Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0291

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével összhangban Bulgária 2006–2009 közötti időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjáról  /* SEC/2007/0290 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 7.3.2007SEC(2007) 291 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Lettország aktualizált, 2006–2009-re szóló konvergenciaprogramjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSElőzményekA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Lettország első ízben 2004 májusában nyújtott be konvergenciaprogramot. A Tanács a konvergenciaprogramról a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 2004. július 5-én véleményt fogalmazott meg. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.Az aktualizált program értékelésének előzményeiA Bizottság, miután megvizsgálta Lettország 2007. január 12-én benyújtott legfrissebb aktualizált konvergenciaprogramját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).Az aktualizált konvergenciaprogramban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a konvergenciaprogram előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását), valamint3.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeLettország igen magas gazdasági növekedést mutató, szerkezetátalakulás alatt álló felzárkózó ország, amely jelentős előrehaladást ért el az egy főre jutó jövedelem tekintetében az EU-25-ökkel szemben fennálló különbség csökkentésében. A viszonylag magas infláció a konvergenciafolyamatot, a termék- és tényezőpiac rugalmatlanságát és újabban a gazdaság egyre nyilvánvalóbb túlfűtöttségét tükrözi. A munkanélküliség csökkent (bár néhány régióban még magas) és munkaerőhiány lépett fel kulcsfontosságú ágazatokban. A munkaerő-piaci részvétel alacsony. A jelentős elvándorlás és a munkaképes korú népesség fokozatos csökkenése által súlyosbított munkaerő-utánpótlási feszültségek a keresleti nyomással együtt a bérek emelésére irányuló nyomást eredményeznek. Következésképpen, bár a munkatermelékenység nő, a fajlagos munkaerőköltség gyorsabban emelkedik, mint Lettország fő kereskedelmi partnereinél, így aláássa a versenyképességet. A kereskedelmi mérleg nagy hiányát csak részben ellensúlyozza a szolgáltatási mérleg többlete. A külső hiány mögött a magánszektor megtakarításai és befektetései közötti strukturális egyensúlytalanság húzódik meg: a magánszektor növekvő megtakarításait meghaladják a magánszektor magasabb és gyorsabban növekvő beruházásai. A kereskedelmi mérleg jelentős hiánya miatt a gazdaság ugyanolyan mértékű, főként banki hitel formájában megvalósuló tőkebeáramlásra van utalva, amelynek nagyságrendje miatt a bruttó külső adósság/GDP arány igen magas szintre emelkedett. A hosszú távú fenntarthatóság szempontjából Lettország államháztartása hosszútávon egészségesnek tűnik, mivel az adósságráta alacsony és a potenciális kibocsátás növekedése hosszú távon viszonylag magas. A makropénzügyi stabilitást illetően meg kell jegyezni, hogy a nominális államháztartási hiány utóbbi években tapasztalt visszafogottsága az uniós pénzeszközökből finanszírozott jelentős állami keresletélénkítésnek köszönhető, a gazdaság jelenlegi nyilvánvaló túlfűtöttségére tekintettel pedig komoly aggodalomra ad okot az alapul szolgáló konjunktúraciklust támogató költségvetési irányvonal.Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. február 14-én a Tanács véleményt fogadott el a konvergenciaprogram előző, 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó változatáról. „A fenntartható konvergencia (amelynek eléréséhez hozzátartozik a külső egyensúlytalanság csökkentése és az infláció megfékezése is) biztosítása szükségességének fényében a Tanács felkéri Lettországot, hogy vegye fontolóra a jelenleg tervezettnél ambiciózusabb költségvetési egyenlegek elérését, 2006 tekintetében is, főként a programban megállapított középtávú célkitűzés elérésének előrehozatala és annak a programidőszak során való megtartása révén, valamint azáltal, hogy „kedvező időszakokban” kerüli a prociklikus költségvetési politikák alkalmazását.”A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólLettország 2006. október 17-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Lettország nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosította: a makrogazdasági stabilitás biztosítása; a tudás és az innováció ösztönzése; kedvező és vonzó beruházási és munkakörnyezet kialakítása; a foglalkoztatottság növelése; és az oktatás és a szakképzés javítása.A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés[2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Lettország eredményeket ér el a nemzeti reformprogram végrehajtásában, különösen a mikrogazdasági és a foglalkoztatási területeken. Azonban a makrogazdasági fő kihívással foglalkozó politikai válaszok kevésbé átfogók.A megállapított erősségeket és gyengeségeket értékelve Lettországnak azt ajánlották, hogy szigorúbb költségvetési politikát kövessen; tegyen intézkedéseket a K+F és az innováció területén; és a mobilitás, az oktatás és képzés javításával erősítse a munkaerő-kínálatot.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Lettország aktualizált, 2006–2009-re szóló konvergenciaprogramjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:4.  [2007. március 27-én] a Tanács megvizsgálta Lettország 2006–2009 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját[6].5.  A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a gazdaság „puha landolása” várható, a reál-GDP növekedése a 2006-os 11,5%-ról átlagosan 8,0%-ra lassul a programidőszak hátralévő részében. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv megalapozott növekedési feltételezéseken alapul. Mindazonáltal a nagy külső egyensúlytalanságok és a lett gazdaság túlfűtött állapota fényében jelentős a valószínűsége a sokkal kevésbé kedvező makrogazdasági körülményeknek. A program inflációs előrejelzése alacsonynak tűnik.6.  A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2006-ban a GDP 1,0 %-a lesz, szemben a konvergenciaprogram előző változatában foglalt, a GDP 1,5%-ának megfelelő céllal. Az aktualizált program a hiányt a GDP 0,4%-ára becsli, amely megalapozott a vártnál magasabb bevételek alapján, és a 2006 októberében elfogadott költségvetési módosítások hatása ellenére, amely a becslések szerint a GDP 1,5%-ával emelte meg a kiadásokat.7.  A középtávú költségvetési stratégia fő célja a költségvetési kilátások fokozatos javítása és 2010-re kiegyensúlyozott költségvetés elérése. Ez a cél jelentős konszolidációs erőfeszítéseket követel meg a 2006-os és 2007-es, a GDP majdnem 1,5 százalékpontos kitevő romlás után. A 2008-ra és 2009-re tervezett kiigazítás azonos az államháztartási és az elsődleges egyenlegben, a GDP 0,4 illetve 0,5 százalékpontja. A program előző változatához képest a tervezett költségvetési célok szigorúbbak, de a kiigazítás a kedvezőbb makrogazdasági forgatókönyv ellenére továbbra is a költségvetési időszak végére ütemezik. Miután 2007-ben jelentős lazítanak a kiadás/GDP-arányon, a program 2008–2009 során a költségvetés konszolidációját tervezi a bevétel/GDP arány évenként 0,4 százalékpontos növelésével, a kiadás/GDP arány nagyjából változatlan szinten tartása mellett. A tervek szerint a bevétel/GDP arány kizárólag a magasabb „egyéb” bevételeknek köszönhetően emelkedik, ami az uniós pénzeszközök megnövekedett beáramlását jelenti. Ennek megfelelően a bruttó állóeszköz-felhalmozásra fordított kiadások aránya emelkedik, amit 2007 után nagyjából ellensúlyoz az „egyéb” kiadások (amelybe a program a fogyasztási kiadások egy részét is bevonja) 0,75 százalékpontos csökkenése 2008-ban, és a szociális juttatások 0,5 százalékpontos csökkenése 2009-ben.8.  A közös módszertannak megfelelő strukturális egyenleg (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleg) a tervek szerint a GDP 1 %-át kitevő 2006. évi hiányról 2007-re a GDP 1,75 %-át kitevő hiányra romlik, majd 2009-re 0,25%-os többletre javul. A program a GDP 1%-át kitevő strukturális hiányt határoz meg középtávú költségvetési célkitűzésként, amelyet az előző változathoz hasonlóan 2008 körül szándékoznak elérni. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 2 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és megfelelően tükrözi a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedését és az adósságrátát.9.  A programban szereplő költségvetési előrejelzések kockázatai 2007-re nagyjából kiegyensúlyozottnak tűnnek, 2008-tól kezdve azonban a programban előre jelzettnél rosszabbul alakulhat a költségvetés teljesítménye, a makrogazdasági forgatókönyv kockázatai miatt. A költségvetési stratégia a bevétel/GDP arány növekedésére és a szociális juttatások és „egyéb kiadások” (amelybe a program a fogyasztási kiadások egy részét is bevonja) GDP-hez viszonyított arányának csökkenésére támaszkodik, amit jobban alá kellett volna támasztani, tekintettel arra, hogy az aktualizált program szerint az államháztartás tervezésére és ellenőrzésére vonatkozó hivatalos középtávú keretet 2008-tól tervezik bevezetni.10.  E kockázatértékelés alapján előfordulhat, hogy a programban szereplő költségvetési irányvonal nem lesz elégséges ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint 2008-ra megvalósítsák a középtávú célkitűzéseket. Az irányvonal azonban a programidőszak alatt bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. A program szerint 2007 kivételével a középtávú célkitűzés irányába ható kiigazítás üteme nagyjából összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal, amely előírja, hogy a kiigazításnak kedvező gazdasági időszakokban magasabbnak kell lennie, kedvezőtlen időszakokban pedig lehet alacsonyabb. Mindazonáltal 2007-ben, kedvező gazdasági időszakban egyértelmű az eltávolodás a középtávú célkitűzéstől, ami nincs összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktummal. A programidőszak elejére ütemezett, erősebb strukturális kiigazítási pálya lenne megfelelő a stabil makrogazdasági konvergenciafolyamat támogatására és a kiegyensúlyozatlan gazdasági növekedés veszélyeinek csökkentésére.11.  A Stabilitási és Növekedési Paktum szerint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló „főbb strukturális reformokat” figyelembe kell venni a középtávú célkitűzéshez vezető kiigazítási pálya meghatározásakor. A programban vázolt középtávú költségvetési stratégia átmeneti eltérést tartalmaz a középtávú célkitűzés felé vezető kiigazítási pályától 2007-ben. A program megállapítja, hogy a folyamatban lévő nyugdíjreform fokozatosan csökkenteni fogja a társadalombiztosítási hozzájárulásokat az államháztartási egyenlegben és a második pillért képező tőkefedezeti nyugdíjrendszerhez való hozzájárulás a GDP 0,4%-áról 2006-ban a GDP 1,7%-ára emelkedik 2009-re. A nyugdíjreform fokozatos végrehajtásának hatását figyelembe véve a strukturális egyenleg programban előrevetített romlása 2007-ben a GDP 0,5%-a lenne, melyet 2008-ban 1,5%–os, és 2009-ben 1,25%-os javulás követne. Bár a nyugdíjreform nettó költségét figyelembe lehet venni a középtávú költségvetési cél felé tartó kiigazítási pálya értékelésekor, a 2007-es kiigazítás még az ilyen költségek figyelembevételével sincs összhangban a Paktummal. Másrészről, a programban említett egészségügyi reform és állami beruházási projektek nem minősülnek átmeneti eltérés alapjául szolgáló strukturális reformoknak, mivel ezek az intézkedések nem elég részletezettek és a program nem mutatja be az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára gyakorolt jelentős kedvező hatásukat.12.  A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ben elérte a GDP 10,7%-át, azaz jóval a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaérték alatt maradt. A program szerint az adósságráta a programidőszak alatt 1,3 százalékponttal csökken, és 2009-ben a GDP 9,4%-át éri el.13.  A lett népesség elöregedésének a költségvetésre gyakorolt hosszú távú hatása alacsonyabb az EU átlagánál; az elöregedéssel kapcsolatos GDP-arányos kiadások várhatóan csökkennek az elkövetkező évtizedekben, a nyugdíjreform kiadáscsökkentő hatása miatt. A bruttó adósság jelenlegi szintje Lettországban igen alacsony, és a strukturális költségvetési egyenlegnek az aktualizált konvergenciaprogramban tervezett javítása hozzájárulhat az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatok visszafogásához. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintve Lettország összességében alacsony kockázattal szembesül.14.  A konvergenciaprogram a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program emellett bizonyos szintű tájékoztatást ad a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, költségvetési előrejelzései pedig kifejezetten figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A konvergenciaprogramnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program az állami beruházások jelentős növekedését jelzi előre és a konvergenciaprogram bővebben értekezik az államháztartás intézményi elemeinek fejlesztése érdekében végrehajtandó intézkedésekről, beleértve a többéves költségvetési keret bevezetését.15.  A programban szereplő költségvetési stratégia csak részben felel meg a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak. Különösen az előre jelzett költségvetési irányvonal nem járul hozzá megfelelően a fizetési mérleg nagyobb fokú fenntarthatóságának elősegítéséhez.16.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program minden előírt adatot megad, és a nem kötelező adatok legtöbbjét is tartalmazza[7]. Néhány következetlenség áll fenn a standard 2. táblázat tekintetében.Az általános következtetés szerint a költségvetési egyenleg romlása 2007-ben nincs összhangban a fenntartható konvergencia biztosítására – beleértve a külső egyensúlytalanságok csökkentését és az infláció megfékezését – irányuló megbízható költségvetési politikával. A következő években a program szerint az erőteljes növekedési kilátások mellett a előrelépés várható a középtávú célkitűzés felé, de a költségvetési célok nem ambiciózusak és megvalósításuk veszélyeztetett 2008-tól kezdődően.A fenti értékelés alapján Lettországot felkérik arra, hogy:(i) 2007-ben egy sokkal jobb költségvetési cél megvalósításával és – egy szélesebb körű reformstratégia részeként – az elkövetkező években a középtávú célkitűzésen túlmutató további konszolidációhoz vezető intézkedések lehető leghamarabbi elfogadásával csökkentse a makrogazdasági instabilitás veszélyét.(ii) hozzon létre egyértelműbb és kötelezőbb jellegű az államháztartás tervezésére és ellenőrzésére vonatkozó középtávú keretet.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reál-GDP (%-os változás) | KP 2007. január | 10.2 | 11.5 | 9.0 | 7.5 | 7.5 |BIZ 2006. november | 10.2 | 11.0 | 8.9 | 8.0 | nincs adat |KP 2005. november | 8.4 | 7.5 | 7.0 | 7.0 | nincs adat |HICP infláció (%) | KP 2007. január | 6.9 | 6.6 | 6.4 | 5.2 | 4.2 |BIZ 2006. november | 6.9 | 6.7 | 5.8 | 5.4 | nincs adat |KP 2005. november | 6.9 | 5.6 | 4.3 | 3.5 | nincs adat |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | KP 2007. január1 | 0.0 | 1.8 | 1.3 | -0.5 | -2.0 |BIZ 2006. november5 | -0.2 | 1.1 | 0.4 | -1.0 | nincs adat |KP 2005. november1 | 0.8 | 0.4 | -0.5 | -1.1 | nincs adat |Államháztartási egyenleg6 (a GDP %-ában) | KP 2007. január | 0.1 | -0.4 | -1.3 | -0.9 | -0.4 |BIZ 2006. november | 0.1 | -1.0 | -1.2 | -1.2 | nincs adat |KP 2005. november | -1.5 | -1.5 | -1.4 | -1.3 | nincs adat |Elsődleges egyenleg6 (a GDP %-ában) | KP 2007. január | 0.7 | 0.2 | -0.8 | -0.4 | 0.1 |BIZ 2006. november | 0.7 | -0.4 | -0.7 | -0.7 | nincs adat |KP 2005. november | -0.7 | -0.8 | -0.6 | -0.6 | nincs adat |Ciklikusan kiigazított egyenleg6 (a GDP %-ában) | KP 2007. január1 | 0.1 | -0.9 | -1.7 | -0.8 | 0.2 |BIZ 2006. november | 0.2 | -1.3 | -1.3 | -0.9 | nincs adat |CP 2005. november1 | -1.7 | -1.6 | -1.3 | -1.0 | nincs adat |Strukturális egyenleg2,6 (a GDP %-ában) | KP 2007. január3 | 0.1 | -0.9 | -1.7 | -0.8 | 0.2 |BIZ 2006. november4 | 0.2 | -1.3 | -1.3 | -0.9 | nincs adat |KP 2005. november | -1.7 | -1.6 | -1.3 | -1.0 | nincs adat |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | KP 2007. január | 12.1 | 10.7 | 10.5 | 10.6 | 9.4 |BIZ 2006. november | 12.1 | 11.1 | 10.6 | 10.3 | nincs adat |KP 2005. november | 14.9 | 13.6 | 13.7 | 14.7 | nincs adat |Megjegyzés: 1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján. 2 Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz). 3 A programban nincsenek egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések. 4 Nincsenek egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzésében. 5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 9,3%-os, 9,6%-os, 9,6%-os és 9,5%-os becsült potenciális növekedés alapján. 6A hiány tartalmazza a folyamatban lévő nyugdíjreform (második pillér bevezetése) nettó költségeit. A költségek a becslések szerint a következőképpen alakulnak: 2005-ben a GDP 0,3%-a, 2006-ban a GDP 0,4%-a, 2007-ben a GDP 0,6%-a, 2008-ban a GDP 1,3%-a és 2009-ben a GDP 1,5%-a. A nyugdíjreform fokozatos végrehajtásának hatását figyelembe véve a strukturális egyenleg programban tervezett változása az előző évhez képest 2007-ben a GDP 0,6%-át kitevő romlást, 2008-ban 1,6%-os és 2009-ben 1,2%-os javulást jelentene. Forrás: Konvergenciaprogram (KP); a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi gazdasági előrejelzései (BIZ); a Bizottság szolgálatainak számításai |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006) 816.[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM(2006) 574, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Az októberi országos választások után, az új kormány 2006. novemberi megalakulását követően az aktualizált programot hat héttel a magatartási kódexben meghatározott december 1-jei határidő után nyújtották be.[7] A program nem szolgáltat adatokat az állományalkalmazkodás elemeiről és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságáról szóló táblázat egyes elemei hiányoznak.


