				|

		52013DC0284

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA a Cipruson fennálló túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről /* COM/2013/0284 final - 2013/ () */

			   	Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
a Cipruson fennálló túlzott költségvetési
hiány megszüntetéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 126. cikke
(7) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
mivel:
(1)       Az Európai Unió
működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 126. cikke szerint a
tagállamoknak kerülniük kell a túlzott költségvetési hiányt.
(2)       A Stabilitási és Növekedési
Paktum az árstabilitás és az erős, fenntartható, munkahelyteremtéshez
vezető növekedés eszközeként a rendezett államháztartás célkitűzésén
alapul.
(3)       A Tanács 2010. július 13-án
az EUMSZ 126. cikkének (6) bekezdése szerinti határozatában
megállapította, hogy Cipruson túlzott hiány áll fenn[1], és az
EUMSZ 126. cikkének (7) bekezdésével és a túlzott hiány esetén
követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló
1997. július 7-i 1467/97/EK tanácsi rendelet 3. cikkével
összhangban ajánlást adott ki a túlzott hiány legkésőbb 2012-ig
történő megszüntetéséről.
(4)       2011. január 27-én a
Bizottság közleményében megállapította, hogy Ciprus a Tanács 2010. július 13-i
ajánlásával összhangban eredményes intézkedéseket tett annak érdekében, hogy a
költségvetési hiányt a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alá
szorítsa, így a túlzotthiány-eljárás keretében nincs szükség kiegészítő
intézkedésekre.
(5)       2012. január 11-én a
Bizottság második közleményében megerősítette, hogy Ciprus a Tanács 2010.
július 13-i ajánlásával összhangban eredményes intézkedéseket tett annak
érdekében, hogy a költségvetési hiányt a GDP 3 %-ában meghatározott
referenciaérték alá szorítsa, így a túlzotthiány-eljárás keretében nincs
szükség kiegészítő intézkedésekre.
(6)       Az 1467/97/EK rendelet 3. cikkének
(5) bekezdése értelmében a Tanács a Bizottság ajánlása alapján az EUMSZ 126. cikke
(7) bekezdésének megfelelő felülvizsgált ajánlás elfogadásáról
határozhat, amennyiben sor került eredményes intézkedések meghozatalára,
továbbá, ha az említett ajánlás elfogadását követően a költségvetésre
jelentős negatív hatást gyakorló, előre nem látható kedvezőtlen
gazdasági események következtek be. A költségvetésre jelentős és
kedvezőtlen hatást gyakorló, előre nem látható kedvezőtlen
gazdasági eseményeket a tanácsi ajánlás alapjául szolgáló gazdasági
előrejelzéssel összevetve kell megvizsgálni.
(7)       Az EUMSZ 126. cikke (7) bekezdésének
és az 1467/97/EK tanácsi rendelet 3. cikkének megfelelően a Tanácsnak
a túlzott hiány meghatározott időszakon belül történő megszüntetésére
irányuló ajánlásokat kell tennie az érintett tagállam részére. Az ajánlás az
érintett tagállam számára legfeljebb hathónapos határidőt állapíthat meg a
túlzott hiány megszüntetésére irányuló eredményes intézkedések meghozatalára.
Továbbá a túlzott hiány megszüntetéséről szóló ajánlásban a Tanácsnak
olyan éves költségvetési célok elérését kell előírnia, amelyek az ajánlást
alátámasztó előrejelzések alapján összhangban vannak a strukturális
egyenlegben, azaz az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélküli,
ciklikusan kiigazított egyenlegben elért, viszonyítási alapként a GDP legalább 0,5 %-ának
megfelelő egyenlegjavulással.
(8)       A ciprusi makrogazdasági
fejlemények természetére, eredetére és súlyosságára irányuló részletes
vizsgálat alapján a Bizottság 2012 májusában megállapította, hogy Ciprus –
mindenekelőtt a külső pozíció, az államháztartás és a pénzügyi
szektor tekintetében – nagyon súlyos egyensúlyhiánnyal küzd, ami sürgős
kezelést igényel. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a ciprusi bankszektor
helyzete veszélyezteti az ország pozíciójának fenntarthatóságát. A
külgazdaságot tekintve a folyó fizetési mérleg jelentős összegű és
tartós hiányt mutatott, ami az ár-/költségalapú versenyképesség fokozatos
romlásához kapcsolódott, a nemzetközi befektetési pozíció pedig aggodalomra
adott okot. Emellett a Bizottság úgy ítélte meg, hogy ciprusi bankszektor
helyzete veszélyezteti az ország pozíciójának fenntarthatóságát. A
belgazdaságot illetően a jelentősen eladósodott magánszektor (a nem
pénzügyi vállalatok kimagasló adósságszintjével) és a háztartások nagyon
nagyfokú eladósodottsága adott okot aggodalomra. Emellett az államháztartás
éves egyenlege átlendült a negatív tartományba, és a hiány annak ellenére
nőtt, hogy a gazdaság kilábalt a recesszióból – ez arra utal, hogy a
túlzott hiány megszüntetésére tett, közelmúltbeli erőfeszítések esetleg
nem elégségesek. Az államadósság szintje meghaladta a Szerződésben
meghatározott küszöbértéket, és meredek emelkedése volt várható.
(9)       2012. július 10-én a Tanács –
egyebek mellett a 2012–2015 közötti időszakra vonatkozó ciprusi nemzeti
reformprogram és stabilitási program értékelése alapján – országspecifikus
ajánlásokat fogalmazott meg Ciprus számára. Az első ajánlás a
költségvetési stratégia 2013-ban és azt követően történő, szigorú
végrehajtására szólít fel. Emellett sürgeti a kötelező törvényi alappal és
korrekciós mechanizmussal rendelkező, érvényesíthető többéves
költségvetési keret fokozatos bevezetésének felgyorsítását is. E keretet a
program- és teljesítményalapú költségvetés-tervezés végrehajtásának is meg kell
erősítenie. Tekintettel arra, hogy az adóigazgatás és az adóbehajtás
kevéssé hatékony, az adójogszabályoknak való megfelelés és az adócsalás elleni
küzdelem javítására irányuló intézkedéseket kell elfogadni.
(10)     Tekintettel az egyre súlyosabb
gazdasági és pénzügyi zavarokra, a ciprusi hatóságok 2012. június 25-én
hivatalosan hitel formájában nyújtandó pénzügyi támogatást kértek az Európai
Pénzügyi Stabilitási Eszköz / európai stabilitási mechanizmus keretében,
valamint a Nemzetközi Valutaalaptól (IMF), mely támogatás célja, hogy
elősegítse a gazdaság fenntartható növekedésének visszaállítását,
biztosítsa a bankrendszer megfelelő működését, valamint
megőrizze az Unió és az euróövezet pénzügyi stabilitását. Az eurócsoport 2012.
június 27-én felkérte a Bizottságot és a vele együttműködő EKB-t, a
ciprusi hatóságokat és az IMF-et, hogy egyeztessenek – a finanszírozási
igényekre is kiterjedő – makrogazdasági kiigazítási programról, és
tegyenek megfelelő intézkedéseket a pénzügyi stabilitás megőrzése
érdekében a komoly kihívást jelentő környezetben, melyben fennáll az
állampapír-piaci zavarok átgyűrűző hatásának kockázata. 2013.
március 16-án és 25-én az eurócsoport politikai megállapodásra jutott Ciprussal
a pénzügyi támogatásról és a program főbb elemeiről. 2013. április 12-én
az eurócsoport úgy vélte, hogy létrejöttek a makrogazdasági kiigazítási program
szükséges elemei, így megkezdődhetnek az európai stabilitási mechanizmus
keretében nyújtott pénzügyi támogatás hivatalos jóváhagyására vonatkozó nemzeti
eljárások. 2013. április 25-én a Tanács az EUMSZ 136. cikke szerinti
határozatot fogadott el, amely a Ciprus által végrehajtandó makrogazdasági
kiigazítási program főbb elemeit tartalmazza. 2013. április 26-án a
ciprusi hatóságok és az európai stabilitási mechanizmus nevében eljáró
Bizottság az említett határozattal összhangban lévő egyetértési
megállapodást írt alá.
(11)     2009-ben több mint egy
évtizedes, hosszan tartó és erőteljes gazdasági növekedés ért véget
Cipruson. A gazdasági tevékenység 1,75 %-kal csökkent, a gyenge hazai
kereslet és a kedvezőtlen külső gazdasági környezet pedig
számottevő negatív hatással volt a növekedésre. A gazdaság teljesítménye 2010-ben
helyreállt (1,1 %-os reál-GDP-növekedéssel), 2011 első félévében
pedig 1,5 %-os növekedés volt tapasztalható. A Bizottság szolgálatai által
kiadott – az EUMSZ 126. cikke (7) bekezdése szerinti, 2010. július 13-i
tanácsi ajánlás alapját képező – 2010. évi tavaszi előrejelzés 2011-re
a ciprusi gazdaság 1,3 %-os növekedését vetítette előre. Az ország
teljes termelőkapacitásának felét biztosító Vasilico elektromos
erőművet leromboló, 2011. júliusi, súlyos baleset a 2011. évi, nagyon
jó turistaszezon ellenére is visszavetette a fellendülést. Emellett a ciprusi
gazdaság igen súlyos, magán- és állami szektorbeli egyensúlyhiányának
kibontakozása a pénzügyi és költségvetési feltételek szigorodását eredményezte,
ami fokozta a gazdasági teljesítményre gyakorolt negatív hatást, nagyfokú
gazdasági bizonytalanságot okozott és súlyosbította a munkaerő-piaci
feltételek romlását. A nemzetközi környezet folytatódó gyengesége
megakadályozta, hogy a külső kereslet ellensúlyozni tudja a hazai
keresletre gyakorolt hatást. Mindezek következtében 2011 éves gazdasági
növekedése végül csupán 0,5 % lett, ami csaknem 1 százalékponttal marad el
a tanácsi ajánlás idején érvényes bizottsági előrejelzésben szereplő
értéktől. A 2012-es év a tanácsi ajánlás alapjául szolgáló bizottsági
előrejelzés összeállításakor túlmutatott az előrejelzés távlatán.
Mindazonáltal, feltételezve a negatív kibocsátási rés fokozatos
szűkülését, 2012-re a 2011. évinél nagyobb növekedés volt várható. A
Bizottság szolgálatainak legfrissebb előrejelzése szerint a reál-GDP
növekedése várhatóan -2,4 % 2012-ben.
(12)     Az államháztartás hiánya 2011-ben
a GDP 6,3%-ára rúgott, ami 1 %-kal magasabb a GDP 5,3%-ának megfelelő
2010-es értéknél. A költségvetési egyenleg annak ellenére romlott, hogy a 2011.
évi költségvetési törvény költségvetési konszolidációs intézkedéseket
tartalmazott, 2011 során pedig három, a hiány további csökkentését célzó
intézkedéscsomagot fogadtak el – a jelek szerint mindezek nem voltak
elegendőek ahhoz, hogy megfékezzék az államháztartás helyzetének romlását.
A gazdasági események fent említett sorozata (konkrétan a ciprusi gazdaság igen
súlyos, magán- és állami szektorbeli egyensúlyhiányának kibontakozása) képezi
az államháztartás alakulásának – egyebek mellett a hosszabb távú piaci
finanszírozáshoz való hozzáférés elvesztése által a növekedés összetételére
gyakorolt, nem elhanyagolható hatásoknak és okozott magasabb
adósságfinanszírozási költségeknek – a fő mozgatórugóját.
(13)     A Bizottság szolgálatainak
legfrissebb előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2012-ben a GDP 6,3 %-át
teszi ki. Ez az előrejelzett negatív teljesítmény lényegesen rosszabb a
bizottsági szolgálatok korábbi előrejelzéseinél, mindenekelőtt a
közvetlen és közvetett adóbevételek jelentős mértékű visszaesése
miatt (ez többnyire a héának, a társasági adónak és a társadalombiztosítási
járulékoknak tudható be), valamint a növekvő munkanélküliség és a vártnál
magasabb arányú előrehozott nyugdíj által okozott, növekvő kiadások
miatt. A Bizottság szolgálatainak 2013. évi téli előrejelzéséhez
viszonyítva a 2012. évi deficitet a GDP mintegy 0,5 %-ával felfelé
módosították a Vasilico elektromos erőműben történt 2011. júliusi
robbanás biztosítási költségeiből származó, egyszeri kiadás miatt, amely
négy év alatt fizetendő ki, de teljes egészében 2012-re lett könyvelve,
valamint a Cyprus Popular Bank feltőkésítési kötvényei utáni
tőkésített kamatfizetést célzó tőketranszfer könyvelése miatt.
(14)     A Bizottság szolgálatainak
legfrissebb gazdasági előrejelzése szerint a strukturális hiány 2010-ben a
GDP 5,7 %-a, 2011-ben pedig 6,6 %-a volt. Számítások szerint a
strukturális hiány 2012-ben eléri a GDP 6,6%-át. A Tanács 2010. júliusi
ajánlásának alapjául szolgáló bizottsági szolgálati előrejelzés szerint a
kiigazítási időszakban mintegy 1 %-os átlagos potenciális növekedés
várható. A Bizottság szolgálatainak legfrissebb gazdasági előrejelzése
alapján az átlagos potenciális kibocsátás 2011–2012-re negatívnak (mintegy -0,5 %-nak)
tekintendő, és várhatóan a 2013–2016 közötti időszakban is negatív
marad. A potenciális kibocsátás lefelé történő, a tanácsi ajánlás óta
végrehajtott módosításnak megfelelően korrigálva az átlagos költségvetési
erőfeszítés 2011–2012 során mintegy 0,5 % lenne. Ugyanakkor azonban a
strukturális egyenleg esetében becsült változásra jelentős hatással volt a
nem várt bevételkiesés – ez utóbbit az előrejelzettnél alacsonyabb
végső hazai kereslet és import, valamint a munkaerőpiac vártnál
erőteljesebb romlása okozta. Mindez jelentős bevételkiesést
eredményezett, mindenekelőtt a közvetett adók terén. Mindezen hatásokat
