Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0067

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Olaszország 2006–2011 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról  /* SEC/2007/0067 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 23.1.2007SEC(2007) 67 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Olaszország 2006–2011 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSELőZMÉNYEKA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Olaszország első stabilitási programját 1998 decemberében nyújtották be. A Tanács a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 1999. február 8-án véleményt fogalmazott meg a konvergenciaprogramról. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.AZ AKTUALIZÁLT PROGRAM ÉRTÉKELÉSÉNEK ELőZMÉNYEIA Bizottság, miután megvizsgálta Olaszország 2006. december 4-én benyújtott legfrissebb aktualizált stabilitási programját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).Az aktualizált stabilitási programban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ága alapján megítélt helyzetét (a túlzott hiány esetén követendő eljárást)3.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a stabilitási program előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását), valamint4.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeÚgy tűnik, hogy Olaszország elmúlt évtizedben nyújtott rossz növekedési teljesítménye mögött az alacsony termelékenységet okozó strukturális hiányosságok és a külső versenyképesség elvesztése áll A reál-GDP növekedése az 1990-es évek közepétől kezdve az euro-övezeti átlag alatt van, a potenciális növekedés pedig az 1990-es évek eleji 2 %-ot meghaladó értékről a becslések szerint a 2000-es évekre 1,25 %-ra esett. A gyenge növekedés ellenére az infláció 2005-ig kis mértékben az euro-övezeti átlag felett maradt. Kedvező jelenség, hogy Olaszország azon kevés ország közé tartozik, ahol a századforduló óta erőteljesen nőtt a foglalkoztatás, és jelentősen csökkent a munkanélküliségi ráta. Mindeközben – noha Olaszországnak még hosszú utat kell megtennie, hogy a foglalkoztatás terén felzárkózzon az uniós átlaghoz – a foglalkoztatás dinamikus növekedésének és a GDP lanyha növekedésének furcsa párosa jelzi, hogy Olaszország termelékenységi problémákkal küzd. Az államháztartást tekintve a hiány 2003 óta meghaladja a Szerződésben rögzített, a GDP 3 %-át kitevő referenciaértéket; a GDP-arányos adósság szintje magas maradt, 2005-ben pedig újra növekedésnek indult, és elérte a GDP 106,6 %-át. A ciklikusan kiigazított elsődleges egyenleg 1998 óta folyamatosan romlik, és 2001 óta az elsődleges folyó kiadások GDP-hez viszonyított aránya is szünet nélkül emelkedik.Túlzott hiány esetén követendő eljárás Olaszország esetében2005. július 28-án a Tanács a 104. cikk (6) bekezdése szerinti határozatában megállapította, hogy Olaszország túlzott hiánnyal rendelkezik. Ezzel egy időben a Tanács a 104. cikk (7) bekezdése értelmében ajánlásokat tett Olaszországnak, amelyben előírta, hogy a túlzott hiányt 2007-ig meg kell szüntetni. Az ajánlásokban felkérték Olaszországot, hogy nagy következetességgel hajtsa végre a 2005-ös költségvetést; a 2005-ös szinthez képest 2007-ig legalább a GDP 1,6 %-ával csökkentse a strukturális hiányt, és e kiigazítás legalább fele már 2006-ban megvalósuljon; valamint gondoskodjon arról, hogy a GDP-arányos adósság csökkenjen és kielégítő ütemben közelítsen a referenciaérték felé.A Bizottság 2006. február 22-én elfogadott közleményében megállapította, hogy az Olaszország által hozott intézkedések teljes körű végrehajtásuk és eredményességük esetén megfelelnek a Tanács ajánlásainak. A végrehajtással kapcsolatban azonban bizonytalanságok tapasztalhatók, ezért azt folyamatosan figyelemmel kell kísérni.Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. március 14-én a Tanács véleményt fogadott el a stabilitási program előző, 2005–2009 közötti időszakra vonatkozó változatáról. A Tanács véleménye szerint „a programot konzisztensnek lehet tekinteni a túlzott hiány 2007-re történő kiigazításával, amennyiben teljes körűen és eredményesen végrehajtják a 2006. évi költségvetést és 2007-re további intézkedéseket fogadnak el. A Szerződés 104. cikkének (7) bekezdése szerinti 2005. július 28-i tanácsi ajánlások fényében, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága erősítésének érdekében a Tanács felkérte Olaszországot, hogy:i) valósítsa meg a programban 2006–2007-re tervezett strukturális erőfeszítéseket, hogy biztosítani lehessen a túlzott hiány 2007-re való, hiteles és fenntartható módon történő kiigazítását;ii) részletezze a 2007-re és a programidőszak utolsó éveire vonatkozó kiigazítási pálya alapját képező átfogó intézkedéseket és gondoskodjon arról, hogy a középtávú célkitűzés felé vezető kiigazítás a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeinek megfelelően történik;iii) gondoskodjon arról, hogy az adósság/GDP arány gyorsabb ütemben csökkenjen a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték felé, biztosítva ezt azzal is, hogy különös figyelmet fordít az olyan – nettó kölcsönfelvételen kívüli – tényezőkre, amelyek hozzájárulnak az adósság szintjének változásához valamintiv) javítsa a költségvetési eljárást, fokozva annak áttekinthetőségét, illetve eredményesen végrehajtva a kiadások nyomon követésének, ellenőrzésének és jelentésének régi és új mechanizmusait”.A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólOlaszország 2006. október 19-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Olaszország nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosította: az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása; a lakosságnak és a vállalkozásoknak szabad választási lehetőséget kínáló területek kiterjesztése; ösztönzők biztosítása a tudományos kutatáshoz és a technológiai innovációhoz; az oktatás és a képzés erősítése; az infrastruktúra korszerűsítése; környezetvédelem.A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés[2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy az előző évi nemzeti reformprogramhoz képest az olasz végrehajtási jelentés minden szakpolitikai területre és azok szinergiájára kiterjedő, világosabb stratégiát ad, és így ambiciózusabb. Az eredmények a mikrogazdasági területen a legjelentősebbek. A makroszinten javasolt stratégiák és intézkedések általában helyesek, végrehajtásuk azonban kulcsfontosságú. Egyes alapvető fontosságú területeken meg kell erősíteni a foglalkoztatási politikát.A megállapított erősségeket és gyengeségeket értékelve Olaszországnak azt ajánlották, hogy hozzon intézkedéseket a következő területeken: az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága; verseny az áru- és a szolgáltatási piacokon; a foglalkoztatás regionális különbségei; valamint az egész életen át tartó tanulás és képzés.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Olaszország 2006–2011 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:5.  [2007. február 27-én] a Tanács megvizsgálta Olaszország 2006–2011 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programját.6.  A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2006-os 1,6 %-ról 2007-ben először 1,3 %-ra csökken. A gazdaság növekedése ezután fokozatosan erőre kap, és 2011-ben 1,7 %-ot ér el. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv megalapozott növekedési feltételezéseken alapul. A program inflációs előrejelzése is a későbbi éveket tekintve alacsonynak tűnik.7.  A 2006-os aktualizált stabilitási program a 2006-os hiányt a GDP 5,7 %-ára jelzi előre[6]. A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzésében ezzel szemben a GDP 4,7 %-a szerepel. A Bizottság szolgálatainak forgatókönyve nem veszi figyelembe a GDP 0,9 %-ának megfelelő eltérést, amelynek oka egy vasúttársaság nagy sebességű projekttel (Ferrovie dello Stato – RFI/TAV)[7] kapcsolatos adósságának elengedése, a költségvetés elfogadásának végső szakaszában hozott döntés értelmében. A Bizottság szolgálatainak őszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány magasabb mint a stabilitási program előző változatában foglalt, a GDP 3,5 %-ának megfelelő érték. A GDP 1,2 %-ának megfelelő különbséget alapvetően az egyszeri intézkedések eltérő hatása (a GDP 0,8 %-a) és az Európai Bíróságnak a vállalati autókra kivetett héával kapcsolatos ítéletének tartós negatív hatása (a GDP mintegy 0,4 %-a) magyarázza.8.  A programban szereplő költségvetési stratégia célja a túlzott hiány 2007-ig való megszüntetése (a hiány a tervek szerint a GDP 2,8 %-ára csökken). Az államháztartás egyenlege a tervek szerint ezután folyamatosan javulni fog a programidőszak során, és végül 2011-ben a GDP 0,1 %-ának megfelelő többletbe fordul. Az elsődleges egyenleg a tervek szerint a 2006-ban a GDP 0,9 %-át kitevő hiányról 2011-re 5 %-os többletre javul. A kiigazítás 2007-ig elsősorban a bevételeken alapul, további közvetlen adókra és társadalombiztosítási járulékokra támaszkodik. A 2007 utáni időszak tekintetében az információk a tendenciáktól függő költségvetési célok eléréséhez szükséges korrekció nagyságrendjére korlátozódnak. Az előző programmal összehasonlítva a 2007 utáni célok kedvezőtlenebb makrogazdasági forgatókönyv mellett nagyjából változatlanok maradtak, de a sokkal magasabb 2006-os kiinduló hiány miatt a 2007-es kiigazítás is lényegesen magasabb.9.  A közös módszertannak megfelelő strukturális egyenleg (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleg) a tervek szerint a GDP mintegy 4 %-át kitevő 2006. évi hiányról a GDP 0,25 %-át kitevő többletre javul a programidőszak végén (2011-ben). A stabilitási program előző változatával egyezően a program strukturális egyensúlyi pozíciót határoz meg középtávú költségvetési célkitűzésként, amelyet 2010-ra szándékoznak elérni. A program előző változata szerint a középtávú célkitűzést nem valósították volna meg a (2009-ben véget ért) programidőszak alatt. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 1,5 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és megfelelően tükrözi a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedését és az adósságrátát.10.  A költségvetés teljesítménye 2006 tekintetében a programban előre jelzettnél jobban a 2007 utáni időszakban pedig rosszabbul alakulhat. 2007 esetében a programban szereplő költségvetési előrejelzésekkel kapcsolatos kockázatok összességében kiegyensúlyozottak. A készpénzforgalmi adatok alakulása tükrében kedvező fejlemény, hogy a 2006-os hiány esetleg alacsonyabb lesz mint a GDP 5,7 %-ára előre jelzett érték, ami 2007 esetében az előre jelzettnél kedvezőbb kiindulási alapot teremt. A 2007-es költségvetésben szereplő több intézkedés eredményességéhez azonban jelentős kockázatok fűződnek. Nem lehet kizárni az államháztartást középtávon fenyegető kockázatokat, amelyek főként az ismétlődő egészségügyi túlköltekezésből erednek. Nincsenek adatok a 2007 utáni időszakra vonatkozó kiigazítási stratégiáról, ami szintén növeli a tervezett költségvetési konszolidáció kockázatait.11.  