				|

		52012DC0311

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Észtország 2012. évi nemzeti reformprogramjáról és az Észtország 2012-2015 közötti időszakra vonatkozó stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről /* COM/2012/0311 final - 2012/ () */

			   	Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Észtország 2012. évi nemzeti
reformprogramjáról
és az Észtország 2012-2015 közötti időszakra vonatkozó stabilitási
programjáról szóló tanácsi véleményről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[2],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[3],

tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal
folytatott konzultációt követően,
mivel:
(1)(1)   Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta az Európai
Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó
új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia a
gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében,
hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén
rejlő lehetőségeit.
(2)(2)   A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió
gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást
(2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok
foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot[4], melyek együtt alkotják az
„integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti
gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált
iránymutatásokat.
(3)(3)   A Tanács 2011. július 12-én ajánlást fogadott el Észtország 2011.
évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményt nyilvánított Észtország
2011–2014 közötti időszakra vonatkozó, aktualizált stabilitási
programjáról.
(4)(4)   A Bizottság 2011. november 23-án elfogadta a második éves
növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve elindítja az
előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció második európai
szemeszterét. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2012. február 14-én
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[5], amelyben Észtországot nem
sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes felülvizsgálatra
kerülne sor.
(5)(5)   Az Európai Tanács 2012. március 2-án jóváhagyta a pénzügyi
stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző
intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy
differenciált és növekedést elősegítő költségvetési konszolidációt
kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás
normál feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet,
kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit,
valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást. Emellett felszólította a
tagállamokat, hogy hajtsák végre a Tanács 2011-re szóló országspecifikus ajánlásait,
és ezeket a prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be
stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba és nemzeti reformprogramjukba.
(6)(6)   Az Európai Tanács 2012. március 2-án arra is felkérte az Euró
Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő
időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy
konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.
(7)(7)   Észtország 2012. április 26-án benyújtotta a 2012–2015 közötti
időszakra vonatkozó stabilitási programját, és előterjesztette 2012.
évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében
a két program értékelésére egyidejűleg került sor.
(8)       A stabilitási programnak az
1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerinti értékelése
alapján a Tanács véleménye szerint a programban szereplő költségvetési
előrejelzéseket alátámasztó 2012–2013-as makrogazdasági forgatókönyv
megalapozott, a tervezett GDP-arányos növekedés átlagosan mintegy 2,4 %. A
Bizottság 2012. évi tavaszi előrejelzése 2013-ra 3,8 %-os GDP-arányos
növekedéssel számol. A programban körvonalazott költségvetési stratégia
kiegyensúlyozott növekedést szolgáló olyan fenntartható költségvetési politika
biztosítására irányul, amely strukturális többlet megvalósításával kellő
mértékű költségvetési tartalékot eredményez és csökkenti a munka
adóterhét. A stratégia emellett teljesíteni kívánja a Stabilitási és Növekedési
Paktum követelményeit. A 2012-től strukturális többlet elérésére irányuló
középtávú költségvetési cél túlteljesítése is része a programnak. A középtávú
költségvetési cél megfelelő módon tükrözi a Stabilitási és Növekedési
Paktum követelményeit. Az (újraszámított) strukturális költségvetési egyenleg[6] alapján az állami kiadások a
várható növekedési ütem 2013 (ekkorra kell elérni a középtávú költségvetési
célt) és 2014 kivételével valamennyi évben – a diszkrecionális bevételi
intézkedések fegyelembe vétele esetén – megfelel a Stabilitási és Növekedési
Paktum kiadásokra vonatkozó referenciaértékének. Ezzel párhuzamosan a program
célja, hogy Észtország 2014-re államháztartási többletet tudjon felmutatni.
Jóval 60 % alatti a GDP-arányos államadósság, amely a program szerint 2013 után
csökkenni fog, mígnem 2015-ben eléri a 10 %-os szintet.
(9)(9)   Észtország tetemes költségvetési többlettel rendelkezett
2011-ben. A Bizottság 2012. évi tavaszi előrejelzésében a 2012-re
prognosztizált 1,6 %-os gazdasági növekedési ütem jóval alacsonyabb a 2011-re
előre jelzettnél (7,6 %), ennélfogva a későbbiekben is ügyelni kell a
kiadások hatékonyságára. Észtország a kiadások ellenőrzés alatt tartása
érdekében strukturális költségvetési szabály bevezetését tervezi 2012-ben.
Emellett a költségvetési szabály bevezetésétől kezdve megerősítik a
többéves kiadási célkitűzések kötelező jellegét is. Így részben
végrehajtottnak tekinthetők a vonatkozó 2011-es ajánlások.
(10)(10)           A munkaerőpiacot illetően számos
előrelépés történt a munkára kivetett adók területén. A munkavállalást
szolgáló ösztönzőkön javítani lehetne azonban a rokkantság és a
keresőképtelenség esetén igénybe vett juttatások emelkedő
tendenciájának kezelésével, valamint az álláskeresési járadékban, illetve
szülői juttatásokban részesülő alacsony és magas keresetűek
számára a munka kifizetődővé tételével. Észtország ígéretes erőfeszítéseket
tesz ugyan a magas munkanélküliség csökkentésére, továbbra is magas azonban a
tartós és az ifjúsági munkanélküliség. Ennek következtében az aktív kereső
nélküli háztartásokban egyre inkább fenyegeti a gyermekeket a szegénység, amelynek
problémáját hatékonyabb szociális, többek között családsegítő
szolgáltatásokkal kell orvosolni. A családtámogatást költségvetési szempontból
semleges módon lehetne hatékonyabbá tenni, mégpedig a családi és szülőknek
járó juttatások célirányosabbá tétele és a gyermekekhez kötött, jövedelem utáni
eredménytelen adómentesség eltörlése révén.
(11)(11)           A nemzeti energiahatékonysági cselekvési terv
intézkedései – abból fakadóan, hogy jelenleg is zajlik a tömegközlekedés kárára
történő modális váltás – nem kielégítőek. Az észtországi
újautó-flotta a legenergiaigényesebb az EU-ban. Az üzemanyagokra kivetett
jövedéki adó nem elegendő a fogyasztói minták megváltoztatásához. Számos,
energiával kapcsolatos uniós irányelvet sem ültettek át hiánytalanul.
Észtország energiaellátását tovább kell diverzifikálni. A
villamosenergia-infrastruktúrát modernizálni kellene, hogy nagyobb
mennyiségű szélenergiát legyen képes integrálni.
(12)(12)           Minőségileg és kínálatilag jelentősen
fejlődött a szakképzés, és 2012–2013-ra további modernizációs
intézkedéseket terveznek. Javítani kell azonban az általános oktatásról a
szakképzésre való átállást, amely során számításba lehetne venni a munkahelyi
környezetben történő tanulás általánosítását. Az egész életen át tartó
tanulási programokban való részvétel javulást mutat ugyan, de nagyobb figyelmet
kell fordítani az alacsonyan képzett munkavállalókra is. Folyamatos kihívással
jár, hogy az oktatási rendszerek nem igazodnak kellően a
munkaerő-piac igényeihez. Sürgős reformra van szükség a középfokú
oktatás területén, és tovább kell javítani a helyi önkormányzatok által
nyújtott oktatási szolgáltatásokat is. Emellett nem erősödött az üzleti
szektor és a felsőoktatási intézmények közötti együttműködés,
miközben a magánszektor tudásintenzív része is fejlesztésre szorul.
(13)(13)           Tekintettel a csökkenő demográfiai tendenciára,
illetve a regionális fejlődés kiegyensúlyozottságának és
versenyképességének garantálása érdekében hosszú távon biztosítani kell a helyi
önkormányzatok költségvetési fenntarthatóságát, a helyi szintű közszolgáltatások
szintjének javítását, valamint a viszonylag elszórtan rendelkezésre álló
források optimális módon történő felhasználását. A korlátozott méretű
helyi önkormányzatok többsége számára nehézséget jelent az egyetemes szociális,
egészségügyi, munkaerő-piaci, közlekedési és oktatási szolgáltatások
biztosítása.
(14)(14)            Észtország
az Euró Plusz Paktum keretében számos vállalást tett. E vállalások, illetve a
2011-ben előterjesztett vállalások végrehajtása a foglalkoztatás és a
versenyképesség ösztönzéséhez, valamint az államháztartás fenntarthatóságának
fokozásához kapcsolódnak. A Bizottság értékelte az Euró Plusz Paktum keretében
tett vállalásokat. Az ajánlás figyelembe veszi ennek az értékelésnek az
eredményeit.
(15)(15)           Az európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte
Észtország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és értékelte a stabilitási
programot, valamint a nemzeti reformprogramot. Figyelembe vette nemcsak a
programok Észtország fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági
politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy a
jövőbeli nemzeti döntéseknél az uniós szempontok beépítésével kell
megerősíteni az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását. A Bizottság
európai szemeszter keretében megfogalmazott ajánlásait az alábbi, (1)–(5)
ajánlások tükrözik.
(16)(16)           A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta Észtország
stabilitási programját. Véleményét[7]
mindenekelőtt az 1. ajánlásban foglaltak tükrözik,
AJÁNLJA, HOGY Észtország a 2012–2013
közötti időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.1.        az előirányzott költségvetési tervek végrehajtása, a
középtávú költségvetési cél legkésőbb 2013-ra történő elérésének
biztosítása, valamint a kiadásokra vonatkozó referenciaérték betartása révén
őrizze meg stabil fiskális pozícióját. A középtávú költségvetési kereten
belül egészítse ki a tervezett költségvetési szabályt kötelezőbb
jellegű többéves kiadási szabályokkal, továbbá fokozza az állami kiadások
hatékonyságát és a szürkegazdaság elleni küzdelmet.
2.2.        A szociális ellátórendszer racionalizálásával, valamint a
rokkantsági és álláskeresési járadékok, illetve a szülői juttatások
rendszerének rugalmasabbá tételével javítsa a munkára történő ösztönzést,
és mindeközben ügyeljen a megfelelő szintű szociális védelemre.
Javítsa a szociális szolgáltatásokat, ugyanakkor tegye célirányosabbá a családi
és szülőknek járó juttatásokat, és törölje el a gyermekekhez kötött,
jövedelem utáni adómentességet, amely torzulásokat okozott. Növelje a fiatalok
és a tartósan munkanélküliek munkaerő-piaci részvételét.
3.3.        Az oktatást és a képzést igazítsa hatékonyabban a
munkaerő-piaci szükségletekhez, továbbá erősítse meg az üzleti
szektor és az akadémiai szereplők közötti együttműködést. Teremtsen
több lehetőséget az alacsonyan képzett munkavállalóknak, hogy nagyobb
mértékben vehessenek részt az egész életen át tartó tanulásban. Támogassa a
kutatási és innovációs rendszereknek priorizálását és nemzetköziesedését.
4.4.        Javítsa az energiahatékonyságot, különösen az épületek és a
közlekedés esetében, továbbá fokozza a környezetvédelmi ösztönzőket a
gépjárművek és a hulladékkezelés területén, ennek részeként pedig vegyen
számításba olyan ösztönzőket, mint például a gépjárművek megadóztatása.
Támogassa a megújuló energia használatát, többek között modernizált
infrastruktúra és jogszabályok révén. Folytassa a határain átnyúló
összeköttetések kiépítését viszonylagos elszigeteltségének felszámolása
céljából.
5.5.        Javítson az önkormányzatok költségvetési fenntarthatóságán,
mindeközben növelje a helyi önkormányzatok hatékonyságát, valamint biztosítson
hatékony közszolgáltatásokat, különösen az önkormányzatok összevonására,
illetve fokozott együttműködésükre történő ösztönzés révén. Az erre
vonatkozó reformjavaslatokat Észtországnak ésszerű időn belül meg
kell valósítania.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               COM(2012) 311 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 és P7_TA(2012)0047.
[4]               A Tanács 2012. április 26-i
2012/238/EU határozata.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               A Bizottság szolgálatai által, a
programban közölt információk alapján, közös módszertannak megfelelően
számított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan
kiigazított egyenleg.
[7]               Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének
(2) bekezdése szerint.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0140