figyelembe véve a teljes kiigazított költségvetési erőfeszítés átlagos
becsült értéke a GDP 2,4 %-a körül van, ami lényegesen meghaladja a Tanács
által 2011–2012-re ajánlott, a GDP legalább 1,5 %-ának megfelelő
átlagos éves költségvetési erőfeszítést. Ezért úgy tekinthető, hogy
Ciprus a tanácsi ajánlással összhangban eredményes intézkedéseket tett.
(15)     A 2011. december 16-án
elfogadott költségvetési törvény kiadáson alapuló konszolidációs stratégiát
foglalt magában, amely mindenekelőtt az alábbiakból áll: i. az állami
szektorbeli munkavállalók hozzájárulása nyugdíjukhoz, a szélesebb értelemben
vett állami szektorbeli javadalmazás két évre történő befagyasztásával
kombinálva; ii. az állami szektorbeli
új munkavállalók beléptetése a társadalombiztosítási alaphoz tartozó, általános
nyugdíjrendszerbe (a nagyvonalúbb közalkalmazotti nyugdíjrendszer helyett); iii. a szociális juttatások célzottabbá tétele;
iv. egyes kiválasztott kormányzati kiadási kategóriák visszafogása; v. a héakulcs felemelése 15 %-ról 17 %-ra;
vi. a magánszektorbeli munkavállalók és a nyugdíjasok bruttó jövedelmére
kivetett, átmeneti hozzájárulások, valamint vii. az osztaléknak
minősülő kifizetések adókulcsának emelése. A fent említett
költségvetési előrejelzések magukban foglalják azokat a konszolidációs
intézkedéseket is, amelyeket a ciprusi hatóságok a programban részes
partnerekkel a költségvetési politikára vonatkozóan 2012 novemberében kötött
ideiglenes megállapodást követően 2012 fennmaradó időszakára hoztak,
mindenekelőtt a közszférabeli és a szélesebb állami szektorbeli
nyugdíjasok és munkavállalók javadalmazásának széles körű csökkentésére
vonatkozóan. Összegezve, a Ciprus által 2011 és 2012 során hozott
konszolidációs intézkedések becsült közvetlen hiánycsökkentő hatása
meghaladja a GDP 5,5 %-át. A 2011 és 2012 során hozott költségvetési
konszolidációs intézkedések ezen, lentről felfelé irányuló értékelése
alátámasztja azt a következtetést, hogy Ciprus eredményes intézkedéseket tett.
(16)     A bruttó államadósság 2011-ben
a GDP 71,1 %-ára emelkedett, szemben a Tanács 2010. július 13-i, az EUMSZ 126.
cikkének (7) bekezdése szerinti ajánlásának alapjául szolgáló, 2010. tavaszi
bizottsági szolgálati előrejelzésben szereplő 67,6 %-kal. Az
adósságállomány alakulásának oka elsősorban a hiány vártnál magasabb
szintje, a vártnál alacsonyabb növekedés, valamint az, hogy Ciprusnak
nehézséget jelentett finanszírozási szükségleteinek a nemzetközi piacokról
történő fedezése, ami a hitelfelvételi költségek emelkedéséhez vezetett.
Ezek a tényezők, valamint az, hogy a kormány 2012 júniusában részt vett
egy kereskedelmi bank feltőkésítésében, az államadósság szintjét a GDP
mintegy 85,8 %-ára emelték 2012-ben. Tekintettel a gyenge növekedésre és a
jelentős költségvetési finanszírozási szükségletekre, az államadósság
szintje az elkövetkező években elkerülhetetlenül tovább nő majd. 2013–2014
során az államadósság tovább nő, miután Ciprus megkapja a pénzügyi
támogatást. Az előrejelzések szerint az államadósság GDP-hez viszonyított
aránya a GDP 128 %-a körül tetőzik majd 2015-ben, mielőtt a
fenntartható elsődleges többleteknek és a pozitív reál-GDP-növekedési
rátáknak köszönhetően csökkenni kezdene.
(17)     Mindezen tényezőket,
különösen pedig a költségvetési pozíciónak a vártnál súlyosabb gazdasági
visszaesésből és az EUMSZ 126. cikkének (7) bekezdése szerinti eredeti
tanácsi ajánlás idején előrejelzettnél gyengébb általános gazdasági
pozícióból eredő, jelentős mértékű romlását figyelembe véve,
indokolt Ciprus számára új határidőt megállapítani a túlzott hiány
kiigazítására. Tekintettel a GDP 3 %-ában meghatározott
referenciaértéktől való, 2012 végére előrejelzett eltérésre és a
kedvezőtlen makrogazdasági körülményekre, a túlzott hiány kiigazítására
megállapított határidő további négy évvel történő meghosszabbítására
van szükség.
(18)     A Bizottság szolgálatainak
legfrissebb, a nominális GDP-növekedésre vonatkozó gazdasági előrejelzése
szerint az elsődleges államháztartási hiány 2013-ban a GDP 2,4 %-a, 2014-ben
a GDP 4,3 %-a, 2015-ben a GDP 2,1 %-a, majd 2016-ban a GDP 1,2 %-át
kitevő többletbe fordul át, miközben a teljes államháztartási hiány a
következőképpen alakul: 2013-ban a GDP 6,5 %-a, 2014-ben a GDP 8,4 %-a,
2015-ben a GDP 6,3 %-a, 2016-ban pedig a GDP 2,9%-a. Felügyeleti célból,
valamint tekintettel arra, hogy a ciprusi hatóságok csupán korlátozott
ellenőrzéssel rendelkeznek a kamatfizetések felett, a Ciprus által
végrehajtandó makrogazdasági kiigazítási program meghatározza az
elsődleges költségvetési egyenleg célszámait.
(19)     A túlzott hiány fenntartható
kiigazítását biztosítandó, a megfelelő kiigazítási pályát egy általános
értékelés alapján kell megállapítani és értékelni; referenciatényező a
strukturális egyenleg, a referenciaérték pedig a strukturális egyenlegnek a GDP
legalább 0,5 %-át kitevő, éves minimális javulása. Az
előrejelzések szerint a 2013. évi, részletesen meghatározott, a GDP
mintegy 4,75 %-át kitevő konszolidációs intézkedések eredményeként a
strukturális költségvetési egyenleg a GDP megközelítőleg 1,3 %-ával
javul 2013-ban. A 2014-re elfogadott konszolidációs intézkedések a GDP mintegy 1,75 %-át
teszik ki és várhatóan a GDP 0,3 %-ával javítják a strukturális
egyenleget, míg a javulás becsült értéke 2015-ben a GDP 0,7 %-át, 2016-ban
pedig a GDP 1,8 %-át teszi majd ki.
(20)     A 2013–2016 közötti
időszakra vonatkozó kiigazításban foglalt intézkedések elsősorban az
állami szektor bérköltségei és a szociális juttatások terén kívánják
csökkenteni a kiadások emelkedését, a bevételeket pedig mindenekelőtt a
héakulcsok, a jövedéki adók, a kamatjövedelemre kivetett adó kulcsai, a
vagyonadó és a társasági adó növelése révén kívánják növelni. A költségvetési
konszolidációt középtávon fenn kell tartani a kiadások növekedésének
megfékezése, az adózás szerkezetének javítása és költségvetési-strukturális
intézkedések végrehajtása révén.
(21)     Tekintettel a 2013-ra vállalt
számottevő kiegészítő konszolidációra, valamint a kedvezőtlen és
nagyfokú bizonytalansággal jellemzett makrogazdasági feltételekre (amelyek
egyebek mellett az átmeneti tőkekorlátozás bevezetésének, a
bizalomvesztésnek és a pénzügyi szektor instabilitásának tudhatók be), a
Bizottság nem tekinti helyénvalónak, hogy előzetesen kötelezze Ciprust 2014.
évi további költségvetési konszolidációs intézkedések meghozatalára (azokon az
intézkedéseken túl, amelyeket 2012 decemberében fogadtak el, 2014. január 1-jei
hatálybalépéssel). A gazdasági és pénzügyi kiigazítási program mindazonáltal
rögzíti a ciprusi hatóságok azon kötelezettségét, hogy készen kell állniuk a
program célkitűzéseinek megőrzésére: a bevételek elmaradása vagy
magasabb szociális kiadások esetén további intézkedéseket kell hozniuk,
figyelembe véve a makrogazdasági körülményeket.
(22)     2014-ben a strukturális
egyenleg a becslések szerint a GDP 0,3 %-ával javul (az egyeztetett
pénzügyi konszolidációs intézkedések alapján, amelyek a 2012. novemberi
egyetértésimegállapodás-tervezetben rögzítettekhez képest nem változtak). Ezért
a Bizottság szolgálatainak legfrissebb előrejelzése alapján 2014-ben a
becsült strukturális erőfeszítés kismértékben elmarad a strukturális
egyenleg éves minimális javulásának referenciaértékeként a GDP legalább 0,5 %-ában
meghatározott értéktől. Ezt a javulást mindazonáltal elfogadhatónak kell
tekinteni a jelenlegi, erősen bizonytalan makrogazdasági feltételekkel és
a becsült és tényleges potenciális kibocsátás jelentős elmozdulásával
jellemzett kivételes helyzetben, amikor a strukturális egyenlegre vonatkozó
becslések bizonytalanabbak és időben változóak (szemben azzal az esettel,
amikor a makrogazdasági feltételek stabilabbak). A Bizottság szolgálatainak 2013.
téli előrejelzése figyelembe vette a 2014-re előirányzott
konszolidációs intézkedéseket és 2013-ról 2014-re a GDP mintegy 1,4 %-át
kitevő strukturálisegyenleg-javulást jelzett előre. Az, hogy a
jelenlegi becslés alapján a strukturális egyenleg ennél kisebb mértékben fog
javulni (annak ellenére, hogy a konszolidációs intézkedések köre nem
változott), több tényezőnek tudható be: i. romlott a 2013. évi bevételi
intézkedések adóalapja, amiből az következik, hogy ezen intézkedések
némelyikének hatása 2014-ben előreláthatólag csökkenni fog; ii. egyes, 2014-re
vonatkozó, már meghozott konszolidációs intézkedések hatását lefelé kellett
korrigálni a teljes programidőszak alatt rosszabb makrogazdasági
feltételek miatt; iii. az előrejelzések szerint 2014-ben egyes
adóintézkedések esetében – ahol a bevétel a 2013. évi gazdasági tevékenység
függvénye, például a jövedelemadó és a héa esetében – csökkenni fog a beszedett
adóból származó bevétel, valamint iv. annak, hogy a ciklikus komponens és a
strukturális egyenleg közötti rés meghatározásához használt standard
rugalmasság a valódi mögöttes költségvetési erőfeszítés alulbecslését
eredményezheti. A diszkrecionális konszolidációs intézkedések lentről
felfelé történő, tételenkénti vizsgálata a költségvetési irányvonal
értékelésének fontos eleme. Különösen nagymértékben bizonytalan makrogazdasági
feltételek esetén nyújthat hasznos kiegészítő képet a valódi mögöttes költségvetési
erőfeszítésről. A költségvetési konszolidációs intézkedések összege 2013–2014-re
átlagban meghaladja a GDP 3 %-át. Bár jelentős, a strukturális
egyenleg megfelelő javulása átlagosan csupán a GDP 0,75 %-a körül
van.
(23)     A Ciprus által a
túlzotthiány-eljárás keretében tett kötelezettségvállalások végrehajtása terén
elért haladást rendszeres időközönként ellenőrzik. A bevételek
elmaradása vagy magasabb szociális kiadások esetén Ciprusnak készen kell állnia
arra, hogy a költségvetési célok elérése érdekében további intézkedéseket
hozzon.
(24)     Ciprus teljesíti annak
feltételeit, hogy a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának
felgyorsításáról és pontosításáról szóló 1467/97/EK rendelet 3. cikkének (5) bekezdésében
meghatározott, a túlzott államháztartási hiány megszüntetésére kitűzött
határidő meghosszabbítható legyen,
ELFOGADTA
EZT AZ AJÁNLÁST:
(1)
Ciprusnak 2016-ig fel kell számolnia a jelenlegi,
túlzott költségvetési hiányt.
(2)
Annak érdekében, hogy a teljes államháztartási
hiányt 2016-ra a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alá szorítsa,
Ciprusnak a teljes államháztartási hiány következő célszámait kell
teljesítenie: 2013-ban a GDP 6,5 %-a, 2014-ben a GDP 8,4 %-a, 2015-ben
a GDP 6,3 %-a és 2016-ban a GDP 2,9 %-a.
(3)
Ennek érdekében Ciprusnak szigorúan végre kell
hajtania a 2013. évi költségvetési törvényt és az egyeztetett további
konszolidációs intézkedéseket, amelyek összegének 2013-ban legalább a 351 millió EUR-t
el kell érnie. Ciprus teljes egészében végrehajtja a 2012 decemberében
elfogadott, 2014-re vonatkozó költségvetési intézkedéseket, amelyek 2014-ben
legalább 270 millió EUR-t tesznek ki. Ciprus havonta nyomon követi a
meghozott konszolidációs intézkedések költségvetési hatását, és készen áll
arra, hogy a bevételek elmaradása vagy magasabb szociális kiadások esetén a
költségvetési célok elérése érdekében további intézkedéseket hozzon, figyelembe
véve a makrogazdasági körülményeket.
(4)
Ciprus a kiadások növekedésének megfékezése, az
adózás szerkezetének javítása és költségvetési-strukturális intézkedések
végrehajtása révén középtávon fenntartja a költségvetési konszolidációt, amely
a strukturális értelemben vett kiegyensúlyozott költségvetésre vonatkozó
középtávú költségvetési célok felé konvergál.
(5)
A Tanács három hónapos határidőt állapít meg a
ciprusi hatóságok számára eredményes intézkedések meghozatalára, valamint arra,
hogy az 1467/97/EK tanácsi rendelet 3. cikkének (4a) bekezdésével összhangban
részletes jelentést tegyen a célok elérése érdekében kidolgozott konszolidációs
stratégiáról.
Az (5) ajánlásban előírt jelentésen túl
és a pénzügyi kiigazítási programmal párhuzamosan Ciprus a fenti ajánlások
végrehajtása terén elért haladásról háromhavonta jelentést tesz, valamint azt a
stabilitási program egy különálló fejezetében is szerepelteti mindaddig, amíg a
túlzott hiány teljes körű kiigazítására sor nem került.
Ennek az ajánlásnak a Ciprusi Köztársaság a
címzettje.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 186., 2010.7.20., 30. o.


