title: A Tanács ajánlása (2019. július 9.) Románia 2019. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Románia 2019. évi konvergenciaprogramját

text:
               5.9.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 301/135

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2019. július 9.)
      Románia 2019. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Románia 2019. évi konvergenciaprogramját
      (2019/C 301/23)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2018. november 21-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2019. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellően figyelembe vette az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérét. Az Európai Tanács a 2019. március 21-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2018. november 21-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Romániát azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

                  (2)

                  A Romániára vonatkozó 2019. évi országjelentést 2019. február 27-én tették közzé. Az országjelentésben a Bizottság értékelte a Tanács által 2018. július 13-án elfogadott országspecifikus ajánlások (3) és az előző években Romániának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzéseinek megvalósítása terén Románia által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2019. február 27-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Romániában makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Konkrétan a romló költségalapú versenyképességhez és a folyó fizetési mérleg egyre nagyobb hiányához kapcsolódóan talált gyenge pontokat egy olyan gazdaságban, amelyet az expanzív fiskális politika és a kiszámíthatatlan üzleti környezet jellemez. Bizonyos közelmúltbeli jogalkotási kezdeményezések kockázatot jelentenek a pénzügyi szektor működésére nézve, és kedvezőtlenül hathatnak a magánberuházásokra.

                  (3)

                  Románia 2019. május 8-án benyújtotta 2019. évi konvergenciaprogramját, május 9-én pedig 2019. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (4)

                  Az európai strukturális és beruházási alapoknak (esb-alapok) a 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (5)

                  Románia jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. 2019. évi konvergenciaprogramja szerint a kormány 2019-re a GDP 2,8 %-ának megfelelő államháztartási hiánnyal, majd azt követően fokozatosan, 2022-re a GDP 2,0 %-ig csökkenő hiánnyal számol. Az újraszámított strukturális egyenleg (5) alapján a – a GDP 1 %-ának megfelelő strukturális hiányként meghatározott – középtávú költségvetési célt a programidőszak alatt nem tervezik elérni. A konvergenciaprogram szerint a GDP-arányos államadósság 2022-ig várhatóan 40 % alatt marad. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv optimista. Ugyanakkor a tervezett hiánycélok elérésének támogatásához szükséges intézkedések nincsenek kellőképpen kidolgozva.

                  (6)

                  A Tanács 2018. június 22-én a Szerződés 121. cikkének (4) bekezdésével összhangban megállapította, hogy Romániában 2017-ben a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős, megfigyelhető eltérés következett be. Tekintettel a megállapított jelentős eltérésre, a Tanács 2018. június 22-én ajánlást (6) adott ki, amelyben arra irányuló ajánlást fogalmazott meg Románia felé, hogy tegye meg az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások (7) nominális növekedése 2018-ban ne haladja meg a 3,3 %-ot, 2019-ben pedig az 5,1 %-ot, ami mindegyik évben a GDP 0,8 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Tanács 2018. december 4-én elfogadta az (EU) 2018/2020 határozatot (8), amelyben megállapította, hogy Románia a neki címzett 2018. június 22-i ajánlás nyomán nem tett eredményes intézkedéseket, és a Tanács felülvizsgált ajánlást (9) adott ki. A 2018. december 4-i ajánlásban a Tanács felkérte Romániát, hogy tegye meg az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedése 2019-ben ne haladja meg a 4,5 %-ot, ami a GDP 1,0 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Tanács 2019. június 14-én elfogadta az (EU) 2019/1002 határozatot (10), amelyben megállapította, hogy Románia a 2018. december 4-i tanácsi ajánlás nyomán nem tett eredményes intézkedéseket. Ezen túlmenően a 2018. évi eredményadatokból megállapítást nyert, hogy Románia 2018-ban jelentős mértékben eltért az ajánlott kiigazítástól. A Szerződés 121. cikkének (4) bekezdésével és az 1466/97/EK rendelet 10. cikkének (2) bekezdésével összhangban a Bizottság 2019. június 5-én figyelmeztetést adott ki Románia számára, mely szerint 2018-ban jelentős eltérés volt megfigyelhető a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától. A Tanács a 2019. június 14-én elfogadott következő ajánlásában (11) megerősítette, hogy Romániának meg kell tennie az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedése 2019-ben ne haladja meg a 4,5 %-ot, ami a GDP 1,0 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2019-ben Románia eltér ettől az ajánlástól.

                  (7)

                  A 2019. június 14-i ajánlásában a Tanács azt ajánlotta Romániának, hogy hajtsa végre az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedése 2020-ban ne haladja meg az 5,1 %-ot, ami a GDP 0,75 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság változatlan szakpolitikát feltételező, 2019. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2020-ban Románia eltér ettől a követelménytől. Emellett a Bizottság 2019. tavaszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2019-ben és 2020-ban meghaladja a Szerződés szerint a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaértéket. Összességében a Tanács véleménye az, hogy az erősen romló költségvetési kilátások tükrében 2019-től jelentős további intézkedésekre lesz szükség a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés érdekében, összhangban a 2019. június 14-i tanácsi ajánlással, a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős, megfigyelhető eltérés korrekciója céljából.

                  (8)

                  Románia költségvetésének tervezése során rendszeresen figyelmen kívül hagyják a nemzeti költségvetési keret rendelkezéseit. A strukturális hiányra vonatkozó nemzeti szabály a GDP 1 %-át meg nem haladó strukturális hiányként meghatározott középtávú költségvetési célnak való megfelelést vagy ahhoz való közelítést ír elő. Románia 2016-ban eltávolodott a középtávú költségvetési céltól és azóta is távolodó pályán van, megsértve saját nemzeti deficitszabályát. A 2018. évi költségvetés 2018 őszén elfogadott két módosításával ismét eltértek több olyan kiegészítő szabálytól, amelyek a folyamatban lévő pénzügyi év során tiltják a költségvetési hiány és a kiadások felső határának növelését. A kormány által 2019 februárjában elfogadott és a parlament által márciusban jóváhagyott 2019. évi költségvetés ismét több költségvetési szabálytól eltért, többek között a strukturális hiányra vonatkozó szabálytól is. Továbbá, a korábbi évekhez hasonlóan a hatóságok a jogszabályban rögzített augusztusi határidőig nem küldték el a parlamentnek a középtávú költségvetési stratégia frissítését, így az nem töltheti be megfelelően az iránymutató szerepét. A korábbi évekhez hasonlóan a hatóságok nem tettek eleget azon követelménynek sem, hogy nyilatkozatot írjanak alá arról, hogy a 2019. évi költségvetés és a költségvetési stratégia tiszteletben tartja a költségvetési felelősségre vonatkozó szabályokat és elveket.

                  (9)

                  Az adózási fegyelem továbbra is gyenge. A hozzáadottérték-adó tekintetében az elméletileg várható és a ténylegesen beszedett bevételek közötti különbség változatlanul nagyon nagy. A kiterjedt informális gazdaság további kihívást jelent az adózási fegyelem szempontjából, és a be nem jelentett munkavégzés magas aránya miatt jelentős bevételek esnek ki az állami költségvetésből. Továbbá a készpénzfizetés elterjedtsége elősegíti az adókijátszást. Az elmúlt évben Románia korlátozott haladást ért el az adózási fegyelem és az adóbehajtás javítására irányuló, ismételt országspecifikus ajánlásnak való megfelelés terén. Az adóhatóság informatikai rendszeréhez kapcsolódó elektronikus pénztárgépek bevezetése meglehetősen lassan halad. Az adóhatóság lépéseket tesz az adófizetők ellenőrzését szolgáló kockázatértékelési rendszer felállítása érdekében.

                  (10)

                  A pénzügyi szektor megszilárdítására irányuló több éves folyamatos erőfeszítések után 2018-ban egy sor kormányzati és parlamenti jogalkotási kezdeményezés miatt ismét nyomás alá került a pénzügyi stabilitás. A bankok eszközeire kivetett, a kormány által 2018 decemberének végén sürgősségi rendelettel, hatásvizsgálat és az érdekelt felekkel folytatott konzultáció nélkül elfogadott adó számos komoly aggályt vetett fel a bankok prudenciális helyzetére, a monetáris politika végrehajtására, és végső soron a beruházásokra és a gazdasági növekedésre gyakorolt negatív hatásával kapcsolatban. Elfogadásának módja és rendelkezési jelentős negatív hatást gyakoroltak az árfolyamra, az államháztartás piacokról történő hitelfinanszírozásának lehetőségeire, és végső soron az érdekelt felek működési kockázatokról kialakított benyomásaira. Jóllehet az adó egyes ellentmondásos szempontjait 2019 márciusában módosították, a változtatásokat ismét sürgősségi kormányrendelettel és hatásvizsgálat nélkül fogadták el. A bankok eszközállományára kivetett adó legproblémásabb elemeit megszüntették. Ugyanakkor az új megfogalmazás alapján az adó torzíthatja a hitelezési ösztönzőket, ami a gazdaságnak nyújtott hitelek helytelen allokációjához vezethet. Meg kell vizsgálni a módosítások monetáris politikai transzmissziót érintő lehetséges következményeit. A parlament által 2018 végén elfogadott számos jogalkotási kezdeményezés – melyeket ugyan az alkotmánybíróság 2019 márciusában alkotmányellenesnek nyilvánított – további terhet rótt a bankszektorra, és megerősítette a kiszámíthatatlan jogi keretről kialakult általános véleményt. A múltbeli tapasztalatok azt mutatják, hogy ilyen kezdeményezéseket a törvényhozás ismét előterjeszthet.

                  (11)

                  A parlament által 2018 decemberében elfogadott új nyugdíjtörvény valószínűleg kockázatot jelent az államháztartás fenntarthatósága szempontjából. A nyugdíjak indexálásához használt fő paraméter, a nyugdíjpont 2019 szeptemberében 15 %-kal, 2020 szeptemberében pedig 40 %-kal fog nőni. A nyugdíjtörvény több, a nyugellátások kiszámításához használt paramétert megváltoztatna. Különösen a nyugdíjpontérték emelkedik, mivel a továbbiakban a meglévő nyugdíjak indexálási tényezője nem az árakhoz igazodna, hanem tartósan a bérekből és az árakból állna össze. Ezen túlmenően lerövidül az egyén nyugdíj-megállapításánál figyelembe vett járulékfizetési időszak, ami nagyobb nyugdíjkiadást eredményez az új nyugdíjaknál. Ugyanakkor az új nyugdíjakra vonatkozó korrekciós index eltörlése (amely eddig az első nyugdíjat részben a bérekhez kapcsolta) mérsékli a nyugdíjkiadások általános, a többi paraméter által okozott növekedését. Néhány, a nyugdíjak megfelelőségét érintő strukturális probléma továbbra is megoldatlan. A tényleges átlagos nyugdíjkorhatár közel van az uniós átlaghoz, de nem egyenlő a nők és a férfiak között. A nők esetében rövidebb járulékfizetési időszakkal párosítva mindez jelentős egyenlőtlenséget eredményez a nemek között a nyugdíjak terén.