title: A Bizottság (EU) 2016/1318 ajánlása (2016. július 29.) az új épületek körében 2020-ra a közel nulla energiaigényű épületek egyeduralkodóvá válásának biztosítása céljából a közel nulla energiaigényű épületek és a bevált gyakorlatok terjesztésére vonatkozó iránymutatásról

text:
               2.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 208/46

         A BIZOTTSÁG (EU) 2016/1318 AJÁNLÁSA
   (2016. július 29.)
   az új épületek körében 2020-ra a közel nulla energiaigényű épületek egyeduralkodóvá válásának biztosítása céljából a közel nulla energiaigényű épületek és a bevált gyakorlatok terjesztésére vonatkozó iránymutatásról
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Unió energiahatékonysági politikájában az épületek központi jelentőségűek, mivel a végső energiafogyasztás csaknem 40 %-áért (1) felelősek.

               (2)

               Az Európai Bizottság az energiahatékonyságról és annak az energiabiztonsághoz, valamint a 2030-ra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai kerethez való hozzájárulásáról szóló közleményében (2) és „A stabil és alkalmazkodóképes energiaunió és az előretekintő éghajlat-politika keretstratégiája” című közleményében (3) is rávilágított arra, hogy az építőipari ágazat milyen fontos szerepet tölt be az energiahatékonyság javítása szempontjából.

               (3)

               Az energiaunió létrehozása szempontjából a legfontosabb prioritás a hatályos energiapolitikai jogszabályok maradéktalan végrehajtása és érvényesítése.

               (4)

               A 2020-ra kitűzött energiahatékonysági célokkal összefüggésben az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv a fő jogi eszköz, amely az épületek energiahatékonyságával foglalkozik.

               (5)

               Az irányelv 9. cikke konkrét célként tűzte ki, hogy 2020 végére valamennyi új épületnek közel nulla vagy nagyon alacsony energiaigényűnek kell lennie. A felhasznált közel nulla vagy nagyon alacsony mennyiségű energiának pedig igen jelentős részben megújuló forrásokból kellene származnia.

