title: Az Európai Központi Bank ajánlása (2017. április 4.) az uniós jogszabályokban biztosított egyes választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök illetékes nemzeti hatóságok által a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények tekintetében történő gyakorlására vonatkozó közös előírásokról (EKB/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  HU

                  Az Európai Unió Hivatalos Lapja

                  C 120/2

            AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK AJÁNLÁSA
      (2017. április 4.)
      az uniós jogszabályokban biztosított egyes választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök illetékes nemzeti hatóságok által a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények tekintetében történő gyakorlására vonatkozó közös előírásokról
      (EKB/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK KORMÁNYZÓTANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
      tekintettel az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló, 2013. október 15-i 1024/2013/EU tanácsi rendeletre (1), és különösen annak 4. cikke (3) bekezdésére, valamint 6. cikke (1) bekezdésére és (5) bekezdésének c) pontjára,
      mivel:

                  (1)

                  Az Európai Központi Bank (EKB) felelős az egységes felügyeleti mechanizmus (SSM) hatékony és következetes működéséért. Felügyeli a rendszer működését valamennyi részt vevő tagállamban a magas színvonalú felügyelet következetes alkalmazásának biztosítása és a felügyeleti eredmények következetességének biztosítása érdekében.

                  (2)

                  Az EKB-nak biztosítania kell a hitelintézetekre vonatkozó prudenciális követelmények következetes alkalmazását a részt vevő tagállamokban, az 1024/2013/EU rendelet és a 468/2014/EU európai központi banki rendelet (EKB/2014/17) (2) alapján.

                  (3)

                  Az EKB – mint az 1024/2013/EU rendelet alapján a jelentősnek minősülő hitelintézetek tekintetében erre hatáskörrel rendelkező hatóság – több választási lehetőséget és mérlegelési jogkört gyakorolt, amelyeket az (EU) 2016/445 európai központi banki rendelet (EKB/2016/4) (3) tartalmaz. Ezenkívül az uniós jogszabályokban biztosított választási lehetőségekről és mérlegelési jogkörökről szóló, 2016. novemberi útmutatójában (a továbbiakban: EKB-útmutató) az EKB egyes további választási lehetőségeknek az 1024/2013/EU rendelet 6. cikkének (4) bekezdése, valamint a 468/2014/EU rendelet IV. része és 147. cikkének (1) bekezdése alapján jelentősnek minősülő hitelintézetek kérelmeinek egyedi értékelését követő eseti alapon történő gyakorlására vonatkozó közös előírásokat határoz meg.

                  (4)

                  Az illetékes nemzeti hatóságok között a választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök egyedi gyakorlásának vizsgálata során követendő közös felügyeleti megközelítés előmozdítása érdekében az EKB az 1024/2013/EU rendelet 4. cikkének (3) bekezdése alapján ajánlást fogadhat el a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények kérelmeinek értékelése során alkalmazandó előírásokról.

                  (5)

                  A választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök egyedi gyakorlására vonatkozó közös előírások egyrészt az SSM-en belül a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények felügyelete terén a következetesség, eredményesség és átláthatóság előmozdítása, és másrészt szükség esetén a jelentős és kevésbé jelentősnek minősülő intézmények közötti egyenlő bánásmód, valamint a részt vevő tagállamokban az összes hitelintézet számára egyenlő versenyfeltételek előmozdítása érdekében szükséges. Ugyanakkor figyelembe kell venni az arányosság elvét és a felügyelt hitelintézetek jogos elvárásait.

                  (6)

                  Ennek érdekében az EKB azonosított néhány olyan választási lehetőséget és mérlegelési jogkört az EKB-útmutatóban szereplők között, amelyeket helyénvaló lenne azonos módon gyakorolni a jelentős és a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében. Az EKB emellett azonosított néhány további választási lehetőséget és mérlegelési jogkört, ezek között az 575/2013/EU rendelet 380. cikkében és 420. cikkének (2) bekezdésében előírt két általános jellegű választási lehetőséget, illetve mérlegelési jogkört, amelyek gyakorlására vonatkozóan különleges megközelítést javasol a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében.

                  (7)

                  Az összevont alapú felügyelethez és a prudenciális követelményektől való eltekintéshez kapcsolódó választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök tekintetében az EKB-útmutató II. szakaszának 1. fejezetében szereplő ajánlásokkal összhangban az illetékes nemzeti hatóságok számára ajánlott, hogy az ilyen mentesítések egyedi megadása során körültekintő megközelítést kövessenek. A határokon átnyúló szintű likviditási mentesítéseket illetően az EKB különleges megközelítést ajánl a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében, tekintettel arra, hogy nem minden, az EKB-útmutatóban a kérelmek értékelésére vonatkozóan szereplő előírás releváns ezen intézmények esetében.

                  (8)

                  Az SSM egészében következetes és prudens megközelítést kell követni az EKB-útmutató II. szakaszának 2. és 3. fejezetében foglalt, a szavatoló tőkéhez és a tőkekövetelményekhez kapcsolódó választási lehetőségeket és mérlegelési jogköröket illetően, mivel e felügyeleti határozatok hatással vannak a rendelkezésre álló szavatoló tőkére és annak minőségére. Ugyanez vonatkozik a kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumokra és járulékos tőkeinstrumentumokra vagy kisebbségi részesedésekre, amelyek bizonyos feltételek mellett beszámíthatók a figyelembe vehető szavatoló tőkébe. Továbbá az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében az SSM-ben valamennyi hitelintézetre következetesen kell alkalmazni a sztenderd módszert, a belső minősítésen alapuló módszert, a belső modell módszerét és a belső modell megközelítést a szavatolótőke-követelmények kiszámítására. Szintén e célból az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben (4) a csoporton belüli kitettségekhez kapcsolódó szavatolótőke-követelmények kiszámítása céljából nulla százalékos kockázati súly alkalmazásának megengedését illetően rögzített követelményeknek való megfelelés értékelésének közös előírásokon kell alapulnia. Az EKB ugyanakkor azonosított néhány olyan, a szavatoló tőkéhez és a tőkekövetelményekhez kapcsolódó választási lehetőséget és mérlegelési jogkört, amelyek tekintetében a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében különleges megközelítésre van szükség.

                  (9)

                  Az intézményvédelmi rendszert kialakított intézményekre vonatkozó választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök esetében ajánlott a prudenciális mentesítés iránti kérelmek értékelésére vonatkozóan az EKB-útmutató II. szakaszának 4. fejezetében foglaltak szerinti közös előírások alkalmazása a következetes felügyelet elérése érdekében, tekintettel arra, hogy az intézményvédelmi rendszerek tipikusan jelentős és kevésbé jelentősnek minősülő intézményeket is magukban foglalnak. Ugyanakkor az 575/2013/EU rendelet 49. cikkének (3) bekezdése szerinti, intézményvédelmi rendszerekhez tartozó intézményekben fennálló részesedések tekintetében különleges megközelítés ajánlott a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében, ezen intézmények adminisztratív terheinek lehetőség szerinti csökkentése érdekében.

                  (10)

                  A nagykockázat-vállalási követelményeknek való megfelelést illetően az EKB-útmutató II. szakaszának 5. fejezetében a jelentős intézmények tekintetében bemutatott megközelítést a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében is követni kell az SSM valamennyi hitelintézete tekintetében a nagykockázat-vállalások prudens kezelésének ösztönzése érdekében, a koncentrációs kockázatok megfelelő kezelése és korlátozása céljából.

                  (11)

                  Az EKB a likviditási követelményekhez kapcsolódó választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök tekintetében az EKB-útmutató II. szakaszának 6. fejezetében foglaltak szerinti következetes és körültekintő megközelítést javasol, mivel e választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök hatással vannak a likviditásfedezeti rátára vonatkozó követelmények kiszámítására, például egyes beáramlások és kiáramlások kezelésének meghatározása révén. A mérlegen kívüli, kereskedelemfinanszírozással kapcsolatos termékekhez kapcsolódó kiáramlási arányokat illetően az illetékes nemzeti hatóságok alkalmazhatnak 5 % alatti kiáramlási arányt, amennyiben az alkalmazandó kiáramlási arány statisztikai bizonyítékok alapján került kalibrálásra.

                  (12)

                  A 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) 21. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, központi szervhez tartósan kapcsolt hitelintézetekre vonatkozó mentesítés gyakorlását illetően az EKB-útmutató II. szakaszának 8. fejezetében szereplő megközelítés ajánlott a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében.