                  (12)

                  A nyugdíjrendszer 2008-ban bevezetett reformjából fokozatosan kihátráltak. A második pillérhez tartozó nyugdíjalapokba történő járulékfizetések ütemezett – terv szerint 2016-ra a bruttó bérek 6 %-ig történő – növelésének ismételt halasztásai után a járulékfizetés mértékét 2018-tól a bruttó bérek 3,75 %-ára csökkentették. A második pillérhez tartozó nyugdíjalapokat tovább gyengítette a kormány által 2018 végén sürgősségi rendelettel elfogadott intézkedéscsomag. Az ezen alapokba történő járulékfizetést öt évnyi minimális járulékfizetési időszak leteltével opcionálissá tették. A második pillérhez tartozó nyugdíjalap-kezelő társaságokra vonatkozó minimális tőkekövetelményeket jelentősen megemelték, ami kiváltotta azt a kockázatot, hogy alapkezelő társaságok hagyják el a román piacot. A bruttó járulékok után szedett igazgatási díjakat ugyancsak jelentősen csökkentették, ami potenciálisan kihat az alapkezelő társaságok pénzügyi eredményeire, és növeli a piacról való távozásuk valószínűségét. Ez negatív hatással lehet a helyi tőkepiac fejlődésére és az intézményi befektetők csoportjaira, valamint megfoszthatja a gazdaságot a hosszú távú befektetések egyik nagyon is szükséges forrásától. Emellett a második pillér gyengítése vagy leépítése kevésbé diverzifikált nyugdíjjövedelmet eredményez, ami által a nyugdíjak fokozottabb politikai és demográfiai kockázatoknak lesznek kitéve. 2019 márciusában a kormány sürgősségi rendelettel fenntartotta az alapkezelő társaságokra vonatkozó új minimális tőkekövetelményeket, de 2019 decemberéig elhalasztotta a pótlólagos tőkebefizetés határidejét. 2019 májusában a kormány jelentősen csökkentette a nyugdíjalap-kezelő társaságokra vonatkozó minimális tőkekövetelményeket, ami részben ellensúlyozta a 2018. decemberben előírt emelést. A 2018 decemberében elfogadott, a második pillérbe tartozó alapok életképességét veszélyeztető sürgősségi rendelet más rendelkezései nem változnak.

                  (13)

                  Az oktatási és képzési rendszer minőségével és inkluzivitásával kapcsolatos kihívások negatívan hatnak Románia inkluzív növekedési potenciáljára. Noha 2019-ben nőtt a költségvetés összege, az oktatásra fordított kiadások mértéke továbbra is az egyik legalacsonyabb az Unióban, különösen az oktatás azon szintjein, amelyek kulcsfontosságúak a (változatlanul nagy arányú) korai iskolaelhagyás megelőzése, az esélyegyenlőség biztosítása és a későbbi életszakaszokban jelentkező egyenlőtlenségek elleni küzdelem szempontjából. A minőségi kisgyermekkori nevelésben és gondozásban való részvétel az uniós átlag alatt marad, részben a létesítmények hiánya miatt. Ez kihat a nők munkaerőpiaci részvételére és a készségek korai megszerzésére. Lemaradás tapasztalható az iskolai hálózat korszerűsítése és a demográfiai tendenciák kezelésére irányuló optimalizálás terén: az iskolák 10 %-a túlzsúfolt, 58 %-a viszont kapacitásfelesleggel rendelkezik. Az alapkészségek és a digitális készségek elsajátítása jelentős nehézségekbe ütközik. A tanároknak a tanulóközpontú megközelítés alkalmazására való képessége nem eléggé fejlett. A város és a vidék közötti egyenlőtlenségek továbbra is fennállnak, és a veszélyeztetett csoportok – köztük a romák – továbbra is korlátozott hozzáféréssel rendelkeznek a magas színvonalú, inkluzív oktatáshoz.

                  (14)

                  A munkaerőpiac egyre nagyobb nyomás alatt áll, mivel a munkanélküliségi ráta (2018-ban 4,2 %) nagyon alacsony, miközben a munkaerő csökken, és továbbra is szakemberhiány van. A nők aktivitási rátája alacsony, különösen a fiatalok és a középkorúak esetében. Ez főként a személyes és családi kötelezettségeknek, valamint a 0–3 év közötti gyermekek intézményes gyermekgondozásban való alacsony részvételének tudható be. Az aktív munkaerőpiaci intézkedések korlátozott választ adnak a munkaerőpiaci igényekre: az intézkedések elsősorban a pénzügyi ösztönzőkre, nem pedig a személyre szabott és átfogó megközelítésekre összpontosítanak. Az állami foglalkoztatási szolgálat tervezett reformjának késedelme továbbra is jelentős akadálya a munkáltatók és a munkavállalók számára nyújtott szolgáltatások korszerűsítésének. A továbbképzés és az integrált szolgáltatásnyújtás ugyancsak fejlesztésre szorul. A készségek fejlődése nincs összhangban a bővülő gazdasági ágazatok igényeivel, a munkaadók 81 %-a nehezen tudja betölteni az üres álláshelyeket. Az infokommunikációs ágazat növekszik, ugyanakkor a természettudományok, a technológia, a műszaki tudományok vagy a matematika területén szerzett végzettséggel rendelkező 20–29 éves román állampolgárok száma csökkent 2014 és 2016 között. Jelenleg nem készül átfogó vagy ágazati szintű értékelés a készségigényekre vonatkozóan, és a készségekre vonatkozó előrejelzéseket nem használják fel, ez pedig akadályozza az oktatási és képzési rendszer munkaerőpiaci igényekhez történő igazítását. A szakemberhiány kezelése érdekében megkezdődött a duális szakképzés bevezetése. A diákok és a szülők azonban a szakképzést továbbra is csak második lehetőségnek tekintik, és a szakképzésben frissen végzettek viszonylag alacsony foglalkoztatási rátája azt jelzi, hogy a munkaerőpiac igényeihez való alkalmazkodás nehézséget okoz. A felsőoktatás sem igazodik kellőképpen a munkaerőpiachoz. Noha a felsőfokú végzettséggel rendelkezők aránya az elmúlt évtizedben megduplázódott, továbbra is alacsony.

                  (15)

                  A közelmúltbeli javulás ellenére a szegénység és a jövedelmi egyenlőtlenség továbbra is magas, a regionális különbségek pedig egyre mélyülnek. Minden harmadik román állampolgár továbbra is ki van téve a szegénység és a társadalmi kirekesztődés kockázatának, és ez a probléma fokozottan érinti az olyan csoportokat, mint a gyermekek, a romák, a fogyatékkal élők és az idősebbek. A szociális ellátórendszer által nyújtott szolgáltatások minősége és lefedettsége nem kielégítő, a szolgáltatások földrajzi eloszlása egyenlőtlen, és a szolgáltatások nem igazodnak a közösségek sajátos igényeihez. A közigazgatási területi egységeknek csak mintegy 20 %-a adott ki engedélyeket szociális szolgáltatások nyújtására. A szolgáltatások általában gazdagabb vagy városi területekre összpontosulnak, miközben a szegényebb, vidéki területeken és régiókban nagyobb szükség lenne rájuk. A foglalkoztatási, oktatási, egészségügyi és szociális szolgáltatások korlátozott integrációja nem teszi lehetővé a különböző hátrányos helyzetű csoportok fenntartható társadalmi befogadását. A fogyatékossággal élő személyek csak korlátozott támogatást kapnak az önálló életvitelhez és a munkaerőpiacra való belépéshez. A roma közösség helyzete igen csekély előrelépést mutat. Az elégtelen lakáskörülmények problémája az Unión belül itt a legsúlyosabb, és hátrányosan érinti a társadalmi befogadást. A lakhatást segítő intézkedéseket stratégiai keret nélkül decentralizálják, és a szegény közösségek gyakran nem rendelkeznek elegendő pénzügyi forrással. A legtöbb szociális ellátás alapjaként használt szociális referenciaindexet 2008 óta nem aktualizálták, és a minimálbérhez viszonyítva is jelentősen leértékelődött. Ennek eredményeként az alacsony és nagyon alacsony munkaintenzitású emberek esetében a szegénységi arányok 2010 óta a felével nőttek. Nem megfelelő az atipikus munkavállalók szociális biztonsága sem. Az atipikus munkavállalók közül minden harmadik ki van téve a súlyos anyagi nélkülözés kockázatának. Az alkalmi és idénymunkások számára a munkanélküliséggel, szülési szabadsággal, balesetekkel és a foglalkozási sérülésekkel kapcsolatos társadalombiztosítási ellátások hivatalosan nem biztosítottak. A pénzügyi felzárkózást elősegítő minimumjövedelem 2016-ban megkezdett, a társadalombiztosítási ellátások lefedettségét és megfelelőségét javítani hivatott reformjának végrehajtását 2021-re tovább halasztották.

                  (16)

                  A szociális párbeszéd egyik jellemzője, hogy alacsony a kollektív megállapodások hatálya alá tartozók aránya, különösen ágazati szinten, ami részben az ágazatok jelenlegi meghatározásából is fakad. A hatóságok a gazdasági ágazatok meghatározásának felülvizsgálatára irányuló terveket kezdeményeztek, de még nem született megállapodás. A kollektív tárgyalási kereten túl a szociális partnereket megfelelő időben és érdemi módon csak korlátozottan vonják be a szakpolitikai kérdésekről és reformokról folytatott egyeztetésekbe. Szociális párbeszédre elsősorban formális keretek között, a Gazdasági és Szociális Tanácsban és a szociális párbeszédért felelős bizottságokban kerül sor. Mindazonáltal a párbeszéd és az egyeztetések kialakult kerete ellenére ezen intézmények stabilitása és szerepe az elmúlt évben meggyengült.

                  (17)

                  A mérsékelt bérnövekedés évei után jelenleg Romániában tapasztalható az egyik leggyorsabb bérnövekedési ütem az Unióban. Ennek hátterében a közszféra béreit és a minimálbért növelő kormányzati intézkedések, a rekordalacsony munkanélküliség és a strukturális munkaerőhiány áll. A minimálbért továbbra sem szisztematikus módon, objektív mechanizmus nélkül határozzák meg. Az elmúlt évek egymást követő emelései azt eredményezték, hogy 2017-re minden harmadik munkavállaló minimálbért keres, és ez az arány közel négyszerese a 2011-es értéknek.