title: 2013/105/EK: A Bizottság ajánlása ( 2009. október 9. ) az információs és kommunikációs technológiáknak (IKT) az energiahatékony és kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés elősegítése érdekében történő alkalmazásáról

text:
               23.2.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 51/18

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2009. október 9.)
   az információs és kommunikációs technológiáknak (IKT) az energiahatékony és kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés elősegítése érdekében történő alkalmazásáról
   (2013/105/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Parlament és a Tanács 2006 áprilisában irányelvet (1) fogadott el az energia-végfelhasználás hatékonyságáról és az energetikai szolgáltatásokról, amely keretet határozott meg a kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS) hatálya alá nem tartozó energia-végfelhasználó ágazatok energiamegtakarításával összefüggő intézkedések számára.

               (2)

               A 2006/32/EK irányelvben előírt nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek (NEEAP) központi szerepet játszanak az energiahatékonyságra vonatkozó tagállami intézkedések végrehajtásának megtervezésében és – az ETS alkalmazási területén kívül – az arra vonatkozó jelentéstételben. Első nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervében több európai uniós tagállam is beszámolt az IKT-ban rejlő energiamegtakarítási potenciál hasznosításával kapcsolatos elképzeléseiről. (2)

               (3)

               A Bizottság 2006 októberében Energiahatékonysági cselekvési terv: A lehetőségek kihasználása címmel közleményt (3) fogadott el, amely paradigmaváltás szükségességét hangsúlyozza a társadalom viselkedésmintáiban annak érdekében, hogy ugyanolyan életminőség mellett kevesebb energiát használjunk.

               (4)

               Ezt követően 2007 márciusában az Európai Tanács megerősítette azt a célkitűzést, hogy a 2020-ra előre jelzetthez képest 20%-kal csökkenteni kell az Európai Unió energiafogyasztását, továbbá megerősítette az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 2020-ig 20%-os csökkentésére vonatkozó célkitűzést is. Az Európai Tanács az energiafogyasztás és a szén-dioxid-kibocsátás közötti összefüggést felismerve felszólított egy fenntartható európai uniós éghajlat- és energiapolitika kidolgozására. Az EU energiafogyasztásának 20%-os csökkentéséhez a meglévő potenciál mozgósítására van szükség, ami jelentős költségmegtakarítást és környezeti előnyöket fog eredményezni.