E kockázatértékelés alapján a programban szereplő költségvetési irányvonal nagyjából alkalmasnak tűnik arra, hogy 2007-ig a Tanács ajánlásának megfelelően megszüntessék a túlzott hiányt, feltéve hogy teljes körűen és eredményesen végrehajtják a költségvetési intézkedéseket. A GDP 1,25 %-ára tervezett strukturális kiigazítás kockázatokkal néz szembe. A 2006-ban az előre jelzettnél eredményesebb strukturális kiigazításra (a GDP 0,25 %-a) utaló, rendelkezésre álló adatok alapján azonban a 2007-es évben is kedvező hatások jelentkezhetnek. Előfordulhat, hogy a költségvetési irányvonal a 2010 előtt bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén nem nyújt elegendő biztonsági tartalékot a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. Az is előfordulhat, hogy az irányvonal elégtelennek bizonyul a középtávú célkitűzés program szerinti, programidőszakon belüli megvalósításához. A túlzott hiány megszüntetését követő években a középtávú célkitűzés irányába ható kiigazítás program szerinti üteme összhangban lesz a Stabilitási és Növekedési Paktummal, amely az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében előírja, hogy a strukturális egyenleg éves javításának irányadó mértéke a GDP 0,5 %-a, kedvező gazdasági időszakokban viszont magasabbnak kell lennie, kedvezőtlen időszakokban pedig lehet alacsonyabb.12.  A bruttó államadósság a hivatalos becslések szerint 2006-ban elérte a GDP 107,6 %-át, azaz jóval meghaladta a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaértéket. A program előrejelzése szerint az adósságráta 2011-ig fokozatosan a GDP mintegy 98 %-ára csökken. Tekintve a készpénzforgalmi adatok alakulását, az adósságráta 2006-ban valószínűleg program előrejelzésénél kedvezőbben alakul. Az adósságállomány előre jelzett alakulásával kapcsolatos kockázatok 2007-ben nagyjából kiegyensúlyozottnak tűnnek. 2007 után a kiigazítási stratégiára vonatkozó adatok hiánya növeli a tervezett adósságcsökkentés kockázatait. E kockázatértékelés alapján előfordulhat, hogy az adósságráta a programidőszak alatt nem csökken elegendően a referenciaérték felé.13.  Az elöregedés hosszú távú költségvetési hatása Olaszországban kisebb, mint az EU-átlag, mivel a nyugdíjkiadások átlagosan kisebb mértékben nőttek, mint az EU átlaga, köszönhetően az elfogadott nyugdíjreformnak, feltéve hogy azt teljes körűen végrehajtják, beleértve a várható élettartammal összhangban lévő tervezett, rendszeres biztosításmatematikai kiigazítást A foglalkoztatási ráta növelése – különösen az idősebb dolgozók tekintetében – emelné a dolgozók jövőbeni nyugdíját, és hozzájárulna a nyugdíjreform sikeréhez. A kiinduló költségvetési egyenleg – noha 2005-höz képest javult – még a népesség elöregedése okozta hosszú távú költségvetési hatások nélkül is kockázatot jelent az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára nézve. A bruttó adósság jelenlegi szintje jóval meghaladja a Szerződésben foglalt referenciaértéket, csökkentéséhez pedig magas elsődleges többletet kell elérni, és hosszú időn keresztül fenntartani. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintetve Olaszország összességében közepes kockázattal szembesül.14.  A stabilitási program a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program ad némi tájékoztatást a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, költségvetési előrejelzései pedig úgy tűnik, hogy figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A stabilitási programnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program foglalkozik az államháztartás fenntarthatóságával, és a foglalkoztatás adóterheinek csökkentését tervezi 2007–2008 folyamán.15.  A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.16.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program az előírt és a nem kötelező adatok tekintetében is hiányos[8].Általános következtetésként megállapítható, hogy a program nagyjából biztosítja a túlzott hiány 2007-ig történő megszüntetését, feltéve ha teljes körűen és eredményesen hajtják végre a 2007-es költségvetést. 2007 után a tervezett kiigazítás összhangban lesz a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeivel, és a programidőszak végéig lehetővé teszi a középtávú célkitűzés megvalósítását. A kiigazítási stratégia részletei azonban hiányoznak, ami már önmagában veszélyezteti a költségvetési célok 2007 utáni megvalósítását, és akadályozza a konszolidációs stratégia megfelelő értékelését.A fenti értékelés alapján és a 2005. július 28-i, a 104. cikk (7) bekezdése szerinti ajánlás fényében Olaszországot a következők megvalósítására kérik:i) a 104. cikk (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlással összhangban a túlzott hiány megszüntetése érdekében 2007-ben hajtsa végre a tervezett költségvetési konszolidációt;ii) gondoskodjon arról, hogy a túlzott hiány korrekciója után megfelelően közeledjen a középtávú célkitűzés felé, és a programidőszak végére érje is el, valamint arról, hogy ennek megfelelően csökkenjen az adósság/GDP-arány;iii) az igen magas szintű adósság miatt teljes körűen hajtsa végre az elfogadott nyugdíjreformot annak érdekében, hogy elkerülje az nyugdíjkiadások jelentős növekedését; valamintiv) javítsa a költségvetési eljárást, fokozva annak áttekinthetőségét, hosszabb távú perspektívájú költségvetési stratégia részletezve, illetve eredményesen végrehajtva a kiadások, főként az egészségügyi kiadások nyomon követésének és ellenőrzésének mechanizmusait.Olaszországot arra is felkérik, hogy javítsa a magatartási kódex adatszolgáltatási követelményeinek való megfelelést.  A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |Reál-GDP (%-os változás) | SP 2006. december | 0,0 | 1,6 | 1,3 | 1,5 | 1,6 | 1,7 | 1,7 |BIZ 2006. november | 0,0 | 1,7 | 1,4 | 1,4 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december | 0,0 | 1,5 | 1,5 | 1,7 | 1,8 | nincs adat | nincs adat |HICP infláció (%) | SP 2006. december | 2,2 | 2,2 | 2,1 | 1,7 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |BIZ 2006. november | 2,2 | 2,3 | 2,0 | 1,9 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december | 2,3 | 2,3 | 2,2 | 2,0 | 2,0 | nincs adat | nincs adat |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | SP 2006. december1 | -1,3 | -0,9 | -0,9 | -0,8 | -0,7 | -0,5 | -0,5 |BIZ 2006. november5 | -1,4 | -1,0 | -1,0 | -1,1 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december1 | -1,5 | -1,2 | -1,0 | -0,8 | -0,6 | nincs adat | nincs adat |Államháztartási egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2006. december7 | -4,1 | -5,7 | -2,8 | -2,2 | -1,5 | -0,7 | 0,1 |BIZ 2006. november | -4,1 | -4,7 | -2,9 | -3,1 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december | -4,3 | -3,5 | -2,8 | -2,1 | -1,5 | nincs adat | nincs adat |Elsődleges egyenleg6 (a GDP %-ában) | SP 2006. december7 | 0,7 | -0,9 | 2,2 | 2,8 | 3,4 | 4,2 | 5,0 |BIZ 2006. november | 0,5 | -0,1 | 1,8 | 1,7 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december | 0,6 | 1,3 | 1,9 | 2,6 | 3,2 | nincs adat | nincs adat |Ciklikusan kiigazított egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2006. december1 7 | -3,5 | -5,3 | -2,3 | -1,8 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |BIZ 2006. november | -3,4 | -4,1 | -2,4 | -2,5 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december1 | -3,5 | -2,9 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | nincs adat | nincs adat |Strukturális egyenleg2 (a GDP %-ában) | SP 2006. december1 3 | -4,0 | -3,9 | -2,5 | -1,9 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |BIZ 2006. november4 | -3,9 | -3,6 | -2,5 | -2,6 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december1 | -4,1 | -3,2 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | nincs adat | nincs adat |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | SP 2006. december | 106,6 | 107,6 | 106,9 | 105,4 | 103,5 | 100,7 | 97,8 |BIZ 2006. november | 106,6 | 107,2 | 105,9 | 105,7 | nincs adat | nincs adat | nincs adat |SP 2005. december | 108,5 | 108,0 | 106,1 | 104,4 | 101,7 | nincs adat | nincs adat |Megjegyzések: 1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján 2Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz) 3Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a program szerint (a GDP 0,5 %-a 2005-ben és 0,1 %-a 2007-ben és 2008-ban; hiánycsökkentők. 2006-ban a GDP 1,4 %-a, hiánynövelők). 4Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint (a GDP 0,5 %-a 2005-ben, 0,1 %-a 2007-ben és 2008-ban; hiánycsökkentők. 2006-ban a GDP 0,5 %-a, hiánynövelők). 5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 1,2 %-os, 1,3 %-os, 1,4 %-os és 1,5 %-os becsült potenciális növekedés alapján. 6A FISIM eltérő kezelése miatt a programban és a Bizottság szolgálatainak előrejelzéseiben szereplő, elsődleges egyenlegre vonatkozó adatok közvetlenül nem hasonlíthatók össze. A programban szereplő adatok a magatartási kódex előírásai szerint készültek. A programban szereplő adatokkal való összehasonlíthatóság érdekében a Bizottság szolgálatainak adatait az elsődleges egyenleg tekintetében a GDP mintegy 0,2 %-ának megfelelő mértékben ki kell igazítani. 7 A programban szereplő 2006-os költségvetési adatokat úgy módosították, hogy szerepeljen bennük egy a GDP 0,9 %-ának megfelelő kiadási tétel, amelynek oka egy vasúttársaság nagy sebességű projekttel kapcsolatos, állammal szembeni adósságának elengedése, amit a stabilitási programban bejelentettek és a 2007-es költségvetési törvény véglegesítése során jóváhagytak. Forrás: Stabilitási program (SP); a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi gazdasági előrejelzései (BIZ); a Bizottság szolgálatainak számításai |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006)816.[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM(2006) 574. végleges, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] A 2006-os stabilitási program táblázatai nem tartalmazzák azt az egyszeri, a GDP 0,9 %-ának megfelelő kormányzati kiadást, amelynek oka egy vasúttársaság adósságának elengedése, amit a program szövege említ. Ez a további kiadás a 2006-ra célzott hiányt a táblázatokban szereplő 4,8 %-ról a GDP 5,7 %-ára növeli, és más költségvetési adatokat is befolyásol.[7] Egy 2005. 5. 23-i Eurostat-határozat miatt (lásd az Eurostat News Release 65/2005 számát), amelynek értelmében a vasúttársaság adóssága már kormányzai kötelezettségként volt nyilvántartva, a kormány döntése nincs hatással az adósságra.[8] A 2008–2011 közötti időszak tekintetében a program nem adja meg a költségvetés hiánycélokkal összhangban lévő bontását.