                  (18)

                  Az egészségügyi rendszer számos kihívással szembesül. Az alulfinanszírozottság, az állami források nem hatékony felhasználása és a reformok hiánya korlátozza az egészségügyi rendszer hatékonyságát. A folytatódó kivándorlás miatt jelentős hiány van orvosokból és nővérekből. Az egészségügyi infrastruktúra állapota és a hálapénz meghatározó szerepe továbbra is problémát jelent. A vidéki területeken élők és a veszélyeztetett csoportok számára korlátozott az egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférés. Ezek a tényezők negatív hatással vannak az emberek egészségére, amely a közelmúltbeli javulás ellenére az uniós átlag alatt marad. Nagy szükség lenne a közösségi ellátás javítására, de ez késedelmet szenved. A közösségi ellátó központok létrehozására irányuló kísérleti projekt késéssel indult, ami kihatással volt az integrált ellátási szolgáltatások bevezetésére. A tartós ápolási-gondozási ágazat nem áll készen a rohamosan öregedő népesség kezelésére. Nagyon kevés otthoni és napközi ellátást biztosító szolgálat van, ezek is főként magasabb jövedelmű területeken koncentrálódnak. A tartós ápolás-gondozás lefedettsége és az erre fordított közkiadások a legalacsonyabbak között vannak az Unióban, és a tartós ápolás-gondozáshoz, rehabilitációhoz és a palliatív ellátáshoz való hozzáférés elégtelen.

                  (19)

                  Az infrastruktúra minősége – többek között a közlekedési, energetikai, hulladékgazdálkodási és szennyvízkezelési ágazatban – továbbra is gyenge, és korlátozza Románia növekedési kilátásait. A Románia uniós csatlakozása utáni jelentős közberuházások ellenére a fizikai infrastruktúra továbbra sem kellően fejlett. A közúti és vasúti hálózatok általános állapota és megbízhatósága nagyon rossz. Az infrastruktúra nem tud lépést tartani a növekvő gazdaság által generált forgalmi igényekkel. A közúthálózat a legkevésbé fejlettek közé tartozik az Unióban, a vasúti ágazat reformja lemaradásban van. Az utóbbi öt évben jelentősen nőtt a közúti közlekedésből származó üvegházhatásúgáz-kibocsátás. Emellett a karbantartási beruházások komoly alulfinanszírozottsága miatt csökkent a vonatok sebessége, ami kihatással volt a vasúti teherszállítás szállítási idejére. A városi közlekedés krónikus alulfinanszírozástól, az ágazat rossz szervezettségétől és a helyi szolgáltatók gyenge igazgatási kapacitásától szenved. Emellett az energia-, hulladék-, víz- és szennyvíz-infrastruktúra, valamint az energiahálózatok összekapcsolása továbbra is hiányosságokat mutat. A hulladékgazdálkodási rendszer esetében továbbra is nagyon alacsony mértékű a települési hulladék újrahasznosításának aránya és nagyon magas a hulladéklerakóba kerülő hulladék aránya. Változatlanul kihívást jelent az energiahatékonysági cél elérése és különösen az épületek energiahatékonyságának javítása terén van még sok tennivaló.

                  (20)

                  Románia általános innovációs kapacitása továbbra is alacsony, és jövőbeli versenyképességét megkérdőjelezi a külföldi tulajdonú és a hazai cégek közötti jelentős termelékenységi és innovációs szakadék. Románia költi a legkevesebbet (a GDP 0,5 %-át) kutatásra és fejlesztésre az Unióban, és a közfinanszírozású kutatási és fejlesztési kiadások 2017-re a GDP 0,21 %-ára csökkentek, jóllehet 2011-ben még a GDP 0,32 %-ának megfelelő mértékűek voltak, ez pedig hátráltatja a kapacitásépítést. Ennek következtében a közfinanszírozású tudományos bázis színvonala továbbra is nagyon alacsony, a tudományos és az üzleti szféra közötti kapcsolatok pedig fejletlenek. Mivel a természettudományok, a technológia, a műszaki tudományok és a matematika területén a felsőfokú végzettséget szerzők száma is tovább csökkent, a szakképzett munkaerő hiánya komoly kihívást jelent a román gazdaság innovatív potenciálja számára. A román innováció és versenyképesség javulásához elengedhetetlen a digitalizáció kihívásának való megfelelés. Románia a digitális gazdaság és társadalom fejlettségét mérő mutató számos eleme tekintetében gyengén teljesít, ideértve a digitális közszolgáltatásokat, a teljes lakosság digitális készségeit és a vállalkozások digitalizációját.

                  (21)

                  Románia korlátozott haladást ért el azon országspecifikus ajánlások végrehajtása terén, amelyek az állami beruházások vonatkozásában a projektek rangsorolásának és előkészítésének megerősítésére vonatkoztak. A pénzügyminisztérium feladata a 100 millió RON-t (21 millió EUR) meghaladó állami beruházási projektek prioritási listájának elkészítése és végrehajtásuk nyomon követése, de a projekteket a szakminisztériumok kezelik. A kiemelt projektek listája jelenleg 136 projektet tartalmaz, főként a közlekedés területén. E kiemelt projektek többsége uniós forrásokból társfinanszírozható lenne. Az uniós források felhasználását hátráltatja többek között az, hogy korlátozottak a nagy beruházási projektek előkészítéséhez, rangsorolásához és végrehajtásához szükséges közigazgatási kapacitások. Annak ellenére, hogy az utóbbi időben nagy infrastrukturális projektek vannak előkészület alatt és ezeket beküldik az Európai Bizottsághoz jóváhagyásra, néhány fontos projekt – például a Nagyszeben–Pitești közötti autópálya (amely a Rajna-Duna és a Keleti/kelet-földközi-tengeri TEN-T folyosókkal biztosít összeköttetést) – még mindig hiányzik, és a megvalósítás általában továbbra is késedelmet szenved. Másrészt az uniós források felhasználását eddig az előző programozási időszakra kidolgozott projektek határozták meg, míg a jelenlegi időszakhoz tartozó, előkészület alatt lévő új projekteket még nem dolgozták ki teljesen.

                  (22)

                  A hatékony közbeszerzés kulcsfontosságú az olyan fontos szakpolitikai célkitűzések eléréséhez Romániában, mint a közkiadások hatékonyságának növelése, a közigazgatás korszerűsítése, valamint az innováció, a fenntartható és inkluzív növekedés előmozdítása. Románia korlátozott haladást ért el a közbeszerzés átláthatóságának javítását célzó országspecifikus ajánlásnak való megfelelés terén. A közbeszerzés hatékonysága továbbra is problémát jelent, másrészről pedig megkérdőjeleződött egyes intézkedések – például az előzetes ellenőrzés egyszerűsítésének – visszafordíthatatlansága. A nemzeti közbeszerzési stratégia nagy hangsúlyt helyez a Nemzeti Közbeszerzési Hivatal által végzett egységes előzetes ellenőrzés fontosságára. Fennáll a kockázata annak, hogy bizonyos vissza-visszatérő jogalkotási kezdeményezések aláássák a stratégia célkitűzéseinek elérését. A közbeszerzési jogszabályok kiszámíthatósága és stabilitása továbbra is fontos kihívást jelent, és a nemzeti közbeszerzési stratégiát nem hajtják végre maradéktalanul.

                  (23)

                  A közpolitika megvalósítása egyre kiszámíthatatlanabbá vált, ami rányomja bélyegét az üzleti környezetre. Erre egy közelmúltbeli példa a kormány által sürgősségi rendelettel, az érdekelt felekkel folytatott konzultáció vagy hatásvizsgálat nélkül elfogadott átfogó intézkedéscsomag, amely a bankszektor működését, a második nyugdíjpillérhez tartozó nyugdíjalap-kezelőket, valamint az energetikai és távközlési vállalatokat érintette. A szabályozási hatásvizsgálatok elkészítését formalitásnak tekintik, a hatásvizsgálatok minősége és tényleges felhasználása ágazatonként jelentős eltéréseket mutat. A szabályozási hatásvizsgálatok és a szakpolitikai tervek vonatkozásában a minőség-ellenőrzés csak korlátozottan érvényesül. Nincs a fenntarthatóság nyomon követésére szolgáló, átlátható jelentéstételi rendszerrel és utólagos értékelésekkel kiegészülő mechanizmus. Fontos jogalkotási kezdeményezéseket gyakran csak az elfogadásukat megelőzően jelentenek be. Az érdekelt feleket csak korlátozottan vonják be a reformok kialakításába és végrehajtásába, és bár az erre szolgáló intézményi struktúrák rendelkezésre állnak, valódi párbeszédre ritkán kerül sor. A nehézkes közigazgatási eljárások különösen a kis- és középvállalkozásokat érintik hátrányosan. Például a vállalkozások alapítására vonatkozó körülményes adminisztratív eljárások, vagy a szolgáltatókra – többek között a szabályozott szakmák gyakorlóira – vonatkozó szabályozási előírások akadályozzák a piac további fejlődését. A közigazgatás humánerőforrás-menedzsmentjére vonatkozó jogszabályok elfogadása továbbra is késik. A feladatkörök és az erőforrások nagy fokú széttagoltsága kihat a nyújtott közszolgáltatások konzisztenciájára és elérhetőségére, különösen helyi szinten. A különböző közszolgáltatásokkal kapcsolatos nemzeti és regionális stratégiák nincsenek jól átültetve integrált intézkedések formájában regionális és helyi szinten. A közszolgáltatások finanszírozása egyenlőtlen az országban, és gyakran nem felel meg a helyi igényeknek. Nem vesznek figyelembe olyan tényezőket, mint a szolgáltatástípusonkénti egységes stratégiai megközelítés, a meglévő hiányosságok és új szolgáltatások kialakítása iránti igények. A helyi önkormányzatok bevételei tekintetében nem biztosított a stabilitás és a kiszámíthatóság. Korlátozott intézkedések történtek a decentralizálandó feladatkörök és a pénzügyi források közötti egyensúly javítása érdekében, amely lehetővé tenné, hogy a helyi önkormányzatok minőségi szolgáltatásokat tudjanak nyújtani. További intézkedésekre van szükség a helyi szintű igazgatási kapacitások fejlesztése érdekében.