                  (13)

                  Az irányítási rendszerekhez és a prudenciális felügyelethez kapcsolódó választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök tekintetében az EKB-útmutató II. szakaszának 11. fejezetében foglaltak szerinti, körültekintő és következetes megközelítés ajánlott annak biztosítása érdekében, hogy valamennyi hitelintézetre megfelelő irányítási követelmények vonatkozzanak. Ugyanakkor az arányosság elvére figyelemmel különleges megközelítés indokolt a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében a kockázati és az audit bizottság összevonását illetően.

                  (14)

                  Ez az ajánlás kiterjed továbbá a hatóságok közötti együttműködéshez kapcsolódó választási lehetőségekre és mérlegelési jogkörökre, mivel biztosítani kell az SSM-en belüli zökkenőmentes együttműködést.

                  (15)

                  A 2013/36/EU irányelv 115. cikkének (2) bekezdése szerinti, a részt nem vevő tagállamokban található hitelintézetek felügyeletéről szóló kétoldalú megállapodásokat illetően különleges megközelítésre van szükség a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények esetében, mivel ez a választási lehetőség az engedélyezésért felelős illetékes hatóság számára áll rendelkezésre. Az 1024/2013/EU rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja, valamint 9. cikke értelmében az SSM-en belül az EKB kizárólagos hatáskörébe tartozik a hitelintézetek engedélyeinek kiadása és ezen engedélyek visszavonása, ezért az EKIB-nak szerepet kell játszania a részt nem vevő tagállamokban található hitelintézetek felügyeletéről szóló kétoldalú megállapodások kialakításában,

            ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
      ELSŐ RÉSZ

         ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

         I.

      1.   Tárgy és hatály

      Ez az ajánlás az uniós jogszabályokban biztosított egyes választási lehetőségeknek és mérlegelési jogköröknek az illetékes nemzeti hatóságok által a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények tekintetében történő gyakorlására vonatkozó elveket határoz meg.
      2.   Fogalommeghatározások

      Ezen ajánlás alkalmazásában az 1024/2013/EU rendeletben, a 468/2014/EU rendeletben (EKB/2014/17), az 575/2013/EU rendeletben, a 2013/36/EU irányelvben és az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendeletben (6) szereplő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni.
      MÁSODIK RÉSZ

         AZON VÁLASZTÁSI LEHETŐSÉGEK ÉS MÉRLEGELÉSI JOGKÖRÖK, AMELYEK TEKINTETÉBEN KÜLÖNLEGES MEGKÖZELÍTÉS AJÁNLOTT A KEVÉSBÉ JELENTŐSNEK MINŐSÜLŐ INTÉZMÉNYEK ESETÉBEN

         II.

         A prudenciális követelményektől való eltekintés

      1.   Az 575/2013/EU rendelet 8. cikkének (3) bekezdése: határokon átnyúló szintű likviditási mentesítések

      A határokon átnyúló szintű likviditási mentesítés iránti kérelmek vizsgálata során az illetékes nemzeti hatóságoknak értékelniük kell az 575/2013/EU rendelet 8. cikkének (1) és (3) bekezdésében rögzített valamennyi feltétel teljesülését, alkalmazva az EKB-útmutató II. szakasza 1. fejezetének 4. pontjában szereplő értékelési előírásokat, a 8. cikk (3) bekezdésének b) pontjára vonatkozó előírások kivételével.

         III.

         Tőkekövetelmények

      1.   Az 575/2013/EU rendelet 129. cikkének (1) bekezdése: fedezett kötvények formájában fennálló kitettségek

      A fedezett kötvények formájában fennálló kitettségeket illetően az illetékes nemzeti hatóságnak egyeztetnie kell az EKB-val az érintett részt vevő tagállamban fennálló jelentős potenciális koncentrációs problémák értékelését illetően, mielőtt arról határozna, hogy részlegesen eltekint-e az 575/2013/EU rendelet 129. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazásától és a kibocsátó intézmény fennálló fedezett kötvényállománya névértékének legfeljebb 10 %-áig engedélyezi a 2. hitelminőségi besorolást.
      2.   Az 575/2013/EU rendelet 311. cikkének (2) bekezdése: a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek kezelése

                  2.1.

                  Az illetékes nemzeti hatóságnak engedélyeznie kell a hitelintézet számára, hogy egy adott központi szerződő féllel szembeni kereskedési kitettségei és garanciaalap-hozzájárulásai viszonylatában az 575/2013/EU rendelet 310. cikkében foglalt eljárást alkalmazza, amennyiben az adott központi szerződő fél az 575/2013/EU rendelet 311. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint értesítette a hitelintézetet, hogy a továbbiakban nem számítja ki a KCCP (feltételezett tőke) értékét.

                  2.2.

                  A 2.1. pont alkalmazásában azon indokok megalapozottságának vizsgálata során, amelyekre hivatkozással a központi szerződő fél felhagyott a KCCP (feltételezett tőke) számításával, az illetékes nemzeti hatóságoknak alkalmazniuk kell az EKB által az ugyanazon központi szerződő fél tekintetében az indokok ellenőrzését követően levont következtetéseket.

            3.   Az 575/2013/EU rendelet 380. cikke: mentesítés rendszerszintű zavar esetén

                  3.1.

                  Amennyiben az 575/2013/EU rendelet 380. cikke értelmében vett rendszerszintű zavar következik be, amelyet az EKB nyilvános nyilatkozata erősít meg, mindaddig, amíg az EKB nyilvános nyilatkozatot nem ad ki arról, hogy az abban megjelölt helyzet rendeződött, az EKB-nak értékelnie kell ezt a zavart és az illetékes nemzeti hatóságoknak alkalmazniuk kell az EKB értékelésének következtetéseit és gyakorolniuk kell az 575/2013/EU rendelet 380. cikkében szereplő választási lehetőséget. Ebben az esetben:

                              a)

                              a hitelintézetektől nem kell megkövetelni, hogy megfeleljenek az 575/2013/EU rendelet 378. és 379. cikkében meghatározott szavatolótőke-követelményeknek; és

                              b)

                              ha a partner nem tudja rendezni az ügyletet, az a hitelkockázat szempontjából nem tekinthető nemteljesítésnek.

                  3.2.

                  Amennyiben egy illetékes nemzeti hatóság az 575/2013/EU rendelet 380. cikke értelmében vett rendszerszintű zavar bekövetkezését megerősítő nyilvános nyilatkozat közzétételét tervezi, az ilyen nyilatkozat közzététele előtt egyeztetnie kell erről az EKB-val.

         IV.

         Intézményvédelmi rendszerek

      1.   Az 575/2013/EU rendelet 49. cikkének (3) bekezdése: az intézményvédelmi rendszerhez tartozó intézményekben fennálló részesedések levonása

                  1.1.

                  A szavatolótőke-instrumentumok állománya le nem vonásának engedélyezése iránti kérelem esetén az illetékes nemzeti hatóságoknak a EKB-útmutató II. szakasza 4. fejezetének 4. pontjában rögzített előírásokat kell alkalmazniuk annak értékeléséhez, hogy az 575/2013/EU rendelet 49. cikke (3) bekezdésében foglalt valamennyi feltétele teljesül-e.

                  1.2.

                  Az illetékes nemzeti hatóság engedélyezheti egy intézményvédelmi rendszer részére, hogy a rendszerhez tartozó valamennyi kevésbé jelentősnek minősülő intézmény nevében az 575/2013/EU rendelet 49. cikkének (3) bekezdése szerinti engedély iránti kérelmet nyújtson be. Ebben az esetben az illetékes nemzeti hatóság az 575/2013/EU rendelet 49. cikke (3) bekezdése szerinti engedélyező határozatot hozhat, amely a kérelemben felsorolt valamennyi kevésbé jelentősnek minősülő intézményre alkalmazandó.

         V.

         Likviditás

      1.   Az 575/2013/EU rendelet 420. cikkének (2) bekezdése: likviditáskiáramlások

                  1.1.

                  Az (EU) 2016/445 rendelet 11. cikkével összhangban az illetékes nemzeti hatóságoknak az 575/2013/EU rendelet 429. cikkében és I. mellékletében említett, mérlegen kívüli, kereskedelemfinanszírozással kapcsolatos termékekre vonatkozóan 5 %-os likviditáskiáramlási arányt kell meghatározniuk, amelyet a hitelintézeteknek a likviditáskiáramlások értékelése során kell alkalmazniuk. Az illetékes nemzeti hatóságnak elő kell írnia a hitelintézetek számára, hogy a megfelelő kiáramlásokat a 680/2014/EU bizottsági végrehajtási rendeletnek (7) megfelelően jelentsék számára.