title: A Tanács ajánlása ( 2013. július 9. ) Lengyelország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Lengyelország 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről

text:
               30.7.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 217/63

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2013. július 9.)
   Lengyelország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Lengyelország 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről
   2013/C 217/16
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án elfogadta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A tagállamok állam-, illetve kormányfői 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és euroövezeti tevékenységek számára. Határoztak a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az Európa 2020 stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.

               (4)

               A Tanács 2012. július 10-én ajánlást (3) fogadott el Lengyelország 2012. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Lengyelország 2012–2015-ös időszakra vonatkozó konvergenciaprogramját.

               (5)

               A Bizottság 2012. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2013. évi európai szemeszterét. Ugyancsak 2012. november 28-án a Bizottság a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Lengyelországot nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (6)

               Az Európai Parlament az 1466/97/EK tanácsi rendelettel összhangban megfelelően részt vett az európai szemeszterben, és 2013. február 7-én elfogadta a 2013. évi éves növekedési jelentés foglalkoztatási és szociális vonatkozásairól szóló állásfoglalást és a 2013. évi éves növekedési jelentéshez való hozzájárulásról szóló állásfoglalást.

               (7)

               Az Európai Tanács 2013. március 14-én elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedésbarát költségvetési konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.

               (8)

               Lengyelország 2013. április 30-án benyújtotta a 2013. évi nemzeti reformprogramját és a 2012–2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (9)

               Lengyelország 2011-2012-ben a tanácsi ajánlással összhangban jelentős konszolidációs erőfeszítéseket tett. Mindazonáltal a romló globális gazdasági helyzet fényében a túlzott hiány megszüntetésére kitűzött határidő nem teljesült, és a korrekcióhoz több időre van szükség. A konvergenciaprogramnak az 1466/97/EK rendelet szerinti értékelése alapján a Tanács úgy ítéli meg, hogy a programban szereplő költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv optimista. Mindenekelőtt a magánfogyasztás és a magánberuházások terén vár a Bizottság szolgálatainak 2013. tavaszi előrejelzésében szereplőnél erőteljesebb növekedést, ami összességében magasabb növekedési rátát eredményez 2013-ban (1,5 % szemben az 1,1 %-kal). A konvergenciaprogramban szereplő költségvetési stratégia célja, hogy 2013-ig (a túlzotthiány-eljárás szerinti eredeti, 2012-es határidő után egy évvel) a GDP 3,5 %-ára szorítsák a hiányt és 2016-ra elérjék a középtávú költségvetési célt. Mindazonáltal a konvergenciaprogram csak 2015-re tervezi a GDP 3 %-a alá csökkenteni az államháztartási hiányt. Tekintettel a konvergenciaprogramban szereplő túlzottan optimista növekedési és bevételi előrejelzésekre, a Tanács szerint a hatóságok által tervezett költségvetési erőfeszítés nem egyeztethető össze a túlzott hiány 2013-ig történő tényleges megszüntetésével, hacsak nem hoznak jelentős kiegészítő intézkedéseket az ez évi erőfeszítés megerősítésére. A konvergenciaprogram optimista forgatókönyvön alapul és nem támasztják alá kellően részletezett intézkedések, amelyek hitelesen biztosítanák a hiány legkésőbb 2014-ig történő megszüntetését. Ezért részletes intézkedéseken alapuló további erőfeszítésekre van szükség 2013-ban és 2014-ben egyaránt.
               A hatóságok nem használták ki kellően a válság előtti, növekedéssel jellemzett környezetet az állami kiadások szerkezetének oly irányú reformjához, hogy az előre sorolja a növekedést ösztönző kiadási tételeket. A konvergenciaprogram megerősíti a GDP –1 %-ában megjelölt korábbi középtávú költségvetési célt, amely tükrözi a Paktum célkitűzéseit. Az (újraszámított) strukturális hiány alapján a középtávú költségvetési cél elérése nem várható 2016-ra, amint azt a program tervezi, mivel a középtávú költségvetési cél felé való, 2015-ben (strukturális értelemben) a GDP 0,3 %-ára, 2016-ban pedig a GDP 0,7 %-ára tervezett éves előrehaladás nem elegendő. Az államháztartási kiadások növekedésének mértéke, figyelembe véve a diszkrecionális bevételi intézkedéseket, a teljes programidőszakban megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktumban meghatározott referenciaértéknek. A konvergenciaprogram későbbi éveiben is szükség lehet további erőfeszítésekre és a kiigazítás összetételének módosítására, mivel a középtávú költségvetési cél felé történő előrehaladás főként az állami beruházási kiadások lényeges csökkentésére támaszkodik, és nincs kellőképpen alátámasztva részletes intézkedésekkel. A bruttó államadósság az előrejelzések szerint Lengyelországban a GDP 60 %-a alatt marad a programidőszakban. A tagállami hatóságok előrejelzése szerint 2014/2015-ig nagyjából állandó marad valamivel a GDP 55,5 %-a felett (majd 2016-ban csökken), a Bizottság várakozása szerint viszont, figyelembe véve a konszolidációs tervek és az adósságcsökkentő elemek lehetséges kockázatait, 2014-ben a GDP körülbelül 59 %-ára emelkedik. Az adózási fegyelem kulcsfontosságú kérdés marad az adócsalás elleni küzdelem tekintetében, amely az adófizetők adminisztratív terheinek csökkentését és az adóigazgatás hatékonyságának fokozását is szükségessé teszi. A költségvetési konszolidációs stratégia sikerének biztosítása érdekében fontos, hogy átfogó strukturális reformok támasszák alá a költségvetési konszolidációt.