                  (24)

                  Az állami tulajdonban lévő vállalatok kulcsszerepet játszanak a kritikus infrastrukturális ágazatokban, így például az energia és a vasúti közlekedés terén. Gazdasági és pénzügyi teljesítményük a közelmúltban a kedvező makrogazdasági környezetnek köszönhetően javult. A pénzügyi és működési eredmények átláthatósága és közzététele azonban nem javult, a vállalatirányítási szabályokat továbbra is csak elvétve alkalmazzák. A konkrét példák közé tartozik az ideiglenes igazgatótanácsok ismételt kinevezése, amely eltér a törvény szellemétől, valamint a jogszabályoknak nem eleget tevő vállalatokkal szemben alkalmazható jogérvényesítési eszközök mellőzése. Nem mérséklődtek az azzal kapcsolatos kockázatok, hogy számottevően gyengülhetnek az állami tulajdonban lévő vállatokra vonatkozó jogszabályok. Ez már a 2015. és 2016. évi országspecifikus ajánlások nyomán elért haladás megfordulásával fenyeget. Ennek következtében sérültek az állami források hatékony felhasználásának előmozdításához szükséges kulcsfeltételek, és megnyílt az út a torzult beruházási döntések előtt. Az állami tulajdonban lévő nagyobb vállalatok közül több tulajdonjogának az új állami fejlesztési és beruházási alapba történő áthelyezése az alap és az alap portfóliójában lévő vállalatok tekintetében egyaránt erős vállalatirányítási szabályok végrehajtását teszi szükségessé.

                  (25)

                  Az elmúlt év fejleményei aggályokat vetettek fel a jogállamiság tekintetében, és megerősítették a korábbi súlyos aggályokat Románia által az igazságszolgáltatási rendszer reformja és a magas szinten elkövetett korrupció kezelése terén elért korábbi eredmények visszafordíthatatlanságát és fenntarthatóságát illetően. Ezeket a kérdéseket vizsgálják az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében. Az igazságszolgáltatásra vonatkozóan három törvényt módosítottak már, és e módosítások számos olyan intézkedést tartalmaztak, amelyek gyengítik az igazságszolgáltatás függetlenségét biztosító jogi garanciákat. Ezek valószínűleg aláássák nemcsak a bírák és ügyészek napi munkájának hatékonyságát, hanem az állampolgárok igazságszolgáltatásba vetett bizalmát is. Az olyan intézkedések, mint az igazságszolgáltatási tisztviselők által állítólagosan elkövetett bűncselekményekre szakosodott ügyészségi egység létrehozása nyomás alá helyezték az igazságszolgáltatási intézményeket és magukat az egyes tisztviselőket is. A büntető törvénykönyv és a büntetőeljárásról szóló törvény módosítására irányulóan megkezdett lépések kedvezőtlenül befolyásolnák a nyomozások és a büntetőeljárások hatékonyságát, valamint szűkítik a korrupció bűncselekményének fogalmát. További aggályok merültek fel a magas rangú igazságszolgáltatási tisztviselők elbocsátási és kinevezési eljárásaival kapcsolatban is. Közelmúltbeli bejelentések arra engednek következtetni, hogy az igazságszolgáltatási rendszer reformjával kapcsolatos intézkedéseket esetleg újragondolják.

                  (26)

                  Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében a Bizottság folytatja a romániai igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem nyomon követését. Ezek a területek ezért nem szerepelnek a Romániának címzett országspecifikus ajánlásokban, azonban fontosak ahhoz, hogy az országban pozitív társadalmi-gazdasági környezet alakuljon ki.

                  (27)

                  Az uniós alapoknak a 2021 és 2027 közötti időszakra vonatkozó programozása elősegítheti az ajánlásokban megjelölt hiányosságok egy részének orvosolását, különösen a 2019. évi országjelentés D. mellékletében szereplő területeken. Ez lehetővé tenné Románia számára, hogy az azonosított ágazatok tekintetében a lehető legoptimálisabban használja fel az említett alapokat, a regionális különbségeket is figyelembe véve. E beruházások sikerének egyik fontos tényezője az ezen alapok kezelését biztosító nemzeti közigazgatási kapacitás megerősítése.

                  (28)

                  A 2019. évi európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte a román gazdaságpolitikát, és az elemzést közzétette a 2019. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2019. évi konvergenciaprogramot és a 2019. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Romániának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette nemcsak azoknak Románia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (29)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2019. évi konvergenciaprogramot, és véleményét (12) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

                  (30)

                  A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2019. évi nemzeti reformprogramot és a 2019. évi konvergenciaprogramot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1., 2., 3. és 5. ajánlás tükrözi. Az alábbi 1. ajánlásban említett költségvetési intézkedések hozzájárulnak többek között a versenyképességgel és a külső pozícióval összefüggő egyensúlyhiány kezeléséhez,

            AJÁNLJA, hogy Románia 2019-ben és 2020-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

         1.

            Biztosítsa a Tanács 2019. június 14-i ajánlásának való megfelelést a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős eltérés korrekciója céljából. Biztosítsa a költségvetési keret maradéktalan alkalmazását. Javítsa az adózási fegyelmet és az adóbehajtást.

         2.

            Tartsa fenn a pénzügyi stabilitást és biztosítsa a bankszektor ellenálló képességét. Biztosítsa az állami nyugdíjrendszer fenntarthatóságát és a második pillérhez tartozó nyugdíjalapok hosszú távú életképességét.

         3.

            Javítsa az oktatás minőségét és befogadó jellegét, különösen a romák és más hátrányos helyzetű csoportok esetében. Különösen a szakképzés és a felsőoktatás munkaerőpiaci relevanciájának növelése útján javítsa a készségeket, többek között a digitális készségeket. Növelje a szociális szolgáltatások lefedettségét és minőségét, valamint fejezze be a pénzügyi felzárkózást elősegítő minimumjövedelem reformját. Javítsa a szociális párbeszéd működését. Biztosítsa, hogy a minimálbér meghatározása objektív kritériumok alapján, a munkahelyteremtés és a versenyképesség céljával összhangban történjen. Javítsa az egészségügyi ellátás költséghatékonyságát és az ellátáshoz való hozzáférést, többek között a járóbeteg-szakellátásra való átállás révén.

         4.

            Helyezze a közlekedést – és különösen annak fenntarthatóságát –, a karbonszegény energiát és az energiahatékonyságot, a környezetvédelmi infrastruktúrát, valamint az innovációt a beruházásokkal kapcsolatos gazdaságpolitika középpontjába, a regionális különbségeket is figyelembe véve. Javítsa a nagy projektek előkészítését és rangsorolását, továbbá gyorsítsa fel a végrehajtásukat. Javítsa a közbeszerzés hatékonyságát, és biztosítsa a nemzeti közbeszerzési stratégia teljeskörű és fenntartható végrehajtását.

         5.

            A döntéshozatal minőségének és kiszámíthatóságának javítása, azaz többek között az érdekelt felekkel folytatott megfelelő konzultációk, érdemi hatásvizsgálatok és a közigazgatási eljárások egyszerűsítése által biztosítsa, hogy a jogalkotási kezdeményezések ne ássák alá a jogbiztonságot. Erősítse meg az állami tulajdonban lévő vállalatok vállalatirányítását.

         Kelt Brüsszelben, 2019. július 9-én.

               a Tanács részéről

               az elnök

            M. LINTILÄ

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

         (3)  HL C 320., 2018.9.10., 98. o.

         (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 1303/2013/EU rendelete (2013. december 17.) az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (5)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

         (6)  A Tanács ajánlása (2018. június 22.) Románia középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való jelentős, megfigyelhető eltérésének korrekciójáról (HL C 223., 2018.6.27., 3. o.).

         (7)  A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint az álláskeresési járadékokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás meghatározása négyéves időszakra való simítással történt. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.

         (8)  A Tanács (EU) 2018/2020 határozata (2018. december 4.) a 2018. június 22-i tanácsi ajánlás nyomán Romániától várt eredményes intézkedések elmulasztásának megállapításáról (HL L 323., 2018.12.20., 16. o.).

         (9)  A Tanács ajánlása (2018. december 4.) Románia középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való jelentős, megfigyelhető eltérésének korrekciójáról (HL C 460., 2018.12.21., 1. o.).

         (10)  A Tanács (EU) 2019/1002 határozata (2019. június 14.) a 2018. december 4-i tanácsi ajánlás nyomán Romániától várt eredményes intézkedések elmulasztásának megállapításáról (HL L 163., 2019.6.20., 62. o.).

         (11)  A Tanács ajánlása (2019. június 14.) Románia középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való jelentős, megfigyelhető eltérésének korrekciójáról (HL C 210., 2019.6.21., 1. o.).

         (12)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács ajánlása (2019. július 9.) Szlovénia 2019. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Szlovénia 2019. évi stabilitási programját

text:
               5.9.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 301/143

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2019. július 9.)
      Szlovénia 2019. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Szlovénia 2019. évi stabilitási programját
      (2019/C 301/24)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2018. november 21-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2019. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellően figyelembe vette az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérét. Az Európai Tanács a 2019. március 21-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) alapján 2018. november 21-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Szlovéniát nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euróövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott, amelyet az Európai Tanács 2019. március 21-én jóváhagyott. A Tanács 2019. április 9-én elfogadta az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlást (3) (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó 2019. évi ajánlás), amely öt ajánlást fogalmaz meg az euroövezetre vonatkozóan (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó ajánlások).

                  (2)

                  mivel Szlovénia pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságainak szoros összefonódására, Szlovéniának gondoskodnia kell arról, hogy teljeskörűen és megfelelő időben végrehajtsa az euróövezetre vonatkozó 2019. évi ajánlást, melyet az alábbi 1–3. ajánlás tükröz. Mindenekelőtt a szabályozási korlátozások csökkentése elő fogja segíteni a reziliens termék- és szolgáltatási piacokra irányuló első euróövezeti ajánlás teljesítését, míg a beruházásokkal kapcsolatos gazdaságpolitikának a meghatározott területekre történő összpontosítása hozzá fog járulni a beruházások támogatására irányuló második euróövezeti ajánlás megvalósításához.

                  (3)

                  A Szlovéniára vonatkozó 2019. évi országjelentést 2019. február 27-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2018. július 13-án elfogadott országspecifikus ajánlások (4) végrehajtása terén Szlovénia által elért eredményeket, az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzéseinek megvalósítása terén Szlovénia által elért eredményeket.

                  (4)

                  Szlovénia 2019. április 15-én benyújtotta 2019. évi nemzeti reformprogramját, 2019. április 26-án pedig 2019. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (5)

                  A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (6)

                  Szlovénia jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az adósságszabály hatálya alá tartozik. 2019. évi stabilitási programjában a kormány azzal számol, hogy az államháztartási többlet 2019-ben a bruttó hazai termék (GDP) 0,9 %-ára, majd 2022-ben a GDP 1,2 %-ára növekszik. Az újraszámított strukturális egyenleg alapján a középtávú költségvetési cél – amelyet a 2019-ben a GDP 0,25 %-át kitevő strukturális többletről 2020-tól a GDP 0,25 %-ának megfelelő mértékű strukturális hiányra változtattak – a tervek szerint 2021-re teljesül (6). A 2019. évi stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság-ráta az előrejelzések szerint 2019-ben tovább csökken 65,4 %-ra, és 2022-ben 54,7 %-os értéket fog mutatni. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv optimista.