                  1.2.

                  Az 1.1. ponttól eltérően az illetékes nemzeti hatóság statisztikai bizonyítékok alapján meghatározhat 5 % alatti kiáramlási arányt az érintett tagállamokban székhellyel rendelkező kevésbé jelentősnek minősülő intézményekre vonatkozóan.

         VI.

         Prudenciális felügyelet

      1.   A 2013/36/EU irányelv 76. cikkének (3) bekezdése: közös kockázati és audit bizottság

                  1.1.

                  Azon kevésbé jelentősnek minősülő intézmények (azon hitelintézeteket is beleértve, amelyek a csoport leányvállalatai) tekintetében, amelyek nem minősülnek jelentősnek a 2013/36/EU irányelv 76. cikke (3) bekezdésének értelmében, az illetékes nemzeti hatóságoknak gyakorolniuk kell a közös kockázati és audit bizottság engedélyezésére vonatkozó választási lehetőséget.

                  1.2.

                  Az illetékes nemzeti hatóságoknak a 2013/36/EU irányelv 76. cikke (3) bekezdésének értelmében vett, a hitelintézet méreténél, belső szervezeténél, valamint tevékenységének jellegénél, nagyságrendjénél és összetettségénél fogva megállapítható jelentős jellege értékelését az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 3. pontjában szereplő értékelési előírásoknak megfelelően kell elvégezniük.

                  1.3.

                  Amennyiben a 2013/36/EU irányelvet átültető nemzeti jog már rendelkezik az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 3. pontjában szereplő előírásoktól eltérő kritériumokról, úgy az illetékes nemzeti hatóságoknak a nemzeti jogban rögzített kritériumokat kell alkalmazniuk.

            2.   A 2013/36/EU irányelv 115. cikkének (2) bekezdése: a részt nem vevő tagállamokbeli hitelintézetek felügyeletére vonatkozó kétoldalú megállapodások

                  2.1.

                  Tekintettel az EKB-nak az SSM-en belül a hitelintézetek induláskori engedélyezésére vonatkozó hatáskörére, valamint az illetékes nemzeti hatóságoknak a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények prudenciális felügyeletére vonatkozó hatáskörére, az illetékes nemzeti hatóságoknak be kell jelenteniük az EKB-nak az arra irányuló szándékukat, ha a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények közvetlen felügyeletére vonatkozó hatáskörüket át kívánják ruházni arra az illetékes hatóságra, amely a kevésbé jelentősnek minősülő intézmény anyavállalatát engedélyezte és felügyeli, illetve, hogy a más tagállamban engedélyezett leányvállalat hitelintézet felügyeletét átvállalják. Az EKB mint a hitelintézetek engedélyezésére hatáskörrel rendelkező hatóság, az érintett illetékes nemzeti hatósággal együtt, a részt vevő tagállamokban az anyavállalat vagy leányvállalat jelenlegi felügyeletére hatáskörrel rendelkező illetékes nemzeti hatóság nevében együtt fog működni a felügyeleti hatáskör átruházására vagy átvállalására irányuló kétoldalú megállapodás létrehozásában.

                  2.2.

                  A 2.1. pont a következő esetekre alkalmazandó:

                              a)

                              egy illetékes nemzeti hatóság azt tervezi, hogy átruházza valamely kevésbé jelentősnek minősülő intézmény közvetlen felügyeletére vonatkozó hatáskörét arra az illetékes nemzeti hatóságra, amely az anyavállalatot engedélyezte és felügyeli; és

                              b)

                              egy illetékes nemzeti hatóság mint a hitelintézet anyavállalat közvetlen felügyeletét ellátó hatóság át kívánja vállalni egy másik tagállamban engedélyezett leányvállalat hitelintézet felügyeletét, vagy erre felkérték.

            HARMADIK RÉSZ

         ESETI ALAPON GYAKOROLT VÁLASZTÁSI LEHETŐSÉGEK ÉS MÉRLEGELÉSI JOGKÖRÖK, AMELYEK TEKINTETÉBEN VALAMENNYI HITELINTÉZET VONATKOZÁSÁBAN KÖZÖS MEGKÖZELÍTÉST KELL KÖVETNI

         VII.

      Azon eseti alapon gyakorolandó választási lehetőségeket és mérlegelési jogköröket, amelyek tekintetében a jelentős és a kevésbé jelentősnek minősülő hitelintézetek vonatkozásában közös megközelítést kell követni, a melléklet tartalmazza. Az illetékes nemzeti hatóságoknak ezeket a választási lehetőségeket és mérlegelési jogköröket a kevésbé jelentősnek minősülő intézmények vonatkozásában a mellékletben szereplő referenciatáblázatnak megfelelően kell gyakorolniuk.
      NEGYEDIK RÉSZ

         ZÁRÓ RENDELKEZÉS

         VIII.

         Záró rendelkezés

      Ennek az ajánlásnak a címzettjei a részt vevő tagállamok illetékes nemzeti hatóságai.

         Kelt Frankfurt am Mainban, 2017. április 4-én.

               az EKB elnöke

            Mario DRAGHI

         (1)  HL L 287., 2013.10.29., 63. o.

         (2)  Az Európai Központi Bank 468/2014/EU rendelete (2014. április 16.) az Egységes Felügyeleti Mechanizmuson belül az Európai Központi Bank és az illetékes nemzeti hatóságok, valamint a kijelölt nemzeti hatóságok közötti együttműködési keretrendszer létrehozásáról (SSM-keretrendelet) (EKB/2014/17) (HL L 141., 2014.5.14., 1. o.).

         (3)  Az Európai Központi Bank (EU) 2016/445 rendelete (2016. március 14.) az uniós jogszabályokban biztosított választási lehetőségek és mérlegelési jogkör gyakorlásáról (EKB/2016/4) (HL L 78., 2016.3.24., 60. o.).

         (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 575/2013/EU rendelete (2013. június 26.) a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról (HL L 176., 2013.6.27., 1. o.).

         (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013/36/EU irányelve (2013. június 26.) a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 176., 2013.6.27., 338. o.).

         (6)  A Bizottság (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelete (2014. október 10.) az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a hitelintézetekre vonatkozó likviditásfedezeti követelmények tekintetében történő kiegészítéséről (HL L 11., 2015.1.17., 1. o.).

         (7)  A Bizottság 680/2014/EU végrehajtási rendelete (2014. április 16.) az intézmények 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti felügyeleti adatszolgáltatása tekintetében végrehajtás-technikai standardok megállapításáról (HL L 191., 2014.6.28., 1. o.).

         MELLÉKLET

                     A választási lehetőség és/vagy mérlegelési jogkör jogalapja

                     Ajánlott megközelítés: a választási lehetőségekkel és mérlegelési jogkörökkel kapcsolatos, jelentős intézményekre vonatkozó politikával való összhang

                           Konszolidált felügyelet és a prudenciális követelményektől való eltekintés

                     Az 575/2013/EU rendelet 7. cikkének (1), (2) és (3) bekezdése: tőkével kapcsolatos mentesítések

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 1. fejezetének 3. pontja

                     A 575/2013/EU rendelet 8. cikkének (1) és (2) bekezdése: likviditással kapcsolatos mentesítések

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 1. fejezetének 4. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 9. cikke: az egyedi konszolidáció módszere

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 1. fejezetének 5. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 10. cikkének (1) és (2) bekezdése: központi szervhez tartósan kapcsolt hitelintézetek mentesítése

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 1. fejezetének 6. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 24. cikkének (2) bekezdése: az eszközök és a mérlegen kívüli tételek értékelése – a nemzetközi pénzügyi beszámolási standardok prudenciális célokra történő alkalmazása

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 1. fejezetének 8. pontja

                           Szavatolótőke

                     Az 575/2013/EU rendelet 49. cikkének (1) bekezdése: biztosítókban fennálló részesedések levonása

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 2. fejezetének 4. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 49. cikkének (2) bekezdése: pénzügyi ágazatbeli szervezetekben fennálló részesedések levonása

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 2. fejezetének 5. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 78. cikke (1) bekezdésének b) pontja: a szavatolótőke csökkentése – tőkekövetelményhez képesti többlet mértéke

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 2. fejezetének 6. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 78. cikkének (3) bekezdése: a szavatolótőke csökkentése – hitelegyesülések, takarékpénztárak és szövetkezetek