               (6)

               A 9. cikk (1) bekezdésének követelményeit átültető nemzeti jogszabályoknak biztosítaniuk kell, hogy 2020. december 31-re valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen. Ugyanez a közel nulla energiaigénnyel kapcsolatos célkitűzés vonatkozik rövidebb, 2018. december 31-i határidővel a közigazgatási szervek által használt és a tulajdonukban levő új épületekre. A nemzeti jogszabályoknak átlátható nemzeti jogi keretet kell teremtenie a gazdasági szereplők számára az új épületek energiahatékonyságára 2020 végétől vonatkozó követelmények tekintetében.

               (7)

               Az irányelv azt is előírja a tagállamoknak, hogy az új épületekre vonatkozó követelmények mellett vezessenek be olyan támogatási politikákat, amelyek a meglévő épületvagyon közel nulla energiaigényűvé való alakítását ösztönzik.

               (8)

               A Bizottság „A tagállamok által elért eredmények a közel nulla energiaigényű épületek terén” címmel jelentést (4) nyújtott be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A tagállamok témával kapcsolatos jelentéstételi kötelezettsége keretében további információk gyűltek össze.

               (9)

               A tagállamok által elért eredmények lassan javulnak, a folyamatot azonban fel kellene gyorsítani. Noha nemzeti szinten egyre több a közel nulla energiaigényű épületek számának növekedését támogató intézkedés, a tagállamoknak fokozniuk kell az arra irányuló erőfeszítéseiket, hogy az irányelvben kitűzött határidőkre valamennyi új épület közel nulla energiaigényű legyen.

               (10)

               Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálata folyamatban van. A közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó elvek, amelyek a hatályos irányelv egyik pillérjét alkotják, a tervek szerint 2020-tól általánossá válnak az új épületek tekintetében. A felülvizsgálat keretében értékelésre kerül, hogy szükség lesz-e kiegészítő intézkedésekre 2030-ig. Az új szakpolitikákat és megközelítéseket szilárd alapokra kell építeni. Alapvető fontosságú, hogy a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó, 2020-ra elérendő célként kitűzött követelményeket maradéktalanul végrehajtsák.

               (11)

               Ezt az irányelv 9. cikkének (4) bekezdése is alátámasztja, amely úgy rendelkezik, hogy a Bizottság ajánlást adhat ki a tagállamok számára a közel nulla energiaigényű épületekről.

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               A tagállamoknak követniük kell az ezen ajánlás mellékletében foglalt iránymutatást. A szóban forgó iránymutatás alkalmazása egyrészt segít biztosítani, hogy 2020. december 31-re valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen, másrészt megkönnyíti a tagállamok számára a közel nulla energiaigényű épületek számának növelésére irányuló nemzeti terveik kidolgozását.

               2.

               Ezt az ajánlást ki kell hirdetni az Európai Unió Hivatalos Lapjában.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 29-én.

            a Bizottság részéről

         Miguel ARIAS CAÑETE

            a Bizottság tagja

      (1)  Lásd: „Energy, transport and environment indicators, 2012 edition” (Energiaügyi, közlekedési és környezeti mutatók, 2012. évi kiadás), Európai Bizottság. E becsült érték a háztartások és a szolgáltatási ágazatok végső energiafogyasztásának összege. Tartalmazza például a berendezések villamosenergia-fogyasztását, az ipari épületek energiafogyasztását azonban nem.

      (2)  SWD(2014) 255 final.

      (3)  Az energiaunióra vonatkozó csomag, COM(2015) 80 final.

      (4)  COM(2013) 483 final/2.

      MELLÉKLET
      1.   BEVEZETÉS
      A nemzeti építési szabályzatokba beépített hatékonysági követelményeknek köszönhetően az új épületek ma csak feleannyi energiát fogyasztanak, mint az 1980-as évek jellemző épületei.
      Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv (a továbbiakban: irányelv) előírja a tagállamok számára, hogy az új építésű épületek és a jelentős felújítás alatt álló, meglévő épületek energiahatékonyságára vonatkozó minimumkövetelményeket állapítsanak meg. E minimumkövetelményeken túl az irányelv egyértelműen előírja, hogy az évtized végére valamennyi új épületnek közel nulla vagy nagyon alacsony energiaigényűnek kell lennie, és közel nulla energiaigényű épületnek kell minősülnie. A meglévő épületállomány azonban elavult és rossz hatásfokú, felújítása pedig lassú ütemben folyik. Az irányelvvel összhangban a meglévő épületállományt is hasonló szabványoknak megfelelően kellene átalakítani.
      Az energiaunió (1) létrehozása szempontjából a legfontosabb prioritás a hatályos energiapolitikai jogszabályok maradéktalan végrehajtása és érvényesítése. A hatályos jogi keret két alapvető követelménye biztosítani, hogy 2020. december 31-re valamennyi új épület (két évvel korábban pedig valamennyi középület) közel nulla energiaigényű épület legyen, valamint támogatni a meglévő épületállománynak a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó előírások szerinti átalakítását.
      2.   HÁTTÉR: AZ ÉPÜLETEK ENERGIAHATÉKONYSÁGÁRÓL SZÓLÓ IRÁNYELVNEK A KÖZEL NULLA ENERGIAIGÉNYŰ ÉPÜLETEKRE VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEI
      2.1.   A közel nulla energiaigényű épületek fogalma

      Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a közel nulla energiaigényű épület „…az I. melléklettel összhangban meghatározott, igen magas energiahatékonysággal rendelkező épület. A felhasznált közel nulla vagy nagyon alacsony mennyiségű energiának igen jelentős részben megújuló forrásokból kellene származnia, beleértve a helyszínen vagy a közelben előállított megújuló forrásokból származó energiát is”.
      A fogalommeghatározás első része kimondja, hogy az energiahatékonyság az a meghatározó elem, amely eldönti, hogy egy épület „közel nulla energiaigényű épület”-e, vagy sem. Az irányelv I. melléklete szerint meghatározott energiahatékonyságnak nagyon magasnak kell lennie. A fogalommeghatározás második része iránymutatást ad ennek a nagyon magas hatékonyságnak az eléréséhez, például úgy, hogy az eredményül kapott kis mennyiségű energiát igen jelentős mértékben megújuló energiából kell fedezni.
      A közel nulla energiaigényű épületek koncepciója a megújuló energia és az energiahatékonysági intézkedések együttes alkalmazását feltételezi. Az épületre felszerelt eszközökkel termelt megújuló energia csökkenti a bevitt energia nettó mennyiségét. Sok esetben a helyszínen termelt megújuló energia nem lesz elegendő ahhoz, hogy további energiahatékonysági intézkedések vagy a helyszínen kívüli megújuló energiaforrások primerenergia-tényezőinek jelentős mértékű csökkentése nélkül közel nullára csökkenjen az energiaigény. Ezért az igen hatékony, közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó magasabb és szigorúbb követelmények meghatározása ösztönözni fogja az épületre felszerelt eszközökkel termelt megújuló energia fokozott felhasználását, és nagy valószínűséggel a helyszínen kívüli energiahordozók primerenergia-tényezőinek kiigazítását eredményezi, figyelembe véve azok megújulóenergia-tartalmát.
      Az irányelv megállapítja ugyan a közel nulla energiaigényű épületek meghatározásának keretét, azonban e meghatározás alkalmazásának gyakorlati részleteit (például, hogy mit jelent az „igen magas energiahatékonyság” és mekkora „a megújuló forrásokból származó energia” ajánlott jelentős részaránya) a tagállamok feladata kidolgozni, amikor az irányelv 9. cikkét átültetik a nemzeti jogrendszerükbe.
      2.1.1.   Mekkora egy „közel nulla energiaigényű épület” energiahatékonysága?

      Az épület energiahatékonysága a fogalommeghatározás (2) szerint „az épület szokásos használatához kapcsolódó energiaszükséglet kielégítéséhez szükséges energia […] mennyisége, amely többek között magában foglalja a fűtéshez, a hűtéshez, a szellőztetéshez, a melegvíz-ellátáshoz és a világításhoz szükséges energiát”. A Bizottság 244/2012/EU felhatalmazáson alapuló rendelete (3) és az azt kísérő iránymutatások (4) hasznos iránymutatásként szolgálnak ahhoz, hogyan kell kiszámítani egy épület energiahatékonyságát (5).
      A rendelet I. mellékletének 3. pontja értelmében az energiahatékonyság kiszámításának keretében elsőként a fűtési és a hűtési célú végsőenergia-igényt
          (6), végül pedig a nettó primerenergia-felhasználást kell meghatározni. A számítás az épület energiaigénye felől a források (azaz a primer energia) felé halad.
      Az irányelv szerint a tagállamok saját nemzeti primerenergia-tényezőket alkalmazhatnak a végső bevitt energia primer energiára való átváltására, és az épületek energiahatékonyságának kiszámítására.
      A primerenergia-felhasználást az egyes energiahordozók (pl. villamos energia, fűtőolaj, biomassza, távfűtés és -hűtés) tekintetében specifikus primerenergia-tényezők felhasználásával kell kiszámítani. A felhatalmazáson alapuló rendeletet kísérő iránymutatás a bevitt és a kivett villamos energia esetében egyaránt 2,5-es primerenergia-tényező alkalmazását javasolja.
      A helyben termelt (és helyben felhasznált vagy kivett) energia csökkenti a bevitt energiával összefüggő primerenergia-igényt.
      Az energiahatékonyság-számítás végcélja a nettó primer energiában kifejezett éves teljes energiafelhasználás meghatározása, amely a fűtésre, a hűtésre, a szellőztetésre, a meleg víz előállítására és a világításra felhasznált energiának felel meg. Ez az éves energiamérleg-számítás összhangban van a hatályos irányelv által megállapított kerettel. Egyes tanulmányok szerint azonban előnyökkel járhat az energiamérleg kisebb időlépcsőkben való számítása (pl. a napi és szezonális hatások figyelembevétele érdekében) (7).
      A 4. cikk (1) bekezdésének megfelelően a minimumkövetelményeknek figyelembe kell venniük az általános beltéri klimatikus körülményeket, hogy elkerülhetők legyenek az esetleges negatív hatások, mint például az elégtelen szellőzés. Az európai épületállomány beltéri levegőminősége, kényelme és higiénés körülményei romlásának elkerülése érdekében (8) az energiahatékonyságra vonatkozó minimumkövetelményeknek a közel nulla energiaigényű épületek Európa-szerte való alkalmazásával járó fokozatos szigorítását a beltéri környezettel kapcsolatos megfelelő stratégiákat követve kell végezni.
      Egyes tanulmányok (9) azt jelzik, hogy az új és felújított épületek energiahatékonysága gyakran nem éri el a tervezett szintet. Mechanizmusokat kell bevezetni annak érdekében, hogy az energiahatékonyság-számítást kalibrálni lehessen a tényleges energiafelhasználással.
      2.1.2.   A költségoptimalizált és a közel nulla energiaigényű épületekre meghatározott szintek közötti kapcsolat