                  (7)

                  A Tanács 2018. július 13-i ajánlása szerint Szlovéniának biztosítania kell, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások (7) nominális növekedési rátája 2019-ben ne haladja meg a 3,1 %-ot, ami a GDP 0,65 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság 2019. tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2019-ben jelentős mértékű lesz az eltérés a középtávú költségvetési célhoz vezető, ajánlott kiigazítási pályától.

                  (8)

                  2020-ban Szlovénia várhatóan teljesíteni fogja a középtávú költségvetési célját. A Bizottság 2019. tavaszi előrejelzése alapján ez összhangban van a nettó elsődleges államháztartási kiadások legfeljebb 4,0 %-os nominális növekedésével, ami GDP-arányosan 0,5 %-os strukturális kiigazításnak felel meg. Változatlan szakpolitikát feltételezve a Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése alapján Szlovénia 2020-ban várhatóan közel kerül középtávú költségvetési céljához. Ennek megfelelően a jelenlegi értékelés némi eltérés kockázatát jelzi 2020-ra. Míg a nettó elsődleges államháztartási kiadások előrevetített nominális növekedési rátája jelenleg némi eltérés kockázatát mutatja a követelménytől 2020-ban, 2019-ben és 2020-ban együttesen számítva jelentős eltérés kockázatát jelzi. Ha a strukturális egyenleg az előrejelzések szerint már nem áll közel a középtávú költségvetési célhoz, a jövőbeli értékelések során az átfogó értékelésnek a követelménytől való lehetséges eltéréssel kell majd számolnia. Az előrejelzés szerint Szlovénia 2019-ben és 2020-ban meg fog felelni az adósságszabálynak. A Tanács összességében úgy véli, hogy Szlovéniának 2019-ben meg kell hoznia a szükséges intézkedéseket, és készen kell állnia arra, hogy 2020-tól további intézkedéseket hozzon a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés biztosítása érdekében.

                  (9)

                  A népességelöregedés egyre növekvő terhet jelet Szlovénia egészségügyi és tartós ápolási-gondozási rendszere számára. Az egészségügyi rendszer finanszírozását nem igazították hozzá a népességelöregedés miatt várható költségnövekedéshez. Szlovénia eddig nem fogadott el átfogó intézkedéseket a szlovéniai egészségügyi ellátás minőségének, hozzáférhetőségének és hosszú távú költségvetési fenntarthatóságának biztosítására. A tevékeny időskorra vonatkozó szlovén stratégia részeként folyamatban van egy tartós ápolásra-gondozásra vonatkozó jogszabálytervezet kidolgozása. Azonban továbbra sem világos, hogy a tervezett intézkedések miként fogják javítani az ellátás költséghatékonyságát, hozzáférhetőségét és minőségét, azt leszámítva, hogy az egészségügyben folytatott közbeszerzés várhatóan költséghatékonyabb lesz a koordináció javításának köszönhetően. Az egészségügyi és tartós ápolási-gondozási struktúrákba és berendezésekbe történő beruházások elősegíthetik azt, hogy kisebb legyen az ellátási rendszerekre nehezedő jövőbeli nyomás.

                  (10)

                  A nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságával és megfelelőségével kapcsolatos kihívások egyre sürgetőbbé válnak, mivel a szlovén lakosság a legtöbb tagállam népességénél gyorsabban öregszik. A gazdasági és szociális tanács által 2017-ben elfogadott, „Kiindulási pontok a nyugdíj- és rokkantbiztosítási rendszer korszerűsítéséhez a Szlovén Köztársaságban” című dokumentumban a szociális partnerek és az előző kormány reform elfogadását irányozták elő 2020-ig, a 2019–2020-as nemzeti reformprogram pedig említést tesz a nyugdíjrendszer lehetséges átalakításáról a rendszer közép- és hosszú távú fenntarthatóságának, valamint a nyugdíjak megfelelő szintjének támogatása érdekében. A program emellett célként tűzi ki a munkában töltött évek meghosszabbítását és az idősebb munkavállalók emberi erőforrásainak kiaknázására vonatkozó lehetőségek javítását, e célkitűzés teljesítésének mikéntjét és idejét azonban nem határozza meg. A törvényben előírt nyugdíjkorhatárnak a várható élettartam növekedésével összhangban történő kiigazítása és a későbbi nyugdíjba vonulás népszerűsítése fenntarthatóbbá tenné a rendszert. Továbbra is kihívást jelent a megfelelő nyugdíjak biztosítása, mivel a nyugdíjban részesülők közül néhányan még mindig a szegénységi küszöb alatt vagy ahhoz közeli szinten élnek. Szlovéniában az önálló vállalkozók közel 70 %-a dönt úgy, hogy csak az öregségi nyugdíjminimumra jogosító minimális társadalombiztosítási járulékokat fizeti be. A nyugdíjak megfelelőségét tovább lehetne javítani a kiegészítő nyugdíjrendszerek körének kiterjesztése, a szakmai életpálya irányváltásainak megfelelő kezelése, valamint az időskori szegénység kockázatának csökkentése révén.

                  (11)

                  2019-ben folytatódott a foglalkoztatás bővülése, és tovább csökkent a munkanélküliség. A tartós munkanélküliség azonban változatlanul meghaladja a válság előtti szintet, és a munkanélküliségen belüli részaránya még mindig megközelíti az 50 %-ot. Különösen az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkavállalók helyzete problémás továbbra is, hiszen aktivitási és foglalkoztatási rátáik uniós összehasonlításban változatlanul a legalacsonyabbak közé tartoznak. A felnőttképzésben való részvételük rendkívül kis mértékű. A munkába állást és a képzést ösztönző szakpolitikák értékelése arról tanúskodik, hogy a legtöbb meglévő program eredményes. Azonban az e területre fordított kiadások mértéke, csakúgy mint az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkanélküliek programokban való részvételi aránya továbbra is alacsony. Ezért különösen fontos az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát javító hatékony intézkedésekbe – többek között a digitális készségekbe – történő beruházás. Az idősebb munkavállalók foglalkoztatási rátájának növelése a nyugdíjrendszerre nehezedő nyomást is enyhíteni fogja. Jóllehet a 2013. évi munkaerőpiaci reform egyértelműen hozzájárult egyes kiszolgáltatott csoportok foglalkoztatásba való belépéséhez, az ideiglenes foglalkoztatás változatlanul problematikus. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya csökkent, de a mutató az idősek esetében változatlanul meghaladja az uniós átlagot.

                  (12)

                  Egyre több gazdasági ágazatban jelentkeznek a munkaerőhiány jelei. A fiatalok által az oktatás során elsajátított és a munkáltatók által igényelt készségek közötti összhang hiánya a jelek szerint szerepet játszik a munkaerőhiány kialakulásában. Ez a munkaerőhiány – az innovációs ökoszisztémák működésében jelentkező hiányosságokkal kiegészülve – gátolja az intelligens szakosodási stratégiában az érdekelt felekkel folytatott konzultáció során meghatározott kiemelt területeken megvalósuló ipari átalakulást. A jövőbeli munkaerő digitális készségeinek fejlesztése elengedhetetlen a gazdaság igényeinek kielégítéséhez.

                  (13)

                  Szlovénia intézkedéseket hozott, illetve fog hozni az országban működő cégek finanszírozási lehetőségeinek javítására, valamint a bankhitelek alternatívájaként szolgáló eszközök biztosítására. A szlovén vállalkozások azonban továbbra is nagy mértékben támaszkodnak a bankhitelekre és a likvid eszközökre finanszírozási szükségleteik kielégítéséhez. A magánpiacokról származó tőkéhez való hozzáférés változatlanul korlátozott. A kockázati tőke bevonása növekszik, de igen alacsony szintről. A ljubljanai tőzsde piaci tőkeértéke alacsony, és folyamatosan csökken. A korlátozott és fejletlen tőkepiac – a kisebb cégek alacsony szintű pénzügyi jártasságát is magában foglaló kedvezőtlen keretfeltételekkel együtt – gátolja a magán- és kockázati tőke beáramlását az országba. A tőke nehéz hozzáférhetősége korlátozza az innovatív vállalkozások növekedését, ahogy az olyan már működő vállalkozásokét is, amelyek számára előnyös lehetne a finanszírozási váltás.

                  (14)

                  A szlovén vállalkozásokra visszatartó erővel hatnak az ország még mindig jelentős mértékű szabályozási és adminisztratív terhei. Ezek a terhek kulcsfontosságú problémának számítanak a Szlovéniában folytatott üzleti tevékenység szempontjából. Engedélyekkel, jelentéstételi követelményekkel, adóügyi eljárásokkal és gyakran hosszadalmas kereskedelmi bírósági eljárásokkal kapcsolatos problémákat eredményeznek. A gazdasági és pénzügyi bűncselekmények büntetőeljárás alá vonása kapcsán jelentkező nehézségek szintén kihatnak az üzleti környezetre. Szlovénia eszközöket hozott létre az adminisztratív terhek csökkentésére, ideértve a SPOT-portált („Slovenska poslovna točka”) és az „egységes dokumentumot” is, amelyek megoldást jelentenek az azonosított terhek egy részére. Azonban számos tehercsökkentési intézkedés még mindig függőben van, és néhány végrehajtott intézkedés hatása elmaradt a várttól. Szlovénia néhány reformot is végrehajtott a korlátozó szakmai követelmények liberalizálása érdekében. Mindazonáltal a 2017. évi bizottsági ajánlások bizonyos részei terén – különösen az ügyvédek és az ingatlanügynökök tekintetében – az ország nem tett előrelépést.

                  (15)

                  Némi eredmény ellenére a versennyel és az átláthatósággal kapcsolatban hiányosságok tapasztalhatók a közbeszerzés területén Szlovéniában, amit különösen a (hirdetmény nélküli) tárgyalásos eljárás útján kötött szerződések nagy aránya jelez. A korrupció és az ajánlattevők összejátszása elleni biztosítékok továbbra is gyengék, különösen a helyi közigazgatási szervek és az állami vállalatok általi közbeszerzésekben. A közbeszerzés független felügyelete terén nem áll rendelkezésre megfelelő jogi biztosíték a külső nyomással vagy beavatkozásokkal szemben, különösen a fegyelmi eljárások és a nemzeti felülvizsgálati bizottság tagjainak kinevezésére irányuló javaslat tekintetében. Cselekvési tervet hoztak létre a közbeszerzésekben közreműködő szereplők professzionalizálódása érdekében, de a professzionalizálódás még mindig szerény mértékű. Miközben a hatóságok becslése szerint a gazdasági bűnözés és a korrupció az elmúlt években komoly károkat okozott, a korrupcióellenes reformok némelyike még mindig függőben van.