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Málta aktualizált, 2006–2009-re szóló konvergenciaprogramjáról  /* SEC/2007/0140 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 7.2.2007SEC(2007) 140 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Málta aktualizált, 2006–2009-re szóló konvergenciaprogramjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSElőzményekA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Málta első ízben 2004 májusában nyújtott be konvergenciaprogramot. A Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően 2004. július 5-én a Tanács az említett rendelettel összhangban véleményt fogalmazott meg a Bizottság ajánlása alapján. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.Az aktualizált program értékelésének előzményeiA Bizottság, miután megvizsgálta Málta 2006. december 7-én benyújtott legfrissebb aktualizált konvergenciaprogramját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).Az aktualizált konvergenciaprogramban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ága alapján megítélt helyzetét (a túlzott hiány esetén követendő eljárást)3.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a konvergenciaprogram előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását)4.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeA kilencvenes évek második felében tapasztalt erőteljes gazdasági növekedést követően a máltai gazdaság fejlődése 2001–2005 között jelentősen lelassult[2]. Bár ehhez a ciklusok kedvezőtlen alakulása is hozzájárult, a hazai strukturális hiányosságok – amelyeket a feldolgozóipar ágazati koncentrációja is felerősített – fokozatosan Málta külső versenyképességének csökkenéséhez vezettek. Mindez az export csökkenését, valamint a külső hiány növekedését eredményezte, amely 2005-ben a GDP körülbelül 11 %-át tette ki. Noha a termelési tényezők összes termelékenységének növekedésére vonatkozó becslések a tényezőráfordítások „minőségi” vonatkozásait emelik ki, úgy tűnik, hogy Málta gyenge gazdasági növekedése mögött az elmúlt évek alacsony teljes tényezőtermelékenysége is áll. Az elmúlt években Málta államháztartási hiánnyal szembesült. Bár a számos fellépés 1998 óta a hiány/GDP-arány csökkenéséhez vezetett, a kiigazítás nem járt mindig tartós eredménnyel. A kiigazítást legtöbbször a magasabb bevételek révén érték el, bár a nemrég zajlott kiigazítást a kiadásoknak a tartósabb konszolidációhoz hozzájáruló szigorúbb ellenőrzése eredményezte. Az elmúlt években az általános kiadások visszaszorítása ellenére egyes – például az egészségügyhöz és a szociális védelemhez kapcsolódó – kiadási tételek 1998 és 2004 között növekedést mutattak.Túlzott hiány esetén követendő eljárás Málta esetében2004. július 5-én a Tanács a 104. cikk (6) bekezdése szerinti határozatában megállapította, hogy Málta túlzott hiánnyal rendelkezik. Ezzel egy időben a Tanács a 104. cikk (7) bekezdése értelmében ajánlásokat tett Máltának, amelyben előírta, hogy a túlzott hiányt 2006-ig meg kell szüntetni. Máltának különösen a kiadások ésszerűsítését és csökkentését célzó – főként strukturális jellegű – intézkedések szigorú végrehajtását ajánlották. A Máltának szóló tanácsi ajánlás az adósságarány emelkedésének 2005-ig való megszüntetését, majd azt követően annak csökkentését is megfogalmazta.Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. március 14-én a Tanács véleményt fogadott el a konvergenciaprogram előző, 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó változatáról. A Tanács véleménye szerint „a program általában véve összhangban van a túlzott hiány 2006-ra történő megszüntetésével”. A Tanács felszólította Máltát, hogy „szigorúan hajtsa végre a 2006. évi költségvetési intézkedéseket, és biztosítsa a túlzott hiány kiigazítását ebben az évben az aktualizált konvergenciaprogramnak megfelelően, valamint gondoskodjon a program középtávú célkitűzéséhez vezető költségvetési konszolidáció fenntartásáról a túlzott hiány kiigazítását követően” és „biztosítsa, hogy az adóssághányad 2006-tól kezdődően kielégítő ütemben a Szerződésben a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték felé csökkenjen”, valamint „javítsa az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát a nyugdíj- és egészségügyi reformok kidolgozásában és végrehajtásában tett további előrelépésekkel”.A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólMálta 2006. október 15-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Málta nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosítja: az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, versenyképesség, környezetvédelem, foglalkoztatás, valamint oktatás és a képzés. A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés [3] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Málta jó eredményeket ért el a nemzeti reformprogram végrehajtásában. Jól halad a végrehajtás az államháztartás fenntarthatósága terén, amely a hatóságok véleménye szerint alapvető fontosságú a gyorsabb növekedés és munkahelyteremtés eléréséhez, valamint az euro bevezetéséhez. Visszafogottabbak a végrehajtásra irányuló erőfeszítések a mikrogazdaság és a foglalkoztatás területén.A megállapított erősségeket és gyengeségeket értékelve Máltának azt ajánlották, hogy hozzon intézkedéseket a következő területeken: a versenyképesség növelése, valamint az állami támogatások csökkentése és átszervezése, a munkaerőpiac vonzóbbá tétele, a be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelem, valamint az adó- és a szociális juttatási rendszerben változtatások végrehajtása.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[4]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[5] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Málta aktualizált, 2006–2009-re szóló konvergenciaprogramjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[6] és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:5.  2007. február 27 14-én a Tanács megvizsgálta Málta 2006–2009 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját.6.  A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a programidőszak alatt körülbelül 3 % feletti lesz. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv 2007 esetében kedvező, az azt követő évek esetében pedig kifejezetten kedvező növekedési feltételezéseken alapul, különösen a külgazdaság optimista középtávú alakulása miatt. A programban előre jelzettnél kedvezőtlenebb középtávú nettó export súlyosbíthatja az elmúlt években tapasztalt külső egyensúlyzavarokat.7.  A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2006-ban a GDP 2,9 %-a lesz, szemben a konvergenciaprogram előző változatában foglalt, a GDP 2,7 %-ának megfelelő céllal. Az új változatban a hiány 2006. évre becsült alakulása (a GDP 2,6 %-a) kedvezőbb a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzésénél, és a GDP-növekedésre, valamint az államháztartási készpénzforgalmi adatokra vonatkozó legfrissebb információk alapján megalapozottnak tűnik.8.  Az aktualizált változatban körvonalazott költségvetési stratégia a hiánynak 2006-ban a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alá csökkentésére, majd ezt követően a költségvetés konszolidációjára törekszik. Az aktualizált változat az államháztartási hiány fokozatos csökkentését tervezi, amely 2009-re nagyjából egyensúlyi pozíciót eredményezne. A kamatteher tervezett csökkentése révén az elsődleges többlet 2009-re a várakozások szerint eléri a GDP 3,25 %-át. A kiigazítást az elsődleges kiadások GDP-hez viszonyított arányának csaknem 5,75 százalékponttal való visszafogásával kívánják elérni, amely 3,75 százalékponttal meghaladja a bevételek GDP-hez viszonyított arányának csökkenését. Az általános kiadások sikeres visszaszorítása ellenére az egészségügyi kiadások növekedést mutattak az elmúlt években. Az elmúlt időszakhoz képest kevésbé vesznek majd igénybe hiánycsökkentő egyszeri intézkedéseket. A program előző változatával összehasonlítva az új program sokkal kedvezőbb makrogazdasági forgatókönyv mellett nagyjából ugyanazt a nominális költségvetési kiigazítást tervezi.9.  A közös módszertannak megfelelő strukturális hiány (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított hiány) a programidőszak végére a tervek szerint a GDP 3 %-áról (2006) a GDP 0,5 %-ára javul. A konvergenciaprogram előző változatával egyezően a program strukturális egyensúlyi pozíciót határoz meg középtávú költségvetési célkitűzésként, az új program azonban e középtávú célkitűzést nem kívánja elérni a programidőszakban. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 1,75 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és megfelelően tükrözi a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedését és az adósságrátát.10.  