               (5)

               A Bizottság 2008 januárjában 2020-ra 20–20% – Az éghajlatváltozásból származó lehetőségek Európa számára című közleményében nagyra törő konkrét javaslatokat fogalmazott meg, és rámutatott arra, hogy az éghajlatváltozás területén közösen vállalt célok technológiailag és gazdaságilag is megvalósíthatók, miközben több ezer európai vállalat számára jelentenek páratlan üzleti lehetőséget. (4) A javaslatokat 2008 decemberében mind az Európai Tanács, (5) mind az Európai Parlament jóváhagyta.

               (6)

               A Bizottság 2008 májusában közleményt (6) fogadott el Az energiahatékonyság jelentette kihívás megválaszolása információs és kommunikációs technológiákkal címmel, amelyben kimutatta, hogy az információs és kommunikációs technológiák (IKT) az iparban és a tágabb értelemben vett civil társadalomban egyaránt költséghatékony eszközöket kínálnak az energiahatékonyság javításához.

               (7)

               A Bizottság 2008 júliusában közleményt (7) fogadott el A fenntartható fogyasztásról, termelésről és iparpolitikáról – Cselekvési terv (SCP/SIP) címmel, amelyben javaslatokat tett a termékek környezeti jellemzőinek javítására azok teljes életciklusa során, valamint a fenntarthatóbb termékek iránti kereslet növelésére, az Európai Unió iparát pedig arra biztatta, hogy a lehetőségeket kihasználva kezdeményezzen innovációkat.

               (8)

               Az említett cselekvési terv támogatásaként és az Integrált termékpolitika: a környezeti életciklus gondolatára építve című közleményben (8) foglalt megbízás alapján a Bizottság – Közös Kutatóközpontján keresztül – jelenleg dolgozik egy kézikönyv (9) összeállításán, amely útmutatást ad a termékek és az eljárások környezeti életciklusának számszerűsítéséhez és elemzéséhez, beleértve a szén-dioxid-kibocsátás és az energiahatékonyság aspektusait is.

               (9)

               A Bizottság 2008 novemberében a gazdasági növekedéshez való gyorsabb visszatérés érdekében elfogadta az európai gazdaságélénkítési tervet, (10) amelyben hangsúlyozta az energiahatékonyságra és a tiszta technológiákra irányuló beruházások azonnali szükségességét. E terv végrehajtása érdekében a Bizottság a Ma beruházni a holnap Európájába című közlemény (11) keretében előterjesztett intézkedéscsomagban javasolta az energetikai hálózatok, valamint a nagy sebességű széles sávú hálózatok fejlesztésének pénzügyi támogatását.

               (10)

               A Bizottság az európai gazdaságélénkítési terv részeként, az épületek, a gyártóipar, illetve a közlekedés területén a környezetbarát technológiák és az intelligens energetikai infrastruktúra továbbfejlesztése céljából három köz-magán társulást indított útjára, amelyek közül az egyik az energiahatékony épületekkel, a másik a jövő gyáraival, a harmadik a környezetbarát gépjárművekkel foglalkozik.

               (11)

               A Bizottság 2008 decemberében a környezetbarát közlekedésre vonatkozó kezdeményezés keretében Cselekvési terv az intelligens közlekedési rendszerek alkalmazásának európai bevezetésére címmel közleményt fogadott el, és javaslatot terjesztett elő egy, az intelligens közlekedési rendszereknek a közúti közlekedés területén történő kiépítésére, valamint a más közlekedési módokhoz való kapcsolódására vonatkozó keret megállapításáról szóló irányelv elfogadására. (12) A Bizottság a közlekedési rendszerek energiahatékonyságának javítása céljából konkrét intézkedéseket javasolt az intelligens közlekedési rendszerek bevezetésének felgyorsítására.

               (12)

               Az IKT körébe tartozó berendezések és szolgáltatások energiafelhasználása az EU villamosenergia-fogyasztásából mintegy 8%-kal, szén-dioxid-kibocsátásából mintegy 2%-kal részesül. (13) Az energiafelhasználó termékek környezetbarát tervezésére vonatkozó követelmények megállapításának kereteiről szóló, 2005. július 6-i 2005/32/EK európai parlament és tanácsi irányelv (14) az egész Európai Unióra kiterjedően forgalombahozatali szabályokat állapít meg az energiafogyasztó termékek, köztük az IKT körébe tartozó termékek teljes életciklusra vonatkozó energiahatékonysági és környezeti jellemzőivel kapcsolatban. Az irányelv arra is lehetőséget ad, hogy az ágazat önkéntes kezdeményezéseket tegyen.

               (13)

                  Az információs és kommunikációs technológiák alkalmazásáról az energiahatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés elősegítése érdekében című közleményében (15) a Bizottság rámutatott azokra az eddig még kihasználatlan lehetőségekre, amelyeket az IKT-ágazat folyamatainak szisztematikus fejlesztése – a műveletek, a gyártás, a szolgáltatásnyújtás és az ellátásilánc-gazdálkodás területén egyaránt – maga az ágazat számára magában rejt.

               (14)

               Egy, a tárgyban tartott nyilvános konzultáció (16) 2009 szeptemberében közzétett eredményei megerősítik, hogy az egyes vállalatok jelenleg eltérő stratégiákat követve törekszenek energetikai és környezeti jellemzőik javítására. Megközelítésmódjuk összehangolása jobban ráirányítaná a figyelmet a lehetőségekre, nagyobb mértékben összpontosítaná a beruházásokat, több gazdasági előnyt hozna az ágazat mint egész számára, és hozzájárulna az energiahatékonyság területén kitűzött célok teljesítéséhez.

               (15)

               Nagyon fontos, hogy az IKT-ágazat nagyra törő célokat tűzzön ki folyamatai energetikai és környezeti jellemzőinek javítása érdekében. A célok felé tett előrehaladásnak mérhetőnek és ellenőrizhetőnek kell lennie. A kitűzött célokat minden olyan alkalommal aktualizálni kell, amikor megbízhatóbb viszonyítási adatok válnak hozzáférhetővé. Az IKT-ágazat kifejezte érdeklődését egy „IKT az energiahatékonyságért” elnevezésű fórum (ICT4EE) létrehozása iránt, amely az ágazat energiafelhasználási és szén-dioxid-kibocsátási mérlegével összefüggésben mérési keretet dolgozna ki és vezetne be, célokat tűzne ki, és értékelné az előrehaladást.

               (16)

               A Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet fogalommeghatározásának (17) megfelelően ezen ajánlás alkalmazásában „IKT-ágazat”: az IKT-val foglalkozó gyártók, kereskedők és szolgáltatók összessége.

               (17)

               Becslések szerint 2020-ig más ágazatok IKT-ra alapozott fejlesztései révén a teljes szén-dioxid-kibocsátás mintegy 15%-át is meg lehetne takarítani. (18) Az energiahatékonyság vonatkozásában rövid távon is komoly eredmények várhatók az IKT-tól az épületek és az építőipar, a szállítási logisztika és az energia-végfelhasználás területén.

               (18)

               Az IKT-ágazat létfontosságú szimulációs, modellezési, elemző, nyomon követő és vizualizációs eszközöket biztosíthat az energiaszükségletet befolyásoló tényezők sokaságát figyelembe vevő, úgynevezett „teljes épület” szemléletű épülettervezés és épületüzemeltetés előmozdításához. A beruházási kedvet azonban visszafogja, hogy nincs meg az az egész ágazaton belül használható, megbízható és átlátható eszközrendszer az energia- és a költségmegtakarítás időbeli alakulásának számszerűsítésére és nyomon követésére, amelyre pedig ideális esetben szükség volna a megfelelő stratégiák és eszköztár kialakításához.

               (19)

               A közlekedési és a logisztikai ágazat a teljes működése, de különösen a szállítási és a raktározási műveletek végrehajtása és optimalizálása céljából erőteljesen támaszkodik az IKT igénybevételére. Ezért ez az ágazat jó helyzetben van ahhoz, hogy vezető szerepet töltsön be szolgáltatásai energiafelhasználási és szén-dioxid-kibocsátási mérlegének javításában, illetve a fogyasztók megfelelő tájékoztatásában.

               (20)

               Az épületek és az építőipar, valamint a közlekedés és a logisztika területén már felismerték az energetikai jellemzők és a szén-dioxid-kibocsátás összehasonlítható mérési módszereinek szükségességét, és már megkezdték az ezzel kapcsolatos munkát. A közös módszereknek olyan megbízható adatokat és alapot kell szolgáltatniuk, amelyre támaszkodva az IKT-eszközök továbbfejleszthetők.

               (21)

               Az ágazatok közötti partnerség kialakítása felgyorsíthatja az IKT-alapú megoldások fejlesztését és széles körű bevezetését az energiafelhasználó tevékenységek energiafelhasználásának és szén-dioxid-kibocsátásának nyomon követése, kézben tartása és mérése területén, és ezzel segíthet az energiamegtakarítási és a kibocsátáscsökkentési célú döntések megbízható megalapozásában.

               (22)

               Az intelligens fogyasztásmérés valós idejű információáramlást tesz lehetővé és új visszacsatolási lehetőségeket kínál, ezért biztosíthatja az energiával való jobb gazdálkodást és az energiafogyasztás jobb ellenőrzését, és – különösen akkor, ha a méréshez informatív számlázás is társul – hatással lehet az egyedi fogyasztók végső fogyasztására. Az intelligens fogyasztásmérést több tagállam már bevezette, mások tervezik jogilag kötelezővé tételét. Az intelligens fogyasztásmérés funkcionális minimumleírásának kidolgozására irányuló összehangolt tagállami fellépés segítené a műszaki jellegű akadályok kialakulásának megelőzését, műszaki átjárhatóságot biztosítana, és lehetővé tenné az energia-végfelhasználás kézben tartására szolgáló innovatív IKT-alapú alkalmazások bevezetését.

               (23)

               Az intelligens fogyasztásmérés és az intelligens energetikai hálózatok fontos eszközt képeznek az épületek energiamegtakarításának maximalizálásához, az elektromos járművek széles körű elterjedéséhez, a hatékony energiaellátáshoz és -elosztáshoz, valamint a megújuló energiaforrások hasznosításához. Az így előálló alkalmazások és szolgáltatások várhatóan olyan új gazdasági ágazatok kialakulását fogják eredményezni, amelyekben mind az energia-, mind az IKT-ágazat szereplői részt fognak venni. Az új piacok kialakulási feltételeinek elemzése mellett kísérleti projekteket és más felderítő jellegű kezdeményezéseket is végre kell hajtani.