                  (16)

                  Szlovénia legnagyobb bankja, a Nova Ljubljanska Banka részleges, a részvények egy híján 75 %-ára kiterjedő privatizációja ellenére még mindig magas az állami részvétel a gazdaságban, többek között a pénzügyi ágazatban. A korábban közzétett privatizációs tervek végrehajtása lassú ütemben zajlik. A privatizáció folytatása hosszú távon megerősítené a vállalkozások életképességét, és csökkentené az államháztartást fenyegető kockázatokat, valamint a verseny és a forráselosztás torzulásának kockázatát. A tőzsdén jegyzett társaságok részvényeinek további értékesítése is elősegítené Szlovénia tőkepiacának fejlesztését.

                  (17)

                  A kutatási-fejlesztési és innovációs ökoszisztéma teljeskörű működőképességéhez fejlesztésekre van szükség, és a támogatási intézkedések gyakran nem állnak összhangban egymással. Az üzleti oktatásra és a technológiatranszferre juttatott támogatás korlátozottsága, és általában véve a tudomány és a vállalkozások közötti gyenge együttműködés gátolja az innovatív vállalkozások létrehozását és felfutását. A legtöbb szlovéniai kis- és középvállalkozás alacsony innovációs kapacitással rendelkezik, míg az innovatív vállalkozások aránya Szlovéniában ténylegesen csökken, és elmarad az uniós átlagtól. Az ország lassú digitális transzformációja korlátozza a termelékenység növekedését. Szlovénia keleti és nyugati régiói között eltérések mutatkoznak az innovációs teljesítmény terén, ami hátráltatja az együttműködést és a hálózatépítést. Szlovéniában a visszájára fordul a 2020-as kutatási és fejlesztési kiadási célja felé tett előrelépés, jóllehet a kutatás-fejlesztés és innováció terén eszközölt beruházások növelése megerősítené az ország növekedési potenciálját. Szlovéniában alacsony a külföldi diákok száma a felsőoktatás valamennyi szintjén, különösen a doktori szinten, és változatlanul korlátozott mértékű a kutatók nemzetközi szintű mobilitása, valamint az egyetemek és a vállalkozások közötti mobilitás.

                  (18)

                  Szlovénia a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervének tervezetében célkitűzéseket határozott meg a 2030-ig tartó időszakra az energetikai infrastruktúrára, az energiahatékonyságra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozóan, melyek mindegyike megfelelő beruházásokat tesz szükségessé. A szlovén gazdaság az uniós átlagnál nagyobb szén-dioxid-intenzitású, és stagnál a megújuló energiaforrások részaránya a teljes energiatermelésben. A megújuló energiaforrások fejlesztése – a fa és a hidroelektromosság kivételével – különösen lassú ütemben halad. Szlovénia ipara, szolgáltatási és lakóingatlan-ágazata egyaránt az uniós átlagnál nagyobb részt tesz ki a végső energiafogyasztásban. Ezenkívül fejletlen a meglévő energiatárolási kapacitás, és így nem képes kezelni a megújuló energiaforrásokból történő nem integrált helyi termelésből eredő szükségleteket.

                  (19)

                  A közlekedés vált a szén-dioxid-kibocsátás legjelentősebb forrásává: a teljes kibocsátáson belüli aránya meghaladja az ágazat Unión belüli átlagos arányát. Szlovénia nagymértékben támaszkodik a közúti szállításra, ami magas energia- és szén-dioxid-intenzitással, valamint nagy légszennyezéssel és nagy számú közúti balesettel jár. Jelentős előrelépésre van szükség a vasúti infrastruktúra területén, ahogy általában véve a karbonszegény energia és a fenntartható közlekedés terén is, ami hozzájárulhatna e negatív hatások csökkentéséhez. Ahhoz, hogy biztosítható legyen egy fenntarthatóbb fejlődési modell, jelentős beruházásra van még szükség a természeti erőforrások terén. A szlovén gazdaság függ az ország természeti környezetétől, amely egyre romlik. Az importált nyersanyagoktól való nagy fokú függés, valamint az alacsony újrafeldolgozási arány akadályozza a körforgásos gazdaságra való átállást. A települési szennyvízhálózat ágazata – beleértve a gyűjtő és tisztító infrastruktúrát is – nem felel meg teljes mértékben az uniós követelményeknek. A szlovén gazdaság tekintélyes része ki van szolgáltatva a természeti katasztrófáknak, különösen az árvizeknek.

                  (20)

                  Az uniós alapoknak a 2021 és 2027 közötti időszakra vonatkozó programozása elősegítheti az ajánlásokban megjelölt hiányosságok egy részének orvoslását, különösen a 2019. évi országjelentés D. mellékletében szereplő területeken. Ez lehetővé tenné Szlovénia számára, hogy az érintett ágazatok tekintetében a lehető legoptimálisabban használja fel az említett alapokat, a regionális különbségeket is figyelembe véve. E beruházások sikerének egyik fontos tényezője az ezen alapok kezelését biztosító nemzeti igazgatási kapacitás megerősítése.

                  (21)

                  A 2019. évi európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte a szlovén gazdaságpolitikát, és az elemzést közzétette a 2019. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2019. évi stabilitási programot, a 2019. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Szlovéniának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak ezek Szlovénia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája vonatkozásában képviselt jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Ez tükrözi azon igényt, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szintű szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (22)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2019. évi stabilitási programot, és véleményét (8) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Szlovénia 2019-ben és 2020-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

         1.

            2020-ban teljesítse középtávú költségvetési célját. Fogadjon el és hajtson végre reformokat az egészségügyi ellátás és a tartós ápolás-gondozás minőségének, hozzáférhetőségének és hosszú távú költségvetési fenntarthatóságának biztosítására. Biztosítsa a nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságát és megfelelőségét, többek között a törvényben előírt nyugdíjkorhatár kiigazításával, valamint a korai nyugdíjbavonulásnak és a munkaerőpiacról való korai kilépés egyéb formáinak a korlátozásával. Javítsa az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát azáltal, hogy javítja az oktatás és képzés, az egész életen át tartó tanulás és az aktivizálásra irányuló intézkedések munkaerőpiaci relevanciáját, többek között a digitális jártasság növelése révén.

         2.

            Támogassa a részvénypiacok fejlesztését. Javítsa az üzleti környezetet azáltal, hogy csökkenti a szabályozási korlátozásokat és az adminisztratív terheket. A közbeszerzés területén javítsa a versenyt, a professzionalizálódást és a független felügyeletet. A meglévő tervekkel összhangban hajtsa végre a privatizációt.

         3.

            Állítsa a beruházásokkal kapcsolatos gazdaságpolitika középpontjába a kutatást és az innovációt, az alacsony szén-dioxid-kibocsátásra való átállást és az energetikai átmenetet, a fenntartható közlekedést, különösen a vasút tekintetében, valamint a környezetvédelmi infrastruktúrát, figyelembe véve a regionális különbségeket is.

         Kelt Brüsszelben, 2019. július 9-én.

               a Tanács részéről

               az elnök

            M. LINTILÄ

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 1176/2011/EU rendelete (2011. november 16.) a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról (HL L 306., 2011.11.23., 25. o.).

         (3)  HL C 136., 2019.4.12., 1. o.

         (4)  HL C 320., 2018.9.10., 103. o.

         (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 1303/2013/EU rendelete (2013. december 17.) az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (6)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

         (7)  A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint az álláskeresési járadékokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás meghatározása négyéves időszakra való simítással történt. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.

         (8)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács ajánlása (2019. július 9.) Szlovákia 2019. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Szlovákia 2019. évi stabilitási programját

text:
               5.9.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 301/148

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2019. július 9.)
      Szlovákia 2019. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Szlovákia 2019. évi stabilitási programját
      (2019/C 301/25)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2018. november 21-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2019. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellően figyelembe vette az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérét. Az Európai Tanács a 2019. március 21-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) alapján 2018. november 21-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Szlovákiát nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott, amelyet az Európai Tanács a 2019. március 21-i ülésén jóváhagyott. A Tanács 2019. április 9-én elfogadta az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlást (3) (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó 2019. évi ajánlás), amely öt ajánlást fogalmaz meg az euroövezetre vonatkozóan (a továbbiakban: az euroövezetre vonatkozó ajánlások).

                  (2)

                  mivel Szlovákia pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságainak szoros összefonódására, Szlovákiának gondoskodnia kell arról, hogy teljeskörűen és megfelelő időben végrehajtsa az euroövezetre vonatkozó 2019. évi ajánlást, melyet az alábbi 2–4. ajánlás tükröz. Ezen belül is, a korrupció leküzdésére és az igazságügyi rendszer javítására irányuló intézkedések segítenek majd teljesíteni az intézmények minőségére vonatkozó első euroövezeti ajánlást, míg a beruházásokkal kapcsolatos gazdaságpolitikának a meghatározott területekre való összpontosítása segíti majd a beruházások támogatására vonatkozó második euroövezeti ajánlás teljesítését, végül pedig a készségek fejlesztését célzó intézkedések hozzá fognak járulni a munkaerőpiac működésére vonatkozó harmadik euroövezeti ajánlás teljesítéséhez.

                  (3)

                  A Szlovákiára vonatkozó 2019. évi országjelentést 2019. február 27-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2018. július 13-án elfogadott országspecifikus ajánlások (4) végrehajtása terén Szlovákia által elért eredményeket, az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzéseinek megvalósítása terén Szlovákia által elért eredményeket.

                  (4)

                  Szlovákia 2019. április 25-én benyújtotta 2019. évi nemzeti reformprogramját és 2019. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (5)

                  Az európai strukturális és beruházási alapoknak (esb-alapok) a 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (6)

                  Szlovákia jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. A kormány a 2019. évi stabilitási programjában arra számít, hogy az államháztartási egyenleg javulni fog, és a bruttó hazai termék (GDP) 0,7 %-ának megfelelő 2018. évi hiányról 2019-re egyensúlyi költségvetésre javul, és egészen 2022-ig egyensúlyban is marad. Az újraszámított strukturális egyenleg (6) alapján Szlovákia a középtávú költségvetési célját – amelyet a 2019-ben a GDP 0,5 %-át kitevő strukturális hiányról 2020-tól a GDP 1 %-át kitevő strukturális hiányra változtattak – a tervek szerint 2020-ban eléri. A 2019. évi stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság-ráta a 2019-es 47,5 %-ról 2022-re várhatóan fokozatosan 44,4 %-ra csökken. Az említett költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. Ugyanakkor a 2019-től kezdődő időszakra kitűzött hiánycélok elérésének támogatásához szükséges intézkedések nincsenek teljeskörűen kidolgozva. A költségvetés tartalmaz egy nem részletezett, költségvetési tartaléknak nevezett (a GDP 0,7 %-ának megfelelő mértékű) kiadási kategóriát, amely csökkenti a költségvetés végrehajtásának kiszámíthatóságát.