A programban szereplő költségvetési előrejelzések kockázatai 2007 tekintetében nagyjából kiegyensúlyozottnak tűnnek, azt követően azonban a programban előre jelzettnél rosszabbul alakulhat a költségvetés teljesítménye. Ennek oka az aktualizált program előrejelzéseinek alapjául szolgáló, 2007-re előre jelzett kedvező GDP-növekedés, valamint 2008–2009-re tervezett kifejezetten kedvező makrogazdasági forgatókönyv (bár az ezekre az évekre vonatkozó adó-előrejelzések óvatosnak tűnnek). Nincsenek adatok a 2007 utáni időszakra vonatkozó kiigazítási stratégiáról, ami szintén növeli a tervezett költségvetési konszolidáció kockázatait.11.  E kockázatértékelés alapján a programban szereplő költségvetési irányvonal alkalmasnak tűnik arra, hogy 2006-ig a Tanács ajánlásának megfelelően megszüntessék a túlzott hiányt. Ezenkívül a 2008-tól bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. A túlzott hiány megszüntetését követő években a középtávú célkitűzés irányába ható kiigazítás program szerinti üteme összhangban lesz a Stabilitási és Növekedési Paktummal, amely az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében előírja, hogy a strukturális egyenleg éves javításának irányadó mértéke a GDP 0,5 %-a, kedvező gazdasági időszakokban viszont magasabbnak kell lennie, kedvezőtlen időszakokban pedig lehet alacsonyabb.12.  A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ban elérte a GDP 68,25 %-át, azaz meghaladta a Szerződésben rögzített, a GDP 60 %-át kitevő referenciaértéket. A program előrejelzése szerint az adósságráta a programidőszak alatt 8,75 százalékponttal csökken. A költségvetési célok elérésének fent említett kockázataira tekintettel az adósságráta 2006-ban valószínűleg a program előrejelzésénél kedvezőtlenebbül alakul. E kockázatértékelés alapján úgy tűnik, hogy az adósságráta a programidőszak alatt elegendően csökken a referenciaérték felé.13.  Málta nemrég a tényleges nyugdíjkorhatár, valamint a nyugdíjszintek emelésére irányuló nyugdíjreformot hajtott végre. A program előrejelzései szerint ennek eredményeképpen megnőnek a nyugdíjkiadások, amelyek az elöregedéssel kapcsolatos kiadásoknak az EU-átlaghoz közelítő erőteljesebb növekedéséhez vezetnek. Az előrejelzések szerint a jelenlegi tendencia mellett az egészségügyi kiadások bár az eddig tapasztaltnál lassabban, de a GDP körülbelül 1,75 százalékponttal megfelelő mértékben emelkednek. A költségvetés jelenlegi egyenlege nem biztosítaná, hogy az adósság biztosan a Szerződésben foglalt referenciaérték alá csökkenjen. Ezért a programban előre jelzetteknek megfelelően a költségvetési egyenleg javítása hozzájárulna az államháztartás fenntarthatóságára vonatkozó kockázat csökkentéséhez. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintetve Málta összességében közepes kockázattal szembesül.14.  A konvergenciaprogram a középtávú költségvetési stratégia szempontjából nem értékeli minőségileg a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program azonban rendszerezett tájékoztatást ad a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, költségvetési előrejelzései pedig kifejezetten figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A konvergenciaprogramnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program a nyugdíjreform végrehajtását tervezi, míg a konvergenciaprogram ismerteti a nemzeti reformprogramban bejelentett adóreform részleteit.15.  A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.16.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program az előírt és a nem kötelező adatok tekintetében részben hiányos[7].Általános következtetésként megállapítható, hogy a program biztosítja a túlzott hiány 2006-ig történő megszüntetését, és erős növekedési kilátások mellett megfelelő eredményeket hoz a középtávú célkitűzés megvalósításában. Úgy tűnik, hogy a programban előre jelzett adósságráta megfelelő ütemben csökken a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték felé. Mindazonáltal kockázatos a 2007 utáni költségvetési célkitűzések elérése. Fontos a szilárd költségvetési egyenleg fenntartása az előre jelzett erős növekedési ütem esetleges ingadozása miatt, különösen a nemrég kialakult külső egyensúlyzavarok fényében. A fenti értékelés alapján Máltát felkérik arra, hogy:(i) továbbra is megfelelően közeledjen a középtávú célkitűzés felé, és ennek megfelelően biztosítsa az adósság/GDP-arány csökkenését, míg költségvetési stratégiáját pedig részletezze hosszabb távú perspektívában, különösen a kiadási oldalon;(ii) az adósságszint és az elöregedéssel kapcsolatos kiadások előre jelzett növekedése fényében javítson az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságán, a középtávú célkitűzés elérése révén, valamint további eredményeket elérve az egészségügyi reform kidolgozásában és megvalósításában.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reál-GDP (%-os változás) | KP 2006. dec. | 2.2 | 2.9 | 3.0 | 3.1 | 3.1 |BIZ 2006. november | 2.2 | 2.3 | 2.1 | 2.2 | nincs adat |KP 2006. jan. | 0.9 | 1.1 | 1.2 | 2.0 | nincs adat |HICP-infláció (%) | KP 2006. dec. | 2.5 | 3.1 | 2.2 | 2.1 | 2.0 |BIZ 2006. november | 2.5 | 3.0 | 2.6 | 2.4 | nincs adat |KP 2006. jan6. | 2.8 | 3.1 | 2.5 | 1.9 | nincs adat |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | KP 2006. december1 | -2.8 | -2.1 | -1.3 | -0.3 | 0.9 |BIZ 2006. november5 | -2.1 | -1.4 | -1.1 | -0.5 | nincs adat |KP 2006. január1 | -2.9 | -3.7 | -4.2 | -4.4 | nincs adat |Államháztartási egyenleg (a GDP %-ában) | KP 2006. dec. | -3.2 | -2.6 | -2.3 | -0.9 | 0.1 |BIZ 2006. november | -3.2 | -2.9 | -2.7 | -2.9 | nincs adat |KP 2006. jan. | -3.9 | -2.7 | -2.3 | -1.2 | nincs adat |Elsődleges egyenleg (a GDP %-ában) | KP 2006. dec. | 0.8 | 1.1 | 1.1 | 2.5 | 3.2 |BIZ 2006. november | 0.8 | 0.9 | 0.7 | 0.6 | nincs adat |KP 2006. jan. | 0.3 | 1.4 | 1.5 | 2.4 | nincs adat |Ciklikusan kiigazított egyenleg (a GDP %-ában) | KP 2006. december1 | -2.2 | -1.8 | -1.8 | -0.8 | -0.2 |BIZ 2006. november | -2.4 | -2.3 | -2.3 | -2.7 | nincs adat |KP 2006. január1 | -2.8 | -1.3 | -0.7 | 0.4 | nincs adat |Strukturális egyenleg2 (a GDP %-ában) | KP 2006. december3 | -3.8 | -2.9 | -2.0 | -1.0 | -0.4 |BIZ 2006. november4 | -4.0 | -3.5 | -2.5 | -2.7 | nincs adat |KP 2006. jan. | -3.8 | -2.3 | -1.4 | 0.3 | nincs adat |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | KP 2006. dec. | 74.2 | 68.3 | 66.7 | 63.2 | 59.4 |BIZ 2006. november | 74.2 | 69.6 | 69.0 | 68.6 | nincs adat |KP 2006. jan. | 76.7 | 70.8 | 68.9 | 67.3 | nincs adat |Megjegyzés: 1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján. 2Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz). 3Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a program szerint (a GDP 1,6 %-a 2005-ben;a GDP 1,1 %-a 2006-ban, a GDP 0,2 %-a 2007-ben, a GDP 0,2 %-a 2008-ban és a GDP 0,2 %-a 2009-ben; valamennyi hiánycsökkentő). 4Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint (a GDP 1,6 %-a 2005-ben, 1,1 %-a 2006-ban és 0,2 %-a 2007-ben és 0 %-a 2008-ban; valamennyi hiánycsökkentő). 5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 2,2 %-os, 1,7 %-os, 1,7 %-os és 1,6 %-os becsült potenciális növekedés alapján. 6 A 2006. januári KP-adatok a kiskereskedelmi árindex szerint. Forrás: Konvergenciaprogram (KP); a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi gazdasági előrejelzései (BIZ); a Bizottság szolgálatainak számításai |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] 2006. december 7-én a máltai hatóságok az 1995 utáni évek vonatkozásában új GDP-adatokat szolgáltattak az Eurostatnak, amely adatok a 2006 szeptemberében közzétett adatokkal összehasonlítva a nominális GDP-szintek körülbelül 1 %-os lefelé irányuló korrekcióját mutatták 1993 és 2003 között. 2004 és 2005 tekintetében a nominális GDP-t 0,4, illetve 0,9 %-kal emelték a felülvizsgálat során, 2006 első felében pedig 1,1 %-os volt a kirrekció. E felülvizsgálatokat az Eurostat statisztikai gyakorlatának való megfelelést vizsgáló rendszeres értékelés keretében végezték. Az aktualizált program értékelésénél a Bizottság a legfrissebb adatokat használta.[3] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006) 816.[4] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM (2006) 574, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[5] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[6] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[7] Hiányoznak különösen az ágazati egyenlegekre vonatkozó adatok, főként a 2006–2009-ben a világ többi részével folytatott nettó kölcsönfelvétellel/hitelezéssel kapcsolatos, valamint a foglalkoztatásra és az órákban meghatározott munkatermelékenységre vonatkozó előrejelzések.