               (24)

               Ezen ajánlás alkalmazásában az IKT „dematerializálása” az elektronikus szolgáltatások fizikai eszközigényének csökkentését jelenti. A dematerializálásnak az IKT-ra irányuló közbeszerzés szempontjából van különös jelentősége. A dematerializálás a meglévő fizikai erőforrások felhasználásának javításával, az IKT-rendszerek konfigurációjának optimalizálásával és annak biztosításával érhető el, hogy a meglévő rendszerek kiterjesztését vagy bővítését ne akadályozza szerződéses vagy technikai korlát.

               (25)

               A (14) preambulumbekezdésben említett nyilvános konzultáció is bizonyítja, hogy a közigazgatás valamennyi szintje kész lépni az energiahatékonyság javítása és a szén-dioxid-kibocsátás csökkentése érdekében. Az IKT e célok elérésében betöltött szerepe ugyancsak az európai hatóságok folyamatban lévő kezdeményezéseinek középpontjában áll. Az intézkedések következetességének biztosításához, a köztük lévő pozitív szinergia kiaknázásához, valamint a tapasztalatok eredményeinek megosztásához és ennek alapján egy közös tudásanyag létrehozásához hathatós együttműködésre van szükség az egyes tagállamok nemzeti, területi és települési szintű közigazgatási szervei között.

               (26)

               Becslések szerint az online állami szolgáltatások és más hasonló alkalmazások szélesebb körű igénybevétele, valamint a fejlett együttműködési technológiák révén 2020-ig a világ teljes energiafelhasználásnak legalább 1-2%-át meg lehetne takarítani. (19) Az Európai Unió esetében a nagyobb léptékű energiamegtakarítás eléréséhez elengedhetetlen lesz az egész Európára kiterjedő széles sávú infrastruktúra kiépítése.

               (27)

               Egymagában egyetlen szervezet vagy csoportosulás sem képes hatékonyan cselekedni. Ahhoz, hogy a rendszer alapvetően megváltozzék, számos szervezet úttörő jellegű összehangolt fellépésére van szükség a köz- és a magánszektorban egyaránt, ideértve a települési és a regionális szintű partnerségeket is. A Bizottság az energiahatékonyság javítása területén emellett ösztönözni kívánja az IKT-megoldások alkalmazásával kapcsolatos bevált gyakorlati megoldások cseréjét is.

               (28)

               A valódi előrelépéshez nemzeti, területi és települési szinten egyaránt szükség van elkötelezettségre. Ennek megfelelően a nemzeti, a területi és a települési szintű tagállami politikai döntéshozóknak tanúbizonyságot kell tenniük arról, hogy teljes mértékben elkötelezték magukat az ezen ajánlásban szereplő intézkedések kellő időben történő végrehajtásának segítése mellett,

         AJÁNLJA, hogy az információs és kommunikációs technológiai ágazat:
   a világ szén-dioxid-kibocsátásában való növekvő részvételének visszafogása és annak a potenciálnak a növelése érdekében, amelynek révén az információs és kommunikációs technológiák (IKT) központi és alapvető szerepet játszhatnak egy energiahatékony és kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérésben:

               (1)

               kötelezze el magát az ún. szén-dioxid-mentesítés, vagyis azon folyamat mellett, amely arra irányul, hogy a fajlagos energiafelhasználás és a szén-dioxid-kibocsátás az IKT körébe tartozó berendezések és alkatrészek gyártásához, szállításához és értékesítéséhez kapcsolódó valamennyi folyamatban mérhető és ellenőrizhető módon csökkenjék;

               (2)

               ágazati egyesületein keresztül vegyen részt az Európai Bizottság azon kezdeményezésében, amelynek során:

                           (a)

                           keretet dolgoz ki energetikai és környezeti jellemzőinek mérésére, amivel kapcsolatban elvárás, hogy az ágazat 2010-ig viszonyítási adatokat szolgáltasson;

                           (b)

                           ebből a célból 2011 végéig közös módszertani eszköztárat fogad el és vezet be;

                           (c)

                           2011-ig meghatározza azokat az energiahatékonysági célkitűzéseket, amelyek biztosítják, hogy az Európai Unió 2020-ra kitűzött céljai már 2015-re teljesüljenek;

                           (d)

                           ezen ajánlás elfogadását követően három hónapon belül útitervet bocsát ki, ezt követően pedig évenként jelentést tesz közzé;

               (3)

               az Európai Bizottsággal, valamint más érintett közszervekkel és nemzetközi szervezetekkel együttműködésben dolgozzon ki olyan auditálási és ellenőrzési keretet, amellyel megítélhető, hogy az egyes vállalatok teljesítik-e – és ha igen, hogyan – az energiaintenzitás és a szén-dioxid-kibocsátás területén kitűzött célokat;

               (4)

               az épületfenntartókkal és az építőiparral szoros együttműködésben határozza meg, hogy mely IKT-megoldások alkalmasak az új és a meglévő épületek környezeti és energetikai jellemzőinek, valamint az építés és az épületfelújítás során követett gyakorlatnak a javítására, és e megoldások széles körű alkalmazása érdekében járuljon hozzá egy közös útiterv kidolgozásához;

               (5)

               az épületfenntartókkal és az építőiparral szoros együttműködésben kezdje meg a felszámolását a modellezési és a szimulációs célú IKT-eszközök, valamint más, az épületek működésére vonatkozó szabályozási rendszereknek való megfelelést elősegítő és egyszerűbbé tévő alkalmazások szélesebb körű igénybevétele előtt álló akadályoknak;

               (6)

               a közlekedési és a logisztikai ágazattal szoros együttműködésben határozza meg, hogy mely IKT-megoldások alkalmasak az ágazat által nyújtott szolgáltatások környezeti és energetikai jellemzőinek javítására, és – az intelligens közlekedési rendszerekre vonatkozó cselekvési terv alapján tett erőfeszítésekkel összehangolva – e megoldások széles körű alkalmazása érdekében járuljon hozzá egy közös útiterv kidolgozásához;

               (7)

               a közlekedési és a logisztikai ágazattal szoros együttműködésben vázoljon fel egy olyan szisztematikus keretet, amelynek segítségével minden potenciális felhasználó számára átfogó, összehasonlítható és megbízható adatok nyújthatók a teherfuvarozási és a közlekedési műveletek és szolgáltatások energiafogyasztásáról és szén-dioxid-kibocsátásáról;

         AJÁNLJA, HOGY A TAGÁLLAMOK:
   az IKT-ra vonatkozó szakpolitika és az energiahatékony és kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés nemzeti, helyi és regionális stratégiája közötti teljes összhang biztosítása érdekében:

               (8)

               az illetékes nemzeti hatóságokon keresztül:

                           (a)

                           legkésőbb 2010 végéig állapodjanak meg az intelligens fogyasztásmérés egységes funkcionális minimumleírásáról, amely biztosítsa, hogy a fogyasztók megfelelőbb tájékoztatást kapjanak energiafogyasztásukról, és több lehetőségük legyen annak kézben tartására;

                           (b)

                           legkésőbb 2012 végéig határozzanak meg következetes időkeretet az intelligens fogyasztásmérés bevezetésére;

               (9)

               olyan közbeszerzési gyakorlatot alakítsanak ki és kövessenek, amely katalizátorként hasznosítja az IKT körébe tartozó áruk és szolgáltatások dematerializálásának előmozdítása iránt a közszektorban jelentkező igényeket;

               (10)

               a különböző intézkedések hatásainak jobb megértése és az azok interakciójából fakadó továbbgyűrűző negatív hatások elkerülése érdekében a közigazgatás minden szintjén segítsék elő a megfelelő IKT-eszközök alkalmazását;

               (11)

               az ebből a szempontból kritikus ágazatok szakembereinek oktatásában és képzésében, így különösen az alábbi körben ösztönözzék az energiafogyasztás szimulációján és modellezésén alapuló módszerek alkalmazását:

                           (a)

                           az építész tervezők, a kivitelezők és a berendezések beszerelését végző szakemberek esetében;

                           (b)

                           az energetikai auditorok esetében;

                           (c)

                           az áru- és a személyfuvarozás, valamint a logisztika területén;

                           (d)

                           a közüzemi szolgáltatások, valamint a tervezési és a politikai döntés-előkészítő funkciók vonatkozásában;

               (12)

               a nemzeti szintű hatóságokon és a területi és a települési önkormányzatokon keresztül – az energia fogyasztása, elosztása és előállítása (ideértve a megújuló energiaforrások hasznosítását is) figyelemmel kísérésének és irányításának elősegítése, valamint a lakókörzeti szintű rendszerek (intelligens fogyasztásmérési módszerek, intelligens energiahálózatok, intelligens városok) bevezetése céljából – dolgozzanak ki stratégiákat a megbízhatóan működő nagy sebességű széles sávú infrastruktúra kiépítettségének növelésére, illetőleg ilyen célú már meglévő stratégiáikat fejlesszék tovább;

               (13)

               a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló 2009/72/EK irányelv (20) 3. cikkének (11) bekezdése és I. mellékletének 2. pontja szerinti kötelezettségeik teljesítésén túlmenően biztosítsák, hogy az érdekeltek nagyszabású kísérleti és demonstrációs projektekben foglalkozzanak az intelligens fogyasztásmérés és az intelligens hálózatok kérdésével, és ezzel járuljanak hozzá az IKT-alapú innovációval szemben a jövőben támasztandó követelményekkel kapcsolatos egyetértés kialakításához;

               (14)

               a nemzeti szintű hatóságokon és a területi és a települési önkormányzatokon keresztül, nyílt digitális platformok igénybevételével segítsék elő az integrált szemléletmód kialakítását a várostervezés és a közüzemi szolgáltatások területén, és nyújtsanak támogatást az ismeretmegosztáshoz, a bevált gyakorlati megoldások gyűjtéséhez és könnyen elérhető információtárak fenntartásához;

               (15)

               a nemzeti szintű hatóságokon és a területi és a települési önkormányzatokon keresztül nyissanak meg lehetőségeket a lakókörzeti szintű együttműködés és problémamegoldás kreatív formái számára, ennek érdekében szervezzenek ötletpályázatokat és versenyeket, és – lehetőség szerint – biztosítsanak szabad hozzáférést a közérdekű digitális erőforrásokhoz és adatokhoz;

               (16)

               a nemzeti szintű hatóságokon és a területi és a települési önkormányzatokon keresztül – az energiahatékonyság javítása érdekében – tegyék elérhetővé a személyes ügyintézést helyettesítő online közigazgatási alkalmazások és szolgáltatások előnyeit a lakókörzetek minden szegmense számára;

         FELKÉRI a tagállamokat:
   hogy ezen ajánlás közzétételétől számítva tizenkét hónapon belül, majd azt követően évente tájékoztassák a Bizottságot az ajánlás keretében megtett intézkedéseikről.