               (10)

               A növekedést ösztönző kiadások (oktatás, kutatás és innováció) alacsony aránya és a csökkenő állami beruházások gátolják a hosszútávú növekedési kilátásokat. A lengyel egészségügyi ágazat az ellátáshoz való hozzáférés és a költséghatékonyság tekintetében korlátokkal küzd, miközben közép- és hosszú távon az egészségügyi kiadások jelentős növekedése várható az idősödő társadalom miatt, ami megnöveli az államháztartás terheit. A rendszer javítható lenne az alapellátás és a betegirányítási rendszerek megerősítésével, és a kórházi ápolás terén meglévő költséghatékonyság-fokozó potenciál kiaknázásával.

               (11)

               A kormány még nem hajtott végre a számlák európai rendszerével (ESA) összhangban lévő állandó kiadási szabályt. Lengyelország továbbá a középtávú tervezés és a költségvetési folyamatban a különböző kormányzati szintek közti koordináció javítása terén sem tett előrelépést.

               (12)

               Nő az ifjúsági munkanélküliség, ami nagyrészt az oktatási eredmények és a munkaerő-piaci igények közötti összhang elégtelenségére vezethető vissza. Noha az oktatási rendszer végrehajtott reformjainak célja a készségkereslet és-kínálat közötti eltérés kezelése volt, még mindig bővíteni kell a tanulószerződéses gyakorlati képzés és a munkaalapú tanulás elérhetőségét, erősíteni kell az iskolák és a munkaadók együttműködését és javítani kell az oktatás színvonalát. A jelenlegi erőfeszítésekre épülő ifjúsági garancia végrehajtása hozzájárulna a fiatalok támogatásához. Az egész életen át tartó tanulásban részt vevő felnőttek aránya továbbra is igen alacsony, az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégia elfogadása pedig függőben van.

               (13)

               A kisgyermekgondozás tekintetében a kormányzat a „totyogó program” végrehajtására összpontosította erőfeszítéseit. Ennek eredményeképp az óvodák száma az elmúlt két évben majdnem megduplázódott, de relatív értelemben még mindig nagyon alacsony és nem tudja kielégíteni az igényeket. Lengyelország csak kis lépéseket tett az ideiglenes foglalkoztatás kiterjedt alkalmazásának visszaszorítása érdekében. Az Unión belül Lengyelországban a harmadik legnagyobb a nem önkéntes határozott idejű foglalkoztatás aránya, különösen a 15–24 év közötti korcsoportban. Noha gyakran hivatkoznak arra, hogy a határozott idejű szerződések a munkanélküliek munkaerőpiacra lépésének eszközei, hogy aztán később állandó szerződéssé váljanak, ez úgy tűnik, a lengyel munkavállalók többségénél nem igaz. Az ilyen szerződések kiterjedt alkalmazása láthatóan inkább negatív hatással van a humántőke minőségére és a termelékenységre, mivel az ideiglenes foglalkoztatottak kevésbé férnek hozzá a szakképzésekhez. A határozott idejű szerződések hátrányos bérezése is viszonylag elterjedt, ami az aktív keresők egyik legmagasabb szegénységi rátáját eredményezi az Unióban. Emellett elterjedt a jelentősen kevesebb szociális védelmi joggal járó megújuló polgári jogi szerződések alkalmazása. A kormányzat „Ifjúság 2011” jelentése szerint a fiatal munkavállalók több mint 50 %-át ilyen szerződések alapján foglalkoztatják.

               (14)

               Lengyelországban alacsony az idősebb munkavállalók foglalkoztatási rátája. Noha a korai nyugdíjba vonulás lehetőségeit jelentős mértékben csökkentették és átfogó nyugdíjreformot hajtottak végre, fennmarad a bányászok külön nyugdíjrendszere. Emellett a mezőgazdasági termelők társadalombiztosítási rendszere (KRUS) arra ösztönzi a kistermelőket, hogy a mezőgazdasági ágazatban maradjanak, főként mert az egyes termelők jövedelmét nem követik nyomon pontosan a rendszerben. Ez a vidéki területeken rejtett munkanélküliséget eredményez, ami visszafogja a termelékenységnövekedést és gátolja a regionális és ágazati munkaerő-mobilitást.

               (15)

               Lengyelország a legalacsonyabb K+F-kiadásokkal rendelkező tagállamok közé tartozik, és a tágabb innovációs mutatók terén az egyik legrosszabban teljesítő ország. A K+F-kiadások GDP-hez viszonyított teljes aránya Lengyelországban 2011-ben 0,77 % volt, ami az egyik legalacsonyabb az Unióban. Főleg a magánszektorbeli K+F-kiadások alacsonyak (2011-ben a GDP 0,2 %-a). A lengyel vállalkozások nagyrészt technológia abszorpciójára támaszkodnak, azaz már meglévő technológiák állóeszköz-beruházáson keresztüli alkalmazására. Jóllehet ez sikeresen biztosította a termelékenység- és gazdasági növekedést, Lengyelországnak most már el kell mozdulnia egy inkább saját innováció-alapú modell felé. A tudomány és a felsőoktatási rendszer reformja jelentős átalakítást indított a tudomány és az ipar együttműködésének ösztönzése érdekében. E reformok értékelése még nem áll rendelkezésre. Átfogóbb megközelítésre van szükség a kutatási, innovációs és ipari szakpolitikai erőfeszítések összehangolása érdekében, valamint annak biztosításához, hogy a teljes innovációs ciklus támogatásához megfelelő eszközök álljanak rendelkezésre.

               (16)

               Továbbra is magas potenciális megtakarítások érhetők el a lengyel gazdaság minden ágazatában az energiahatékonyság javításával, különösen az épületek szigetelésével, és ezek a megtakarítások segíthetik a növekedést. A belföldi villamosenergia-hálózat még mindig túlterhelt, de a szomszédos piacokkal való nagyobb összeköttetési kapacitás megteremtésére irányuló tervek haladnak előre. A gázpiaci versenyt továbbra is számos tényező gátolja, különösen, hogy még végre kell hajtani a szabályozott árak kivezetését, a meglévő szolgáltató piaci részesedése 97 %-os a kiskereskedelmi és a nagykereskedelmi piacokon, és a földgázimport 90 %-a Oroszországból származik.

               (17)

               Némi előrelépés ellenére Lengyelország alulfejlett közlekedési infrastruktúrája a növekedés jelentős gátját képezi. A nagyobb közúti infrastruktúra-projektek haladnak, de a vasút-beruházási projektek nagyrészt késnek. A rossz állapotban lévő vasúti infrastruktúra jelentős, növekedő beruházást tesz szükségessé, mivel a működő 20 000 km-nyi vasútvonal csupán 36 %-a van jó műszaki állapotban. A közelmúltbeli erőfeszítések ellenére Lengyelország nagymértékben lemarad más tagállamok mögött az információs és kommunikációs technológiák (IKT) növekedési potenciáljának kihasználása terén. A vezetékes széles sávú lefedettség a legalacsonyabb az Unióban, mind tagállami szinten, mind a vidéki területek tekintetében. A vízhálózatokba történő beruházások továbbra is elégtelenek.

               (18)

               Lengyelország közigazgatása az uniós átlag alatt teljesít. A kulcsproblémák közé tartozik az átláthatóság, az adórendszer összetettsége és a megfelelési költségek, a polgári és kereskedelmi ügyek átlagos hosszának növekedése, valamint a hosszú fizetésképtelenségi eljárások és az alacsony behajtási ráták. Az elektronikus ügyintézés használata a közigazgatásban szintén az uniós átlag alatti. Lengyelország a szabályozott szakmákhoz való hozzáférést megkönnyítő reformot indított, de az elmarad a bejelentett ütemtervtől.