                  (7)

                  A Tanács 2018. július 13-i ajánlása szerint Szlovákiának biztosítania kell, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások (7) nominális növekedési rátája 2019-ben ne haladja meg a 4,1 %-ot, ami a GDP 0,5 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg. Tekintettel a Bizottság 2018. őszi előrejelzésére, amely szerint 2019-ben Szlovákia közelebb kerül a középtávú célhoz, valamint az előírt kiigazítás be nem fagyasztására vonatkozó szabályokkal összhangban, a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája nem haladhatja meg a 4,6 %-ot, ami 0,3 %-os éves strukturális kiigazításnak felel meg 2019-ben. A Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2018-at és 2019-et együttesen számítva jelentős lesz az eltérés a javasolt költségvetési kiigazítástól.

                  (8)

                  2020-ban Szlovákia várhatóan eléri a középtávú költségvetési célját. A Bizottság 2019. tavaszi előrejelzése alapján – változatlan szakpolitikát feltételezve – ez összhangban van a nettó elsődleges államháztartási kiadások legfeljebb 4,6 %-os nominális növekedésével, ami GDP-arányosan 0,3 %-os strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése alapján – változatlan szakpolitikát feltételezve – fennáll a kockázata annak, hogy 2019-et és 2020-at együttesen számítva jelentős lesz az eltérés az előírt követelménytől. Az előrejelzés szerint Szlovákia 2019-ben és 2020-ban meg fog felelni az adósságszabálynak. A Tanács összességében úgy véli, hogy 2019-től kezdődően meg kell tenni a szükséges intézkedéseket a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés biztosítása érdekében.

                  (9)

                  Szlovákia államháztartása hosszú távon közepes mértékű fenntarthatósági kockázatokkal szembesül. A Bizottság 2018. évi költségvetési fenntarthatósági jelentése szerint a szakpolitika változatlanságát feltételező forgatókönyvhöz képest a strukturális elsődleges egyenlegben a GDP 2,5 százalékpontos kumulált javulására lenne szükség a GDP-arányos adósságráta hosszú távon történő stabilizálásához. Ennek oka a nyugdíjkiadások és az egészségügyi kiadások előre jelzett növekedése, amely megemeli az idősödő társadalom költségeit (együttesen a GDP 1,8 százalékpontjának megfelelő mértékben). Mivel Szlovákiában a születési ráták alacsonyak, ugyanakkor a várható élettartam vélhetően tovább nő, az időskori függőségi ráta (amely az idős emberek számát viszonyítja a gazdaságilag aktív népességhez, azaz a népességnek a dolgozó vagy képzésben részt vevő részéhez) az előrejelzések szerint 2060-ra majdnem a háromszorosára fog nőni. És míg 2016-ban minden tíz foglalkoztatottra csak körülbelül három, 65 év feletti inaktív személy jutott, az előrejelzések szerint 2060-ra ez az arány már hétnél is több lesz minden tíz foglalkoztatottra vetítve (gazdasági időskorú függőségi ráta). A nyugdíjkorhatár várható élettartamhoz való automatikus hozzáigazításának a bevezetése fokozatosan javította a nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságát. Ezt a generációk közötti méltányosságot és a hosszú távú fenntarthatóságot biztosító fontos eszköznek tekintették. A nyugdíjrendszerek hosszú távú költségvetési fenntarthatóságával kapcsolatos aggodalmak erősödtek azt követően, hogy a parlament 2019. március 28-án alkotmánymódosítást fogadott el, amely felső nyugdíjkorhatárt vezet be (64 év a férfiak és a gyermektelen nők esetében, az első három gyermek tekintetében gyermekenként fél év kedvezménnyel a gyermekes nők esetében), ami maga után vonja azt, hogy a felső nyugdíjkorhatár elérése után már nem fogják alkalmazni a várható élettartamtól függő automatikus kiigazításokat. A szlovák költségvetési tanács szerint a bevezetett felső nyugdíjkorhatár a GDP 1,6 %-ának megfelelő mértékű további kiadásnövekedést eredményez, ami azt jelenti, hogy ezek a kiadások a 2016. évi 8,6 %-ról 2070-re 11,4 %-ra nőnek az idősödésről szóló 2018. évi jelentésben előre jelzett 9,8 % helyett. Ez jelentősen növelni fogja a fenntarthatósági kockázatokat. Ellensúlyozó intézkedéseket mindeddig nem terjesztettek elő, az időskori jövedelemre és a szegénységre gyakorolt hatást pedig nem számszerűsítették.

                  (10)

                  Az adókijátszás elleni küzdelem terén elért némi előrelépés ellenére az adózási fegyelem továbbra is kihívást jelent, és a héaszabályoknak való megfelelés tekintetében az uniós átlag kétszeresét meghaladó hiányosságot tapasztaltak 2016-ban. Jóllehet a harmadik cselekvési tervben előirányzott intézkedések várhatóan pozitív eredményekkel járnak majd, egyes intézkedések végrehajtása még nem történt meg. Például az elektronikus adóbevallások bevezetése valószínűleg csökkenti az adófizetők adminisztratív terheit, de amennyiben nem sikerül az összes tervezett intézkedést bevezetni, fennáll a veszélye annak, hogy csökken az összesített hatás. Ezzel egyidejűleg a szakpolitikai intézkedések strukturált kerete segíthet megelőzni az adószabályok gyakori módosításait, és ösztönözheti a szabályok egyszerűsítését. Végezetül más tagállamokhoz viszonyítva Szlovákia nem használja ki kellőképpen a környezetvédelmi adók és az ingatlanadók bevételi potenciálját.

                  (11)

                  Folytatódik a munkaerőpiac pozitív fejlődése, amit a növekvő foglalkoztatás és a munkanélküliség minden eddiginél alacsonyabb szintje jellemez. Jelentős előrelépés történt a tartósan munkanélküli személyekre vonatkozó cselekvési terv végrehajtása terén, amely segített abban, hogy a tartósan munkanélküli személyek száma két év alatt harmadával csökkent. Mindazonáltal a tartós munkanélküliségi ráta továbbra is az uniós átlag felett van, ami elsősorban az alacsony képzettségű személyeket, a fiatalokat és a romákat érinti. A csökkenő munkanélküliségi ráták ellenpontjaként egyre nagyobb gondot okoz a szakemberhiány. A munkaerőpiacon továbbra is markáns regionális különbségek mutatkoznak: a magasabb munkanélküliség Kelet-Szlovákia három régiójában összpontosul, míg a munkaerőhiány az ország nyugati részére koncentrálódik. A munkáltatók és a szakszervezetek aktívabb szerepvállalása érdekében folyamatos kapacitásépítésre van szükség.

                  (12)

                  A foglalkoztathatóság javítását célzó szakpolitikai intézkedések köre és hatékonysága korlátozott. A képzési és átképzési programokat megerősítették, de azok még mindig elégtelenek, és nem teljes mértékben a tartósan munkanélküliekre és a hátrányos helyzetű csoportokra irányulnak. Az oktatási rendszer nem járul hozzá kellőképpen a társadalmi-gazdasági fejlődéshez, és minden szinten alulfinanszírozott. Sürgető kihívást jelent az oktatási eredmények rossz minősége, a romáknak az inkluzív többségi oktatásban való, már a kora gyermekkortól biztosított részvétele, valamint a társadalmilag és gazdaságilag hátrányos helyzetű tanulók oktatásba és képzésbe történő hatékony integrációja (tekintettel a korai iskolaelhagyók növekvő számára). Az oktatási eredmények és az alapkészségek szintje a nemzetközi mérce szerint továbbra is gyenge, és nagyban függ a diákok társadalmi-gazdasági hátterétől. Kihívást jelent annak biztosítása, hogy a szlovák lakosság jobban fel legyen vértezve a változó gazdasági és társadalmi körülmények között szükséges készségekkel. A bérek 2020-ig történő fokozatos emelése ellenére a tanári pálya továbbra sem vonzó, és ezen a területen egyre nagyobb gondot jelent a munkaerőhiány. Emellett problémát jelent a tanárok számára nyújtott alapképzés minősége és relevanciája, valamint az, hogy korlátozottak a tanárok szakmai továbbképzését szolgáló lehetőségek. Az oktatási egyenlőség és az inkluzív oktatás előmozdítására irányuló jelenlegi intézkedések mindezidáig nem váltották be a hozzájuk fűzött reményeket, és nem sikerült tényleges előrelépést elérni a roma tanulók szegregációjának megszüntetése terén. A kormány elfogadta „Az oktatás és a nevelés nemzeti reformtervét” (2018–27) és az első cselekvési tervet (2018–19) (az előzetes költségvetéssel együtt), továbbá a felsőoktatás minőségbiztosításáról szóló új jogszabályt. Alapvető fontosságú, hogy ezeket az intézkedéseket eredményesen végrehajtsák és nyomon kövessék annak megállapítása érdekében, hogy hozzák-e a várt eredményeket.

                  (13)

                  A nők alacsony foglalkoztatási rátája azt a tényt tükrözi, hogy a hosszú szülői szabadságot ritkán veszik igénybe a férfiak, ezt pedig csak tovább súlyosbítja az, hogy korlátozott a megfizethető gyermekgondozási és tartós ápolás-gondozási létesítményekhez való hozzáférés, és ezek eleve nem állnak rendelkezésre kellő számban. Különösen alacsony a gyermekgondozási létesítményekbe járó, háromévesnél fiatalabb gyermekek száma. A kormány új határozatot fogadott el a kisgyermekkori nevelésben és gondozásban való, 5 éves kortól kezdve kötelező részvételről, mely 2020-tól lesz hatályos. Ugyanakkor további beruházásokra van szükség, és ösztönözni kell a bölcsődei és óvodai létesítményekbe járást.

                  (14)

                  Bár a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya az uniós átlag alatt van, egyes dél- és kelet-szlovákiai körzetekben ez az arány lényegesen magasabb. Jelentős szűk keresztmetszet áll fenn a magas színvonalú és inkluzív oktatáshoz való hozzáférés terén, ahol a regionális különbségek a korai iskolaelhagyók különösen magas arányaiban nyilvánulnak meg. Más szűk keresztmetszetek a hátrányos helyzetű csoportok, különösen a romák, valamint a fogyatékossággal élők és a hajléktalan, illetve a lakhatásból kirekesztett személyeknek az egészségügyi ellátáshoz, a tartós ápolás-gondozáshoz, a szociális lakhatáshoz és más alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférését érintik. Az integrált megközelítés elengedhetetlen e csoportok társadalmi integrációjának elősegítéséhez.