      Kelt Brüsszelben, 2009. október 9-én.

            a Bizottság részéről

         Viviane REDING

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 114., 2006.4.27., 64. o.

      (2)  A huszonhét tagállam által a 2006/32/EK irányelv alapján benyújtott nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek teljes körű értékeléséről készített összefoglaló szerint, „Együtt, előre az energiamegtakarításért”, SEC(2009) 889 végleges.

      (3)  COM(2006) 545.

      (4)  COM(2008) 30.

      (5)  Az Európai Tanács 2008. december 11–12-i ülésszakának következtetései – Az elnökség következtetései, 17271/1/08 REV 1, 2009. február 13.

      (6)  COM(2008) 241.

      (7)  COM(2008) 397.

      (8)  COM(2003) 302.

      (9)  The International Reference Life Cycle Data System (ILCD) Handbook and supporting Data Network („Az életciklus-referenciaadatok nemzetközi rendszere: Kézikönyv és adatbázis”), http://lct.jrc.ec.europa.eu/eplca/deliverables/international-reference-life-cycle-data-system-ilcd-handbook.

      (10)  COM(2008) 800: Az európai gazdasági fellendülés terve

      (11)  COM(2009) 36.

      (12)  COM(2008) 886: Cselekvési terv az intelligens közlekedési rendszerek alkalmazásának európai bevezetésére; COM(2008) 887: Javaslat: Irányelv az intelligens közlekedési rendszereknek a közúti közlekedés területén történő kiépítésére, valamint a más közlekedési módokhoz való kapcsolódására vonatkozó keret megállapításáról.

      (13)  Bio Intelligence: Impacts of Information and Communication Technologies on Energy Efficiency („Az információs és kommunikációs technológiák hatása az energiahatékonyságra”).

      (14)  HL L 191., 2005.7.22., 29. o.

      (15)  COM(2009) 111 végleges.

      (16)  Nyilvános konzultáció az információs és kommunikációs technológiáknak a kis szén-dioxid-kibocsátású társadalom érdekében történő felhasználásáról, 2009. március 30. – június 14.

      (17)  OECD Guide to Measuring the Information Society, Rev. July 2009, („Útmutató az információs társadalom méréséhez”, átdolgozott kiadás, 2009. július), www.oecd.org/sti/measuring-infoeconomy/guide.

      (18)  SMART 2020: Enabling the low carbon economy in the information age („SMART 2020: A kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaság kialakulásának elősegítése az információs társadalom korában”), a Climate Group jelentése a Global eSustainability Initiative (GeSI) nevében.

      (19)  SMART 2020: Enabling the low carbon economy in the information age („SMART 2020: A kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaság kialakulásának elősegítése az információs társadalom korában”), a Climate Group jelentése a Global eSustainability Initiative (GeSI) nevében.

      (20)  HL L 211., 2009.8.14., 55. o.


title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Franciaország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2016. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/114

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Franciaország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2016. évi stabilitási programját
   (2016/C 299/27)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság 2015. november 26-án az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Franciaországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. Szintén 2015. november 26-án a Bizottság ajánlást fogadott el az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásról is. Ezt az ajánlást az Európai Tanács a 2016. február 18–19-i ülésén jóváhagyta, a Tanács pedig 2016. március 8-án elfogadta (3). Mivel Franciaország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságai közötti szoros összefonódásra, Franciaországnak gondoskodnia kell az ajánlás teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról.

               (2)

               A Franciaországra vonatkozó 2016. évi országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Franciaország által elért eredményeket. Az országjelentés magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is. A Bizottság 2016. március 8-án bemutatta a részletes vizsgálat eredményeit. Elemzése alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Franciaországban túlzott makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. A szerény mértékű növekedés és az alacsony infláció mellett Franciaország államadóssága magas és egyre nő, amihez romló versenyképesség társul. Különösen fontos lenne olyan intézkedések meghozatala, amelyek csökkentik a francia gazdaságra gyakorolt – illetve annak méretéből adódóan az onnan a gazdasági és monetáris unióra átgyűrűző – negatív hatások kockázatát.

               (3)

               Franciaország 2016. április 29-én benyújtotta a 2016. évi nemzeti reformprogramját és a 2016. évi stabilitási programját. A kettő közötti szoros összefonódások figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020-as időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               Franciaország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágához tartozik. 2016. évi stabilitási programjában a kormány – a 2015. március 10-i tanácsi ajánlással összhangban – 2017-re tervezi kiigazítani a túlzott hiányt. Az államháztartási hiány a tervek szerint 2019-ig tovább csökken, a GDP 1,2 %-ára. A középtávú költségvetési célt – azaz a GDP 0,4 %-át kitevő strukturális hiányt – várhatóan 2018-ra érik el. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság 2017-ben várhatóan a GDP 96,5 %-án tetőzik, majd ezt követően 2019-re 93,3 %-ra csökken. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv lényegében megalapozott. Ugyanakkor a 2017-től tervezett hiánycélok eléréséhez szükséges intézkedések nem kellőképpen meghatározottak. A Bizottság 2016. tavaszi előrejelzése alapján az államháztartási hiány 2016-ban a GDP 3,4 %-a lesz, vagyis meg fog felelni a Tanács által 2015-ben ajánlott hiánycélnak. Az előrejelzés szerint azonban az államháztartási hiány 2017-ben – változatlan politikát feltételezve – a GDP 3,2 %-a lesz, ami veszélyezteti a túlzott hiány kiigazítására kitűzött határidő betartását. Az ajánlott költségvetési kiigazítás az előrejelzés szerint 2016-ban és 2017-ben nem fog teljesülni, mivel a Franciaország által követett konszolidációs stratégia elsősorban a ciklikus feltételek javulására és az alacsony kamatkörnyezetre, vagyis a hatóságok hatókörén kívül eső tényezőkre hagyatkozik, ami megfelelési kockázatokat teremt. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint fennáll a kockázata annak, hogy Franciaország – noha a jelenlegi előrejelzések szerint 2016-ban teljesíteni fogja az államháztartási hiánycélt – nem fog megfelelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Következésképpen a túlzott hiány 2017-re megvalósítandó tartós kiigazítása érdekében további intézkedésekre lesz szükség.

               (6)

               Franciaországban az állami kiadások GDP-hez viszonyított aránya az egyik legmagasabb az Unióban, és a 2015-ben bekövetkezett enyhe visszaesés ellenére továbbra is jelentősen meghaladja az euroövezet átlagát. Franciaországban folyamatban van egy arra vonatkozó terv végrehajtása, hogy 2015 és 2017 között minden államháztartási szintet érintve – a növekedés korábbi szintjéhez képest – 50 milliárd EUR-val csökkenjenek a közkiadások, de előfordulhat, hogy ez sem lesz elég a közkiadások jelentős csökkentéséhez. A terv hatékonyságát elősegítené, ha részletesen ismertetnék a kiadáscsökkentést alátámasztó intézkedéseket, és egyúttal biztosítanák, hogy a költségtakarékossági intézkedések figyelembe veszik a zéró körüli inflációt.

               (7)

               A kiadási arány terv szerinti további csökkentése problémákba ütközhet, mivel a potenciálisan nagy megtakarítással kecsegtető területek azonosítása nem hozott elég eredményt, a kiadások felülvizsgálata pedig eddig igen szerény eredményekhez vezetett. Franciaország a lakásszektorban csaknem kétszer annyit költ, mint európai társai, de ez a lakhatási piacon nem hoz érzékelhetően jobb eredményeket. A helyi önkormányzatok központi kormányzattól származó támogatásainak tervezett csökkentése nem veszélyeztetné a helyi önkormányzatok beruházási kapacitását, ha a kiadások szigorúbb – főként a helyi önkormányzatok igazgatási költségeinek emelkedését visszafogó – kontrollját is megvalósítanák. A kiadások felülvizsgálata alkalmas eszköz lehetne az ilyen megtakarítási lehetőségek azonosításához. Emellett a helyi közigazgatás közelmúltbeli reformja közép- vagy hosszú távon képesnek tűnik a rendszer hatékonyságának fokozására.

               (8)

               Az államháztartás kiadásainak több mint felét kitevő társadalombiztosítási kiadások növekedésének érdemi visszafogása nélkül rövid távon nem érhető el számottevő megtakarítás. A kiegészítő nyugdíjrendszerekről 2015-ben történt megállapodásnak köszönhetően javult a nyugdíjrendszer fenntarthatósága, rövid és középtávon azonban továbbra is előfordulhat, hogy hiánnyal kell szembenézni, különösen kedvezőtlen makrogazdasági feltételek esetén. Emellett a korábbi nyugdíjreformok várhatóan csak 2025 után tudják majd csökkenteni a nyugdíjkiadási arány jelenlegi magas szintjét. Franciaország 2016-ban és 2017-ben ambiciózus célszámoknak megfelelve kívánja korlátozni az egészségügyi kiadások növekedését. E célszámokat további erőfeszítésekkel kiegészítve közép-, illetve hosszú távon hatékonyságnövekedést tudna elérni.

               (9)

               A versenyképességet és a foglalkoztatást ösztönző 20 milliárd EUR nagyságrendű adókedvezmény és a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulékoknak a „felelősségvállalási és szolidaritási paktum” keretében további 10 milliárd EUR összegű csökkentése formájában szakpolitikai intézkedéseket hoztak a munkaerőköltség csökkentése és a vállalkozások nyereségességének növelése érdekében. Ezek az intézkedések a GDP 1,5 %-ának megfelelő mértékűek, és hozzájárulnak a munkát terhelő adóék tekintetében Franciaország és az euroövezet átlaga között mutatkozó különbség csökkentéséhez, de kialakításuk csökkentheti hatékonyságukat. Az említett költségcsökkentő intézkedések tervezett értékelésének eredményeképpen a jövőben e programokat úgy lehetne kialakítani, hogy teljesüljenek az intézkedések hatékonysági célkitűzései. Az értékelésekben kiemelten kell foglalkozni az intézkedéseknek a bérek alakulására és a foglalkoztatásra gyakorolt hatásával.