      Az irányelv megállapított egy referenciaérték-rendszert (a költségoptimum elve) annak érdekében, hogy iránymutatást adjon a tagállamoknak a nemzeti, illetve regionális építési szabályzatok energiahatékonysági követelményeinek meghatározásához és rendszeres felülvizsgálatához. Az irányelv szerint a költségoptimum elve (10) határozza meg mind az épületek felújítása, mind az új épületek tekintetében a követelmények minimális szigorát.
      Az irányelv 5. cikke szerinti, költségoptimalizálásra vonatkozó követelményeknek megfelelően a nemzeti energiahatékonysági minimumkövetelményeket ötévente felül kell vizsgálni, és szigorítani kell, ha azok lényegesen kisebb energiahatékonyságot biztosítanak, mint a nemzeti költségoptimális szintek.
      A költségoptimalizálási módszertan lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy 2020-ban meghatározzák a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó követelmények skáláját. Ehhez egyenként és együttesen is értékelni kell és össze kell hasonlítani a referenciaépületekre alkalmazandó intézkedéscsomagok részét alkotó, az energiahatékonysággal és a megújuló energiával kapcsolatos különböző intézkedéseket.
      Ennek megfelelően a tagállamok a szigeteléssel kapcsolatos intézkedések vagy egyéb energiahatékonysági intézkedések, a nagy hatékonyságú épületgépészeti rendszerek és a helyszíni megújuló energiaforrások (11) használatának különféle kombinációit alkalmazhatják a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szint meghatározására és elérésére. A tagállamoknak a költségoptimum-számítások részeként meg kell vizsgálniuk, hogy az intézkedések e három típusa milyen mértékben járul hozzá az eredményekhez.
      A tagállamoknak energiahordozónként meg kell határozniuk a primerenergia-tényezőket. A szóban forgó primerenergia-tényezők alapulhatnak a nemzeti vagy regionális átlagértékeken, valamint egyedi értékeken. Ezeknek a tényezőknek figyelembe kell venniük, hogy az épület számára szolgáltatott energia mekkora része megújuló energia – többek között közeli forrásból – annak érdekében, hogy a helyszíni és a helyszínen kívüli megújuló energiaforrások azonos megítélés alá essenek.
      Fontos szem előtt tartani, hogy az új épületek zömének esetében a közel nulla energiaigényű épületek koncepciója 2021 januárjától kezdődően lesz alkalmazandó (míg az új középületek esetében 2019 januárjától). Addigra a technológiai költségek valószínűleg csökkeni fognak az érettebb piacoknak és a nagyobb volumeneknek köszönhetően. Ezért valószínű, hogy 2020-ra a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szintek elérik a költségoptimális szinteket.
      A bizonyítékok arra engednek következtetni, hogy az energiamegtakarításokkal, az energiahatékonysággal és a megújuló energiával összefüggő meglévő technológiák együttesen elegendők lesznek ahhoz, hogy megfelelő célt lehessen elérni a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozóan (12). Eddig nem merült fel olyan technológiai szakadék, amelyet 2021-ig át kellene hidalni. Az irányelv 5. cikkében előírt, költségoptimalizált szintekkel összefüggő jelentések (13) elemzése azt jelzi, hogy a költségoptimalizált szintek és a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szintek közötti zökkenőmentes átmenet megvalósítható.
      Minden ötéves költségoptimalizálási ciklus lehetőséget nyújt arra, hogy a nemzeti építési szabályzatokba beépítsék az energiahatékonyság-növekedést, ahogy egyre újabb technológiák válnak be, továbbá arra, hogy az épületek energiahatékonyságára vonatkozó szabályok módosításával egyre inkább megközelítsék a költségoptimalizált szinteket. 2020 után a költségoptimum elve lehetővé fogja tenni, hogy az új és a meglévő épületekre vonatkozó nemzeti építési szabályzatok rendszeres felülvizsgálatának részeként folyamatosan szigorítsák a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó követelményeket.
      2.1.3.   Mi a megújuló energiaforrások szerepe?

      Különösen fontos célkitűzés a megújuló energiaforrások integrálása a közel nulla energiaigényű épületek elterjesztésére vonatkozó nemzeti tervekbe. A 2009/28/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (14) (a továbbiakban: a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv) előírja a tagállamok számára, hogy építési szabályaikban és törvényeikben olyan intézkedéseket vezessenek be, amelyek célja, hogy az építési ágazatban a megújuló energiaforrásokból előállított, bármilyen típusú energia részaránya emelkedjen (15).
      A szóban forgó intézkedések kiegészítik az irányelv közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó követelményeit. Az irányelv rendelkezései maguktól értetődően ösztönzik a megújuló energiaforrások – különösen a helyszínen termelt energia – igénybe vételét, mivel az épületre felszerelt eszközökkel termelt megújuló energia csökkenti a bevitt energia primerenergia-tartalmát. Ily módon a helyszínen termelt megújuló energia mindig részét képezi az épület energiahatékonyság-számításának.
      Míg számos tagállam előírja a felhasznált primer energia megújulóenergia-részarányát vagy a megújuló energia kWh/(m2.év) egységben kifejezett minimális szintjét, addig más tagállamok közvetett követelményt alkalmaznak, például olyan alacsony nem megújuló primerenergia-felhasználást, amely csak akkor teljesíthető, ha a megújuló energia az építési terv részét képezi (16). Ez a rugalmasság lehetővé teszi a tagállami körülményekhez és a helyi viszonyokhoz való alkalmazkodást (épülettípus, éghajlat, a hasonló megújulóenergia-technológiák költsége és elérhetősége, a keresletoldali intézkedésekkel való optimális kombináció, beépítettség stb.). A közel nulla energiaigényű épületekben leggyakrabban alkalmazott megújulóenergia-rendszerek az épületre felszerelt naphőenergiai és fotovoltaikus rendszerek. Az ilyen épületekben felhasznált egyéb megújuló energiaforrások a (talajból hőszivattyúk révén nyert) geotermikus energia és a biomassza.
      Például az olyan megújulóenergia-technológiák, mint a naphőenergiai és a fotovoltaikus rendszerek költséghatékonyabbak a mediterrán éghajlatú területeken (amelyeket fokozottabb napsugárzás jellemez), mint más éghajlatú területeken. Ezért ezek a technológiák relatíve nagyobb mértékben járulhatnak hozzá a szigorúbb energiahatékonysági követelmények eléréséhez.
      Ami a helyszínen kívüli megújuló energiaforrásokat illeti, beleértve a közelben lévőket, mint például a távfűtés és -hűtés (17), a megújuló energia energiahordozó-összetételen belüli aránya (például a villamosenergia-hálózati mixben, ha az energiahordozó a villamos energia) a primerenergia-tényezőkön keresztül befolyásolja az épület energiahatékonyságát. A tagállamok élnek ezzel a rugalmassággal, hiszen az figyelhető meg, hogy általában a különböző energiahordozók és különösen a legtöbb megújuló energiaforrás és technológia primerenergia-tényezői jelentősen eltérnek egymástól (18).
      2.2.   Mire kell kiterjedniük a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó tagállami meghatározásoknak?

      A tagállamok többsége (19) már jelenleg is alkalmazza a kWh/(m2.év) egységben kifejezett primerenergia-felhasználási mutatót az I. mellékletnek megfelelően. A tagállamok ezen túlmenően gyakran más paramétereket is meghatároznak, például a külső térelhatárolók U-értékét, a fűtés és hűtés nettó és végső energiafelhasználását, valamint a szén-dioxid-kibocsátást.
      A tagállamok körülbelül 60 %-a jogi dokumentumban (pl. építési szabályzatokban és energiarendeletekben) rögzítette a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó meghatározás alkalmazásának gyakorlati részleteit.
      A közel nulla energiaigényű épületek fogalommeghatározása alkalmazásának gyakorlati részletei között a tagállamoknak meg kell határozniuk egy, a primerenergia-felhasználásra vonatkozó, kWh/(m2.év) egységben kifejezett számszerű mutatót (20). E gyakorlati részleteket bele kell foglalni a nemzeti átültetési intézkedésekbe vagy a közel nulla energiaigényű épületek számának növelését célzó nemzeti tervbe.
      2.3.   Új épületek: a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célok menetrendje

      Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a
      „…tagállamok biztosítják, hogy:

                  a)

                  2020. december 31-ig valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen; és

                  b)

                  2018. december 31. után a hatóságok által használt vagy tulajdonukban levő új épületek közel nulla energiaigényű épületek legyenek.”