               (19)

               Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság elvégezte Lengyelország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a nemzeti reformprogramot és a konvergenciaprogramot. Figyelembe vette nemcsak a programok Lengyelország fenntartható költségvetési, valamint társadalom-és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. A Bizottság európai szemeszter keretében tett ajánlásait az alábbi 1–7. ajánlás tükrözi.

               (20)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a konvergenciaprogramot, és arról alkotott véleményét (5) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Lengyelország 2013–2014-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               2013-ra és 2014-re vonatkozó, kellően konkrét intézkedésekkel alátámasztva szilárdítsa meg és hajtsa végre a 2014-re és az azt követő évekre szóló költségvetési stratégiát annak biztosítása érdekében, hogy a túlzott hiányt 2014-re időben és fenntartható módon kiigazítsa és elérje a túlzotthiány-eljárás keretében kiadott tanácsi ajánlásban meghatározott költségvetési erőfeszítést. A költségvetési egyensúlyhiány tartós korrekciója ambiciózus strukturális reformok hiteles végrehajtását teszi szükségessé, ami növelné a kiigazítási kapacitást és élénkítené a potenciális növekedést és a foglalkoztatást. A túlzott hiány megszüntetését követően folytassa a strukturális kiigazítási erőfeszítést, amely révén Lengyelország 2016-ra eléri a középtávú költségvetési célt. Az államháztartás minőségének javítása érdekében a lehető legkisebb mértékben csökkentse a növekedést ösztönző beruházásokat, értékelje újra a kiadási politikát a szociálpolitikai célzottság javítása és az egészségügyi ágazat költség- és kiadáshatékonyságának növelése céljából. Javítsa az adózási fegyelmet, különösen az adóigazgatás hatékonyságának növelése révén.

               2.

               Biztosítsa 2013-ban a számlák európai rendszerével (ESA) összhangban lévő állandó kiadási szabály törvényben való rögzítését. Hozzon intézkedéseket a különböző kormányzati szintek közötti éves és középtávú költségvetési koordinációs mechanizmusok megerősítésére.

               3.

               Fokozza az ifjúsági munkanélküliség csökkentésére irányuló erőfeszítéseit, például az ifjúsági garancia révén, bővítse a tanulószerződéses gyakorlati képzés és a munkaalapú tanulás elérhetőségét, erősítse az iskolák és a munkaadók együttműködését és javítsa az oktatás színvonalát. Fogadja el az egész életen át tartó tanulásra vonatkozó javasolt stratégiát. Küzdjön az aktív keresők magas szegénységi rátája és a munkaerő-piaci szegmentáció ellen a határozott idejűről az állandó foglalkoztatásra való átállás javítása révén, valamint a polgári jogi szerződések túlzott alkalmazásának csökkentésével.

               4.

               Folytassa a nők munkaerő-piaci részvételének növelésére tett erőfeszítéseket különösen a megfizethető minőségi gyermekgondozási és iskolaelőkészítő létesítményekbe való beruházások révén, stabil finanszírozás és képzett személyzet biztosításával. Az ágazati munkaerő-mobilitás javítása céljából tegyen tartós lépéseket a mezőgazdasági termelők társadalombiztosítási rendszerének (KRUS) a reformja érdekében. Fokozatosan szüntesse meg a bányászok külön nyugdíjrendszerét annak érdekében, hogy a bányászokat integrálja az általános rendszerbe. A nyugdíjba vonulási életkor növelése érdekében támassza alá az általános nyugdíjreformot az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát elősegítő intézkedésekkel.

               5.

               Tegyen további intézkedéseket az innovációbarát üzleti környezet létrehozása érdekében a kutatási, az innovációs és az iparpolitika közötti kapcsolatok erősítésével, a megújuló eszközök és adózási ösztönzők továbbfejlesztésével, valamint a meglévő eszközöknek az innovációs ciklus különböző szakaszaihoz igazodó jobb célzottságával.

               6.

               Újítsa meg és bővítse az energiatermelési kapacitást és javítsa a hatékonyságot az energiaellátási lánc egészében. Gyorsítsa fel és terjessze ki a villamosenergia-hálózatok fejlesztését – ideértve a határokon átnyúló összeköttetéseket is –, és szüntesse meg a határokon átnyúló villamosenergia-csere előtt álló akadályokat. A szabályozott árak fokozatos megszüntetésével erősítse meg a gázszektorban folyó versenyt. Erősítse meg a vasúti piacot szabályozó hatóság szerepét és forrásait, és haladéktalanul biztosítsa a vasúti beruházási projektek hatékony végrehajtását. Gyorsítsa fel a széles sávú lefedettség növelésére irányuló erőfeszítéseit. Javítsa a hulladék- és vízgazdálkodást.

               7.

               Tegyen további lépéseket az üzleti környezet javítására a szerződések érvényesíthetőségének és az építési engedélyek követelményeinek az egyszerűsítése, valamint az adómegfelelési költségek csökkentése révén. Fogadja el és hajtsa végre a szakmai szolgáltatásokhoz való hozzáférés tervezett liberalizálását.

      Kelt Brüsszelben, 2013. július 9-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         R. ŠADŽIUS

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2013. április 22-i 2013/208/EU tanácsi határozat (HL L 118., 2013.4.30., 21. o.) alapján 2013-ra is érvényben marad.

      (3)  HL C 219., 2012.7.24., 65. o.

      (4)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (5)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése értelmében.


title: Az Európai Központi Bank ajánlása ( 2013. február 4. ) az Európai Unió Tanácsa számára a Central Bank of Cyprus külső könyvvizsgálóiról (EKB/2013/3)

text:
               9.2.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 37/1

         AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK AJÁNLÁSA
   (2013. február 4.)
   az Európai Unió Tanácsa számára a Central Bank of Cyprus külső könyvvizsgálóiról
   (EKB/2013/3)
   2013/C 37/01
   AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK KORMÁNYZÓTANÁCSA,
   tekintettel a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank Alapokmányára, és különösen annak 27.1. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Központi Bank („EKB”) és a nemzeti központi bankok beszámolóit az EKB Kormányzótanácsa által javasolt és az Európai Unió Tanácsa által jóváhagyott független külső könyvvizsgálók ellenőrzik.

               (2)

               A Central Bank of Cyprus jelenlegi külső könyvvizsgálójának megbízatása a 2012. pénzügyi év ellenőrzését követően megszűnik. Ezért külső könyvvizsgáló kinevezése szükséges a 2013. pénzügyi évtől.

               (3)

               A Central Bank of Cyprus a KPMG Limited-et választotta külső könyvvizsgálójaként a 2013–2017. pénzügyi évekre,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   Ajánlott, hogy 2013–2017. pénzügyi évekre a Central Bank of Cyprus külső könyvvizsgálójaként a KPMG Limited-et jelöljék ki.

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2013. február 4-én.

            az EKB elnöke

         Mario DRAGHI


title: A Tanács ajánlása ( 2009. június 9. ) az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzését és leküzdését is magában foglaló betegbiztonságról

text:
               3.7.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 151/1

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2009. június 9.)
   az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzését és leküzdését is magában foglaló betegbiztonságról
   2009/C 151/01
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 152. cikke (4) bekezdésének második albekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (3),
   mivel:

               (1)

               A Szerződés 152. cikke értelmében a Közösség fellépése, amely kiegészíti a nemzeti politikákat, a népegészségügyi helyzet javítására, az emberi megbetegedések és betegségek, valamint az emberi egészséget fenyegető veszélyek okainak megszüntetésére irányul.

               (2)

               Becslések szerint a tagállamokban a kórházba felvett betegek 8–12 %-ával történnek nemkívánatos események az egészségügyi ellátás során (4).

               (3)

               Európai Járványügyi Megelőző és Ellenőrző Központ (ECDC) becslése szerint húsz, kórházi ellátásban részesülő betegből átlagosan egy betegnél lépnek fel az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések, ami az EU szintjén évente 4,1 millió beteget jelent, továbbá a becslések alapján évente 37 000 ember halálát okozzák ilyen fertőzések.

               (4)

               Az elégtelen betegbiztonság nemcsak komoly közegészségügyi problémát jelent, hanem jelentős gazdasági terhet is ró a szűkös egészségügyi erőforrásokra. A nemkívánatos események nagy része megelőzhető lenne mind a kórházi szektorban, mind pedig az egészségügyi alapellátásban, túlnyomó részük ugyanis rendszerjellegű tényezőknek tudható be.