				|

		52014DC0411

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Franciaország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról és Franciaország 2014. évi stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2014/0411 final - 2014/ () */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Franciaország 2014. évi nemzeti
reformprogramjáról
és Franciaország 2014. évi stabilitási programjának tanácsi
véleményezéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke
(2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok
megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU
európai parlamenti és tanácsi rendeletre[2]
és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[4],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság
véleményére,
tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó
bizottság véleményére,
tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság
véleményére,
mivel:
(1)
Az Európai Tanács 2010. március 26-án
jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák
fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új
stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a
kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség
annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható
növekedés és a versenyképesség terén.
(2)
A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010. július 13-án
elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó
iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én
pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó
iránymutatásokról szóló határozatot, amelyek együtt alkotják az „integrált
iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és
foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)
Az állam- és kormányfők 2012. június 29-én
elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet
teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt
felhasználó tagállami, uniós és euróövezeti tevékenységek számára. Döntöttek a
tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és kifejezték teljes
körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia céljainak
megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.
(4)
A Tanács 2013. július 9-én ajánlást
fogadott el Franciaország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint
véleményezte Franciaország 2012-2017-es időszakra vonatkozó aktualizált
stabilitási programját. A Bizottság 2013. november 15-én a 473/2013/EU
rendeletnek[5]
megfelelően kiadta Franciaország 2014-re vonatkozó
költségvetésiterv-javaslatáról szóló véleményét[6].
(5)
A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves
növekedési jelentést[7],
amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai
szemeszterét. Ugyanezen a napon a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[8], amelyben
Franciaországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes
vizsgálatra kerül sor.
(6)
Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a
pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést
ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta,
hogy differenciált és növekedésbarát költségvetési konszolidációt kell
végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás
rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet,
kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit,
valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)
A Bizottság 2014. március 5-én az 1176/2011/EU
rendelet 5. cikkének megfelelően közzétette a Franciaországra
vonatkozó részletes vizsgálat eredményeit[9].
Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy
Franciaországban továbbra is makrogazdasági egyensúlyhiányok tapasztalhatók,
amelyek külön nyomon követést és határozott szakpolitikai intézkedéseket
tesznek szükségessé. Különösen a külkereskedelmi egyenleg és a versenyképesség
romlása, továbbá az állami szektor magas fokú eladósodottsága igényli a
szakpolitika folyamatos odafigyelését.
(8)
Franciaország 2014. május 7-én benyújtotta 2014.
évi nemzeti reformprogramját és 2014. évi stabilitási programját. A
kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére
egyidejűleg került sor.
(9)
A 2014. évi stabilitási programban
körvonalazott költségvetési stratégia célkitűzése a túlzott költségvetési
hiány 2015-ig megvalósítandó korrekciója és a középtávú költségvetési cél 2017-ig
történő elérése. A program megerősíti az előzőleg a
strukturális értelemben egyensúlyi pozícióban lévő költségvetésként
meghatározott középtávú célt, amely szigorúbb a Stabilitási és Növekedési
Paktum előírásánál. A program a hiányt a GDP 3 %-ára tervezi
leszorítani 2015-re, ami felette van a 2013. június 21-i tanácsi
ajánlásban meghatározott célnak. Ebből kifolyólag a középtávú
költségvetési cél felé történő tervezett (újraszámított) éves közelítés
mértéke elmarad a GDP 0,5 %-aként meghatározott
minimumkövetelménytől. Összességében, a programban vázolt költségvetési
stratégia csak részben van összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktum
követelményeivel. A program azzal számol, hogy a GDP-arányos államadósság 95,6 %-on
tetőzik 2014-ben és 2015-ben, majd 2017-re 91,9 %-ig csökken. A
programban szereplő költségvetési előrejelzéseket alátámasztó
makrogazdasági forgatókönyv 2014 tekintetében megalapozott, 2015-re vonatkozóan
viszont valamelyest optimista, tekintve, hogy idénre a GDP 1,0 %-os,
jövőre a GDP 1,7 %-os növekedésével számol, szemben a Bizottság 2014.
tavaszi előrejelzésében szereplő 1,0 %-os és 1,5 %-os
értékkel. A független Költségvetési Tanács („Haut Conseil des Finances
Publiques”) 2014 áprilisában véleményt adott ki a programban vázolt
makrogazdasági forgatókönyvről. A Bizottság 2014. március 5-én
azt ajánlotta Franciaországnak, hogy tegyen további erőfeszítéseket a
Tanács által a túlzotthiány-eljárás keretében megfogalmazott ajánlásnak való
teljes körű megfelelés érdekében. A stabilitási program 2014-re
vonatkozóan számos pótlólagos intézkedést tartalmaz, amelyek között
minisztériumi előirányzatok pótköltségvetésben történő zárolása és a
kormány által bejelentett 50 milliárd EUR összegű megtakarítási
csomag első hatásai is szerepelnek. Ez alapján, továbbá figyelembe véve
azt, hogy a 2013-ban végrehajtott költségvetési kiigazítás mértéke meghaladta a
bizottsági ajánlás elfogadásakor várt mértéket, a program a Bizottság
ajánlásával nagyjából összhangban lévőnek tekinthető. A költségvetési
konszolidációs intézkedések részletességének szintje nem elegendő a
túlzott hiány 2015-ig megvalósuló korrekciójának hiteles biztosításához. Ezt
támasztja alá a Bizottságnak a jövő évi GDP-arányos hiányra vonatkozó 3,4 %-os
előrejelzése, továbbá a Bizottság várakozása szerint a korrekciót
megalapozó strukturális kiigazítás mértéke is jóval a Tanács által ajánlott
érték alatt marad. Mindemellett a kormány által kitűzött célokat lefelé
mutató kockázatok övezik. Jelesül a programmal 2014-re vonatkozóan bejelentett
pótlólagos intézkedések még nincsenek elfogadva, a 2015-re vonatkozóan
tervezett megtakarítások pedig meglehetősen ambiciózus célkitűzésnek
tűnnek. A Bizottság előrejelzése alapján a 2013–2014-et érintő
költségvetési kiigazítás a strukturális egyenleg (korrigált) változása
tekintetében a GDP 0,2 százalékpontjának megfelelő mértékkel, az
intézkedések által érintett összeg nagysága tekintetében pedig a GDP 0,1 százalékpontjával
elmarad a tanácsi ajánlás megfogalmazásakor szükségesnek ítélt mértéktől.
A programnak az 1466/97/EK tanácsi rendelet szerinti értékelése és a Bizottság
előrejelzése alapján a Tanács úgy véli, hogy a költségvetési stratégiát
alátámasztó intézkedéseket részletesebben ki kell dolgozni, és a tanácsi
ajánlásnak való megfelelés, azt követően pedig a középtávú költségvetési
célhoz való megfelelő közelítés érdekében további erőfeszítésekre van
szükség. E további intézkedéseket mindenekelőtt a 2014-re vonatkozóan
készülő pótköltségvetésben kell meghatározni.
(10)
Tekintettel a magas és még mindig növekvő
államadósságra, továbbá arra, hogy a túlzott hiány korrekciójára szabott
határidőt 2015-ig meghosszabbították, még inkább fontos, hogy a 2014. évi
költségvetést szigorúan hajtsák végre, 2015-ben pedig számottevő,
határozott kiigazítási erőfeszítéseket tegyenek. Mindenekelőtt, a
közkiadásoknak – a francia kormány terveivel összhangban – a korábbi évekhez
képest sokkal lassabban kell emelkedniük. Ebből
kifolyólag a kiadások folyamatban lévő felülvizsgálatának eredményesebbé
tétele útján ki kell dolgozni a kiadáscsökkentési stratégia részleteit, és
ennek jegyében – ha szükséges – újból meg kell vizsgálni a kormányzati
szerepvállalás hatókörét. Az államháztartás kiadásainak közel felét kitevő
társadalombiztosítási kiadások növekedésének érdemi visszafogása nélkül rövid
távon nem érhető el számottevő megtakarítás. Ehhez vissza kell nyesni
az egészségügyi és nyugdíjkiadásokat, amihez például szigorúbb éves kiadási
célszámokat kell megállapítani az egészségügyben és be kell fagyasztani a
nyugdíjakat és az egyéb szociális ellátások tételeit – összhangban a kormány
jelenlegi elképzeléseivel. Ezenfelül, a tervezett új decentralizációs
törvénynek a közigazgatási átfedések megszüntetése, további szinergiák kihasználása,
a hatékonyság javítása és megtakarítások elérése érdekében a közigazgatási
szintek összevonása vagy megszüntetése útján egységesítenie kell a franciaországi
közigazgatás különböző szintjeit. E tekintetben viszont a stabilitási
programban felvázolt strukturális reformok – bár azok ütemezését a stabilitási
programhoz képest azóta előbbre hozták – csak középtávon fogják éreztetni
hatásukat, és emellett azok még komoly végrehajtási kockázatoknak is ki vannak
téve. Meg kell erősíteni a helyi önkormányzatok kiadásai feletti
ellenőrzést is, aminek érdekében többek között korlátok közé kell
szorítani a helyi adókból származó adóbevételek éves növekedését, valamint
szigorúan végre kell hajtani a központi kormánytól származó támogatások
csökkentésére irányuló tervet. A megtakarítások rövid távon jelentkező
szükségessége mellett az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága is
aggályokra ad okot. Jóllehet az egészségügyi közkiadásokat sikerült kordában
tartani az elmúlt pár évben, az egészségügy költséghatékonyságának javítása
további erőfeszítéseket tesz szükségessé. Többek között további
intézkedéseket kell tenni a költségkontroll megvalósítása érdekében, mivel az előrejelzések
szerint az egészségügyi rendszer közép- és hosszú távon a kiadások
jelentős mértékű növekedésével fog szembesülni. A hatékonyság
javítása különösen a gyógyszerkiadások és az adminisztratív kiadások, valamint
a kórházi ellátás kiadásainak terén lenne indokolt. Végezetül, 2013
decemberében a nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása
érdekében nyugdíjreformot fogadtak el. Ugyanakkor a nyugdíjreform nem lesz
elegendő a nyugdíjrendszer által generált hiány megszüntetéséhez, különösen
ami az állami tisztviselők és egyes állami irányítás alá tartozó
vállalatoknál dolgozó munkavállalók nyugdíjai miatt keletkező hiányt
illeti. Mindent összevetve, a francia hatóságoktól származó előrejelzések
alapján az új nyugdíjintézkedések mindössze felére, a GDP mintegy 0,5 %-ra
fogják csökkenteni a nyugdíjrendszer teljes hiányát 2020-ra. Továbbá a
kiigazítás méretét jelentős kockázatok övezik, mivel az említett
előrejelzéseket megalapozó makrogazdasági forgatókönyv túlságosan
optimistának bizonyulhat. A nyugdíjak alakulásának nyomon követésére újonnan
létrehozott bizottságnak („Comité de Suivi des Retraites”) gondoskodnia kell a
rendszer által termelt hiány fokozatos leépítéséről.
(11)
Franciaország a legmagasabb
munkaerő-költségű tagállamok közé tartozik. A munkára rakodó magas
adóterhek csökkentik a cégek nyereségességét. A költségalapú versenyképesség