            A 9. cikk (1) bekezdésének követelményeit átültető nemzeti jogszabályoknak olyan rendelkezéseket, intézkedéseket vagy szakpolitikákat kell megállapítaniuk, amelyek biztosítják, hogy 2020. december 31-re valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen. Ugyanez vonatkozik a hatóságok által használt vagy tulajdonukban levő új épületekre, amelyeknek 2018. december 31-re kell közel nulla energiaigényű épületeknek lenniük.
      A 9. cikk (1) bekezdése végrehajtásának előkészítése céljából a közel nulla energiaigényű épületek számának növelését célzó nemzeti tervekben többek között időközi céloknak kell szerepelniük az új épületek energiahatékonyságának 2015-ig történő javítására vonatkozóan. E célok vonatkozhatnak arra, hogy az említett időpontra legalább mekkorának kell lennie a közel nulla energiaigényű épületek százalékos arányának az új épületek között.
      A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a 9. cikk (1) bekezdésének a) pontjában foglalt követelmények 2020. december 31-re, a 9. cikk (1) bekezdésének b) pontjában foglalt követelmények pedig 2018. december 31-re teljesüljenek. Bár ezek jövőbeni határidők, a 9. cikk nemzeti jogba való átültetésének határideje 2013. január 9. volt (21). Az említett határidőre a nemzeti átültető intézkedéseknek a 9. cikk közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó valamennyi rendelkezését tartalmazniuk kellett. Ilyen hosszú felkészülési időszakra van szükség, tekintettel arra, hogy milyen sok időbe telik egy épület megtervezése, építési engedélyének megszerzése és megépítése.
      Ezeknek a céloknak a nemzeti jogszabályokba foglalása átláthatóvá teszi a szakpolitikai célkitűzéseket, és világossá teszi a gazdasági szereplők és más érdekelt felek számára az új épületek energiahatékonyságára vonatkozó jövőbeni követelményeket.
      Ezen túlmenően a 9. cikk (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a vonatkozó határidőkre „valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen”. Ennek eredményeképpen a 2021-ben újonnan épült épületet vagy lakást vásárló polgárok számíthatnak arra, hogy a piac e célokkal összhangban fejlődött, és az épületek közel nulla energiaigényűek.
      Az építési ágazatban szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy egy építkezés befejezése vagy egy épület elkészülte bizonytalan lehet és késedelmet szenvedhet. A tagállamoknak figyelembe kell venniük az építési engedélyek érvényességi idejét, az építési és a befejező munkálatok idejének hosszát, valamint az irányelv 9. cikkének (1) bekezdésében megállapított célokat ahhoz, hogy elkerüljék azon kötelezettségük nem teljesítését, miszerint biztosítaniuk kell, hogy „2021 januárjára valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen”.
      2.4.   A közel nulla energiaigényű épületek kivitelezését ösztönző szakpolitikák és intézkedések

      A 9. cikk (1) bekezdésének értelmében a tagállamoknak nemzeti terveket kell készíteniük a közel nulla energiaigényű épületek számának növelésére. A nemzeti tervekben megállapítandó elemek minimumát a 9. cikk (3) bekezdése határozza meg az alábbiak szerint:
      „A nemzeti tervek többek között a következő elemeket tartalmazzák:

                  a)

                  a közel nulla energiaigényű épületek fogalommeghatározása tagállami alkalmazásának gyakorlati részletei, amelyek tükrözik a nemzeti, regionális és helyi feltételeket, és számszerű mutatót tartalmaznak a kWh/m2/év egységben kifejezett primerenergia-fogyasztásra vonatkozóan….;

                  b)

                  időközi célok az új épületek energiahatékonyságának 2015-ig történő javítására vonatkozóan…;

                  c)

                  információ a közel nulla energiaigényű épületek kivitelezését ösztönző (……) szakpolitikákról és pénzügyi vagy egyéb intézkedésekről, beleértve a 2009/28/EK irányelv 13. cikkének (4) bekezdése és ezen irányelv 6. és 7. cikke kontextusában a megújuló forrásból származó energia új és jelentős felújítás alatt álló, meglévő épületekben való felhasználására vonatkozó nemzeti követelmények és intézkedések részleteit is.”

            2.5.   A meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké történő átalakításának támogatása

      Az irányelv határidők és az energiahatékonyságra vonatkozó minimumkövetelmények meghatározása nélkül a meglévő épületekre vonatkozóan is tartalmaz a közel nulla energiaigénnyel kapcsolatos kötelezettségeket. Az irányelv 9. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a tagállamok „– a közszektor útmutató példáját követve – szakpolitikákat dolgoznak ki, és intézkedéseket hoznak – mint például célok meghatározása – az épületek átalakításának ösztönzése érdekében, amelyeket közel nulla energiaigényű épületekké újítanak fel, és erről tájékoztatják a Bizottságot a […] nemzeti terveikben”.
      A meglévő épületállománynak az irányelv 9. cikkének (2) bekezdése szerinti közel nulla energiaigényű épületekké történő átalakítása támogatásának egyik eleme szükségszerűen a megújuló energiaforrásokból előállított energia arányának növelése (9. cikk (3) bekezdése c) pont). Emellett a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv 13. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy a tagállamoknak építési szabályaikban és törvényeikben elő kell mozdítaniuk a megújuló energiával üzemeltetett fűtő- és hűtőrendszerek alkalmazását.
      A 9. cikk (2) bekezdésének célja tehát az, hogy a meglévő épületek mélyrehatóbb, a közel nulla energiaigényű épületek szintjén történő felújítását támogató nemzeti szakpolitikák megállapításával fokozza a felújítás mélységét. Az irányelv 9. cikkének (2) bekezdésében foglalt kötelezettséget kiegészítik az energiahatékonyságról szóló 2012/27/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (22) 4. cikke szerinti nemzeti hosszú távú épületfelújítási stratégiák, amelyek eredményeként – az épületek felújítására irányuló finanszírozás és beruházások mobilizálása révén – növekednie kell a felújítások arányának. Ezek a hosszú távú felújítási stratégiák ötvözik az energiahatékonyságról szóló irányelv (felújítási arány) és az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv (felújítás mélysége) fenti elemeit.
      Az irányelv közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó meghatározása nem tesz különbséget az új és a már meglévő épületek között. Egy ilyen különbségtétel ugyanúgy félrevezető lenne a fogyasztók számára, mint ha különböző energetikai besorolások léteznének az új és a meglévő épületek esetében.
      A „közel nulla energiaigényű épületekké való átalakítás” ezért olyan mértékű felújítást jelent, amelynek köszönhetően teljesülnek a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó energiahatékonysági követelmények. Ez nem akadályozza meg, hogy különböző időkeretek és pénzügyi támogatások vonatkozzanak a meglévő épületekre, mivel a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szintek a meglévő épületek esetében köztudottan hosszabb idő alatt válnak költségoptimálissá.
      3.   A TAGÁLLAMOK ÁLTAL A KÖZEL NULLA ENERGIAIGÉNYŰ ÉPÜLETEK FELÉ MEGTETT HALADÁS
      3.1.   A közel nulla energiaigényű épület alkalmazott tagállami meghatározásai

      Mivel a tagállamok eltérő módszereket alkalmaznak az energiahatékonyság kiszámítására (23), a számszerű mutatók nem összehasonlíthatók. Néhány tagállam kiterjesztette a számszerű mutató hatályát azzal, hogy olyan energiafelhasználást is beleszámít, mint például az elektromos berendezések energiafelhasználása, amelynek a figyelembevétele nem kötelező. A bizonyítékok azt mutatják, hogy a világítás és az elektromos berendezések beszámítása kedvezőbb megoldásokhoz vezethet, különösen a villamos energia felhasználása tekintetében (24).
      E tényezőt figyelembe véve a rendelkezésre álló bizonyítékok (25) azt mutatják, hogy azokban az esetekben, ahol számszerű mutató meghatározására került sor, a követelmények igen széles skálán mozognak 0 kWh/(m2.év) és 270 kWh/(m2.év) között (ez utóbbi már az elektromos berendezések energiafelhasználását is magában foglalja), és főként a primerenergia-felhasználást határozzák meg kWh/m2/év alakban kifejezve. A magasabb értékek főként kórházakra vagy más, nem lakáscélú épületekre vonatkoznak.
      A lakóépületek esetében a legtöbb tagállam azt a célt tűzte ki, hogy a primerenergia-felhasználás ne legyen magasabb, mint 50 kWh/(m2.év). A legnagyobb megengedett primerenergia-felhasználás a dániai 20 kWh/(m2.év) érték, illetve a horvátországi (tengerparti) 33 kWh/(m2.év) érték, valamint a lettországi 95 kWh/(m2.év) érték között mozog. Több ország (Belgium (Brüsszel), Észtország, Franciaország, Írország, Szlovákia, az Egyesült Királyság, Bulgária, Dánia, Horvátország (szárazföld), Málta és Szlovénia) a 45 vagy 50 kWh/(m2.év) értéket tűzte ki célul (26).
      A megújuló energia arányát illetően a tagállamok beszámolója igen változatos, ám csak néhány ország határozott meg konkrét minimális százalékarányt, a többségük inkább minőségi célokat említ.
      A tagállamok eddig nem számoltak be olyan jogszabályokról, amelyek értelmében az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 9. cikke (6) bekezdésében megengedett módon nem kell alkalmazni a közel nulla energiaigényű épületekkel kapcsolatos követelményeket konkrét és indokolt esetekben, amennyiben a szóban forgó épület gazdaságos élettartamára vonatkozó költség-haszon elemzés eredménye negatív.
      3.2.   A közel nulla energiaigényű épületek kivitelezését ösztönző szakpolitikák és intézkedések