               (5)

               Ez az ajánlás az Egészségügyi Világszervezethez (WHO) tartozó Betegbiztonsági Világszövetség, az Európa Tanács és a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) betegbiztonsággal kapcsolatos munkájára épül, illetve kiegészíti azt.

               (6)

               A Közösség a hetedik kutatási és fejlesztési keretprogram (5) révén támogatja az egészségügyi rendszerekre vonatkozó kutatásokat, különös tekintettel az egészségügyi ellátás minőségére vonatkozó kutatásokra az „Egészség” témáján belül, melynek egyik központi eleme a betegbiztonság. Ez utóbbinak különös figyelmet szentelnek az információs és kommunikációs technológia témáján belül is.

               (7)

               A Bizottság „Együtt az egészségért: Stratégiai megközelítés az EU számára 2008–2013” című, 2007. október 23-i fehér könyvében a betegbiztonságot intézkedési területként jelöli meg.

               (8)

               A tények arra engednek következtetni, hogy eredményes, átfogó betegbiztonsági stratégiák kidolgozása és végrehajtása tekintetében a tagállamok eltérő szinten állnak (6). Ezért ezen ajánlás célja egy olyan keret megteremtése, amely a tagállamokon belül, illetve a tagállamok között ösztönözné a betegbiztonság terén az EU-ban tapasztalható legfontosabb problémák megoldására irányuló szakpolitikák kidolgozását és jövőbeli intézkedések meghozatalát.

               (9)

               A betegeknek a betegbiztonsági folyamatba való bevonásával növelni kell tájékozottságukat és tudatosságukat. Tájékoztatni kell őket a betegbiztonsági előírásokról, a legjobb gyakorlatokról és/vagy az érvényben lévő biztonsági intézkedésekről és arról, hogy hol találnak hozzáférhető, átfogó információkat a panasztételi és jogorvoslati lehetőségekről.

               (10)

               A tagállamoknak átfogó jelentéstételi és tanulási rendszereket kell kialakítaniuk, illetve a már meglévőket fenntartaniuk vagy fejleszteniük, hogy a nemkívánatos események elterjedtségét és mögöttes okait fel lehessen tárni a hatékony megoldások és intézkedések kidolgozása érdekében. A betegbiztonság témakörét be kell építeni az egészségügyi dolgozók és a betegellátók oktatási és képzési programjába.

               (11)

               A hatékony és átlátható betegbiztonsági programok, struktúrák és szakpolitikák létrehozásához összehasonlítható, összesített adatokat kell gyűjteni közösségi szinten, és a tagállamok között terjeszteni kell a legjobb gyakorlatokat. A kölcsönös tanulási folyamat megkönnyítése érdekében a tagállamok és az Európai Bizottság együttműködése révén közös betegbiztonsági terminológiát és mutatókat kell kidolgozni, figyelembe véve az érintett nemzetközi szervezetek munkáját is.

               (12)

               Az olyan információs és kommunikációs technológiai eszközök, mint az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek vagy az e-receptek – például a potenciális gyógyszerkölcsönhatások vagy gyógyszerallergiák módszeres szűrésével – hozzájárulhatnak a betegbiztonság javulásához. Az információs és kommunikációs technológiai eszközökkel törekedni kell a gyógyászati termékek felhasználóinak jobb megértésére is.

               (13)

               Nemzeti stratégiát kell kidolgozni az antibiotikumok körültekintő alkalmazását célzó stratégiák (7) kiegészítéseként, amely a nemzeti közegészségügyi célkitűzésekbe beépíti az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzését és leküzdését, és amelynek célja, hogy az egészségügyi intézményekben csökkenjen az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések veszélye. Elengedhetetlen, hogy a nemzeti stratégia alkotóelemeinek végrehajtásához szükséges források folyósítására az egészségügyi szolgáltatásnyújtás alapfinanszírozása keretében kerüljön sor.

               (14)

               Az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzését és leküzdését az egészségügyi intézmények hosszú távú stratégiai prioritásai közé kell emelni. Az eredményorientált hozzáállás és szervezeti változások érdekében a hierarchia valamennyi szintjén és valamennyi feladatkörében együtt kell működni: a felelősségi körök valamennyi szinten történő meghatározásával, támogató eszközök és helyi technikai erőforrások megszervezésével, valamint értékelési eljárások létrehozásával.

               (15)

               Az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzésekről nem áll mindig elegendő adat rendelkezésre ahhoz, hogy a felügyeleti hálózatok alapján érdemi összehasonlítást lehessen végezni az intézmények között, az egészségügyi ellátással összefüggő patogének epidemiológiáját nyomon lehessen követni, valamint hogy értékelni és irányítani lehessen az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzésére és leküzdésére vonatkozó szakpolitikákat. Ezért az egészségügyi intézmények szintjén, valamint regionális és nemzeti szinten felügyeleti rendszereket kell létrehozni vagy a meglévőket meg kell erősíteni.

               (16)

               A tagállamoknak törekedniük kell az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzést elszenvedő betegek számának csökkentésére. Ahhoz, hogy az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések száma csökkenjen, ösztönözni kell a fertőzések leküzdésére szakosodott egészségügyi szakemberek felvételét. A tagállamoknak és egészségügyi intézményeiknek ezenkívül meg kellene fontolniuk azt a lehetőséget, hogy kapcsolattartó személyzetet alkalmazzanak annak érdekében, hogy azok klinikai szinten támogassák a fertőzések leküzdésére szakosodott személyzetet.

               (17)

               A tagállamoknak szorosan együtt kellene működniük az orvosi technológiai ágazattal a betegbiztonságot jobban szem előtt tartó tervezés ösztönzése érdekében, hogy az egészségügyi ellátás során bekövetkezett nemkívánatos események előfordulása csökkenjen.

               (18)

               A fent említett betegbiztonsági célkitűzések – köztük az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzésének és leküzdésének – megvalósítása érdekében a tagállamoknak átfogó megközelítést kell alkalmazniuk, figyelembe véve, hogy mely elemek gyakorolnak valóban hatást a nemkívánatos események előfordulására és a velük kapcsolatos terhekre.

               (19)

               A közegészségügy terén való közösségi fellépés során teljes mértékben tiszteletben kell tartani a tagállamoknak az egészségügyi szolgáltatások és az orvosi ellátás szervezésére és nyújtására vonatkozó hatáskörét,

         AJÁNLJA,
   hogy ezen ajánlás alkalmazásában a következő fogalommeghatározások legyenek alkalmazandók:

               „Nemkívánatos esemény”: olyan esemény, amelynek eredményeképpen a beteget károsodás éri.

               E „károsodás” a testfelépítésben vagy a testfunkciókban bekövetkező károsodást és/vagy az abból eredő káros hatást jelenti.

               „Egészségügyi ellátással összefüggő fertőzés”: olyan betegségek vagy patológiák, amelyek kialakulása valamely fertőző ágens vagy annak termékei jelenlétéhez köthető, és egészségügyi létesítményben való tartózkodással vagy egészségügyi eljárásban, illetve kezelésben való részvétellel függ össze.

               „Betegbiztonság”: a beteg mentessége az egészségügyi ellátással összefüggő, felesleges vagy potenciális károsodásoktól.

               „Folyamatmutató”: olyan mutató, amely olyan előírt tevékenységek betartására vonatkozik, mint a kézhigiénia, a felügyelet, illetve a szabványos működési eljárások.

               „Szerkezeti mutató”: olyan mutató, amely a különböző erőforrásokra – személyi állomány, infrastruktúra vagy bizottságok – vonatkozik.

         AJÁNLJA A TAGÁLLAMOKNAK:
   I.   AZ ÁLTALÁNOS BETEGBIZTONSÁGI KÉRDÉSEKRE VONATKOZÓ AJÁNLÁSOK

               1.

               A nemzeti betegbiztonsági szakpolitikák és programok létrehozásának és kidolgozásának támogatása az alábbiak révén:

                           a)

                           országuk területén a betegbiztonságért felelős illetékes hatóság vagy hatóságok, illetve más illetékes szerv vagy szervek kijelölése;

                           b)

                           a betegbiztonság kérdésének mint kiemelt kérdéskörnek az egészségügyi szakpolitikákba és programokba való beágyazása nemzeti, regionális és helyi szinten;

                           c)

                           biztonságosabb és felhasználóbarátabb rendszerek, folyamatok és eszközök kidolgozásának támogatása, beleértve az információs és kommunikációs technológia alkalmazását is;

                           d)

                           a területükön nyújtott egészségügyi ellátásra vonatkozó biztonsági előírások és/vagy legjobb gyakorlatok rendszeres felülvizsgálata és naprakésszé tétele;

                           e)

                           az egészségügyi szakmai szervezetek ösztönzése, hogy játsszanak tevékeny szerepet a betegbiztonságban;

                           f)

                           sajátos szemléletmód támogatása a biztonságos gyakorlatok előmozdítása érdekében, a leggyakrabban előforduló nemkívánatos események – például a gyógyszerezéssel összefüggő események, az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések vagy a sebészeti beavatkozások során vagy után fellépő komplikációk – kivédése céljából.