javítása érdekében a francia kormány számos erőfeszítést tett a munkát
terhelő adóteher csökkentése érdekében. A versenyképességet és foglalkoztatást
ösztönző adókedvezményt (CICE) 2012 decemberében fogadták el, hatására a
minimálbér 2,5-szerese alatti bérek esetében csökkent a munkaerőköltség. 2014
januárjában a munkaerőköltség tekintetében további 10 milliárd EUR
összegű csökkentést jelentettek be a „felelősségi és szolidaritási
paktum” keretében. A két intézkedés összesen 30 milliárd EUR-nak,
azaz a GDP 1,5 %-ának felel meg, amely arányban áll a társasági adó 2010–2013
közötti emelésével, és csupán megfelezné a munkáltatók által fizetett
társadalombiztosítási járulék tekintetében a Franciaország és az euróövezeti
átlag között mutatkozó különbséget. Mindemellett az exportáló, jellemzően
magasabb béreket fizető vállalkozások a nem exportáló vállalkozásokhoz
képest kevésbé fognak tudni élni a CICE kínálta lehetőséggel, ez pedig
gyengíti az intézkedésnek a versenyképességre gyakorolt hatását. A
„felelősségi és szolidaritási paktum” alapján csökken a
munkaerőköltség az alacsony bérek és a minimálbér 1,6-szerese és 3,5-szerese
közötti sávba tartozó bérek esetében. Ez utóbbi, várhatóan 2016-tól életbe
lépő intézkedés közvetlenebbül fogja érinteni az exportáló vállalatokat. A
franciaországi bérmegállapítási rendszer jellemzően torzítja a
bérszerkezetet, és adott esetben korlátozhatja a cégeket abban, hogy a gazdaság
visszaesése idején kiigazítsák a béreket. A társadalombiztosítás
finanszírozásával foglalkozó tanács (Haut Conseil du financement de la
protection sociale) megvizsgálta a társadalombiztosítási mentességek
különböző forgatókönyveinek a foglalkoztatásra gyakorolt hatását, de kevés
jelentőséget tulajdonítottak a bérek alakulására és a versenyképességre
gyakorolt hatásnak. Jóllehet a minimálbéren foglalkoztatott munkavállalók
részére széles körben biztosítottak mentességeket, a minimálbéres foglalkoztatás
költsége változatlanul magas. Ezek a mentességek hozzájárultak a
munkaerőköltségek visszafogásához 2013-ban, ami pozitív fejlemény, viszont
a franciaországi minimálbér vásárlóerő-paritáson így is az egyik
legmagasabb az Európai Unióban. A minimálbérnek a továbbiakban tehát a
versenyképességet és a munkahelyteremtést támogató módon kell alakulnia.
Franciaország csupán néhány mentességet biztosít a kötelező minimálbér
tekintetében, és további intézkedésekre lenne szükség ahhoz, hogy csökkenjenek
a kiszolgáltatott helyzetű csoportokhoz tartozó személyek
foglalkoztatásának költségei.
(12)
Egyes, az üzleti környezet minőségét
rangsoroló nemzetközi felmérésekben Franciaország rontott helyezésén. Miközben
a 2013 júliusában elindított „egyszerűsítési sokk” részeként
erőfeszítéseket tettek a vállalkozások és a közigazgatás közötti
kapcsolattartás megkönnyítése érdekében, elengedhetetlen az üzleti környezet
további javítása. Mindazonáltal az egyszerűsítési tervben fontolóra vett
számos intézkedés pontosítása és végrehajtása még hátra van. Többek között
külön figyelmet kell szentelni a munka törvénykönyvének azon szabályaira,
illetve a meghatározott méretbeli küszöbértékekhez kapcsolódó azon számviteli
szabályokra, amelyek hátráltatják a francia vállalkozások növekedését. Ezek fontos
szerepet játszhatnak a kkv-k nehézségeiben, amelyek hátráltatják őket az
exporttevékenység folytatásához és az innovációhoz szükséges méret elérésében.
A magánvállalkozások K+F-ráfordításainak és innovációs tevékenységének
ösztönzésére irányuló szakpolitikai kezdeményezések – különösen a kutatáshoz és
a versenyképességi központokhoz kapcsolódó adókedvezmények – mindezidáig csak
vegyes eredményeket hoztak. Az ipari ágazatnak a francia magánszektoron belüli
csökkenő súlya – az egyes cégek szintjén tett jelentős
erőfeszítések ellenére – a magánvállalkozások K+F-re fordított kiadásainak
stagnálását eredményezi. Ennek következtében a K+F-kiadások meghatározó részét
változatlanul közpénzből finanszírozzák vagy közvetlen állami kutatásokon
keresztül, vagy közvetve támogatásokon keresztül. Annak érdekében, hogy a
magántulajdonban lévő vállalkozások nagyobb összegeket fordítsanak K+F-re,
és erősödjön az innováció a magánszektorban, fokozni kell a meglévő
eszközök hatékonyságát. Mindenekelőtt, a versenyképességi központokra
fordított források jobban is elősegíthetnék a méretgazdaságossági
előnyök kihasználását és javíthatnák az innováció terjesztését. Emellett a
szakpolitika még hatékonyabb lehetne, ha elősegítené, hogy a szóban forgó
központok pozitív átgyűrűző hatást kifejtő vállalkozások
valódi hálózatává váljanak. Végezetül, a kutatási adókedvezmény költsége 2014-ben
várhatóan eléri az 5,8 milliárd EUR-t (ami a GDP közel 0,3 %-ának
felel meg). Az intézkedés számottevő költsége ellenére nem áll
rendelkezésre utólagos értékelés az intézkedés K+F-re kifejtett hatásáról.
(13)
Jóllehet bizonyos szakmák (például állatorvosok)
esetében feloldották a jogi formára, a tulajdonosi struktúrára vagy a
díjszabásra vonatkozó korlátokat, a szakmák többsége esetében azonban a mai
napig jelentős korlátok állnak fenn a piacra lépés vagy az adott szakma
gyakorlása tekintetében (például a taxisok esetében, az egészségügyi ágazatban,
a közjegyzőknél és a jogi szakmáknál általában). A számos szakmához
(orvosok, gyógyszerészek stb.) való hozzáférés tekintetében alkalmazott
korlátozás („numerus clausus”) változatlanul hátráltatja a szolgáltatásokhoz
való hozzáférést, és ez az elv a minőség és a biztonság kockázatása nélkül
felülvizsgálható lenne. Mindezidáig nem került sor a szabályozott szakmákra
vonatkozó korlátozások szükségességének és arányosságának átfogó vizsgálatára.
A kiskereskedelmi ágazatban továbbra is érvényben vannak a kereskedelmi
egységek nyitására vonatkozó, konkrétan a várostervezési szabályokra
visszavezethető, jelentős teherrel járó engedélyezési előírások
és a veszteséggel történő értékesítés tilalma, ezek pedig hátrányosan
érintik a versenyt és a fogyasztókat. A kiskereskedelmi ágazatban a piacra
lépés akadályainak megszüntetése érdekében mindezidáig nem hoztak konkrét
intézkedéseket Franciaországban. A villamosenergia- és a földgáz-szolgáltatás
piacán a nem lakossági fogyasztók tekintetében folyamatban van a szabályozott
árak fokozatos megszüntetése. Ugyanakkor a lakossági fogyasztók tekintetében
továbbra is szabályozott árak érvényesülnek, és a villamos energia esetében az
árakat a költségszintek alatt állapították meg, továbbá az alternatív
szolgáltatók piaci hozzáférése korlátozott. Ami az energiahálózatok
összekapcsolását illeti, a szomszédos országok villamosenergia- és földgáz-hálózataival
való összeköttetés megerősítése érdekében a megkezdett projekteket,
különösen a Spanyolországgal közös projekteket be kell fejezni. A vasúti
ágazatban a piacra lépés akadályai továbbra is gátolják a piac hatékony
működését. A kevés új piaci belépővel jellemezhető nemzetközi
szolgáltatások kivételével Franciaország nem nyitotta meg a belföldi vasúti
személyszállítási piacát a verseny előtt. A vasúti ágazat reformját a
pénzügyi fenntarthatóság javításának céljával indította el. A 2013 októberében
benyújtott törvénytervezet parlamenti vitája folyamatban van. Az
előterjesztett intézkedések között szerepel egy teljes jogú
pályahálózat-működtetőnek a meglévő szolgáltatót is magában
foglaló vertikálisan integrált struktúrában történő létrehozása. Ez az új
struktúra hátráltathatja az alternatív szolgáltatók hálózathoz való
hozzáférését.
(14)
Franciaországban emelkedőben vannak az
összességében egyébként is magas adóterhek. Az adóbevételek GDP-hez
viszonyított aránya 2013-ban 45,9 %-on állt, ami az egyik legmagasabb
érték az Európai Unióban, és 3,3 százalékponttal magasabb mint
költségvetési konszolidáció 2010-es megkezdésekor mutatott érték. Ennek
fényében egy különbizottság („Assises de la fiscalité”) megvizsgálta az
adórendszer reformjának kérdését. A személyi jövedelemadó és a társasági adó
kötelező mértékének csökkentése és a héabeszedés hatékonyságának növelése
terén mindezidáig csak csekély mértékű előrelépés történt. Mindazonáltal
2015-ig meghosszabbították a nagyvállalatokra kivetett ideiglenes különadót, és
ennek eredményeként a társasági adó törvényi mértéke összességében 38,1 %-os
rekordot fog elérni (miközben a kötelező társasági adó mértéke 33,3 %-kal
már jelenleg is az egyik legmagasabb az Európai Unióban). A francia kormány
bejelentette, hogy 2020-ig fokozatosan 28 %-ra csökkenti a törvényi
adómértéket, de az intézkedés pontos időzítéséről nem áll
rendelkezésre információ. Az elmúlt években korlátozott mértékű
előrelépést sikerült elérni a jövedelmi adókhoz kapcsolódó adókiadások
csökkentése és egyszerűsítése terén is. A környezetvédelmi adók terén
elért bizonyos fokú előrelépés – például a szén-dioxid-adó vagy
energia-hozzájárulás fokozatos bevezetése – ellenére, a GDP arányában mérve a
környezetvédelmi adók részesedése továbbra is alacsony mértékű. Emellett
Franciaországban a jövedéki adók mértékét nem indexálják az inflációval, és
egyes környezetvédelmi szempontból káros támogatások, például a gázolaj
jövedékiadó-kedvezménye továbbra is megmarad. Végezetül, 2013-ban
nem hoztak további intézkedéseket annak érdekében, hogy a magánszektor
eladósodottságának további növekedése megelőzése céljából kezeljék a
társasági adózás eladósodást ösztönző elemeit.
(15)
A hozott szakpolitikai intézkedések dacára
Franciaországban 2013-ban tovább romlott a munkaerő-piaci helyzet, és
változatlanul jelentős kihívások mutatkoznak. A munkanélküliség tovább
emelkedve 2013-ban elérte a 10,3 %-ot (szemben a 2008-as 7,5 %-kal).
A francia munkaerőpiac továbbra is szegmentált, és az ideiglenes
foglalkoztatásból a határozatlan idejű munkavállalásba való átmenet aránya
nagyon alacsony (az ideiglenes állásokból a határozatlan idejű
foglalkoztatásba való átmenet valószínűsége mindössze 10,6 % volt 2010-ben,
szemben a 25,9 %-nak megfelelő uniós átlaggal). A munkahelyek
garantálásáról szóló szakmaközi megállapodást 2013 júliusában törvénybe
iktatták. Bár előremutató pozitív lépésről van szó, jelen szakaszban
az intézkedés hatásai még nem egyértelműek. A vállalatoknak például csak
egy töredéke használta ki a törvényben engedélyezett azon lehetőséget,
amelynek értelmében átmeneti gazdasági nehézségek esetén a munkafeltételek
rugalmasságának növelése céljából vállalati szintű megállapodásokat
köthetnek. Ugyanakkor a bíróság előtt megtámadott elbocsátások arányát
sikerült jelentősen csökkenteni. Jóllehet 2014-ben tárgyalások folytak a
szociális partnerek között az álláskeresési járadékok rendszerének
megreformálásáról, az új megállapodás várhatóan nem fogja jelentősen
csökkenteni a rendszer hiányát. A munkanélküliségi ellátások rendszerének
összesített hiánya – amely 2013-ban a GDP-nek közel 1 %-át tette ki – a
fenntarthatóság biztosítása érdekében további strukturális intézkedéseket tesz
szükségessé. A rendszer egyes elemeit, így például a jogosultsági feltételeket,
a járadékok időben degresszív jellegét vagy a legmagasabb fizetéssel
rendelkező munkavállalók esetében alkalmazott bérpótlási ráta a szociális
partnerek legutóbbi, 2014 márciusi megállapodása nyomán csak érintőlegesen
módosították, és azokon további kiigazításokat kell végrehajtani annak
érdekében, hogy biztosítva legyenek a munkavégzés ösztönzői. Az egymást
követő nyugdíjreformoknak köszönhetően az elmúlt három évben
folyamatosan nőtt az 55 és 64 éves kor közötti munkavállalók
foglalkoztatási rátája. Ugyanakkor Franciaország esetében az idősebb
munkavállalók foglalkoztatási rátája (2012-ben 45,6 %) jóval az uniós
átlag alatt marad (4,5 százalékponttal elmarad attól), és Franciaországban az
idősebb munkavállalóknak csupán 55 %-a vonul nyugdíjba közvetlenül a
foglalkoztatásból (2008-2011). Ennek következtében az elmúlt néhány évben