      A helyzet 2014. októberi felmérése (27) azt mutatta, hogy a tagállamok számos olyan szakpolitikáról és intézkedésről számoltak be, amelyek elősegítik a nemzeti terveikben és nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveikben szereplő, a közel nulla energiaigényű épületekkel kapcsolatos célkitűzések elérését, azonban gyakran nem egyértelmű, hogy ezek az intézkedések milyen mértékben vonatkoznak kifejezetten a közel nulla energiaigényű épületekre. A 2013. évi bizottsági jelentésben (28) leírt helyzethez képest emelkedett a tagállamok által bejelentett szakpolitikák és intézkedések száma.
      A tagállamok több mint kétharmada rendelkezik a figyelemfelhívásra és oktatásra, az építési szabályzatok szigorítására és az energetikai tanúsítványokra vonatkozó szakpolitikákkal és intézkedésekkel. A közel nulla energiaigényű épületek számának emelkedését emellett pénzügyi eszközökkel és támogatási intézkedésekkel is ösztönzik, például ösztönző politikákkal, kedvezményes kamatozású kölcsönökkel, adómentességgel, a magánszemélyeknek nyújtott energiatámogatással, megújuló energia alkalmazásához nyújtott támogatási rendszerekkel, a veszélyeztetett lakossági csoportoknak biztosított iránymutatással és finanszírozással, valamint az energiahatékony otthonok vásárlására felvett jelzáloghitelek kamattámogatásával.
      A tagállamok által bejelentett szakpolitikák és intézkedések többsége a középületekre is vonatkozik. A középületekkel kapcsolatos intézkedések terjedelme jelentős eltéréseket mutat a tagállamok körében: van, ahol csak a központi kormányzat épületeit érintik, de van, ahol az összes, állami tulajdonban lévő épületet vagy az összes, közcélokra használt épületet is. Néhány tagállam a középületekkel kapcsolatos konkrét intézkedésekről is beszámolt. Ezek elsősorban ellenőrzési kampányok (pl. az „NRClick” egy energiaelszámolási rendszer a különböző belga önkormányzatok összehasonlításához) és demonstrációs projektek (pl. a Szövetségi Környezetvédelmi Ügynökség (Umweltbundesamt) nulla energiaigényű épülete Németországban).
      2015-ben az egész Unióra kiterjedő áttekintés készült a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó nemzeti tervekről (29). Ez a nemrégiben készült elemzés megerősíti, hogy folyamatos az előrehaladás a közel nulla energiaigényű épületek kivitelezését ösztönző nemzeti intézkedések mind mennyiségét, mind minőségét illetően, beleértve a meghatározás alkalmazásának gyakorlati részleteit, a 2015-re elérendő közbenső célokat, valamint a pénzügyi és egyéb politikákat. A jelentés több példaértékű vagy élen járó szakpolitikai keretet azonosít.
      Néhány tagállam megbecsülte a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó előírások végrehajtásának előnyeit. Új teljes munkaidős munkahelyek jönnek létre: számukat Bulgáriában 649 és 1 180 között, Lengyelországban 4 100 és 6 200 között, Romániában pedig 1 390 és 2 203 között becsülik. Bulgária 38–69 millió EUR, Lengyelország 240–365 millió EUR, míg Románia 82–130 millió EUR közötti további beruházásra számít. A primerenergia-felhasználási minimumkövetelmény 2015-ben várhatóan 70 kWh/m2/év (Bulgária és Lengyelország) és 100 kWh/m2/év (Románia) közötti érték lesz, de 2020-ra lecsökken 30 kWh/m2/év és 50 kWh/m2/év közé. A megújuló energia aránya a 2015. évi 20 %-os értékről 2020-ra 40 %-os értékre fog emelkedni. A szén-dioxid-kibocsátás a 8–10 kgCO2/m2/év értékről 2020-ra 3–7 kgCO2/m2/év értékre fog csökkenni.
      A közelmúltban készült tanulmányok szerint Európában gazdaságilag megvalósítható a 80 %-os vagy azt meghaladó energiamegtakarítás a közel nulla energiaigényű új épületek esetében, noha a területek éghajlatától függően erősen változik a kiválasztott intézkedések összetétele. Az eredmények azt mutatják, hogy egy, az energiahatékonysági intézkedéseket megújuló energiaforrásokkal kombináló széleskörű megközelítés az EU-ban mindenhol megvalósítható, ha eltérő költségek mellett is (30).
      4.   AJÁNLÁSOK
      4.1.   A közel nulla energiaigényű épület meghatározásának alkalmazása a gyakorlatban: mikor számít túl alacsonynak a közel nulla energiaigényű épületek kapcsán megcélzott energiahatékonysági szint?

      Ez a szakasz azokat az általános elveket és tényezőket sorolja fel, amelyeket a tagállamoknak tanácsos figyelembe venniük a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó, nemzeti szinten alkalmazandó meghatározásnak az irányelvvel összhangban való kidolgozása során.
      A közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó előírások nem lehetnek egységesek az EU egész területén. Az éghajlati viszonyok által a fűtési és hűtési igényekre, valamint az energiahatékonyságot és a megújuló energiaforrásokat ötvöző csomagok költséghatékonyságára gyakorolt hatás számításba vétele rugalmasságot igényel.
      Mindazonáltal az irányelv által bevezetett „közel nulla” vagy „nagyon alacsony” energiaigény jelzi a tagállamok mérlegelési jogkörének mértékét és határait. A közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó fogalommeghatározásoknak csaknem kiegyenlített energiamérlegre kell törekedniük.
      Az új épületek esetében alkalmazandó, a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szint nem lehet alacsonyabb (kevésbé szigorú), mint a 2021-re meghatározott költségoptimális szint, amelynek kiszámítására az irányelv 5. cikke szerint kerül majd sor. A költségoptimális szint a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó minimumkövetelmény. Az új épületek esetében alkalmazandó, a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó energiahatékonysági szintet a majdan a piacon elérhető és bevezetett legjobb technológia, a pénzügyi szempontok, valamint a nemzeti szinten érvényesülő jogi és politikai szempontok fogják meghatározni.
      A közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó primerenergia-felhasználási mutatók céljára számszerű referenciaértékeket meghatározni uniós szinten akkor a leghasznosabb, ha az ezekkel a referenciaértékekkel összehasonlítandó értékek átlátható számítási módszerek eredményeként jönnek létre. Jelenleg folyik olyan szabványok (31) véglegesítése, amelyek lehetővé fogják tenni a nemzeti és regionális számítási módszerek összehasonlítását.
      E megfontolások fényében a referenciaértékek általában az energiaigényekre vonatkoznak. Ennek oka az, hogy az energiaigény jelenti a primerenergia-számítás kiindulási pontját, ezért egy épület közel nulla energiaigényének elengedhetetlen feltétele, hogy a fűtéshez és hűtéshez kapcsolódó energiaigény nagyon alacsony legyen. A nagyon alacsony energiaigény annak is előfeltétele, hogy a megújuló energiaforrásokból előállított energia jelentős részarányát és a közel nulla primerenergia-felhasználást el lehessen érni.
      A 2020-as árakat és technológiákat előrevetítve a közel nulla energiaigényű épületek energiahatékonyságára vonatkozó referenciaértékek a következő tartományokba esnek az Unió különböző éghajlati övezeteiben (32):

                  A mediterrán övezet:

                              —

                              Irodák: 20–30 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 80–90 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 60 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez;

                              —

                              Új építésű családi ház: 0–15 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 50–65 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 50 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez;

                  Az óceáni övezet:

                              —

                              Irodák: 40–55 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 85–100 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 45 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez;

                              —

                              Új építésű családi ház: 15–30 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 50–65 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 35 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez; és

                  A kontinentális övezet:

                              —

                              Irodák: 40–55 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 85–100 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 45 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez;

                              —

                              Új építésű családi ház: 20–40 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 50–70 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 30 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez;

                  Az északi övezet:

                              —

                              Irodák: 55–70 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 85–100 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 30 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez;

                              —

                              Új építésű családi ház: 40–65 kWh/(m2.év) nettó primerenergia-felhasználás úgy, hogy jellemzően 65–90 kWh/(m2.év) primerenergia-felhasználásból 25 kWh/(m2.év) mennyiséget a helyszínen megújuló energiaforrásokból termelt energia fedez.

            A tagállamok számára ajánlott, hogy integrált tervezési koncepció keretében megújuló energiaforrásokból fedezzék az épületek alacsony energiaigényeit (33).
      Néhány tagállam úgy döntött, hogy a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szintet az energetikai tanúsítványok szerinti egyik legjobb energiahatékonysági osztályhoz köti (pl. A++ osztályú épület). Ez a megközelítés egyértelmű energiahatékonysági mutatóval párosítva javasolható, mivel egyértelmű tájékoztatást nyújt a befektetők számára, és a piacot a közel nulla energiaigényű épületek felé tereli.
      4.2.   Annak elérése, hogy 2020 végére az új épületek közel nulla energiaigényű épületek legyenek

      Az új épületek felkészítése arra, hogy teljesítsék a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célokat, megkövetelheti a jelenlegi gyakorlatok kiigazítását. Az energiahatékonyságra vonatkozó minimumkövetelményeket és a közel nulla energiaigényre vonatkozó követelményeket a 9. cikk (1) bekezdésében megállapított határidőket figyelembe véve kell értékelni.
      Ezen túlmenően a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy megfelelő szankcionálási mechanizmusok legyenek érvényben arra az esetre, ha egy új épület nem felel meg az energiahatékonyságra vonatkozó követelményeknek. Ez differenciált szankciókat tehet szükségessé az új épületekre vonatkozóan a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó határidők lejártát követően.
      Ajánlott, hogy a tagállamok minél hamarabb mérlegeljék mindezt annak érdekében, hogy a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célok biztosan teljesüljenek. Ajánlott továbbá, hogy a tagállamok határozzák meg a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célok teljesülésének nyomon követésére alkalmazandó mechanizmust. Ennek a mechanizmusnak nyomon kell követnie a 2015-re a 9. cikk (1) bekezdésével összhangban teljesítendő közbenső célok, valamint a nemzeti szinten 2020-ig meghatározott lehetséges további mérföldkövek elérését is. Ez az elkövetkező években meg fogja erősíteni a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó jelenlegi ütemterveket, és hozzá fog járulni a nyomonkövetési mechanizmusokhoz.
      4.3.   A közel nulla energiaigényű épületek kivitelezését ösztönző szakpolitikák és intézkedések

      A legtöbb tagállam a szakpolitikák széles skáláját választotta a közel nulla energiaigényű épületek számának ösztönzésére (pl. a figyelemfelhívást és tájékoztatást, oktatást és képzést, valamint az építési szabályok és az energetikai tanúsítványok szigorítását választotta Ausztria, Belgium, Bulgária, Horvátország, Ciprus, a Cseh Köztársaság, Dánia, Észtország, Finnország, Franciaország, Németország, Magyarország, Írország, Olaszország, Lettország, Litvánia, Málta, Lengyelország, Portugália, Svédország, Szlovénia, az Egyesült Királyság). A szakpolitikák néha azonban meglehetősen általánosnak tűnnek, és „valamennyi épületre” vonatkoznak. Nem mindig elég egyértelmű, hogy miként támogatják kifejezetten a közel nulla energiaigényű épületek számának növelését, mint ahogy az sem, milyen mértékben járulnak hozzá a gyakorlatban a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célkitűzés eléréséhez az adott országban. Ezért javasolt, hogy szorosabb kapcsolat legyen a szakpolitikák, az intézkedések és a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célok között.
      Az ezekkel kapcsolatos információk közlésének megkönnyítése érdekében a Bizottság a tagállamok rendelkezésére bocsátott egy nem kötelezően alkalmazandó sablont, amelynek használata azért ajánlott, mert megkönnyíti a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó tervek összehasonlítását és elemzését (34).
      4.4.   A meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké történő átalakításának támogatása