                  (15)

                  Az egészségügyi rendszer költséghatékonyságának javítására irányuló reformok egyre nagyobb lendületet kapnak, de a végrehajtás foka eltérő a különböző ellátási területeken. Az egészségügyi kiadások felülvizsgálatának céljával végrehajtott szakpolitikai intézkedések pozitív eredményeket hoztak, főleg a gyógyszerek és az orvostechnikai eszközök vonatkozásában végrehajtott költségmegszorítási intézkedéseknek köszönhetően. Mindazonáltal az erőforrásoknak az ellátási területek közötti, stratégiai szintű átcsoportosításával még mindig van lehetőség a hatékonyság növelésére és jobb ár-érték arányt képviselő ellátás nyújtására. Az egészségügyi szolgáltatások nyújtása továbbra is túlzott mértékben a kórházakra van alapozva, amelyek a rendszeres adósságelengedések ellenére változatlanul eladósodnak, és nehezen tudják finanszírozni az ellátás hatékonyságának és minőségének javításához szükséges beruházásokat. Miközben az alapellátás erősítése kulcsfontosságú a kórházi szolgáltatások szükségtelen igénybevételének csökkentéséhez, a háziorvosok alacsony száma és az alapellátásban kínált szolgáltatások korlátozott köre akadályozza az egészségügyi rendszer hatékonyságának javítását. Tekintettel arra, hogy a kormány intézkedéseket kezdeményezett az egészségügyet sújtó munkaerőhiány kezelésére, fontos lesz, hogy ezeket az erőfeszítéseket egy olyan hosszabb távú stratégiába építse, amelynek célja, hogy fokozatosan decentralizálja a szolgáltatásokat az akut ellátástól, és megerősítse az alapellátást és a preventív szolgáltatásokat.

                  (16)

                  A széttagolt kutatási rendszer aláássa a közfinanszírozású kutatási és fejlesztési (K+F) beruházások hatékonyságát a tudományos kutatás minőségének javítása terén, és nem vonz magánfinanszírozást. A kutatási és innovációs politikát hátráltatja, hogy nem hatékony a minisztériumok és más szereplők közötti koordináció, ami fontos reformok késedelméhez és kudarcához vezet. A Szlovák Tudományos Akadémia nem megfelelően átgondolt átalakítási folyamata aggályokat vetett fel a működésének folytonosságával kapcsolatban, így végül az egész átalakítási folyamat összeomlott. A célzott intézkedések hiánya vagy kudarca, továbbá a kutatóintézetek korlátozott szerepvállalása és a korlátozott kutatási kapacitás mind hozzájárul ahhoz, hogy a magánszektor K+F kiadásai alacsonyak. Összességében véve a vállalati K+F szintje az egyik legalacsonyabb az Unióban, és az a közepes/csúcstechnológiai gyártásra összpontosít, ezt a területet pedig multinacionális cégek uralják. Lassan haladnak a tudástranszfer ösztönzésére, az ipari innovációs kapacitások megerősítésére, valamint az üzleti szféra és a tudományos körök közötti együttműködés javítására irányuló intézkedések.

                  (17)

                  Szlovákia termelékenységének növelése és a konvergenciafolyamat fenntartása érdekében a digitális és a közlekedési infrastruktúra, továbbá az energiahatékonyság terén számottevő beruházási erőfeszítésekre van szükség. Javítani kell a vezetékes széles sávú alaphálózatot és a 4G lefedettséget, valamint a szupergyors széles sávú rendszer elterjedését. Az energiahatékonyságba – különösen az építőipari ágazatban – és a környezettechnológiába való beruházás a zöld növekedés forrása lehet, és hozzá fog járulni a szűkös környezeti erőforrások megőrzéséhez. Ezenkívül a kevésbé fejlett régiók felzárkóztatása, valamint tudásalapúvá, versenyképesebbé és termelékenyebbé válásuk érdekében több stratégiai beruházásra van szükség az infrastrukturális hiányosságok pótlása és a közlekedési hálózatok fejlesztése céljából. Szlovákia lemaradásban van a transzeurópai közlekedési hálózat fő közúti és vasúti hálózatának kiépítése terén, például a Rajna-Duna folyosó tekintetében. A közlekedési hálózat gyengeségeit a meglévő állami és városi közlekedési hálózat összekapcsolásának, multimodalitásának és interoperabilitásának javításával, valamint a fenntartható közlekedési módok előmozdításával lehetne kezelni.

                  (18)

                  A jelentős adminisztratív és szabályozási terhek negatívan befolyásolhatják a beruházásokat és az innovációt, különösen a kis- és középvállalkozások (kkv-k) esetében. A kormányzati erőfeszítések ellenére az adminisztratív terhek nem csökkennek kellő mértékben, és a szlovák üzleti környezet nemzetközi összehasonlításban veszít a vonzerejéből. A szabályozás minősége és a kiszámíthatóság hiánya problémát jelent a vállalkozások számára. Ezeket a kihívásokat a Szlovákia által a jogalkotás minőségének javítására vonatkozóan kidolgozott stratégia (RIA2020) teljeskörű alkalmazásával, valamint a jogalkotás minőségének javításával foglalkozó központnak és az államigazgatáson belüli analitikai kapacitásoknak a megerősítésével kell kezelni. A szellemi szabadfoglalkozások változatlanul erősen szabályozottak Szlovákiában. A szabályozás korlátozó jellege az ügyvédek, a szabadalmi ügyvivők, az építőmérnökök, az építészek, a könyvelők, az idegenvezetők és az ingatlanügynökök esetében meghaladja a súlyozott uniós átlagot.

                  (19)

                  A közbeszerzésekre vonatkozó jogi keretnek az eljárások egyszerűsítésére és a tranzakciós költségek csökkentésére irányuló átalakításával a kormány jelentősen átalakítja a közbeszerzési gyakorlatot. Üdvözlendő a professzionalizálódásra való összpontosítás, ugyanakkor ennek általános előnyei csak lassan jelentkeznek. A közintézmények iránti bizalmatlanság miatt az ajánlatkérő szerveknek több erőfeszítést kell tenniük annak érdekében, hogy visszaszerezzék a vállalkozások, a média és általában a nyilvánosság bizalmát. Ez akadályozza a nagyon is szükséges új gyakorlatok bevezetését. A jobb ár-érték arány elérése és a közbeszerzés stratégiai alkalmazásának javítása érdekében fokozni kell a minőségi kritériumok használatának előmozdítására irányuló erőfeszítéseket.

                  (20)

                  A szlovák közigazgatás továbbra is hiányosságokkal és szűk keresztmetszetekkel szembesül, amelyeket elsősorban a kormányhivatalok közötti nem hatékony együttműködés okoz. A kapacitások és a stratégiai tervezés hiánya, valamint az adminisztratív nehézségek hátráltatják az esb-alapok zökkenőmentes felhasználását. Ennek következtében Szlovákia 120 millió EUR-t veszített el a 2014 és 2020 közötti időszak keretéből, miközben a végső kedvezményezetteknek kifizetett összegek továbbra is alacsony mértékűek. Ezen túlmenően az esb-alapokból finanszírozott projektek nem megfelelő előkészítése késleltette a beruházásokat, és szoros határidőket eredményezett a közbeszerzési eljárásoknál, ami növeli a szabálytalanságok kockázatát.

                  (21)

                  A korrupció továbbra is kihívást jelent, és csak visszafogott eltökéltség mutatkozott a magas szinten elkövetett korrupciós ügyek kivizsgálása iránt. A korrupció elleni küzdelemre irányuló erőfeszítéseket a rendőrség és az ügyészség szintjén tapasztalható szervezeti és eljárási hiányosságok, valamint a visszaélést bejelentő személyek gyenge védelme hátráltatja. Az igazságügyi rendszer hatékonyságának – a függetlenségére is kiterjedő – javítása továbbra is kihívást jelent. Bár a hatékonyság és a minőség területén történt némi javulás, az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatos aggályok továbbra is fennállnak, és az alkotmánybírók kinevezési eljárásának késedelme hatással lehet az igazságügyi rendszer működésére.

                  (22)

                  Az uniós alapoknak a 2021 és 2027 közötti időszakra vonatkozó programozása elősegítheti az ajánlásokban megjelölt hiányosságok egy részének orvosolását, különösen a 2019. évi országjelentés D. mellékletében szereplő területeken. Ez lehetővé tenné Szlovákia számára, hogy az azonosított ágazatok tekintetében a lehető legoptimálisabban használja fel az említett alapokat, a regionális különbségeket is figyelembe véve. E beruházások sikerének egyik fontos tényezője az ezen alapok kezelését biztosító szlovák közigazgatási kapacitás megerősítése.

                  (23)

                  A 2019. évi európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte a szlovák gazdaságpolitikát, és az elemzést közzétette a 2019. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2019. évi stabilitási programot és a 2019. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Szlovákiának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette nemcsak ezek Szlovákia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája vonatkozásában képviselt jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintettel arra az igényre, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szintű szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (24)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2019. évi stabilitási programot, és véleményét (8) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Szlovákia 2019-ben és 2020-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

         1.

            2020-ban teljesítse középtávú költségvetési célját. Biztosítsa az államháztartás és különösen az egészségügyi és a nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságát.

         2.

            Minden szinten javítsa az oktatás minőségét és inkluzív jellegét, valamint a munkaerőpiaci igényekkel összhangban támogassa a készségek fejlesztését. Javítsa a megfizethető és minőségi gyermekgondozáshoz és tartós ápolás-gondozáshoz való hozzáférést. Segítse elő a hátrányos helyzetű csoportok, különösen a romák integrációját.

         3.

            A beruházásokkal kapcsolatos gazdaságpolitikát – a regionális egyenlőtlenségek figyelembevételével – összpontosítsa az egészségügyre, a kutatásra és innovációra, a közlekedésre és különösen annak fenntarthatóságára, a digitális infrastruktúrára, az energiahatékonyságra, a kkv-k versenyképességére, valamint a szociális lakhatásra. Növelje a minőségre és az életciklus-költségre vonatkozó kritériumok alkalmazását a közbeszerzési műveletek során.

         4.

            Az igazságügyi rendszernek a bírói kinevezésekre is kiterjedő függetlenségét középpontba helyezve folytassa az igazságügyi rendszer hatékonyságának a javítását. Fokozza a korrupció felderítésére és büntetőeljárás alá vonására irányuló erőfeszítéseket, különösen a nagyszabású korrupciós ügyekben.

         Kelt Brüsszelben, 2019. július 9-én.

               a Tanács részéről

               az elnök

            M. LINTILÄ

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 1176/2011/EU rendelete (2011. november 16.) a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról (HL L 306., 2011.11.23., 25. o.).

         (3)  HL C 136., 2019.4.12., 1. o.

         (4)  HL C 320., 2018.9.10., 107. o.

         (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 1303/2013/EU rendelete (2013. december 17.) az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (6)  A Bizottság által a közös módszertannak megfelelően újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

         (7)  A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint az álláskeresési járadékokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás meghatározása négyéves időszakra való simítással történt. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.

         (8)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.