jelentősen nőtt e csoport munkanélküliségi rátája. Következésképp meg
kell erősíteni a foglalkoztathatóságukat javító intézkedéseket, egyúttal
felül kell vizsgálni a munkában maradás, illetve a munkába való visszatérés
tekintetében számukra kínált ösztönzőket.
(16)
A 2013. évi Nemzetközi tanulói teljesítménymérés
(PISA-felmérés) azt mutatta, hogy az oktatás területén megmutatkozó
esélyegyenlőtlenség az OECD tagországai közül Franciaországban az egyik
legmagasabb fokú. Franciaországban a fiatalok egyhatoda végzettség megszerzése
nélkül hagyja ott az oktatási és képzési rendszert. Ez különösen annak fényében
aggasztó, hogy 2013 végén a fiatalok körében 25,5 % volt a
munkanélküliség, és a legkevésbé képzett fiatalok esetében a munkanélküliség
kockázata közel kétszeres volt. A tanulószerződéses gyakorlati képzésekkel
különösen a legkevésbé képzett fiatalokat kell elérni. A kötelező oktatás 2013
júliusában megindított reformja és a szakoktatásról és az egész életen át tartó
tanulásról szóló törvény 2014. márciusi elfogadása révén történt némi
előrelépés ezen a téren. Mindazonáltal egyelőre túl korai lenne
megítélni, hogy ezek az intézkedések valóban csökkenteni fogják-e az oktatási
rendszerben mutatkozó esélyegyenlőtlenségeket. Másrészről hátra van
még a hátrányos helyzetű területeken található alsó középfokú oktatási
intézményekre vonatkozóan 2014 januárjában bejelentett új terv végrehajtása.
Végezetül, bár az oktatásból a munka világába történő átmenet könnyebbé
vált, 2012-ben csökkent a gyakornoki képzésben résztvevő személyek száma,
és ezek a programok egyre nagyobb arányban támogattak felsőoktatásban
tanuló diákokat.
(17)
Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság
elvégezte Franciaország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a
stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot. Figyelembe vette nemcsak a
programok Franciaország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és
gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy
az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a
jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az
alábbi 1–7. ajánlás tükrözi a Bizottság európai
szemeszter keretében tett ajánlásait.
(18)
A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta
Franciaország stabilitási programját, és arról alkotott véleményét[10] különösen az alábbi 1.
ajánlás tükrözi.
(19)
A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és
ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Franciaország nemzeti
reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak az 1176/2011/EU
rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–6. ajánlás tükrözi.
(20)
Az európai szemeszter keretében a Bizottság
elkészítette az euróövezet egészének gazdaságpolitikájára vonatkozó elemzését
is. Ezen elemzés alapján a Tanács külön ajánlásokat intézett azon
tagállamokhoz, amelyek pénzneme az euró. Franciaországnak biztosítania kell
ezen ajánlások teljes körű és időben történő végrehajtását is,
AJÁNLJA, hogy Franciaország 2014-2015-ben
tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           A
túlzott hiánynak a túlzotthiány-eljárás keretében kiadott tanácsi ajánlásban
meghatározott strukturális kiigazítási erőfeszítés révén 2015-ig
megvalósuló fenntartható korrekciója érdekében erősítse meg a 2014-es évre
és az azt követő időszakra vonatkozó költségvetési stratégiát, és
ennek részeként pontosítsa a stratégiát megalapozó intézkedéseket. A
költségvetési egyensúlyhiány tartós kiigazítása nagy ívű strukturális
reformok hiteles végrehajtását teszi szükségessé, amelyek növelik a kiigazítási
mozgásteret és ösztönzik a növekedést és a foglalkoztatást. A túlzott hiány
korrekcióját követően a középtávú költségvetési cél elérése érdekében
hajtson végre évente a GDP legalább 0,5 %-ának megfelelő mértékű,
illetve kedvező gazdasági feltételek esetén vagy amennyiben szükséges,
ennél is nagyobb mértékű strukturális kiigazítást annak érdekében, hogy
teljesüljön az adósságszabály, ezáltal tartósan csökkenő pályára állítva
az államháztartás magas adósságrátáját. Az államháztartás valamennyi
alágazatára kiterjedően fokozza a hatékonyság javítására irányuló
erőfeszítéseket, aminek érdekében – indokolt esetben – vizsgálja felül a
kormányzati szerepvállalás hatókörét. Mindenekelőtt a terveknek
megfelelően 2015-től kezdődően tegyen lépéseket a
társadalombiztosítási kiadások növekedésének jelentős mértékű
visszafogása érdekében, és ennek jegyében állapítson meg szigorúbb célszámokat
az egészségügy éves kiadásaira vonatkozóan, fogja vissza a nyugdíjkiadásokat és
egyszerűsítse a családi kedvezmények és lakhatási támogatások rendszerét.
A közigazgatási szintek közötti párhuzamosságok megszüntetése, a helyi önkormányzatok
összeolvadásának elősegítése és a helyi önkormányzatok egyes szintjeihez
tartozó feladatkörök pontosítása érdekében dolgozza ki a megkezdett
decentralizációs folyamat egyértelmű menetrendjét, és 2014 decemberéig
tegye meg az első lépéseket. Szorítsa korlátok közé a helyi önkormányzati
adóbevételek éves növekedésének mértékét, egyúttal a terveknek megfelelően
csökkentse az önkormányzatok központi támogatását. A rövid távon
jelentkező megtakarítási szükségleteken felül tegyen lépéseket az egészségügy
állami kiadásainak közép- és hosszú távra előrevetített emelkedése
kezelése érdekében, ideértve a gyógyszerkiadások kezelését is, valamint – a
meglévő különleges nyugdíjazási rendszerekre összpontosítva – indokolt
esetben tegyen további intézkedéseket a nyugdíjrendszer fenntartható
egyensúlyának 2020-ig történő megteremtése érdekében.
2.           Gondoskodjon arról, hogy a
munkaerőköltségnek a versenyképességi és foglalkoztatási
adókedvezményből (CICE) eredő csökkenése tartós legyen. A
felelősségi és szolidaritási paktumban vállaltakkal összhangban tegyen
intézkedéseket a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulékok
további csökkentése érdekében, és biztosítsa, hogy más intézkedések ne rontsák
le a paktum hatásait, és tartsa meg az intézkedések jelenlegi elképzelések
szerinti irányultságát. Folytassa a társadalombiztosítási járulékfizetés alóli
mentességek gazdasági hatásainak vizsgálatát, melynek során a hangsúlyt a
foglalkoztatásra, a bérek alakulására és a versenyképességre helyezze, és indokolt
esetben tegyen megfelelő intézkedéseket. A költségvetésre nézve semleges
módon csökkentse tovább a munkaerőköltséget, mindenekelőtt a bérskála
alsó végén lévő munkavállalók tekintetében, aminek érdekében például – a
különböző bértámogatási rendszerek figyelembevételével – célzottan
csökkentse a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulékokat.
3.           Egyszerűsítse a
társaságokra vonatkozó igazgatási, adózási és számviteli szabályokat, és tegyen
konkrét intézkedéseket a kormány által megkezdett „egyszerűsítési terv” 2014
decemberéig történő megvalósítása érdekében. Számolja fel a vállalkozások
növekedését gátló szabályozási akadályokat, a küszöbhatás elkerülése érdekében
vizsgálja felül különösen a vállalkozások méretével összefüggő
szabályozási kritériumokat. Tegyen lépéseket az innovációs politika
egyszerűsítése és hatékonyságának javítása érdekében, aminek érdekében
végezze el annak értékelését, és amennyiben szükséges, igazítsa ki a kutatási
adókedvezményt („Crédit d’Impôt Recherche”). Összpontosítsa a forrásokat a
leghatékonyabban működő versenyképességi központokra, és fokozza a
versenyképességi központokban kidolgozott innovációk gazdasági hatását.
4.           Szüntesse meg a szabályozott
szakmákhoz való hozzáférés és ezen szakmák gyakorlásának indokolatlan
korlátait, a szolgáltatások piacán pedig csökkentése a piacra lépés költségeit
és ösztönözze a versenyt. Tegyen további intézkedéseket a kiskereskedelmi
ágazat működését megnehezítő szabályozási akadályok megszüntetése
érdekében; többek között egyszerűsítse a kiskereskedelmi egységek
nyitásával kapcsolatos engedélyezési előírásokat és oldja fel a
veszteséggel történő értékesítés tilalmát. A kiszolgáltatott helyzetű
csoportok részére biztosított elfogadható feltételek fenntartásával
egyidejűleg biztosítsa, hogy a földgáz és a villamos energia lakossági
díjszabását a versenyt nem hátráltató megfelelő szinteken állapítsák meg.
Erősítse meg a villamosenergia- és földgáz-hálózatok
rendszerösszekötő kapacitásait Spanyolország viszonylatában; mindenekelőtt
az ibériai gázpiacnak az európai gázpiacba történő teljes körű
integrálódása érdekében növelje meg a földgáz-hálózatok rendszerösszekötő
kapacitását. A vasúti ágazatban biztosítsa az egyesített
pályahálózat-működtetőnek a meglévő szolgáltatóval szembeni
függetlenségét, továbbá tegyen lépéseket annak érdekében, hogy a belföldi
személyszállítási üzletág még 2019 előtt nyíljon meg a verseny előtt.
5.           Csökkentse a munkára rakodó
adóterheket, és fokozza az adórendszer egyszerűsítésére és hatékonyságának
növelésére irányuló erőfeszítéseket. Ennek érdekében a 2015. évi
költségvetéssel kezdve tegye meg a következő intézkedéseket: a
közelmúltban elvégzett értékelések és az „adózás alapjai” („Assises de la
fiscalité”) kezdeményezés alapján a kötelező adómértékek csökkentésével
párhuzamosan szüntesse meg a személyi jövedelemadó és a társasági adó
tekintetében alkalmazott nem hatékony adókiadásokat; hozzon további
intézkedéseket a társasági adózás adósságösztönző elemeinek megszüntetése
érdekében; szélesítse az adóalapot, különösen a fogyasztási adók esetében;
fokozatosan vezesse ki a környezetvédelmi szempontból káros támogatásokat.
6.           Tegyen további intézkedéseket
a munkaerőpiac rugalmatlanságának leküzdése érdekében, többek között
tegyen lépéseket a munkahelyvédelmi megállapodások („accords de maintien de
l'emploi”) feltételeinek arra irányuló reformja érdekében, hogy a nehézségekkel
szembesülő vállalatok szélesebb körben éljenek ezekkel. A szociális
partnerekkel együttműködve tegyen további intézkedéseket az álláskeresési
járadék rendszerének reformjára annak érdekében, hogy garantált legyen a
rendszer fenntarthatósága és ezzel egyidejűleg biztosítva legyen, hogy a
rendszer megfelelő ösztönzőket kínál a munkába való visszatéréshez.
Erősítse meg az idősebb munkavállalók részére biztosított tanácsadási
szolgáltatásokat és képzéseket, és vizsgálja felül a munkanélküliségi ellátások
egyedi rendszereit.
7.           Folytassa a szakoktatás és a
szakképzés korszerűsítését, hajtsa végre a kötelező oktatás
reformját, valamint – többek között a korai iskolaelhagyás kezelésére irányuló
intézkedések megerősítése révén – tegyen további lépéseket az oktatási
egyenlőtlenségek csökkentése érdekében. Gondoskodjon arról, hogy az aktív
munkaerő-piaci intézkedések eredményesen támogassák a legkiszolgáltatottabb
helyzetű csoportokat. Javítsa az oktatásból a munka világába történő
átmenet feltételeit, mindenekelőtt fokozza a tanulószerződéses
gyakorlati képzés továbbfejlesztésére irányuló intézkedéseket, különösen az
alacsony képzettségű munkavállalók tekintetében.
Kelt Brüsszelben,
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               HL L 306., 2011.11.23., 25. o.
[3]               COM(2014) 411 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 és P7_TA(2014)0129.
[5]               HL L 140., 2013.5.27., 11. o.
[6]               C(2013) 8004 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 81 final.
[10]             Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Bizottság ajánlása ( 2008. május 28.) a következő anyagok kockázatcsökkentési intézkedéseivel kapcsolatban: 2-nitrotoluol és 2,4-dinitro-toluol (az értesítés a C(2008) 2233. számú dokumentummal történt) (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               31.5.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 141/20