      A meglévő épületállomány átalakítását célzó bevált gyakorlatok közé tartoznak: a technológiák népszerűsítése (35), az ösztönző rendszerek, a pénzügyi eszközök, az adózási mechanizmusok, az olyan gazdasági eszközök, mint például a kötelező energiamegtakarítási rendszerek, az épületek felújításának ösztönzését szolgáló olyan piaci eszközök, mint a köz- és magánszféra közötti partnerségek, valamint az energetikai felújításokkal kapcsolatban tanácsadást végző, többféle kérdésre is megoldást kínáló központok (36).
      A nemzeti épületállomány közel nulla energiaigényű épületekké alakításának ösztönzésére bevált gyakorlatnak tekinthető az az egyes tagállamokban alkalmazott megközelítés, amely az épületek felújításához nyújtott pénzügyi támogatást a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó szintnek megfelelő magas energiahatékonysági osztályok eléréséhez köti.
      Az elmúlt évtizedben a legtöbb tagállam bevezetett a meglévő épületállományra irányuló intézkedéseket, és a közelmúltban új, előretekintő terveket határoztak meg az energiahatékonysági irányelv 4. cikkével összhangban kidolgozott nemzeti felújítási stratégiákon belül. A tagállamoknak a szakpolitikai eszközöket harmonikusan kombinálva olyan szakpolitikai csomagokat kell kidolgozniuk, amelyek csak részben támaszkodnak az állami költségvetésre.
      A meglévő épületállomány felújítása kapcsán fokozottan igaz, hogy megbízható adatokra van szükség a szakpolitikai hatások, ezen belül a valós energiahatékonyság és a beltéri környezet nyomon követése érdekében. Egyes olyan országokban, amelyek csak korlátozott mértékben tudják kiaknázni a napenergiában mint megújuló energiaforrásban rejlő lehetőségeket (pl. Észak-Európában), elengedhetetlenek az alternatív intézkedéseket (pl. biomassza) támogató szakpolitikák. Az ütemtervek és mutatók elfogadása szintén megfelelő eszköz az egyedi igények kielégítésére és a végrehajtás figyelemmel kísérésére. A tagállamok számára ajánlott, hogy erősítsék meg és értékeljék az elfogadott intézkedéseket annak érdekében, hogy sikeresen tudják ösztönözni a költséghatékony, mélyreható és a közel nulla energiaigényű épületek szintjének elérését célzó felújításokat.
      5.   AZ AJÁNLÁSOK ÖSSZEFOGLALÁSA

                  (1)

                  A közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó alapelvek alkotják a hatályos irányelv egyik pillérét, és a tervek szerint 2020-tól ezek válnak az új épületekre vonatkozó normává. A tagállamok számára ajánlott, hogy fokozzák erőfeszítéseiket, és teljeskörűen hajtsák végre és érvényesítsék az irányelv rendelkezéseit annak biztosítása érdekében, hogy az irányelvben kitűzött határidőkre valamennyi új épület közel nulla energiaigényű épület legyen.

                  (2)

                  A tagállamok számára ajánlott, hogy kellően szigorúan, legalább a minimumkövetelmények várható költségoptimuma szintjén állapítsák meg a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó nemzeti meghatározásokat, és integrált tervezési koncepció keretében megújuló energiaforrásokból fedezzék a közel nulla energiaigényű épületek alacsony energiaigényeit. Az ajánlott referenciaértékeket a 4.1. szakasz ismerteti. Az európai épületállomány beltéri levegőminősége, kényelme és higiénés körülményei romlásának elkerülése érdekében megfelelő beltéri környezetet kell biztosítani.

                  (3)

                  Miközben biztosítják, hogy 2020 végére az új épületek közel nulla energiaigényű épületek legyenek, a tagállamoknak a lehető leghamarabb fel kell mérniük, hogy szükség van-e a jelenlegi gyakorlatok kiigazítására. Ajánlott továbbá, hogy a tagállamok határozzák meg a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célok teljesülésének nyomon követésére alkalmazandó mechanizmust, és vegyék fontolóra annak lehetőségét, hogy differenciált szankciókat vezessenek be az új épületek kapcsán a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó határidők lejártát követően.

                  (4)

                  A közel nulla energiaigényű épületek számának növelését célzó szakpolitikáknak és intézkedéseknek egyértelműbben tisztázniuk kell, hogy milyen mértékben járulnak hozzá a közel nulla energiaigényű épületekkel kapcsolatos célkitűzések eléréséhez. Javasolt, hogy legyen szorosabb kapcsolat a szakpolitikák, az intézkedések és a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó célok között. Az ezekkel kapcsolatos információk közlésének megkönnyítése érdekében a Bizottság a tagállamok rendelkezésére bocsátott egy nem kötelezően alkalmazandó sablont, amelynek használata azért ajánlott, mert megkönnyíti a tervek összehasonlítását és elemzését.

                  (5)

                  A Bizottság azt ajánlja, hogy a tagállamok gyorsítsák fel a kifejezetten a meglévő épületállománynak a közel nulla energiaigényű épületek szintjén történő felújítását támogató szakpolitikák kidolgozását. A tagállamoknak a szakpolitikai eszközöket harmonikusan kombinálva olyan szakpolitikai csomagokat kell kidolgozniuk, amelyek biztosítják a szükséges hosszú távú stabilitást a hatékony épületekbe, ezen belül mélyreható és a közel nulla energiaigényű épületek szintjének elérését célzó felújításokba beruházó befektetők számára. Az egyedi igények kielégítéséhez és az épületállomány felújításának nyomon követéséhez ajánlott megbízható adatgyűjtést végezni a szakpolitikai hatások nyomon követése érdekében.

         (1)  COM(2015) 80 final.

         (2)  2. cikk (4) bekezdés.

         (3)  A Bizottság 244/2012/EU felhatalmazáson alapuló rendelete (2012. január 16.) az épületek energiahatékonyságáról szóló 2010/31/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek az épületek és épületelemek energiahatékonyságára vonatkozó minimumkövetelmények költségoptimalizált szintjeinek kiszámítására szolgáló összehasonlító módszertani keret meghatározásával történő kiegészítéséről (HL L 81., 2012.3.21., 18. o.).

         (4)  Iránymutatás, amely az energiahatékonyságra vonatkozó minimumkövetelmények költségoptimalizált szintjeinek kiszámítására szolgáló módszertani keretet határoz meg (HL C 115., 2012.4.19., 1. o.).

         (5)  Lásd az iránymutatás 10. oldalán szereplő táblázatot.

         (6)  Az „energiaigény”, a „bevitt energia” és a „nettó primerenergia-felhasználás” kifejezéseket a 244/2012/EU felhatalmazáson alapuló rendeletben és az azt kísérő iránymutatásban megállapított fogalommeghatározásoknak megfelelően kell értelmezni.

         (7)  Lásd például: Analysis of load match and grid interaction indicators in net zero energy buildings with simulated and monitored data (A közel nulla energiaigényű épületek terheléskiegyenlítésére és hálózattal való kölcsönhatására vonatkozó mutatók elemzése szimulált és megfigyelt adatok alapján), Applied Energy, 2014. december 31., 119–131. oldal.

         (8)  A Közös Kutatóközpont Promoting healthy and energy efficient buildings in the European Union (Az egészséges és energiahatékony épületek elterjesztése az Európai Unióban) jelentése, 2016.

         (9)  Lásd például: Predicted vs. actual energy performance of non-domestic buildings: Using post-occupancy evaluation data to reduce the performance gap (Nem lakáscélú épületek tervezett, illetve tényleges energiahatékonysága: a birtokbavételt követő értékelés adatainak felhasználása a hatékonysági szakadék csökkentésére), Anna Carolina Menezes, Andrew Cripps, Dino Bouchlaghem & Richard Buswell (2012), Applied Energy, 97. évfolyam, 355–364. oldal, http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0306261911007811/

         (10)  Azaz az energiahatékonyság azon szintje, amely egy épület becsült élettartama folyamán a legalacsonyabb költséget eredményezi.

         (11)  A „megújuló forrásokból származó energia” a megújuló, nem fosszilis forrásokból származó energia, nevezetesen szél-, nap-, aerotermikus, geotermikus, hidrotermikus és óceánból nyert energia, vízenergia, biomasszából, hulladéklerakó helyeken és szennyvíztisztító telepeken keletkező gázokból és biogázokból nyert energia.

         (12)  Az Európai Bizottság Energiaügyi Főigazgatósága megbízásából az Ecofys által készített Towards nearly zero-energy buildings – Definition on common principles under the EPBD (A közel nulla energiaigényű épületek felé: az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv közös alapelveinek meghatározása) című tanulmány (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf).

         (13)  Report of the Commission to the European Parliament and the Council on progress by Member States in reaching cost-optimal levels of minimum energy performance requirements.

         (14)  Az Európai Parlament és a Tanács 2009/28/EK irányelve (2009. április 23.) a megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról, valamint a 2001/77/EK és a 2003/30/EK irányelv módosításáról és azt követő hatályon kívül helyezéséről (HL L 140., 2009.6.5., 16. o.).

         (15)  Lásd a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv 13. cikkének (4) bekezdését.

         (16)  EPBD Concerted Action III book (Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvre vonatkozó összehangolt fellépés III. könyv), 2016.

         (17)  Az EU-ban a távfűtési és -hűtési rendszerek piaci elterjedtsége az EU fűtési és hűtési kínálata mintegy 10–13 %-ának felel meg.

         (18)  Lásd a 12. lábjegyzetet.

         (19)  23 tagállam és az egyik belga régió.