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 2. fejezetének 7. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 83. cikkének (1) bekezdése: különleges célú gazdasági egység által kibocsátott kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumokra és járulékos tőkeinstrumentumokra vonatkozó mentesítés

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 2. fejezetének 9. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 84. cikkének (5) bekezdése: a konszolidált elsődleges alapvető tőkébe beszámított kisebbségi részesedések

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 2. fejezetének 10. pontja

                           Tőkekövetelmények

                     Az 575/2013/EU rendelet 113. cikkének (6) bekezdése: a kockázattal súlyozott kitettségértékek kiszámítása – csoporton belüli kitettségek

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 3. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 162. cikkének (1) bekezdése: kitettségek lejárata

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 5. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 225. cikkének (2) bekezdése: volatilitási korrekciók saját becslései

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 7. pontja

                     A 575/2013/EK rendelet 243. cikkének (2) bekezdése és 244. cikke (2) bekezdésének második albekezdése: jelentős kockázat átruházása

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 8. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 283. cikkének (3) bekezdése: a belső modell módszer bevezetése

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 9. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 284. cikkének (4) és (9) bekezdése: a kitettségérték kiszámítása a partnerkockázat tekintetében

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 10. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 311. cikkének (3) bekezdése: piaci kockázat (a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek)

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 11. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 366. cikkének (4) bekezdése: a kockáztatott érték kiszámítása

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 3. fejezetének 12. pontja

                           Intézményvédelmi rendszerek

                     Az 575/2013/EU rendelet 8. cikkének (4) bekezdése: likviditási mentesítés az intézményvédelmi rendszerek tagjai számára

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 4. fejezetének 3. pontja

                           Nagykockázat-vállalás

                     Az 575/2013/EU rendelet 396. cikkének (1) bekezdése: a nagykockázat-vállalási követelményeknek való megfelelés

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 5. fejezetének 3. pontja

                           Likviditás

                     Az 575/2013/EU rendelet 422. cikkének (8) bekezdése és az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 29. cikke: csoporton belüli likviditáskiáramlások

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 11. pontja

                     Az 575/2013/EU rendelet 425. cikkének (4) bekezdése és az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 34. cikke: csoporton belüli likviditásbeáramlások

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 15. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 8. cikkének (1) bekezdése: a likvid eszközök diverzifikációja

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 5. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 8. cikke (3) bekezdésének c) pontja: a likvid eszközök kezelése

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 6. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 8. cikkének (6) bekezdése: devizanemek közötti eltérések

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 4. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 10. cikkének (2) bekezdése: a rendkívül magas minőségű fedezett kötvényekre vonatkozó haircutok

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 7. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 24. cikkének (6) bekezdése: a betétbiztosítási rendszer hatálya alá tartozó lakossági betétekre vonatkozó szorzó

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 8. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 25. cikkének (3) bekezdése: magasabb kiáramlási arányok

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 9. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 26. cikke: kiáramlások egymástól kölcsönösen függő beáramlásokkal

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 10. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 30. cikkének (2) bekezdése: leminősítés következményeiből eredő további fedezeti kiáramlások

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 12. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 33. cikkének (2) bekezdése: a beáramlások felső korlátja

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 13. pontja

                     Az (EU) 2015/61 felhatalmazáson alapuló rendelet 33. cikkének (3), (4) és (5) bekezdése: szakosított hitelintézetek

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 6. fejezetének 14. pontja

                           Tőkeáttétel

                     Az 575/2013/EU rendelet 429. cikkének (7) bekezdése: a csoporton belüli kitettségek kizárása a tőkeáttételi mutató kiszámításából

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 7. fejezetének 3. pontja

                           A hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférés általános követelményei

                     A 2013/36/EU irányelv 21. cikkének (1) bekezdése: központi szervhez tartósan kapcsolt hitelintézetek mentessége

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 9. fejezetének 1. pontja

                           Irányítási rendszerek és prudenciális felügyelet

                     A 2013/36/EU irányelv 88. cikkének (1) bekezdése: az elnöki és a vezérigazgatói funkció összekapcsolása

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 4. pontja

                     A 2013/36/EU irányelv 91. cikkének (6) bekezdése: további nem ügyvezető igazgatói tisztség

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 5. pontja

                     A 2013/36/EU irányelv 108. cikkének (1) bekezdése: a tőkemegfelelés belső értékelési eljárása központi szervhez tartósan kapcsolt hitelintézetek esetében

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 7. pontja

                     A 2013/36/EU irányelv 111. cikkének (5) bekezdése: pénzügyi holding társaságok vagy vegyes pénzügyi holding társaságok felügyelete, amennyiben a csoport egy része részt nem vevő tagállamokban található

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 8. pontja

                     A 2013/36/EU irányelv 117. és 118. cikke: együttműködési kötelezettségek

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 10. pontja

                     A 2013/36/EU irányelv 142. cikke: tőkefenntartási tervek

                     Az EKB-útmutató II. szakasza 11. fejezetének 13. pontja


Avis juridique important

|

52004SC0811

Ajánlás a tanács ajánlására Máltának a túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről  /* SEC/2004/0811 végleges */

Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSÁRA MÁLTÁNAK a túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről(a Bizottság előterjesztése)MAGYARÁZÓ FELJEGYZÉS2004. április 7-én a Bizottság nyilvánosságra hozta 2004-es tavaszi előrejelzését [1]. Az előrejelzés szerint, amely figyelembe veszi a Málta által 2004 márciusában szolgáltatott adatokat, Máltán a költségvetés hiánya a 2002-es GDP 5,7 százalékáról 2003-ban a GDP 9,7 százalékára emelkedett, ezáltal meghaladva a Szerződésben a GDP 3 százalékában meghatározott referenciaértéket.[1]  A Bizottság 2004-es tavaszi előrejelzése a következő weboldalon érhető el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.Ezen első bizonyíték alapján a Bizottság 2004. május 12-én a Szerződés 104. cikkének (3) bekezdésében [2] említett jelentés elfogadásával a túlzott hiány esetén követendő eljárást kezdett Málta ellen. 2004. május 21-én a Bizottság megkapta Málta konvergencia-programját, amely megerősítette a 2003-as GDP 9,7 százalékát kitevő hiányra vonatkozó adatot.[2]  E jelentés teljes szövege a következő weboldalon érhető el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/procedures_en.htm.A túlzott hiány esetén követendő eljárás alkalmazását a Szerződés 104. cikke és a Stabilitási és növekedési paktum részét képező, a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló 1467/97/EK tanácsi rendelet [3] szabályozza. Az Európai Unióhoz 2004. május 1-jén csatlakozott országok eltéréssel rendelkező tagállamok, és kerülniük kell a túlzott költségvetési hiányt, esetükben a 104. cikk (9) és (11) bekezdése szerinti szankciók azonban nem alkalmazhatók.[3]  HL L 209. szám, 1997.08.02.A Szerződés 104. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Bizottság jelentésében arra a következtetésre jutott, hogy a Szerződés által a GDP 3 százalékában meghatározott referenciaértéket 2003-ban meghaladó hiány nem a máltai hatóságok ellenőrzésén kívül álló, rendkívüli esemény következménye volt, ahogy nem volt a Stabilitási és növekedési paktum értelmében vett komoly gazdasági visszaesés eredménye sem. A 2004-es fejlődéssel kapcsolatban a jelentés arra a következtetésre jutott, hogy a hiány 2004-ben csökkenhet, de továbbra is meghaladja a GDP 3 százalékát. A Bizottság 2004-es tavaszi előrejelzése különösen a költségvetési hiányt 2004-ben a GDP 5,9 százalékára teszi, amely meghaladja a máltai hatóságok által a konvergencia-programban a GDP 5,2 százalékára tervezett hiányt.2004-es tavaszi előrejelzése alapján a Bizottság jelentésében egyben arra a következtetésre jutott, hogy az államadósság GDP-hez viszonyított aránya, amely 2003-ban elérte a GDP 72,0 százalékát, 2004-ben is meghaladja a Szerződésben meghatározott 60 százalékos referenciaértéket. A Bizottság 2004-es tavaszi előrejelzése különösen az államadósság arányát 2004-ben a GDP 73,9 százalékára tervezi, amely meghaladja a máltai hatóságok által a konvergencia-programban a GDP 72,1 százalékára tervezett arányt.A Szerződés 104. cikkének (4) bekezdése kimondja, hogy ,a 114. cikkben említett bizottság (azaz a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság) véleményezi a Bizottság jelentését". A bizottság 2004. május 24-én adta ki véleményét, amelyben alátámasztotta a Bizottság jelentésében szereplő értékelést. A bizottság különösen arra a következtetésre jutott, hogy a 104. cikk (2) bekezdésében a túlzott hiány meghatározására megállapított mindkét kritérium alapján Máltán túlzott hiány áll fenn. Más érdemleges tényezőknek, különösen a középtávú költségvetési helyzetnek és az állami beruházások arányának a figyelembevétele nem változtatott a magukra kritériumokra alapozott értékelésen. A bizottság megítélése szerint a költségvetési hiány 2004-ben is meghaladhatja a Szerződésben meghatározott referenciaértéket, és a bruttó államadósság 2004-ben is magasabb lehet, mint a Szerződés által a GDP 60 százalékában rögzített referenciaérték.A jelentésében figyelembe vett érdemleges tényezők vizsgálatát követően és tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére a Bizottság azon a véleményen van, hogy Máltán túlzott hiány áll fenn. E véleményt, amelyet a Bizottság 2004. június 24-én fogadott el, a Szerződés 104. cikke (5) bekezdésének megfelelően megküldte a Tanácsnak. A 104. cikk (6) bekezdésével összhangban a Bizottság ajánlotta, hogy a Tanács ennek megfelelően hozza meg határozatát. Emellett a Bizottság mellékelten benyújtja a Tanácshoz ajánlását arra vonatkozóan, hogy a Szerződés 104. cikke (7) bekezdésének megfelelően fogalmazzon meg ajánlásokat Máltának a túlzott hiány megszüntetése érdekében. A Málta által hozott intézkedések végrehajtásának nyomon követése szükségessé teheti, hogy a Tanács a 104. cikk (7) bekezdésének megfelelően további ajánlásokat fogalmazzon meg, figyelembe véve, hogy az eltéréssel rendelkező tagállamok esetében a 104. cikk (9) bekezdése nem alkalmazható.Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSÁRA MÁLTÁNAK a túlzott költségvetési hiány megszüntetésérőlAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 104. cikke (7) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,mivel:(1) A Szerződés 104. cikkének megfelelően a tagállamoknak kerülniük kell a túlzott költségvetési hiányt.(2) A Stabilitási és növekedési paktum a stabil állami pénzügyek célkitűzésén, mint olyan eszközön alapul, amely a munkahelyteremtést eredményező árstabilitás és erős fenntartható növekedés feltételeit erősíti.(3) A Tanács 2004. [július 5-én] a 104. cikk (6) bekezdésének megfelelően határozott arról, hogy Máltán túlzott hiány áll fenn.(4) A Szerződés 104. cikke (7) bekezdésének és az 1467/97 tanácsi rendeletnek megfelelően a Máltán fennálló túlzott hiány megállapítását követően a Tanács egyben ajánlásokat tesz az érintett tagállamnak azzal a céllal, hogy ezt az állapotot meghatározott időn belül szüntesse meg.(5) Az 1467/97 tanácsi rendelet 3. cikke (4) bekezdésének megfelelően ezen ajánlásnak meg kell állapítania, hogy az érintett tagállamnak legfeljebb négy hónapos határidőn belül kell intézkedést hoznia, és a túlzott hiány kiigazítását az annak megállapítását követő évben kell teljesíteni, kivéve, ha különleges körülmények állnak fenn. Ilyen különleges körülmény fennáll Málta esetében, mivel a költségvetési hiány az Európai Unióhoz való csatlakozás időpontjában számottevően magasabb volt a referenciaértéknél.(6) Különleges körülmények fennállása esetén a Tanács megengedheti a túlzott hiány kiigazításának középtávon történő teljesítését. A túlzott hiány kiigazításához vezető korrekciós pálya meghatározásakor helyénvaló figyelembe venni a Málta által 2004 májusában benyújtott konvergencia-programot és későbbi aktualizált változatait, valamint a Tanács arról kiadott véleményét. A 2004. májusi konvergencia-program a túlzott hiánynak a 3 százalékos referenciaérték alá csökkentését 2006-ra tervezi, a költségvetési hiány tekintetében rögzített következő éves célértékekkel: 2004-ben a GDP 5,2 százaléka, 2005-ben 3,7 százaléka, 2006-ban 2,3 százaléka és 2007-ben 1,4 százaléka. Emellett a program előirányozza, hogy az államadósság aránya, amely 2003-ban elérte a 72,0 százalékot, 2005-ig tovább emelkedik a Szerződés által a GDP 60 százalékában meghatározott referenciaértékhez képest (72,4 százalékig), azt követően azonban 2007-ben 70,4 százalékra esik vissza. A korrekciós pálya alapját egy olyan makrogazdasági forgatókönyv adja, amely a Tanács 2004. [július 5-i], a konvergencia-programról kiadott véleménye szerint elfogadható.(7) A Tanács megítélése szerint a költségvetési konszolidációt célzó intézkedéseknek biztosítaniuk kell az államháztartási mérleg tartós javulását, miközben hozzájárulnak az állami pénzügyek minőségi kezeléséhez és a gazdaság növekedési potenciáljának megerősítéséhez;AJÁNLJA:hogy a máltai hatóságok a túlzott hiány jelenlegi állapotát a lehető legrövidebb időn belül szüntessék meg;hogy a máltai hatóságok középtávon hozzanak intézkedéseket annak érdekében, hogy a hiányt 2006-ra hiteles és fenntartható módon a GDP 3 százaléka alá csökkentsék, a Tanács 2004. [július 5-i], a 2004 májusában benyújtott konvergencia-programról kiadott véleményében meghatározott korrekciós pályának megfelelően;- hogy a máltai hatóságok szigorúan hajtsák végre a 2004. májusi konvergencia-programban előirányzott intézkedéseket, különösen a kiadások racionalizálására és csökkentésére irányuló strukturális jellegűeket;- hogy a máltai hatóságok 2004. [november 5-éig] tegyék meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a hiányt a 2005-re rögzített célértékre csökkentsék;- hogy a máltai hatóságok biztosítsák, hogy az államadósság aránya 2005-ben nem növekszik tovább, majd azt követően csökken, ahogy azt a Tanácsnak a 2004. májusban benyújtott konvergencia-programról kiadott véleménye meghatározza.Emellett a Tanács felkéri a máltai hatóságokat annak biztosítására, hogy a költségvetési egyenleg egyensúly közeli vagy többletet tartalmazó helyzetének érdekében folytatott költségvetési konszolidációt a túlzott hiány kiigazítása után is fenntartsák.Ennek az ajánlásnak a címzettje a Máltai Köztársaság.Kelt Brüsszelben, 2004. [július 5-én]a Tanács részérőlaz elnökxxxxxx


title: A Tanács ajánlása ( 2012. december 20. ) a nem formális és az informális tanulás eredményeinek érvényesítéséről

text:
               22.12.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 398/1

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2012. december 20.)
   a nem formális és az informális tanulás eredményeinek érvényesítéséről
   2012/C 398/01
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 165. és 166. cikkére,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   mivel:

               (1)

               A nem formális és informális tanulás útján szerzett tanulási eredmények, nevezetesen a tudás, készségek és kompetenciák érvényesítése fontos szerepet játszhat a foglalkoztathatóság és a mobilitás javításában, továbbá növelheti az egész életen át tartó tanulás iránti motivációt, különösen a társadalmi-gazdasági szempontból hátrányos helyzetű vagy alacsony képesítésű személyek esetében.

               (2)

               Az Európai Unió jelenleg a munkanélküliség – főleg fiatalok körében tapasztalható – nagyarányú növekedésével járó súlyos gazdasági válsággal néz szembe, a népesség pedig elöregedő tendenciát mutat: ebben a helyzetben a releváns ismeretek, készségek és kompetenciák érvényesítése még nagyobb szerephez jut a munkaerőpiac működésének javításában, a mobilitás elősegítésében, valamint a versenyképesség és a gazdasági növekedés erősítésében.

               (3)

               A munkáltatói szervezetek, az egyéni munkáltatók, a szakszervezetek, a kereskedelmi kamarák, iparkamarák és kézműves kamarák, a szakmai képesítések elismerésének és a tanulási eredmények értékelésének és tanúsításának folyamatában érintett nemzeti hatóságok, a foglalkoztatási szolgálatok, az ifjúsági szervezetek, az ifjúságsegítők, az oktatási és képzési szolgáltatók, valamint a civil szervezetek mind fő érdekeltek, akik fontos szerepet töltenek be a nem formális és az informális tanulási lehetőségek, valamint azokat követő érvényesítési folyamatok előmozdításában.

