni.

         (1)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (I), Kleinbrennerei 1998; 11: 9–13. o.

         (2)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (II), Kleinbrennerei 1999; 1: 5–13. o.