               2.

               Az állampolgárok és a betegek tudatosságának növelése, valamint tájékoztatásuk az alábbiak révén:

                           a)

                           a betegszervezetek és képviselőik bevonása a betegbiztonságra vonatkozó szakpolitikák és programok kidolgozásába a megfelelő szinteken;

                           b)

                           a következőkre vonatkozó információk megismertetése a betegekkel:

                                       i.

                                       az érvényben lévő betegbiztonsági előírások;

                                       ii.

                                       a betegek választásainak és döntéseinek megkönnyítése érdekében: a kockázatok, károsodások és a műhibák előfordulásának csökkentését vagy megelőzését szolgáló, érvényben lévő biztonsági intézkedések – ideértve a legjobb gyakorlatokat is –, valamint a betegek azon joga, hogy megfelelő tájékoztatást követően eldöntsék, beleegyeznek-e a kezelésbe;

                                       iii.

                                       panasztételi eljárások és a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségek, valamint az alkalmazandó feltételek;

                           c)

                           a betegbiztonság terén az alapvető kompetenciák (vagyis a biztonságosabb ellátáshoz szükséges alapismeretek, alapvető hozzáállás és készségek) fejlesztési lehetőségeinek vizsgálata.

               3.

               A nemkívánatos eseményekre vonatkozó, vádaskodástól mentes olyan jelentéstételi és tanulási rendszerek kialakításának támogatása, illetve a már meglévők megerősítése, amelyek:

                           a)

                           tájékoztatást nyújtanak a műhibák, a nemkívánatos események és a kvázi balesetek elterjedtségéről, típusairól és okairól;

                           b)

                           nyitott, igazságos, nem büntető jellegű jelentéstételi környezet megteremtésével aktív jelentéstételre ösztönzik az egészségügyi dolgozókat. Ezt a jelentéstételt meg kell különböztetni a tagállamok egészségügyi dolgozókra vonatkozó fegyelmi rendszereitől és eljárásaitól, valamint szükség esetén tisztázni kell az egészségügyi dolgozók felelősségével kapcsolatos jogi kérdéseket;

                           c)

                           adott esetben lehetővé teszik a betegek, családtagjaik és más, nem hivatalos gondozók számára, hogy beszámolhassanak tapasztalataikról;

                           d)

                           kiegészítik a biztonságra vonatkozó egyéb jelentéstételi rendszereket, mint pl. a gyógyszer-felügyeleti rendszert és az orvostechnikai eszközökkel kapcsolatos jelentéstételi rendszert, és a lehetőségekhez mérten kiküszöbölik a többszörös jelentéstételt.

               4.

               Az egészségügyi dolgozók – megfelelő szinten folytatott – betegbiztonsági oktatásának és képzésének támogatása az alábbiak révén:

                           a)

                           valamennyi egészségügyi szakember, egyéb egészségügyi dolgozó, valamint az egészségügyi létesítmények érintett vezetői és adminisztratív személyzete számára multidiszciplináris betegbiztonsági oktatás és képzés ösztönzése;

                           b)

                           a betegbiztonság témakörének beépítése a képesítés megszerzésére irányuló, illetve a posztgraduális oktatási programba, valamint az egészségügyi szakemberek munkahelyi képzésébe és folyamatos szakmai továbbképzésébe;

                           c)

                           a betegbiztonság terén az alapvető kompetenciák, nevezetesen a biztonságosabb ellátáshoz szükséges alapismeretek, alapvető hozzáállás és készségek fejlesztési lehetőségeinek vizsgálata annak érdekében, hogy ezeket megismertessék valamennyi egészségügyi dolgozóval, valamint az érintett vezetőkkel és adminisztratív személyzettel;

                           d)

                           valamennyi egészségügyi dolgozó tájékoztatása a betegbiztonsági előírásokról, a műhibák és a károsodás előfordulásának csökkentését vagy megelőzését szolgáló, érvényben lévő kockázatcsökkentő és biztonsági intézkedésekről – ideértve a legjobb gyakorlatokat is –, valamint a dolgozók szerepvállalásának szorgalmazása;

                           e)

                           az egészségügyi szakmai oktatásban részt vevő szervezetekkel való együttműködés annak biztosítása érdekében, hogy a betegbiztonság kellő helyet kapjon a felsőoktatási intézmények tanterveiben, valamint az egészségügyi szakemberek folyamatos oktatásában és képzésében, ideértve az ahhoz szükséges készségek kialakítását is, hogy a betegbiztonságnak a rendszer megváltoztatásán keresztül történő javításához szükséges viselkedéses változások irányíthatók legyenek és bekövetkezzenek.

               5.

               A betegbiztonság közösségi szintű osztályozása és mérése, az egymással és a Bizottsággal való együttműködés segítségével:

                           a)

                           közös fogalommeghatározások és terminológia kidolgozása, figyelembe véve a nemzetközi szabványügyi tevékenységeket, mint például a WHO kidolgozás alatt álló Nemzetközi Betegbiztonsági Osztályozási Rendszerét vagy az Európa Tanács e területen végzett munkáját;

                           b)

                           olyan megbízható, összehasonlítható mutatók kialakítása, amelyek segítségével meghatározhatók a betegbiztonsági problémák, értékelhető a biztonság javítását célzó intézkedések hatékonysága és megkönnyíthető a tagállamok közötti kölcsönös tanulás folyamata. Célszerű tekintetbe venni a nemzeti szinten végzett munkát és az olyan nemzetközi tevékenységeket, mint az egészségügyi ellátás minőségi mutatóival kapcsolatos OECD-projekt vagy a közösségi egészségügyi mutatókkal kapcsolatos projekt;

                           c)

                           a betegbiztonsági eredményekkel kapcsolatos, összehasonlítható adatok és információk (típusok és számadatok) összegyűjtése és egymással való megosztása a kölcsönös tanulásnak és a prioritások felállításának a megkönnyítése érdekében, hogy a tagállamok a jövőben megoszthassák a közvéleménnyel az érintett mutatókat.

               6.

               Az alábbiakkal kapcsolatos ismeretek, tapasztalatok és legjobb gyakorlatok megosztása egymással, a Bizottsággal és az érintett európai és nemzetközi szervekkel:

                           a)

                           hatékony és átlátható betegbiztonsági programok, struktúrák és politikák – köztük jelentéstételi és tanulási rendszerek – létrehozása az egészségügyi ellátásban előforduló nemkívánatos események kezelése érdekében;

                           b)

                           az egészségügyi létesítmények szintjén végrehajtott betegbiztonsági intézkedések és megoldások hatékonysága, valamint azok átadhatóságának értékelése;

                           c)

                           a betegbiztonságra vonatkozó fontos riasztások, a kellő időben.

               7.

               A betegbiztonságra vonatkozó kutatások fejlesztése és előmozdítása.

         II.   AZ EGÉSZSÉGÜGYI ELLÁTÁSSAL ÖSSZEFÜGGŐ FERTŐZÉSEK MEGELŐZÉSE ÉS LEKÜZDÉSÉRE VONATKOZÓ TOVÁBBI AJÁNLÁSOK

               8.

               Az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzésére és leküzdésére vonatkozó, megfelelő szintű stratégia elfogadása és végrehajtása az alábbi célkitűzések szem előtt tartásával:

                           a)

                           A megelőzést és leküzdést célzó intézkedések végrehajtása nemzeti, illetve regionális szinten az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések visszaszorításának elősegítése érdekében, különösen:

                                       i.

                                       a fertőzések megelőzését és leküzdését célzó, szabványos és kockázatalapú intézkedések végrehajtása valamennyi egészségügyi létesítményben, a szükséges szinten;

                                       ii.

                                       az egy adott beteget kezelő vagy gondozó egészségügyi ellátó személyzet közötti egységesség előmozdítása a fertőzések megelőzését és leküzdését célzó intézkedések terén, valamint az erre vonatkozó kommunikációjuk elősegítése;

                                       iii.

                                       iránymutatások és ajánlások elérhetővé tétele nemzeti szinten;

                                       iv.