               (4)

               Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedést célzó Európa 2020 stratégia az ismeretek, a készségek és kompetenciák fejlesztésére szólít fel a gazdasági növekedés és a foglalkoztatás erősítése érdekében. A stratégiához kapcsolódó „Mozgásban az ifjúság” és „Új készségek és munkahelyek menetrendje” nevű kiemelt kezdeményezések keretében külön hangsúlyt kap a rugalmasabb tanulási utak szükségessége, amelyek javíthatják a munkaerőpiacra való belépést és előrehaladást, megkönnyíthetik az átmenetet a munka és a tanulás szakaszai között, és előmozdíthatják a nem formális és az informális tanulás érvényesítését is.

               (5)

               Az oktatás és képzés terén folytatott európai együttműködés stratégiai keretrendszeréről („Oktatás és képzés 2020”) szóló, 2009. május 12-i tanácsi következtetésekben (1) a Tanács megállapította, hogy az egész életen át tartó tanulást a teljes keretrendszert alátámasztó alapelvnek kell tekinteni, amelynek ki kell terjednie valamennyi tanulási helyzetre, függetlenül attól, hogy az formális, nem formális vagy informális-e.

               (6)

               „Az EU ifjúsági stratégiája – befektetés és az érvényesülés elősegítése: Megújított nyílt koordinációs módszer a fiatalok előtt álló kihívások és lehetőségek kezelésére” című 2009. évi közlemény a fiatalok nem formális oktatás keretében megszerzett készségei elismerésének javítására szólít fel; hangsúlyozza az uniós szinten létrehozott eszközök skálája teljes körű kihasználásának szükségességét az ismeretek, a készségek és a kompetenciák érvényesítése és a képesítések elismerése céljából. Ezt az ifjúságpolitika terén folytatott európai együttműködés megújított keretéről (2010–2018) szóló, 2009. november 27-i tanácsi állásfoglalás (2) is megerősítette.

               (7)

               A 2010. decemberi Bruges-i közleményben a szakoktatásért és szakképzésért felelős európai miniszterek, az európai szociális partnerek és az Európai Bizottság kijelentették, hogy a részt vevő országoknak legkésőbb 2015-ig el kell kezdeniük kidolgozni a nem formális és az informális tanulás elismerésének és érvényesítésének nemzeti eljárásait, amelyeket adott esetben a nemzeti képesítési keretrendszerek is támogatnak.

               (8)

               A felsőoktatásért felelős európai miniszterek konferenciájának (Leuven és Louvain-la-Neuve, Belgium, 2009. április 28–29.) közleménye kiemelte, hogy az egész életen át tartó tanulást szolgáló eredményes szakpolitikáknak magukban kell foglalniuk a korábban elsajátított ismereteknek a tanulási eredményeken alapuló elismerésére irányadó alapelveket és eljárásokat is, a felsőoktatás modernizációjáról szóló, 2011. november 28-i tanácsi következtetésekben (3) a Tanács pedig felkérte a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki a szakképzésben és az egyéb oktatási formákban való részvételt követően igénybe vehető, egyértelmű felsőoktatási továbbtanulási lehetőségeket, valamint mechanizmusokat a formális oktatáson és képzésen kívül korábban elsajátított ismeretek és szerzett tapasztalatok elismerésére.

               (9)

               A felnőttkori tanulásra vonatkozó megújított európai cselekvési programról szóló, 2011. november 28-i tanácsi állásfoglalás (4) a 2012–2014-es időszakra vonatkozóan prioritási területeként jelölte meg olyan teljesen működőképes rendszerek létrehozását, amelyekkel a nem formális és az informális tanulás érvényesíthető, valamint annak ösztönzését, hogy azokat a különböző korú és képesítési szintű felnőttek, valamint a vállalkozások és egyéb szervezetek is igénybe vegyék.

               (10)

               A szakoktatás és szakképzés területére irányuló megerősített európai együttműködés előmozdításáról szóló, 2002. december 12-i tanácsi állásfoglalás (5) és a 2002. november 30-i koppenhágai nyilatkozat a nem formális és az informális tanulás érvényesítése tekintetében közös elvek kidolgozására szólított fel.

               (11)

               A Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által 2004. május 18-án elfogadott tanácsi következtetésekben a Tanács a nem formális és az informális tanulás meghatározására és érvényesítésére vonatkozóan közös európai elveket fogadott el.

               (12)

               2004 óta rendszeresen közzétételre kerül az európai országok jelenlegi érvényesítési gyakorlatairól naprakész információkkal szolgáló, a nem formális és az informális tanulás érvényesítésére vonatkozó európai adattár, a nem formális és az informális tanulás érvényesítésére vonatkozó európai útmutatót pedig 2009-ben tették közzé.

               (13)

               Az Európai Parlament és a Tanács a képesítések és a szakmai alkalmasság átláthatóságának egységes közösségi keretéről (Europass) szóló, 2004. december 15-i 2241/2004/EK határozata (6) létrehozta az Europasst: egy olyan európai dossziét, amelyet a polgárok önkéntes alapon használhatnak fel kompetenciáik és képesítéseik jobb közlése, nyilvántartása és bemutatása céljából Európa-szerte.

               (14)

               Az európai ifjúságpolitika terén a nem formális és az informális tanulás értékének elismeréséről szóló, a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által elfogadott, 2006. május 18-i állásfoglalásban (7) a tagállamok felkérést kaptak, hogy tegyék lehetővé a nem formális és az informális tanulás útján szerzett kompetenciák meghatározását azok munkaerő-piaci elismerése céljából.

               (15)

               Létrejött a Youthpass mint átláthatóságot szolgáló eszköz az 1719/2006/EK európai parlamenti és tanácsi határozattal (8) létrehozott „Cselekvő ifjúság” program által finanszírozott projektek részvevői számára.

               (16)

               Az egész életen át tartó tanulás Európai Képesítési Keretrendszerének létrehozásáról szóló, 2008. április 23-i európai parlamenti és tanácsi ajánlásban (9) e két intézmény felkérést intézett a tagállamokhoz, hogy kapcsolják össze nemzeti képesítési rendszereiket az Európai Képesítési Keretrendszerrel, továbbá a 2004 májusában elfogadott közös európai elvekkel összhangban mozdítsák elő a nem formális és az informális tanulás érvényesítését.

               (17)

               Az 1989-ben az Erasmus program keretében létrehozott európai kreditátviteli és -gyűjtési rendszer keretében a formális tanulásra vonatkozóan kreditek adhatók a tanulási eredmények és a hallgatói munkateher alapján, emellett a rendszer elősegíti, hogy a felsőoktatási intézmények krediteket adjanak a nem formális és az informális tanulási tapasztalat tanulási eredményei alapján is.

               (18)

               A szakoktatás és szakképzés európai minőségbiztosítási referenciakeretének létrehozásáról szóló, 2009. június 18-i európai parlamenti és tanácsi ajánlás (10) kimondta, hogy e keretnek támogatnia kell a nem formális és az informális tanulás meghatározásának és érvényesítésének közös európai elveit, erősítenie az oktatás, a képzés és a foglalkoztatás közötti kapcsolatot, és szorosabbá kell fűznie a formális, nem formális és informális tanulás közötti kötelékeket.

               (19)

               Az Európai Parlament és a Tanács 2009. június 18-i ajánlása (11) létrehozta az európai szakoktatási és szakképzési kreditrendszert (ECVET), amely a formális és adott esetben a nem formális és informális keretek között megszerzett egyéni tanulási eredmények átvitelére és gyűjtésére használható.