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2008. május 28.)
   a következő anyagok kockázatcsökkentési intézkedéseivel kapcsolatban: 2-nitrotoluol és 2,4-dinitro-toluol
   (az értesítés a C(2008) 2233. számú dokumentummal történt)
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2008/405/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésére,
   tekintettel a létező anyagok kockázatainak értékeléséről és ellenőrzéséről szóló, 1993. március 23-i 793/93/EGK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 11. cikke (2) bekezdésére,
   mivel:

               (1)

               A 793/93/EGK rendelet értelmében az alábbi anyagok értékelendő elsőbbségi anyagoknak minősülnek, az elsőbbségi anyagoknak a 793/93/EGK tanácsi rendeletben előírt negyedik listájáról szóló, 2000. október 25-i 2364/2000/EK bizottsági rendelettel (2) összhangban:

                           —

                           2-nitrotoluol,

                           —

                           2,4-dinitro-toluol.

               (2)

               Az említett rendeleteknek megfelelően kijelölt referens tagállam a létező anyagok embert és környezetet érintő kockázatainak becslésére vonatkozó elvek megállapításáról szóló, 1994. június 28-i 1488/94/EK bizottsági rendelettel (3) összhangban befejezte az említett anyagokkal kapcsolatos, az embert és a környezetet érintő kockázatok értékelését és a 793/93/EGK tanácsi rendeletnek megfelelően stratégiát javasolt a kockázatok csökkentésére.

               (3)

               Az egészségügyi és környezeti kockázatok tudományos bizottsága (SCHER) konzultációt követően véleményeket bocsátott ki a referens által elvégzett kockázatértékelésekre vonatkozóan. A véleményeket közzétették a tudományos bizottság weboldalán.

               (4)

               A kockázatértékelés eredményei és a kockázatcsökkentésre irányuló stratégiák további eredményei a vonatkozó bizottsági közleményben (4).

               (5)

               Az értékelés alapján egyes anyagokra vonatkozóan indokolt bizonyos kockázatcsökkentő intézkedések ajánlása. A Bizottság nem javasol semmit ezen ajánlás címzettjeinek a kifejezetten fel nem sorolt anyagok vonatkozásában.

               (6)

               A munkavállalók számára ajánlott kockázatcsökkentő intézkedéseket a munkavállalók védelmére vonatkozó jogszabályok keretében kell figyelembe venni, amelyek megfelelő keretet nyújtanak az adott anyagok kockázatainak szükséges mértékű korlátozásához.

               (7)

               Az ebben az ajánlásban megfogalmazott kockázatcsökkentő intézkedések összhangban vannak a 793/93/EGK rendelet 15. cikke (1) bekezdésének megfelelően felállított bizottság véleményével,

         AJÁNLJA:
   1.   SZAKASZ
   2,4-DINITRO-TOLUOL
   (CAS-SZÁM: 121-14-2; EINECS-SZÁM: 204-450-0)
   A környezetet érintő kockázatot csökkentő intézkedések (1,2,3)

               1.

               Az érintett tagállamok illetékes hatóságainak a 2008/1/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) értelmében kibocsátott engedélyekben feltételeket, kibocsátási határértékeket vagy ekvivalens paramétereket, illetve technikai intézkedéseket kell meghatározniuk a 2,4-dinitro-toluolra vonatkozóan annak érdekében, hogy a létesítmények a rendelkezésre álló legjobb technológiák szerint működjenek, figyelembe véve ezen létesítmények műszaki jellemzőit, földrajzi elhelyezkedését és a helyi környezeti tényezőket.

               2.

               A tagállamok körültekintően ellenőrzik a rendelkezésre álló legjobb technológiák 2,4-dinitro-toluol tekintetében történő alkalmazását, és minden fontos fejleményről jelentést tesznek a Bizottságnak a rendelkezésre álló legjobb technológiákról való információcsere keretében.

               3.

               Az 2,4-dinitro-toluol vízi környezetbe és a légkörbe történő helyi kibocsátását szükség szerint nemzeti szabályok által ellenőrzik a környezetet érintő kockázat elkerülésének biztosítására.

         2.   SZAKASZ
   CÍMZETTEK

               4.

               Ennek az ajánlásnak az anyagokat importáló, előállító, szállító, tároló, készítménnyé összeállító vagy más módon feldolgozó, felhasználó, ártalmatlanító vagy visszanyerő valamennyi ágazat és a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2008. május 28-án.

            a Bizottság részéről

         Stavros DIMAS

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 84., 1993.4.5., 1. o. Az 1882/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 284., 2003.10.31., 1. o.) módosított rendelet.

      (2)  HL L 273., 2000.10.26., 5. o.

      (3)  HL L 161., 1994.6.29., 3. o.

      (4)  HL C 134., 2008.5.31., 4 o.

      (5)  HL L 24., 2008.1.29., 8. o.


title: 2012/771/EU: A Bizottság ajánlása ( 2012. december 6. ) a jó adóügyi kormányzásra vonatkozó minimumkövetelmények harmadik országok általi teljesítésének ösztönzésére irányuló intézkedésekről

text:
               12.12.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 338/37

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2012. december 6.)
   a jó adóügyi kormányzásra vonatkozó minimumkövetelmények harmadik országok általi teljesítésének ösztönzésére irányuló intézkedésekről
   (2012/771/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az adóügyi szuverenitás következtében az adójogszabályok közötti eltérések nemzetközileg általánosan elfogadottak. Ennek keretében néhány, általában kisebb, korlátozott pénzügyi szükségletű harmadik ország alacsony mértékű jövedelemadót alkalmaz mind a magánszemélyek, mind a vállalatok tekintetében, vagy egyáltalán nem is állapít meg jövedelemadót. Az ilyen adópolitika önmagában nem feltétlenül káros, amennyiben a nemzetközi együttműködésben való részvétel keretében ez az állam lehetővé teszi a többi államnak saját adópolitikájuk érvényesítését.

               (2)

               Az alacsony jövedelemadó-kulcsú vagy jövedelemadót egyáltalán nem alkalmazó országok esetében azonban gyakori az átláthatóság vagy a más államokkal való információcsere hiánya. A szóban forgó államok vonzzák a befektetéseket, mivel az ott adóügyi illetőséggel nem rendelkező személyek számára menedéket biztosítanak bizonyos típusú átcsoportosítható jövedelmek és tőke tekintetében, amelyeket azok így eltitkolhatnak az illetőségük szerinti ország adóhatósága elől.

               (3)

               A nemzetközi fórumokon, például a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezetben vagy a G20 keretében már számos kezdeményezés született e problémák megoldása érdekében. Ezenkívül az adóügyi átláthatósággal és információcserével foglalkozó globális fórum (a továbbiakban: globális fórum) előírásokat dolgozott ki az adóügyek terén az átláthatóságra és információcserére vonatkozóan. 2009-ben a globális fórum megállapodott e normák alkalmazásának felülvizsgálatáról. A globális fórum átfogó szakértői felülvizsgálati folyamatot működtet, és több, hagyományosan alacsony adókulcsú ország már beleegyezett, hogy kétoldalú egyezményeket kössön az adóügyekkel kapcsolatos információcsere tárgyában.

               (4)

               Az átláthatóság és információcsere kérdésével az Unióban az adózás területén történő közigazgatási együttműködésről és a 77/799/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. február 15-i 2011/16/EU tanácsi irányelv (1) foglalkozik. Ezen túlmenően egyetértés mutatkozik az Unióban – és ezt az egyetértést az ECOFIN Tanács által az 1997. december 1-jei ülésén adópolitikával kapcsolatban hozott következtetések 1. mellékletében foglalt, a vállalkozások adózására vonatkozó magatartási kódex (2) kifejezésre is juttatja – arra vonatkozóan, hogy a káros adóintézkedések elfogadhatatlanok, ami megnehezíti a tagállamok számára az ilyen intézkedések fenntartását vagy bevezetését. Emellett több, potenciálisan a magatartási kódex hatálya alá tartozó intézkedés az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) állami támogatásra vonatkozó rendelkezései alapján is vizsgálható.

               (5)

               Az Unió igyekszik meggyőzni a harmadik országokat az átláthatóságra és információcserére vonatkozó (az átláthatósággal és információcserével kapcsolatban széles körben elfogadott nemzetközi előírásokhoz hasonló) uniós alapelvek alkalmazását, valamint a jó kormányzás adóügyek terén történő előmozdításáról szóló bizottsági közlemény (3) és az „Adók és a fejlesztés. Együttműködés a fejlődő országokkal a jó adóügyi kormányzás előmozdítása terén” című bizottsági közlemény (4) értelmében vett káros adóintézkedések eltörlését illetően.

               (6)

               Azok a tagállamok, amelyeknek adóalapját hátrányosan érinti az átláthatóság hiánya vagy a harmadik ország által hozott káros adóintézkedések, lépéseket tettek a probléma orvoslása érdekében. Az adóalanyok azonban ezekre az intézkedésekre a vállalkozásuk vagy ügyleteik alacsonyabb védelmi szintű országba való áthelyezésével reagálnak. Ez a kockázat különösen jelentős az Unióban, figyelemmel arra, hogy a gazdasági szereplők az Unión belül bárhol folytathatják tevékenységüket. Következésképpen, az adóalap szűkülésével szemben biztosított uniós védelem szintje általában a legalacsonyabb védelmi szintet biztosító tagállaménak felel meg.

               (7)

               A probléma által az Unióban okozott torzulások mesterséges tőkeáramlásokhoz és az adóalanyok mozgásához vezethetnek a belső piacon, ezáltal veszélyeztetik annak megfelelő működését, valamint szűkítik a tagállami adóalapot. E torzulások a tagállamok által alkalmazott közös megközelítés révén orvosolhatók.

               (8)

               Ennélfogva szükség van mind az átláthatósággal és információcserével, mind a káros adóintézkedésekkel kapcsolatban a jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményeinek egyértelmű meghatározására, valamint számos olyan, harmadik országokkal szembeni intézkedésre, amelyek ösztönzik a jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményeinek teljesítését ezekben az országokban.

               (9)

               Az átláthatóság és információcsere tekintetében a globális fórum a 2009-ben elfogadott feladatmeghatározásban egy nemzetközileg elfogadott normát dolgozott ki. Ez a feladatmeghatározás képezi tehát ezen ajánlás alapját. A káros adóintézkedéseket illetően a vállalkozások adózására vonatkozó magatartási kódex jelenti a megfelelő hivatkozási alapot az Unióban. A tagállamok elkötelezték magukat a kódexben foglalt alapelvek harmadik országokban való érvényesülésének előmozdítása iránt. Célszerű ezért az ajánlásban a kódexben meghatározott kritériumokra hivatkozni. E tekintetben indokolt utalni a Tanács keretében létrehozott, a (vállalkozások adózására vonatkozó) magatartási kódexszel foglalkozó csoport tevékenységére is, amely a vállalkozások adózására vonatkozó magatartási kódex hatálya alá tartozó adóügyi intézkedések vizsgálatával foglalkozik (5). A csoport által vizsgált esetek segítséget nyújthatnak egy adott intézkedés káros jellegének vizsgálatakor.