                                       a fertőzések megelőzését és leküzdését célzó intézkedések betartásának ösztönzése szerkezeti és folyamatmutatók, valamint az érvényben levő akkreditációs vagy tanúsítási eljárások eredményeinek felhasználásával;

                           b)

                           A fertőzések megelőzésének és leküzdésének javítása az egészségügyi intézmények szintjén, különösen azáltal, hogy az egészségügyi intézményeket az alábbiakra ösztönzik:

                                       i.

                                       a fertőzések megelőzését és leküzdését célzó program létrehozása, amely olyan szempontokat vesz figyelembe, mint például a szervezeti és strukturális intézkedések, diagnosztikus és terápiás eljárások (egyebek között az antibiotikumokkal szembeni rezisztencia kialakulásának elkerülése), az erőforrásigények, a felügyeleti célkitűzések, a képzések és a betegeknek nyújtott tájékoztatás;

                                       ii.

                                       megfelelő szervezetirányítási intézkedések meghozatala a fertőzések megelőzését és leküzdését célzó program kidolgozása és figyelemmel kísérése érdekében;

                                       iii.

                                       megfelelő szervezeti intézkedések meghozatala és a fertőzések megelőzését és leküzdését célzó program végrehajtásával megbízott, képzett személyzet biztosítása;

                           c)

                           Aktív felügyeleti rendszerek létrehozása, illetve a már meglévők megerősítése az alábbiak révén:

                                       i.

                                       Nemzeti vagy regionális szinten:

                                                   —

                                                   a nemkívánatos események prevalenciáját vizsgáló felmérések szervezése megfelelő, rendszeres időközönként;

                                                   —

                                                   annak szem előtt tartása, hogy gondoskodni kell meghatározott fertőzéstípusok felügyeletéről ahhoz, hogy nemzeti referenciaadatok álljanak rendelkezésre, melyek a folyamat- és szerkezeti mutatókkal kiegészülve segítik a stratégia értékelését;

                                                   —

                                                   a riasztásra okot adó, egészségügyi ellátással összefüggő organizmusok vagy egészségügyi ellátással összefüggő fertőzésklaszterek időben történő észlelésének és az érintett szerv felé való jelentésének megszervezése a tagállami előírásoknak megfelelően;

                                                   —

                                                   jelentéstétel a Közösség szempontjából vagy nemzetközi szempontból releváns klaszterekről és fertőzéstípusokról a közösségi jogszabályoknak (8) vagy a nemzetközi szabályozásnak megfelelően;

                                       ii.

                                       Az egészségügyi intézmények szintjén:

                                                   —

                                                   a mikrobiológiai dokumentáció és a betegnyilvántartás magas színvonalának ösztönzése;

                                                   —

                                                   meghatározott fertőzéstípusok előfordulásának felügyelete, ami folyamat- és szerkezeti mutatókkal kiegészülve lehetővé teszi a fertőzések leküzdését célzó intézkedések végrehajtásának értékelését;

                                                   —

                                                   konkrét fertőzéstípusok és/vagy az egészségügyi ellátással összefüggő konkrét patogén törzsek felügyeletének megfontolása a riasztásra okot adó, egészségügyi ellátással összefüggő organizmusok vagy egészségügyi ellátással összefüggő fertőzésklaszterek időben történő észlelése érdekében;

                                       iii.

                                       az ECDC által ajánlott felügyeleti módszerek és mutatók, valamint a 2119/98/EK határozat rendelkezéseinek megfelelően, közösségi szinten megállapított esetmeghatározások alkalmazása a megfelelő esetben;

                           d)

                           Az egészségügyi dolgozók oktatásának és képzésének megerősítése az alábbiak révén:

                                       i.

                                       Nemzeti vagy regionális szinten a fertőzések leküzdésére vonatkozó speciális képzési és/vagy oktatási programok meghatározása és lebonyolítása a fertőzések leküzdésére szakosodott személyzet számára, valamint az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzésével és leküzdésével kapcsolatos oktatás megerősítése az egyéb egészségügyi dolgozók számára.

                                       ii.

                                       Az egészségügyi intézmények szintjén:

                                                   —

                                                   rendszeres képzés nyújtása a teljes egészségügyi személyzet – köztük a vezetők – számára, a higiénia és a fertőzések megelőzésének és leküzdésének alapelveiről;

                                                   —

                                                   rendszeres időközönként haladó szintű képzések szervezése a személyzet azon tagjai számára, akik az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzések megelőzésével és leküzdésével kapcsolatos külön feladatokat látnak el.

                           e)

                           Az egészségügyi intézmények által a betegeknek nyújtott tájékoztatás javítása:

                                       i.

                                       objektív, közérthető információk rendelkezésre bocsátása az egészségügyi ellátással összefüggő fertőzésekkel járó kockázatokról, az egészségügyi intézmény által az ilyen fertőzések megelőzésére tett intézkedésekről, valamint arról, hogy a betegek hogyan tudnak hozzájárulni a fertőzések elkerüléséhez;

                                       ii.

                                       speciális információk nyújtása, például a megelőzést és leküzdést célzó intézkedésekről az egészségügyi ellátással összefüggő patogéneket hordozó vagy azokkal fertőzött betegek számára.

                           f)

                           A kutatás támogatása az olyan területeken, mint az epidemiológia, a nanotechnológiák és nanoanyagok alkalmazása, az új megelőző és terápiás technológiák és intézkedések alkalmazása, valamint a megelőzés és leküzdés költséghatékonysága.

               9.

               Annak megfontolása, hogy a (8) ajánlásban említett stratégia összehangolt végrehajtása érdekében, valamint a Bizottsággal, az ECDC-vel, az Európai Gyógyszerügynökséggel és a többi tagállammal való információcsere és koordináció céljából 2011. június 9-ig létrehozzanak egy olyan ágazatközi mechanizmust vagy az egyes tagállamok infrastruktúrájának megfelelő egyéb, azzal egyenértékű rendszert, amely az antibiotikumok humán gyógyászatban való körültekintő használatáról szóló, 2001. november 15-i 2002/77/EK tanácsi ajánlással (9) összhangban létrehozott meglévő ágazatközi mechanizmussal együttműködik, illetve abba betagozódik.

         III.   ZÁRÓ AJÁNLÁSOK

               10.

               Ezen ajánlás tartalmának megismertetése az egészségügyi szervezetekkel, a szakmai szervezetekkel és az oktatási intézményekkel, valamint azok ösztönzése a javasolt szemléletmódok követésére annak érdekében, hogy az ajánlás legfontosabb elemeit a mindennapi gyakorlatban is alkalmazni tudják.

               11.

               Jelentés készítése a Bizottság számára az ajánlás megvalósítása terén elért eredményekről 2011. június 9-ig, azt követően pedig a Bizottság kérésére – az ajánlás közösségi szintű nyomon követésének segítése céljából.

         FELKÉRI A BIZOTTSÁGOT, HOGY:
   Legkésőbb 2012. június 9-ig a tagállamoktól kapott információk alapján készítsen a Tanács számára végrehajtási jelentést az ajánlás hatásának értékeléséről annak vizsgálata céljából, hogy a javasolt intézkedések mennyire működnek hatékonyan a gyakorlatban, valamint hogy szükség van-e további intézkedésekre.

      Kelt Luxembourgban, 2009. június 8-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         Petr ŠIMERKA

      (1)  A 2009. április 23-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  A 2009. március 25-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (3)  A 2009. április 22-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (4)  Az Európai Bizottság részére készített, a RAND Cooperation szakértői csoport által 2008-ban közzétett szakmai jelentés: „A betegbiztonság javítása az EU-ban”.

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 1982/2006/EK határozata (2006. december 18.) az Európai Közösség kutatási, technológiai fejlesztési és demonstrációs tevékenységére vonatkozó hetedik keretprogramjáról (2007–2013) (HL L 412., 2006.12.30., 1. o.).

      (6)  A Közösség 2003–2008-as közegészségügyi programja keretében finanszírozott „Safety improvement for Patients in Europe” (SIMPATIE – Az európai betegbiztonság javítása) elnevezésű projekt, (http://www.simpatie.org).

      (7)  Pl.: az antimikrobiális rezisztenciáról szóló 2008. június 10-i tanácsi következtetések.

      (8)  Pl.: a Közösségben a fertőző betegségek járványügyi felügyeleti és ellenőrzési hálózatának létrehozásáról szóló, 1998. szeptember 24-i 2119/98/EK európai parlamenti és tanácsi határozat, a Nemzetközi Egészségügyi Szabályzat(HL L 268., 1998.10.03., 1.o.) és az emberi, illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról és az Európai Gyógyszerügynökség létrehozásáról szóló, 2004. március 31-i 726/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 136., 2004.4.30., 1.o.).

      (9)  HL L 34., 2002.2.5., 13. o.