               (20)

               Az online felmérés formájában végzett konzultációk, az érintett szakpolitikai testületekben folytatott megbeszélések és számos, az egymástól való tanuláson alapuló, a szociális partnerek részvételével végzett tevékenység azt mutatta, hogy a túlnyomó többség egyetért az élet- és munkatapasztalatok során szerzett ismeretek, készségek és kompetenciák láthatóvá tételének jelentősége tekintetében, és az érvényesítésre vonatkozó szakpolitika és az érvényesítés tagállamokban megvalósuló gyakorlatának erősítésére irányuló uniós kezdeményezés széles körű támogatást élvez,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               A TAGÁLLAMOKNAK – ANNAK CÉLJÁBÓL, HOGY VALAMENNYI POLGÁRNAK FELKÍNÁLJÁK A LEHETŐSÉGET EGYRÉSZT A FORMÁLIS OKTATÁS ÉS KÉPZÉS KERETEIN KÍVÜL ELSAJÁTÍTOTT TUDÁS IGAZOLÁSÁRA, IDEÉRTVE A MOBILITÁS KERETÉBEN ELSAJÁTÍTOTT TUDÁST IS, MÁSRÉSZT ARRA, HOGY EZT A TUDÁST ÉLETPÁLYÁJUK ÉS A TOVÁBBTANULÁS CÉLJÁBÓL FELHASZNÁLJÁK – A KÖVETKEZŐKÉPPEN KELL ELJÁRNIUK, TISZTELETBEN TARTVA SZUBSZIDIARITÁS ELVÉT IS:

                           1.

                           Legkésőbb 2018-ra – a nemzeti szintű körülményekkel és sajátosságokkal összhangban és az általuk megfelelőnek ítélt módon – tegyék meg a nem formális és az informális tanulás eredményeinek érvényesítése érdekében szükséges intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik az egyének számára, hogy:

                                       a)

                                       a nem formális és az informális tanulással – többek között adott esetben nyitott oktatási segédanyagok révén – megszerzett ismereteiket, készségeiket és kompetenciáikat érvényesítsék;

                                       b)

                                       az érvényesített, nem formális vagy informális tanulási tapasztalat alapján teljes vagy adott esetben részleges képesítést szerezzenek, más vonatkozó uniós jogszabályok, különösen a szakmai képesítések elismeréséről szóló, 2005. szeptember 7-i 2005/36/EK tanácsi és parlamenti irányelv (12) sérelme nélkül;

                                 A tagállamok szükségleteiknek megfelelően az érvényesítés érdekében tett intézkedések tekintetében egyes területeket és/vagy ágazatokat előtérbe helyezhetnek.

                           2.

                           A nem formális és az informális tanulás eredményeinek érvényesítése érdekében hozott intézkedések keretében jelenítsék meg az alábbi elemeket, oly módon, hogy minden egyén számára lehetővé tegyék, hogy ezen elemek bármelyikét – szükségleteinek megfelelően külön-külön vagy egymással kombinálva – igénybe vehessék:

                                       a)

                                       az egyén nem formális és informális tanulás útján megszerzett tanulási eredményeinek MEGHATÁROZÁSA;

                                       b)

                                       az egyén nem formális és informális tanulás útján megszerzett tanulási eredményeinek DOKUMENTÁLÁSA;

                                       c)

                                       az egyén nem formális és informális tanulás útján megszerzett tanulási eredményeinek ÉRTÉKELÉSE;

                                       d)

                                       az egyén nem formális és informális tanulás útján megszerzett tanulási eredményeire vonatkozó értékelés eredményeinek TANÚSÍTÁSA képesítés, képesítéshez vezető kreditek formájában vagy egyéb megfelelő módon.

                           3.

                           A nem formális és az informális tanulás eredményeinek érvényesítése érdekében szükséges intézkedésekben alkalmazzák megfelelő módon az alábbi elveket, figyelembe véve a nemzeti, regionális és/vagy helyi, valamint ágazati szükségleteket és jellegzetességeket is:

                                       a)

                                       az érvényesítést célzó intézkedések illeszkednek a nemzeti képesítési keretrendszerbe és összhangban áll az európai képesítési keretrendszerrel;

                                       b)

                                       az érvényesítés előnyeire és lehetőségeire, valamint a kapcsolódó eljárásokra vonatkozó információk és útmutatások az egyének és a szervezetek rendelkezésére állnak;

                                       c)

                                       a hátrányos helyzetű csoportoknak, többek között a munkanélkülieknek, illetve a munkanélküliség veszélyének kitett személyeknek valószínűsíthetően különösen előnyére válnak az érvényesítést célzó intézkedések, mivel esetükben az érvényesítés hozzájárulhat az egész életen át tartó tanulásban való részvételük növeléséhez, valamint a munkaerőpiacra jutási lehetőségeik javításához;

                                       d)

                                       a munkanélküliségnek vagy a munkanélküliség veszélyének kitett személyek számára – a nemzeti jogszabályokkal és sajátosságokkal összhangban – lehetővé kell tenni, hogy a megállapított szükséglet felmerülésének időpontjától számított ésszerű időn, ideális esetben hat hónapon belül sor kerülhessen az ismereteik, készségeik és kompetenciáik megállapítását célzó „készségfelmérésre”;

                                       e)

                                       a nem formális és az informális tanulás érvényesítése megfelelő útmutatással és tanácsadással egészül ki, és könnyen igénybe vehető;

                                       f)

                                       megvannak azok – a meglevő minőségbiztosítási keretekkel összhangban álló – átlátható minőségbiztosítási intézkedések, melyek alátámasztják a megbízható, érvényes és hiteles értékelési módszertanokat és eszközöket;

                                       g)

                                       minden érintett ágazatban biztosított az érvényesítési eljárásban részt vevő személyzet szakmai kompetenciájának fejlesztése;

                                       h)

                                       a nem formális vagy informális tanulási tapasztalat érvényesítésével szerzett képesítés vagy – adott esetben – részleges képesítés megfelel az elfogadott normáknak, amelyek megegyeznek vagy egyenértékűek a formális oktatási programokon keresztül szerzett képesítés normáival;

                                       i)

                                       a tanulási eredmények dokumentálásának megkönnyítése érdekében előmozdítják az uniós átláthatósági eszközök, így például az Europass-keret és a Youthpass használatát;

                                       j)

                                       megfelelő szinergia van az érvényesítést célzó intézkedések és a formális oktatási és képzési rendszerben alkalmazandó kreditrendszerek (pl. ECTS, ECVET) között.

                           4.

                           Mozdítsák elő valamennyi érintett érdekelt, mint például munkáltatók, szakszervezetek, kereskedelmi kamarák, iparkamarák és kézműves kamarák, a szakmai képesítések elismerésének folyamatában érintett nemzeti hatóságok, foglalkoztatási szolgálatok, ifjúsági szervezetek, ifjúságsegítők, oktatási és képzési szolgáltatók, valamint civil szervezetek bevonását az (1)–(4) pontokban említett elemek és elvek kidolgozásába és végrehajtásába.
                           Az ezen folyamatban való részvétel ösztönzése érdekében.

                                       a)

                                       a munkáltatóknak, ifjúsági szervezeteknek és civil szervezeteknek elő kell mozdítaniuk és elő kell segíteniük a munkahelyen vagy önkéntes tevékenységek során szerzett tanulási eredmények meghatározását és dokumentálását, a vonatkozó uniós átláthatósági eszközök (különösen az Europass keretében kidolgozott eszközök és a Youthpass) felhasználásával;

                                       b)

                                       az oktatási és képzési szolgáltatóknak meg kell könnyíteniük a nem formális és az informális úton megszerzett tanulási eredmények alapján a formális tanulásban való részvételt, továbbá adott esetben és lehetőség szerint mentességet és/vagy krediteket kell odaítélniük az ilyen tanulási keretek között megszerzett tanulási eredmények alapján;

                           5.

                           Mozdítsák elő az oktatási, képzési, foglalkoztatási és ifjúsági ágazat, valamint valamennyi egyéb érintett szakterület érdekeltjei között az érvényesítést célzó intézkedésekkel kapcsolatban folytatott koordinációt.

               2.

               A TAGÁLLAMOKNAK ÉS A BIZOTTSÁGNAK A KÖVETKEZŐ INTÉZKEDÉSEKET KELL MEGHOZNIUK:

                           a)

                           Az egész életen át tartó tanulás európai képesítési keretrendszerének (EKKR) létrehozásáról szóló, 2008. április 23-i európai parlamenti és tanácsi ajánlás alapján létrehozott európai képesítési keretrendszer tanácsadó csoportján (13) keresztül kövessék nyomon ezt az ajánlást, és szükség szerint bevonják az érintett ifjúsági szervezeteket és az önkéntes ágazat képviselőit a tanácsadó csoport jövőbeli tevékenységeibe;

                           b)

                           Tegyenek jelentést az ezen ajánlás elfogadását követően elért előrehaladásról a Tanács és a Bizottság – az „Oktatás és képzés 2020” stratégia keretében készítendő – közös jelentéseiben, valamint az ifjúságpolitika terén folytatott európai együttműködés megújított keretével összefüggésben készítendő közös európai uniós ifjúsági jelentésekben;

                           c)

                           Támogassák ezen ajánlás végrehajtását az uniós ügynökségek, különösen a Cedefop szakértelmére támaszkodva, valamint oly módon, hogy a nemzeti képesítési keretrendszerek fejlesztésére vonatkozó éves jelentésben beszámolnak a nem formális és az informális tanulás érvényesítésével kapcsolatos helyzetről.