               (10)

               Az ajánlás ismerteti a jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményeit nem teljesítő harmadik országokkal szemben elfogadható intézkedéseket. Ezen intézkedések együttes alkalmazása esetén a tagállamok jelentősen növelik az általuk külön-külön meghozott intézkedések átfogó hatékonyságát. Az adóbevételek elmaradásából származó veszteség, valamint az adminisztratív költségek és az adóalanyok jogszabályok betartásával kapcsolatos terhei tehát csökkenthetők.

               (11)

               A jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményei teljesítésének előmozdítása érdekében az e követelményeket teljesítő vagy a követelmények teljesítésére kötelezettséget vállaló, de annak elérése érdekében támogatásra szoruló harmadik országok ösztönzése céljából pozitív intézkedéseket is indokolt meghatározni.

               (12)

               Az ajánlásban meghatározott és a tagállamok által meghozott intézkedéseknek összeegyeztethetőnek kell lenniük az uniós joggal, különösen az EUMSZ-ben foglalt alapvető szabadságokkal,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   1.   Tárgy
   Az ajánlás meghatározza a jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményeit nem teljesítő harmadik országok meghatározására szolgáló kritériumokat. Az ajánlás számos olyan intézkedést is felsorol, amelyeket a tagállamok az e követelményeket nem teljesítő, illetve azokat teljesítő harmadik országokkal szemben fogadhatnak el.
   Az ajánlás a jövedelemadókra vonatkozik.
   2.   Fogalommeghatározások
   Ezen ajánlás alkalmazásában:
   a)   „jövedelemadó”: magán- vagy jogi személy jövedelmére megállapított, valamely állam, annak közigazgatási alegységei vagy helyi hatóságai nevében beszedett bármely adó, függetlenül az adómegállapítás módjától;
   b)   „harmadik ország”: a tagállamoktól eltérő ország;
   c)   „nemzeti feketelista”: valamely tagállam által elfogadott olyan lista, amely azokat az országokat tartalmazza, amelyekkel szemben a tagállam előzetesen meghatározott adóintézkedéseket vagy adópolitikát alkalmaz.
   3.   A jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményei
   Valamely harmadik ország kizárólag akkor teljesíti a jó adóügyi kormányzás minimumkövetelményeit, amennyiben:

               a)

               a mellékletben foglalt, az átláthatósággal és információcserével kapcsolatos szabályok alkalmazására megfelelő jogi, szabályozási és igazgatási intézkedéseket fogadott el, és azokat hatékonyan alkalmazza;

               b)

               a vállalkozások adózása terén nem alkalmaz káros adóintézkedéseket.

         Potenciálisan károsnak tekintendők azok az adóintézkedések, amelyek lényegesen alacsonyabb tényleges adószintet határoznak meg – ideértve a nulla kulcsos adóztatást is –, mint az érintett harmadik országban általában alkalmazott adóintézkedések. Az adószintet a nominális adókulcs, az adóalap vagy más releváns tényező határozhatja meg.
   Az intézkedések káros jellegének megítélésekor többek között az alábbi tényezőket kell figyelembe venni:

               a)

               az előnyöket kizárólag adóügyi illetőséggel nem rendelkező személyek számára vagy adóügyi illetőséggel nem rendelkező személyekkel folytatott ügyletekre tekintettel biztosítják-e; vagy

               b)

               az előnyök elkülönülnek-e a hazai piactól, így nem érintik a nemzeti adóalapot; vagy

               c)

               az előnyöket az adóelőnyt alkalmazó harmadik országban végzett valós gazdasági tevékenység és számottevő gazdasági jelenlét hiányában is biztosítják-e; vagy

               d)

               nemzetközi vállalatcsoporton belül folytatott tevékenységek tekintetében a nyereségmeghatározásra vonatkozó szabályok eltérnek-e a nemzetközileg, különösen a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezetben elfogadott elvektől; vagy

               e)

               az adóintézkedések nem átláthatónak tekinthetők-e, ideértve azt az esetet is, amikor a jogszabályi rendelkezéseket a közigazgatás nem átlátható módon enyhítette.

         A fenti kritériumok alkalmazásakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük a (vállalkozások adózására vonatkozó) magatartási kódexszel foglalkozó csoportnak az általa károsnak ítélt adóintézkedésekkel kapcsolatban levont következtetéseit is.
   4.   Intézkedések a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket nem teljesítő harmadik országokkal szemben

               4.1.

               A tagállamoknak a 4.3. pont alkalmazása érdekében közzé kell tenniük a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket nem teljesítő harmadik országok feketelistáját. A feketelistáknak hivatkozniuk kell ezen ajánlásra.

               4.2.

               Azon tagállamoknak, amelyek elfogadtak nemzeti feketelistákat, a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket nem teljesítő harmadik országokat fel kell venniük e listákra.

               4.3.

               Célszerű, hogy a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket nem teljesítő harmadik országgal kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezményt kötött tagállamok az e követelmények harmadik ország általi teljesítésének elérése céljából vagy kezdeményezzék az egyezmény újratárgyalását, vagy felfüggesszék vagy felmondják az egyezményt.

         5.   Intézkedések a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket teljesítő harmadik országokkal szemben

               5.1.

               A tagállamoknak el kell távolítaniuk a 4.1. pont szerinti feketelistáról a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket teljesítő harmadik országokat.

               5.2.

               A tagállamoknak fontolóra kell venniük a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket teljesítő harmadik országoknak a 4.2. pont szerinti, meglévő nemzeti feketelistákról való eltávolítását.

               5.3.

               A tagállamoknak fontolóra kell venniük kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény megkötésére irányuló tárgyalások megkezdését a 3. pontban meghatározott minimumkövetelményeket teljesítő harmadik országokkal.

         6.   Intézkedések a 3. pontban meghatározott minimumkövetelmények teljesítésére kötelezettséget vállalt harmadik országokkal szemben

               6.1.

               Azon harmadik országok, különösen azon fejlődő országok esetében, amelyek kötelezettséget vállaltak a 3. pontban meghatározott minimumkövetelmények teljesítésére, az adókikerülés és az agresszív adótervezés ellen e harmadik országok által folytatott hatékony küzdelem támogatása érdekében a tagállamoknak fontolóra kell venniük a szorosabb együttműködést és segítségnyújtást. Ebből a célból a tagállamok határozott időre adószakértőket küldhetnek ezekbe az országokba.
               A harmadik ország minimumkövetelmények teljesítésére vonatkozó kötelezettségvállalásának megítélésekor a tagállamnak valamennyi erre utaló konkrét jelet, különösen az érintett harmadik ország által a követelmények teljesítése érdekében már meghozott intézkedést figyelembe kell vennie.

               6.2.

               Amennyiben a harmadik ország a 6.1. pont szerinti segítségnyújtásban részesül, és a minimumkövetelmények teljesítése érdekében megvalósítja az elvárt eredményeket, a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény újratárgyalása kivételével a tagállamoknak tartózkodniuk kell a 4. pont szerinti intézkedések meghozatalától.

         7.   Nyomon követés
   A tagállamoknak tájékoztatniuk kell a Bizottságot az ajánlás teljesítése érdekében tett intézkedésekről és az azokban bekövetkezett változásokról.
   A Bizottság az ajánlás elfogadását követő három éven belül jelentést fog közzétenni az ajánlás alkalmazásáról.
   8.   Címzettek
   Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2012. december 6-án.

            a Bizottság részéről

         Algirdas ŠEMETA

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 64., 2011.3.11., 1. o.

      (2)  HL C 2., 1998.1.6., 1. o.

      (3)  COM(2009) 201 végleges, 2009. április 28.

      (4)  COM(2010) 163 végleges, 2010. április 21.

      (5)  HL C 99., 1998.4.1., 1. o.

      MELLÉKLET

         AZ ÁTLÁTHATÓSÁGGAL ÉS INFORMÁCIÓCSERÉVEL KAPCSOLATOS ELŐÍRÁSOK

      A.   AZ INFORMÁCIÓK RENDELKEZÉSRE BOCSÁTÁSA

                  A.1.

                  Az érintett harmadik ország valamennyi szóban forgó jogalany és szervezet tekintetében a hatáskörrel rendelkező hatóságai rendelkezésére bocsátja a tulajdonosra vonatkozó és azonosító adatokat.

                  A.2.

                  Az érintett harmadik ország valamennyi szóban forgó jogalany és szervezet esetében biztosítja a megbízható számviteli nyilvántartásokat.

                  A.3.

                  Valamennyi számlatulajdonos tekintetében rendelkezésre állnak a banki adatok.

            B.   HOZZÁFÉRÉS AZ INFORMÁCIÓKHOZ

                  B.1.

                  Az érintett harmadik ország hatáskörrel rendelkező hatóságai az információcseréről szóló egyezmény szerinti kérelem esetén jogosultak a kérelem tárgyát képező információ megszerzésére és átadására a területi illetékességük alá tartozó, az információval rendelkező vagy az információt ellenőrzése alatt tartó bármely személytől.

                  B.2.

                  Az érintett harmadik országban a személyeket illető jogok és biztosítékok összeegyeztethetők a hatékony információcserével.

            C.   INFORMÁCIÓCSERE

                  C.1.

                  A tagállamokkal való információcserére szolgáló mechanizmusok biztosítják, hogy az információcserére hatékony módon kerüljön sor.

                  C.2.

                  Az érintett harmadik országban alkalmazott információcsere-mechanizmusok valamennyi tagállamra kiterjednek.

                  C.3.

                  Az érintett harmadik országban alkalmazott információcsere-mechanizmusok megfelelő rendelkezéseket tartalmaznak a tagállamoktól kapott információk bizalmas kezelésének biztosítására.

                  C.4.

                  Az érintett harmadik országban alkalmazott információcsere-mechanizmusok tiszteletben tartják az adóalanyokat és harmadik feleket megillető jogokat és biztosítékokat.

                  C.5.

                  Az érintett harmadik ország a tagállamokkal kötött egyezmények alapján megfelelő határidőn belül rendelkezésre bocsátja az információt.


title: A Tanács ajánlása ( 2010. február 16. ) az Európai Központi Bank alelnökének kinevezéséről

text:
               2.3.2010

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 52/1

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2010. február 16.)
   az Európai Központi Bank alelnökének kinevezéséről
   2010/C 52/01
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre, és különösen annak 283. cikke (2) bekezdésére és 139. cikke (2) bekezdésének h) pontjára, valamint tekintettel a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányáról szóló jegyzőkönyv 11.2. és 42.3. bekezdésére,
   AJÁNLJA AZ EURÓPAI TANÁCSNAK:
   hogy 2010. június 1-jei hatállyal nyolc éves hivatali időre nevezze ki Vítor CONSTÂNCIO-t az Európai Központi Bank alelnökévé.

      Kelt Brüsszelben, 2010. február 16-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         E. SALGADO