               (10)

               A jelenlegi magas munkanélküliség mellett félő, hogy a minimálbér munkaerőköltsége gátolja az alacsony képzettségűek foglalkoztatását. Noha a minimálbér a mediánbérhez képest magas, a hozzá kapcsolódó munkaerőköltséget csökkentették a társadalombiztosítási járulékok alóli mentességekkel. A minimálbér emelése a legtöbb munkavállalói kategória esetében béremelést von maga után, és béremelési nyomás kialakulásához vezethet. A minimálbér indexálása miatt az átlagbér és a minimálbér emelése között visszacsatolási spirál jön létre, ami a gazdasági helyzet romlása esetén késlelteti a bérek szükséges kiigazítását.

               (11)

               A közelmúltban bevezetett reformintézkedések csak korlátozott rugalmasságot biztosítottak a munkáltatóknak arra, hogy eltérjenek az ágazati szintű megállapodásoktól. Ez a foglalkoztatási feltételek minden vetületét érinti, ideértve a béreket, a munkaidőt, a felvételi és a munkafeltételeket, továbbá korlátozza a vállalatok lehetőségeit a munkaerő-állomány igényeiknek megfelelő alakítására. A vállalatok egyes ágazatokban jelenleg nem képesek arra, hogy eseti alapon, a szociális partnerekkel folytatott tárgyalások révén meghatározzák azokat a feltételeket, amelyek mellett a munkaidő eltérhet az ágazati szintű megállapodásoktól. A szociális partnerekkel konzultálva elő lehetne segíteni az ágazati megállapodásoktól és a foglalkoztatási feltételekre vonatkozó általános jogi rendelkezésektől – vállalati szintű megállapodások útján – történő eltérések lehetőségét.

               (12)

               A munkanélküliségi ráta 2015-ben 10,4 %-ra nőtt. A munkanélküliség az átlagnál magasabb a fiatalok, a nem uniós polgárok és az alacsonyabb képzettségűek között. A munkaerőpiac szerkezete egyre inkább megosztott: a magasan képzett munkavállalók határozatlan idejű munkaszerződést kapnak, az alacsonyabb szakképzettséget igénylő állások egy része pedig egyre bizonytalanabbá válik. Az új munkaszerződések között az egy hónapnál rövidebb határozott idejű munkaszerződések aránya 2015-ben megközelítette a 70 %-ot. A munkaszerződéseket szabályozó jogi keret – különösen a határozatlan idejű munkaszerződések megszüntetésére vonatkozó jogszabályok – hozzájárulhatnak a munkaerőpiac magas szegmentációjához. A munkaerőpiac helyzetének régóta tartó romlása veszélyezteti a munkanélküli járadék rendszerének fenntarthatóságát. 2016 februárjában a rendszer 2015. évi hiányát 4,5 milliárd EUR-ra, a 2016. évit 4,2 milliárd EUR-ra, a 2017. évit pedig 3,6 milliárd EUR-ra becsülték. Ezekkel együtt a rendszer 2015. évi 25,8 milliárd EUR-s adóssága 2016-ban 30,0 milliárd EUR-ra, 2017-ben pedig 33,6 milliárd EUR-ra fog emelkedni. Az ellátások számításakor rövid idejű, teljes munkaidős állások sorozatának betöltésével kedvezőbb helyzetbe lehet kerülni, mint egy részmunkaidős állás hosszú ideig tartó betöltésével, ami a munkáltatókat is olyan rövid idejű munkaszerződések kínálatára ösztönzi, amelyek munkához kötött járadékokkal egészíthetők ki. Emellett a munkanélküli-járadék rendszerének kialakítása – különös tekintettel a jogosultsági feltételekre és az ellátások degresszivitására – is gyengítheti a munkába való visszatérés ösztönzőit.

               (13)

               Az iskolából a munka világába való átlépés továbbra is kihívást jelent, főként a legkevésbé képzett fiatalok számára. Az alacsony képzettségűek kategóriái esetében egyre kisebb szerephez jut a tanulószerződéses gyakorlati képzés, aminek okai az eltérő regionális stratégiákban, illetve abban keresendők, hogy a rendszer csak korlátozott mértékben képes alkalmazkodni az új gazdasági igényekhez. A munkanélküliek, a kevésbé képzett munkavállalók és a kkv-alkalmazottak esetében a képzési lehetőségek továbbra is elégtelenek. A többek között az irányításra, az ösztönzőkre és a tanácsadásra irányuló, folyamatban lévő szakképzési reformok és a munkanélküliekre vonatkozó új, célzott képzési terv teljes körű végrehajtása még mindig nem fejeződött be, és szükség van azok megerősítésére. A folyamatos szakképzésben részt vevő különböző szereplők közötti nem megfelelő együttműködés gátolja a hatékony erőforrás-elosztást. Az előkészítés alatt álló személyes tevékenységi számla elősegítheti a képzésekhez való hozzáférés kiegyensúlyozását.

               (14)

               A francia vállalkozási környezet továbbra is közepes minősítésű, különösen a kormányzati szabályozás által jelentett teher tekintetében, ahol Franciaország nemzetközi összehasonlításban gyengén szerepel. Az egyszerűsítési program a terveknek megfelelően halad, de végrehajtása – különösen a vállalatokat érintő intézkedések tekintetében – egyenetlen, és számos területen vannak még kihívások.

               (15)

               A francia gazdaságban a többi tagállamhoz képest aránytalanul nagy a kisebb vállalkozások aránya, ami korlátozza a termelékenységük szintjét. A mérettel kapcsolatos követelmények enyhítésére irányuló közelmúltbeli kezdeményezések várhatóan nem fogják jelentősen befolyásolni a cégek növekedését, mégpedig a korlátozott hatályuk és egyes intézkedések ideiglenes jellege miatt. Következésképpen a küszöbhatások továbbra is korlátozni fogják a francia vállalkozások növekedését.

               (16)

               Egyes ágazatokban javult a szolgáltatások versenye, másokban viszont továbbra is korlátozott, például az üzleti szolgáltatások ágazatában – mivel itt a szolgáltatások jelentős részét nem érintették a közelmúltbeli reformok – és a hálózatos iparágakban. A szabályozott szakmák ágazatában a gazdasági tevékenységet számos belépési korlát, szabályozás és tarifa gátolja, ami csökkenti az e szolgáltatásokat igénybe vevő ágazatok termelékenységét. A Macron-törvény 2015-ös elfogadása révén kisebb lett néhány akadály, de további munkára van szükség. További problémát jelent az engedélyezési követelmények korlátozó alkalmazása.

               (17)

               Franciaország az innováció bőkezű állami támogatása ellenére továbbra is elmarad az innováció terén élenjáró uniós tagállamoktól. Az elmúlt 15 évben elszaporodtak az innováció támogatására létrehozott, bizonytalan jövőjű állami programok, ami aggályokat ébreszt e programok átfogó koordinációja, következetessége és hatékonysága tekintetében. Ez különösen a kkv-kat érinti.

               (18)

               Az adóbevételek GDP-hez viszonyított aránya az Unióban az egyik legmagasabb. Az összetétele nem segíti a gazdasági növekedést, mivel jelentős mértékben a termelési tényezőket terheli, a fogyasztást azonban viszonylag kismértékben érinti. A vállalatokra kivetett adók 2014-ben mérsékelten csökkenni kezdtek, és Franciaország a környezetvédelmi adó terén megkezdte az uniós átlagtól való eltérés felszámolását, de az alacsony adómértékek, a kedvezményes adómértékek elterjedt alkalmazása és az uniós átlaghoz képest sok mentesség miatt a héabevételek továbbra is alacsonyak a GDP arányában és a teljes adóbevételek százalékos arányában egyaránt. Részletesen meg kell határozni, hogy a vállalatokra kivetett szolidaritási különadó fokozatos kivezetésén és a rendkívüli társasági adó eltörlésén túl melyek lesznek azok a konkrét lépések, amelyek révén megvalósítható lesz a társasági adó törvényben meghatározott mértékének 2020-ra 28 %-ra történő csökkentésére vonatkozó bejelentett célkitűzés megvalósítása.

               (19)

               Az adórendszer nagyon összetett. Továbbra is nagy a kis hatékonyságú, kevés vagy nulla bevételt generáló adónemek száma, a személyi jövedelemadó rendszere pedig különösen összetett, és ezért jelentős igazgatási költségekkel jár. Annak ellenére, hogy a 2014–2019-es időszakra vonatkozó államháztartási törvény bevezette az adókiadások rendszeres értékelésére és nyomon követésére vonatkozó előírást, az adókiadások 2016-ra előre jelzett csökkenése a több évi emelkedés után csak mérsékelt.

               (20)

               A magánberuházások akadályai összességében mérsékeltek, a legnagyobb problémát a magas szabályozói teher és a magas társasági adó jelenti. A beruházási környezetet a vállalkozási környezet javításával, a termelésre kivetett adók és a társasági adó csökkentésével és az adórendszer egyszerűsítésével lehetne javítani. A francia vállalkozások költségalapú és nem költségalapú versenyképességének javítását célzó intézkedések mind alkalmasak a beruházási szint emelésére és a vállalkozások fizikai és humántőkébe való – termelékenységjavító – beruházásainak ösztönzésére. A hosszú távú növekedési potenciált az innovációs beruházások alacsony szintje is korlátozza.

               (21)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Franciaország gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Franciaországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzásának erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható franciaországi költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–5. ajánlás tükrözi.

               (22)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot; véleményét (5) mindenekelőtt az 1. ajánlásban foglaltak tükrözik.

               (23)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Franciaország nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–5. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Franciaország 2016–2017-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Az előírt strukturális intézkedések meghozatala és az összes rendkívüli bevétel hiány- és adósságcsökkentésre való felhasználása révén 2017-re biztosítsa a túlzott hiány tartós kiigazítását. 2016 végéig részletezze a következő évekre tervezett kiadáscsökkentő intézkedéseket, és fokozza az erőfeszítéseket a kiadások felülvizsgálatából származó – a helyi önkormányzatok kiadásait is érintő – megtakarítások növelésére. A hatékonyságnövelés lehetőségeinek azonosítása érdekében az államháztartás minden alrendszerére kiterjedően készíttessen független értékeléseket a közpolitikákról.