               3.

               A BIZOTTSÁGNAK AZ ALÁBBI INTÉZKEDÉSEKET KELL MEGHOZNIA:

                           a)

                           Támogassa a tagállamokat és az érdekelt feleket a következők által,

                                       —

                                       elősegíti az egymástól való hatékony tanulást, a tapasztalatok és jó gyakorlatok cseréjét;

                                       —

                                       a tagállamokkal teljes körűen konzultálva rendszeres aktualizálja a nem formális és az informális tanulás érvényesítésére vonatkozó európai iránymutatásokat,

                                       —

                                       a tagállamokkal együttműködésben rendszeres aktualizálja a nem formális és az informális tanulás érvényesítésére vonatkozó európai adattárt.

                           b)

                           A 2241/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozatban meghatározottak értelmében a tagállamokkal konzultálva 2018 előtt fontolja meg az Europass keretében azoknak az eszközöket a továbbfejlesztését, amelyek elősegítik a nem formális és az informális tanulási tapasztalat útján megszerzett, érvényesített tanulási eredmények átláthatóságát az Unió egészében;

                           c)

                           A tagállamokkal együttműködve biztosítsa, hogy az egész életen át tartó tanulás programja, a „Fiatalok lendületben” program és – a következő többéves pénzügyi keretről folytatott tárgyalások sérelme nélkül – a jövőbeli európai oktatási, képzési, ifjúsági és sportprogramok és az Európai Strukturális Alap ezen ajánlás végrehajtásának támogatására is szolgáljon;

                           d)

                           A tagállamokkal együttműködve és az érdekelt felekkel folytatott konzultációt követően mérje fel és értékelje az ezen ajánlás megvalósításaként foganatosított intézkedéseket, és 2019. december 31-ig tegyen jelentést a Tanácsnak a tapasztalatokról és a jövőre vonatkozó következményekről, ideértve szükség esetén ezen ajánlás felülvizsgálatát és módosítását is.

      Kelt Brüsszelben, 2012. december 20-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         E. FLOURENTZOU

      (1)  HL C 119., 2009.5.28., 2. o.

      (2)  HL C 311., 2009.12.19., 1. o.

      (3)  HL C 372., 2011.12.20., 36. o.

      (4)  HL C 372., 2011.12.20., 1. o.

      (5)  HL C 13., 2003.1.18., 2. o.

      (6)  HL L 390., 2004.12.31., 6. o.

      (7)  HL C 168., 2006.7.20., 1. o.

      (8)  HL L 327., 2006.11.24., 30. o.

      (9)  HL C 111., 2008.5.6., 1. o.

      (10)  HL C 155, 2009.7.8., 1. o.

      (11)  HL C 155, 2009.7.8., 11. o.

      (12)  HL L 255., 2005.9.30., 22. o.

      (13)  HL C 111., 2008.5.6., 1. o.

      MELLÉKLET

         FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

      Ezen ajánlás alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:

                  a)

                     A formális tanulás olyan tanulást jelent, amely szervezett és strukturált, kifejezetten tanulási célokra kialakított környezetben zajlik, és rendszerint valamilyen képesítés megszerzésével zárul, általában bizonyítvány vagy diploma formájában; ide tartozik az általános képzés, a szakmai alapképzés és a felsőoktatás rendszere;

                  b)

                     A nem formális tanulás olyan tanulást jelent, amely (a tanulási célkitűzések és a tanulási idő tekintetében) tervezett tevékenységeken keresztül valósul meg, továbbá ahol jelen van valamilyen formájú tanulástámogatás (pl. tanár–diák kapcsolat); ide tartozhatnak olyan programok, amelyek munkahelyi készségeket, felnőttkori írni-olvasni tudást és az iskolából kimaradók számára alapoktatást kínálnak; a nem formális tanulásra közkeletű példa a vállalaton belüli képzés, amely során a vállalatok naprakésszé teszik és fejlesztik munkavállalóik készségeit, például az információs és kommunikációs technológiákra vonatkozó (ikt) ismereteiket, a strukturált online tanulás (pl. nyitott oktatási segédanyagok felhasználásával), valamint civil társadalmi szervezetek által tagjaik, valamely célcsoport vagy a nagyközönség számára szervezett képzések;

                  c)

                  Az informális tanulás olyan tanulást jelent, amely a munkával, családdal, illetve pihenéssel kapcsolatos mindennapi tevékenységek eredménye és amelycélkitűzések, az idő vagy a tanulástámogatás szempontjából nem szervezett vagy strukturált tevékenység; a tanuló szempontjából lehet szándékolatlan is; az informális tanuláson keresztül elsajátított tanulási eredmény például az élet- és munkatapasztalaton keresztül megszerzett készség; a munkahelyen elsajátított projektmenedzseri vagy ikt-készségek; egy másik országban való tartózkodás során tanult nyelvek és elsajátított interkulturális ismeretek; továbbá a munkahelyen kívül elsajátított informatikai ismeretek, önkéntes munka, kulturális tevékenységek, sport, ifjúsági munka vagy otthon végzett tevékenységek (pl. gyermekfelügyelet) közben megszerzett készségek;

                  d)

                  A nyitott oktatási segédanyagok az oktatók, tanulók és az önállóan tanuló személyek számára oktatási, tanulási és kutatási célra ingyenesen és szabadon hozzáférhetővé tett, többször felhasználható digitalizált anyagok; magában foglalja a digitális tartalmat, a tartalom kidolgozásához, felhasználásához és terjesztéséhez szükséges szoftvereszközöket, valamint az alkalmazáshoz szükséges erőforrásokat, például nyílt licenceket; a nyílt oktatási segédanyagok kifejezés utal arra a digitális eszköztárra is, amely anélkül módosítható és fordítható a felhasználó javára, hogy ez korlátozná a mások általi használat lehetőségeit;

                  e)

                  A készségfelmérés az a folyamat, amelynek célja, hogy az egyének pályatervének és/vagy pályamódosításának vagy képzési tervének meghatározása érdekében megállapítsa és elemezze ismereteiket, készségeiket és kompetenciáikat – ideértve az alkalmasságot és a motivációt is; a készségfelmérés célja, hogy segítse az egyéneket szakmai hátterük elemzésében, munkaerő-piaci helyzetük önálló megítélésében, pályafutásuk megtervezésében, illetve egyes esetekben a nem formális és az informális tanulási eredmények érvényesítésének előkészítésében;

                  f)

                  A képesítés egy értékelési és érvényesítési folyamat formális eredménye, melyet akkor adnak ki, amikor az illetékes testület megállapítja, hogy az egyén adott szabványoknak megfelelő tanulási eredményt ért el;

                  g)

                  A tanulási eredmények az ismeretek, készségek és kompetenciák szempontjából meghatározott megállapítások arra vonatkozóan, hogy a tanuló egy tanulási folyamat befejezésekor mit tud, ért és képes elvégezni;

                  h)

                  A nemzeti képesítési keretrendszer a képesítések osztályozásának eszköze az elért tanulási szint meghatározására szolgáló kritériumok szerint. Célja, hogy integrálja és összehangolja a nemzeti képesítési alrendszereket, továbbá a munkaerőpiac és a civil társadalom felé növelje a képesítések átláthatóságát, hozzáférhetőségét, egymásra épülését és minőségét;

                  i)

                  Az érvényesítés az a folyamat, amely során egy arra feljogosított testület megerősíti, hogy az egyén elsajátította a vonatkozó szabvány alapján mért tanulási eredményt és amely a következő négy szakaszból áll:

                              1.

                              egyén vonatkozó tapasztalatainak MEGHATÁROZÁSA párbeszéd során,

                              2.

                              DOKUMENTÁCIÓ az egyéni tapasztalat megjelenítése érdekében,

                              3.

                              e tapasztalatok formális ÉRTÉKELÉSE,

                              4.

                              az értékelés eredményeinek – adott esetben részleges vagy teljes képesítéshez vezető – TANÚSÍTÁSA;

                  j)

                  A korábban elsajátított ismeretek elismerése a formális, a nem formális vagy az informális tanulás során – az érvényesítés kérelmezése előtt – elért tanulási eredmények érvényesítését jelenti.