         (20)  A 9. cikk (3) bekezdése a) pontjának megfelelően.

         (21)  A 28. cikk (1) bekezdésének második albekezdése.

         (22)  Az Európai Parlament és a Tanács 2012/27/EU irányelve (2012. október 25.) az energiahatékonyságról, a 2009/125/EK és a 2010/30/EU irányelv módosításáról, valamint a 2004/8/EK és a 2006/32/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 315., 2012.11.14., 1. o.).

         (23)  A folyamatban lévő szabványosítási munka és egyes projektek, mint például a GE2O projekt (http://www.geoclusters.eu/) ennek a korlátozásnak a leküzdésére törekednek, mindazonáltal figyelembe véve az olyan természetes különbségeket, mint az éghajlat.

         (24)  Európában az új építésű épületek esetében a közel nulla energiaigény eléréséhez vezető optimális utak modellezése, amelyet Delia D'Agostino 2016 februárjában mutatott be a WSED konferencián (http://www.wsed.at/en/programme/young-researchers-conference-energy-efficiency-biomass/)

         (25)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=HU. Ez a jelentés az összes tagállam információit tartalmazza, kivéve Görögországét és Spanyolországét, amelyek 2014. szeptember 18-ig nem küldtek nemzeti tervet vagy egységes sablont. A közel nulla energiaigényű épület tagállami meghatározásainak naprakészebb áttekintő táblázata itt található: http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings

         (26)  Lásd a Közös Kutatóközpont által a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó nemzeti tervekről készített 2016. évi összefoglaló jelentésében foglalt információkat, a BPIE (Európai Épülethatékonysági Intézet) 2015. januári tájékoztatóját (http://bpie.eu/uploads/lib/document/attachment/128/BPIE_factsheet_nZEB_definitions_across_Europe.pdf), valamint a Bizottság által 2014 októberében közzétett naprakész információkat (https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf)

         (27)  https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf

         (28)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=HU

         (29)  A Közös Kutatóközpont által a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó nemzeti tervekről készített 2016. évi összefoglaló jelentés az alábbi weboldalon érhető el: http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/publications/all

         (30)  Lásd a 24. lábjegyzetet.

         (31)  A Bizottság által a CEN-nek adott M/480. számú megbízás az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvnek megfelelő szabványok kidolgozására.

         (32)  Az Európai Bizottság Energiaügyi Főigazgatósága megbízásából az Ecofys által készített Towards nearly zero-energy buildings – Definition on common principles under the EPBD (A közel nulla energiaigényű épületek felé: az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv közös alapelveinek meghatározása) tanulmányban (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf):

                  —

                  A mediterrán övezet alkotja az 1. zónát: Catania (továbbá: Athén, Larnaca, Luga, Sevilla, Palermo)

                  —

                  Az óceáni övezet alkotja a 4. zónát: Párizs (továbbá: Amszterdam, Berlin, Brüsszel, Koppenhága, Dublin, London, Macon, Nancy, Prága, Varsó)

                  —

                  A kontinentális övezet alkotja a 3. zónát: Budapest (továbbá: Pozsony, Ljubljana, Milánó, Bécs)

                  —

                  Az északi övezet alkotja az 5. zónát: Stockholm (Helsinki, Riga, Stockholm, Gdansk, Tovarene)

         (33)  Egy épület integrált energiahatékonysága a szokásos használatával összefüggő különböző igények kielégítéséhez szükséges nettó primerenergia-mennyiségnek felel meg, és annak tükröznie kell a fűtési és hűtési energiaszükségletet, a használati meleg víz előállításához szükséges energiamennyiséget, valamint a beépített világítás energiaigényét. Ennek eredményeképpen az épület hőszigetelésének minősége mellett az integrált energiahatékonyság figyelembe veszi továbbá a fűtő- és a hűtőberendezéseket, a szellőzés energiaigényét, a világítóberendezéseket, az épület helyét és tájolását, a hővisszanyerést, az aktív napenergia-nyereséget és az egyéb megújuló energiaforrásokat.

         (34)  A tagállamok által kitöltendő sablonok a következő honlapon érhetők el: http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings

         (35)  Az EU a Horizont 2020 program, különösen az energiahatékony épületekre vonatkozó köz-magán társulás keretében támogatja a technológiai fejlesztést – https://ec.europa.eu/research/industrial_technologies/energy-efficient-buildings_en.html

         (36)  Lásd a 22. lábjegyzetet.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52007PC0216

Ajánlás a Tanács határozata Bulgáriának és Romániának az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló 1997. december 18-i egyezményhez történő csatlakozásáról  /* COM/2007/0216 végleges - CNS 2007/0073 */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 25.4.2007COM(2007) 216 végleges2007/0073 (CNS)AjánlásA TANÁCS HATÁROZATABulgáriának és Romániának az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló 1997. december 18-i egyezményhez történő csatlakozásáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSBulgária és Románia 2005. évi csatlakozási okmánya[1] egyszerűsített rendszert vezetett be Bulgáriának és Romániának a tagállamok által az EU-Szerződés 34. cikke (korábbi K.3. cikke) vagy az EK-Szerződés 293. cikke alapján megkötött egyezményekhez (és jegyzőkönyvekhez) történő csatlakozására. Ezért az ezen egyezményekhez való csatlakozáshoz nem szükséges külön jegyzőkönyvek megtárgyalása és kötése (ami 27 tagállam ratifikációját vonná maga után): a csatlakozási okmány 3. cikkének (3) bekezdése ugyanis előírja, hogy Bulgária és Románia egyszerűen a csatlakozási okmány alapján csatlakozik ezen egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez.A csatlakozási okmány 3. cikkének (3) és (4) bekezdése ezért előírja, hogy a Tanács határozatot fogad el, amelyben meghatározza ezen egyezmények Bulgária és Románia vonatkozásában történő hatályba lépésének időpontját, és elvégzi ezen egyezményeknek a két új tagállam csatlakozása miatt szükséges megfelelő kiigazításait (beleértve az egyezmények bolgár és román nyelvű változatának elfogadását, amelyek egyaránt hitelesek lesznek). A Tanács a Bizottság ajánlására, az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően jár el.A csatlakozási okmány I. melléklete felsorolja a hét érintett bel- és igazságügyi egyezményt és jegyzőkönyvet.A lista tartalmazza az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján kidolgozott, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló 1997. december 18-i egyezményt.A Bizottság tanácsi határozatra vonatkozó ezen ajánlásának célja, hogy a csatlakozási okmány 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban elvégezze a Bulgáriának és Romániának a fent említett egyezményhez történő csatlakozásával szükségessé vált kiigazításokat.2007/0073 (CNS)AjánlásA TANÁCS HATÁROZATABulgáriának és Romániának az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló 1997. december 18-i egyezményhez történő csatlakozásárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre,tekintettel Bulgária és Románia csatlakozási szerződésére,tekintettel Bulgária és Románia csatlakozási okmányára (a továbbiakban: csatlakozási okmány) és különösen annak 3. cikke (4) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására[2],tekintettel az Európai Parlament véleményére[3],mivel:(1) AZ Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján kidolgozott, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezményt (a továbbiakban: a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény) 1997. december 18-án írták alá Brüsszelben, és 90 nappal azt követően lép hatályba, hogy az e jegyzőkönyvről szóló tanácsi aktus elfogadásának napján az Európai Unióhoz tartozó tagállamok közül a legutolsó is teljesítette bejelentési kötelezettségét.(2) A vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény 32. cikke (4) bekezdésének megfelelően ennek az egyezménynek a hatálybalépéséig a tagállamok a 32. cikk (2) bekezdésében említett értesítés megtételekor vagy később bármikor nyilatkozatot tehetnek arról, hogy ezt az egyezményt az ugyanilyen nyilatkozatot tett tagállamokkal fennálló kapcsolataikban alkalmazzák.(3) Az Európai Unióhoz történő csatlakozását követően a Cseh Köztársaság, Észtország, Ciprus, Lettország, Litvánia, Magyarország, Lengyelország, Szlovénia és Szlovákia letétbe helyezte a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezményre vonatkozó csatlakozási okiratát.(4) A csatlakozási okmány 3. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy Bulgária és Románia csatlakozik a csatlakozási okmány I. mellékletében felsorolt, a tagállamok által aláírt egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez, beleértve a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezményt is. Ezek Bulgária és Románia tekintetében a Tanács által meghatározott időpontban lépének hatályba.(5) A csatlakozási okmány 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban a Tanácsnak minden, a fent említett egyezményekhez és jegyzőkönyvekhez történő csatlakozás miatt szükségessé vált kiigazítást el kell végeznie,A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:1. cikk1. A vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény a következőképpen módosul:A területi hatályról szóló 31. cikk (1) bekezdése helyére a következő szöveg lép:„ 1. Ez az egyezmény a tagállamoknak a Közösség vámterületét alkotó területein – beleértve Németország esetében Heligoland szigetét és Büsingen területét (a Németország és a Svájci Államszövetség közötti, a Büsingen am Hochrhein községnek a Svájci Államszövetség vámterületéhez történő csatolásáról szóló, 1964. november 23-i szerződés vagy annak hatályos változata keretében és alapján), továbbá az Olasz Köztársaság esetében Livigno és Campione d’Italia területeit –, valamint a tagállamok felségvizein, parti tengerén és légterében alkalmazandó.”2. cikkAz e határozattal módosított, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény Bulgária és Románia vonatkozásában az egyezmény hatálybalépésének napján lép hatályba, a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény 32. cikke (4) bekezdésének sérelme nélkül.3. cikkA vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény e határozat mellékletében szereplő bolgár és román nyelvű változata ugyanazon feltételekkel hiteles, mint a vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény többi nyelvi változata.4. cikkEz a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.Kelt Brüsszelben, […]-án/-én.a Tanács részérőlaz elnökMELLÉKLET A vámigazgatási szervek közötti kölcsönös jogsegélyről és együttműködésről szóló egyezmény bolgár és román nyelvű változata.[1] HL L 157., 2005., 203. o.[2] HL C […]., […]., […]. o.[3] HL C […]., […]., […]. o.