               2.

               Biztosítsa a munkaerőköltség csökkentésének tartósságát, és hogy a minimálbér-fejlesztés összhangban legyen a munkahelyteremtéssel és a versenyképességgel. A munkajogi szabályozás reformja révén biztosítson több ösztönzőt a munkáltatóknak a határozatlan idejű foglalkoztatáshoz.

               3.

               Javítsa az oktatás és a munkaerőpiac kapcsolatát, különösen a tanulószerződéses gyakorlati képzésnek és a szakképzésnek az alacsony szakképzettségű munkavállalókat előtérbe helyező reformjával. 2016 végéig tegyen intézkedéseket a munkanélküli járadék rendszerének megújítása érdekében, hogy ismételten biztosítva legyen a rendszer költségvetési fenntarthatósága, és a rendszer jobban ösztönözzön a munkába való visszatérésre.

               4.

               Távolítsa el a szolgáltatási ágazatban a tevékenységeket gátló akadályokat, különösen az üzleti szolgáltatásoknál és a szabályozott szakmák esetében. Tegyen lépéseket az innovációs támogatási programok egyszerűsítésére és hatékonyságuk javítására. 2016 végéig fokozza a vállalkozások növekedését gátló, mérettel összefüggő szabályozási kritériumok reformját, és az egyszerűsítési program végrehajtásával folytassa a vállalkozásokra vonatkozó adminisztratív, fiskális és számviteli szabályok egyszerűsítését.

               5.

               Hozzon intézkedéseket a termelést terhelő adók és a társasági adó mértékének csökkentése érdekében, egyúttal – különösen a héa tekintetében – szélesítse a fogyasztási adók adóalapját. Szüntesse meg a kis hatékonyságú adókiadásokat és a kis vagy nulla bevételt generáló adónemeket, és 2016 végéig fogadja el a személyi jövedelemadó forrásadóvá alakítására vonatkozó reformot.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  HL C 96., 2016.3.11., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Bizottság ajánlása ( 2009. december 21. ) az alacsony kéntartalmú tüzelő- és üzemanyagoknak a Közösség kikötőiben horgonyzó hajókon történő biztonságos felhasználásáról (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               29.12.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 348/73

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2009. december 21.)
   az alacsony kéntartalmú tüzelő- és üzemanyagoknak a Közösség kikötőiben horgonyzó hajókon történő biztonságos felhasználásáról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2009/1020/EU)
   Az EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az egyes folyékony tüzelőanyagok kéntartalmának csökkentéséről szóló, 1999. április 26-i, módosított 1999/32/EK irányelv (1) 4b. cikke meghatározza a Közösség kikötőiben horgonyzó hajók által felhasznált, tengeri hajózásban használatos tüzelő- és üzemanyagok maximális kéntartalmát, és 2010. január 1-jei hatállyal annak biztosítását is előírja a tagállamoknak, hogy a hajók ne használjanak olyan, tengeri hajózásban használatos tüzelő- és üzemanyagot, amelynek a kéntartalma meghaladja a 0,1 tömegszázalékot, és hogy területükön ne lehessen olyan tengeri hajózásban használatos gázolajat forgalmazni, amelynek a kéntartalma meghaladja a 0,1 tömegszázalékot.

               (2)

               Az irányelv 6. cikke előírja továbbá a tagállamoknak, hogy mintavétellel ellenőrizzék, hogy a tengeri hajózásban használatos tüzelő- és üzemanyagok kéntartalma megfelel-e a 4b. cikk vonatkozó előírásának, és hogy a mintavételezést a követelmény hatálybalépésének napján kezdjék meg.

               (3)

               A környezeti levegő minőségéről és a Tisztább levegőt Európának elnevezésű programról szóló, 2008. május 21-i 2008/50/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) 22. cikkének megfelelően a megfelelési határidők meghosszabbításáról és a bizonyos határértékek alkalmazásának kötelezettsége alóli mentességről szóló értesítésekről szóló bizottsági közlemény szerint a Közösségben található zónák és agglomerációk több mint 40 %-ában a koncentrációk jelenleg meghaladják a napi PM10-határértéket. A tengerjáró hajók légköri károsanyag-kibocsátásának csökkentésére irányuló európai uniós stratégiáról szóló, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak címzett bizottsági közlemény (3) és a 2005-ben elfogadott, levegőszennyezésről szóló tematikus stratégia (4) értelmében a környezeti levegő minőségének javításához elengedhetetlen, hogy a Közösség kikötőiben horgonyzó hajók alacsony kéntartalmú tüzelő- és üzemanyagokat használjanak.

               (4)

               A Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) a hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló nemzetközi egyezmény (MARPOL egyezmény) felülvizsgálata keretében 2008 októberében olyan követelményeket fogadott el, amelyeket 2015. január 1-jétől alkalmazni kell az 1999/32/EK irányelv 2. cikkének 3e. pontja szerinti kibocsátás-ellenőrzési területeken hajózó hajókra.

               (5)

               A biztonsági kockázatokat megfontolva a Bizottság szükségesnek látja, hogy a biztonság magas szintjének elérése és a hajókról történő szennyezés eredményes megelőzése érdekében megfelelő iránymutatást adjon a tagállamoknak az irányelv rendelkezéseinek a Közösség egészében való végrehajtásához.

               (6)

               2010. január 1-jétől a tengeren nehézolajjal üzemelő hajóknak a Közösség kikötőiben horgonyozva a tengeri hajózásban használatos könnyebb tüzelőanyagot, például hajózási dízelolajat vagy tengeri hajózásban használatos gázolajat kell használniuk, mivel a nehézolajok általában nem rendelkeznek kellően alacsony kéntartalommal.

               (7)

               A hajózási dízelolaj vagy a tengeri hajózásban használatos gázolaj használata üzemzavarokkal és biztonsági kockázatokkal járhat olyan hajókon, amelyeket nem ilyen üzemanyagok használatára terveztek, vagy amelyeken nem végezték el a szükséges műszaki módosításokat. Az üzemanyagváltással kapcsolatos kockázatokat megfontolva a Bizottság megállapította, hogy a fő biztonsági kockázat azokhoz a kazánokhoz köthető, amelyeket az előírt üzemanyagtípus használata tekintetében még nem vizsgáltak be, és így nem kaptak alkalmassági tanúsítványt. Noha ezek a kazánok a nehézolajok mellett fűtőolajpárlatokkal is működtethetők, ez kockázatos, hiszen a hajózási dízelolaj és a tengeri hajózásban használatos gázolaj alacsonyabb viszkozitású és illékonyabb, és használatukhoz nem szükséges a kazánrendszer bemelegítése, ami a nehézolajoknál elengedhetetlen. Az érintett hajók száma és a kockázatok felmerülésének valószínűsége nehezen becsülhető fel.

               (8)

               Az 1999/32/EK irányelv elegendő időt hagyott a hajózási iparágnak arra, hogy végrehajtsa azokat a műszaki módosításokat, amelyek révén a Közösség kikötőiben horgonyzó hajók által felhasznált, tengeri hajózásban használatos tüzelő- és üzemanyagok maximális kéntartalma nem haladja meg a 0,1 tömegszázalékot. Léteznek olyan műszaki megoldások, amelyekkel csökkenthető a kockázat. Máig vannak azonban olyan hajók, amelyeken nem végezték el a szükséges átalakításokat, és eddig nagyon kevés hajón hajtották végre a szükséges ellenőrzési és tanúsítási eljárásokat.

               (9)

               Léteznek olyan műszaki megoldások, amelyekkel csökkenthetők a kikötőbeli üzemanyagváltás lehetséges következményei. A hajózási iparág visszafogott érdeklődése azonban késlelteti a szükséges műszaki megoldások kidolgozását, és így az ellenőrzési és tanúsítási eljárások végrehajtását.

               (10)

               A Bizottság rendelkezésére álló információk alapján azon hajók esetében, amelyeken még nem végezték el a szükséges műszaki átalakításokat, a teljes folyamat befejezéséhez legfeljebb nyolc hónapra lehet szükség.

               (11)

               Az utólagos átalakítások elvégzéséhez a kazán- és a motorgyártóknak egyedi ajánlásokat és eljárásokat kell kidolgozniuk, a hajótulajdonosoknak pedig egyedi üzemeltetési eljárásokat kell kidolgozniuk és alkalmazniuk, továbbá megfelelő képzést kell biztosítaniuk a legénység számára,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               Azon hajóktól, amelyek a kikötői tartózkodás során nem tartják be a megengedett, legfeljebb 0,1 tömegszázalékos kéntartalmú tüzelő- és üzemanyagok használatát megkövetelő előírást, a tagállamoknak – az egyéb végrehajtási intézkedések mellett – meg kell követelniük, hogy az előírások betartása érdekében tett lépéseikről részletes bizonyítékokat szolgáltassanak. E bizonyítékok közé tartozik a gyártóval kötött szerződés és a jóváhagyott utólagos átalakítási terv; utóbbi esetében a jóváhagyásnak a hajó osztályozó társaságától vagy – tagállami lobogó alatt közlekedő hajó esetében – a 391/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (5) megfelelően elismert szervezettől kell származnia. Az utólagos átalakítási tervben egyértelműen meg kell jelölni az átalakítási és tanúsítási folyamat befejezésének időpontját.

               2.

               Az előírásoknak nem megfelelő hajókra alkalmazandó szankciók súlyosságának mérlegelésekor a tagállamok tekintetbe vehetik, hogy létezik-e jóváhagyott utólagos átalakítási terv.

               3.

               A tagállamoknak megfelelő intézkedésekkel fel kell hívniuk a tulajdonosok, üzemeltetők és tengerészek figyelmét egyrészt arra, hogy az üzemanyagváltás a hajó kazánrendszerének megfelelő átalakítása nélkül biztonsági kockázatokkal jár, másrészt a kapcsolódó képzések szükségességére.

      Kelt Brüsszelben, 2009. december 21-én.

            a Bizottság részéről

         Antonio TAJANI

            alelnök

      (1)  HL L 121., 1999.5.11., 13. o.

      (2)  HL L 152., 2008.6.11., 1. o.

      (3)  COM(2002) 595.

      (4)  COM(2005) 446.

      (5)  HL L 131., 2009.5.28., 11. o.