               23.8.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 298/140

      P8_TA(2017)0100
      A gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásmérés vizsgálata
      Az Európai Parlament 2017. április 4-i ajánlása a Tanácshoz és a Bizottsághoz a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásmérés vizsgálatát követően (2016/2908(RSP))
      (2018/C 298/19)

         Az Európai Parlament,

                  —

                  tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 226. cikkére,

                  —

                  tekintettel az Európai Parlament vizsgálati jogának gyakorlására vonatkozó részletes rendelkezésekről szóló, 1995. április 19-i 95/167/EK, Euratom, ESZAK európai parlamenti, tanácsi és bizottsági határozatra (1),

                  —

                  tekintettel a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásméréssel foglalkozó vizsgálóbizottság felállításáról, hatásköreiről, létszámáról és megbízatásának időtartamáról szóló, 2015. december 17-i (EU) 2016/34 határozatára (2),

                  —

                  tekintettel a könnyű személygépjárművek és haszongépjárművek (Euro 5 és Euro 6) kibocsátás tekintetében történő típusjóváhagyásáról és a járműjavítási és -karbantartási információk elérhetőségéről szóló, 2007. június 20-i 715/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (3),

                  —

                  tekintettel a gépjárművek és pótkocsijaik, valamint az ilyen járművek rendszereinek, alkatrészeinek és önálló műszaki egységeinek jóváhagyásáról szóló, 2007. szeptember 5-i 2007/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (4),

                  —

                  tekintettel a környezeti levegő minőségéről és a Tiszta levegőt Európának elnevezésű programról szóló, 2008. május 21-i 2008/50/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (5),

                  —

                  tekintettel a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásmérésről szóló, 2015. október 27-i állásfoglalására (6),

                  —

                  tekintettel a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásmérés vizsgálatáról szóló, 2016. szeptember 13-i állásfoglalására (7) (az A8-0246/2016 időközi jelentés alapján),

                  —

                  tekintettel a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásméréssel foglalkozó vizsgálóbizottság végleges jelentésére (A8-0049/2017),

                  —

                  tekintettel a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásméréssel foglalkozó vizsgálóbizottság ajánlástervezetére,

                  —

                  tekintettel eljárási szabályzata 198. cikkének (12) bekezdésére,

                  A.

                  mivel az EUMSZ 226. cikke megteremti a jogi alapot ahhoz, hogy az Európai Parlament ideiglenes bizottságot hozzon létre az uniós jog végrehajtásával kapcsolatos állítólagos jogsértések és hivatali visszásságok kivizsgálására a nemzeti vagy az uniós bíróságok joghatóságának sérelme nélkül, és mivel ez a Parlament ellenőrzési jogkörének fontos eleme;

                  B.

                  mivel a Parlament az Elnökök Értekezletének javaslata alapján 2015. december 17-én úgy határozott, hogy vizsgálóbizottságot állít fel a gépjárműiparban alkalmazott kibocsátásméréssel kapcsolatos uniós jog alkalmazása állítólagos megsértéseinek kivizsgálására, és a bizottság bármilyen javaslatot tehet, amit ebben a kérdésben szükségesnek tart;

                  C.

                  mivel a vizsgálóbizottság 2016. március 2-án kezdte meg munkáját, és a módszertant meghatározó, valamint a vizsgálat következtetéseit tartalmazó végleges jelentését 2017. február 28-án fogadta el;

                  D.

                  mivel az Európai Unióban az elmúlt évtizedekben olyan mértékben nőtt a dízelüzemű személygépkocsik piaci részesedése, hogy azok szinte minden tagállamban az eladott új autók több mint felét teszik ki; mivel a dízelmeghajtású gépjárművek piaci részesedésének e tartós növekedése az uniós éghajlat-politika következménye is, mivel a CO2-kibocsátások terén a dízeltechnológia előnnyel rendelkezik a benzinmotorokkal szemben; mivel a dízelmotorok az égési szakaszban a benzinmotorokhoz képest sokkal több, a CO2-től különböző és a közegészségre nagymértékben, közvetlenül káros szennyező anyagot – például NOx-ot, SOx-ot és szilárd halmazállapotú szennyező anyagot – bocsátanak ki; mivel e szennyező anyagok tekintetében léteznek csökkentési technológiák, amelyeket a piacon is bevezettek;

                  E.

                  mivel létezik olyan aktuális technológia, amely a dízelüzemű járművek esetében teljesíti az Euro 6 szerinti NOx-kibocsátási normát, többek között valós vezetési viszonyok között is és anélkül, hogy negatív hatása lenne a CO2-kibocsátásra;

                  F.

                  mivel az USA benzin- és dízelüzemű járművekre egyaránt vonatkozó szigorúbb kibocsátási előírásokat és szigorúbb végrehajtási politikákat magában foglaló legjobb gyakorlatai olyan normaként szolgálnak, amelyekre az EU-nak is törekednie kellene;

                  G.

                  mivel a közegészség és a környezet védelmének közös társadalmi aggály és felelősség tárgyát kell képeznie, amelyben valamennyi érdekelt fél – beleértve a gépjárműágazatot – fontos szerepet játszik;

                  1.

                  utasítja elnökét, hogy eljárási szabályzata 198. cikke (11) bekezdésének és a 95/167/EK, Euratom, ESZAK határozat 4. cikke (2) bekezdésének megfelelően tegye meg a szükséges intézkedéseket a vizsgálóbizottság végleges jelentésének közzététele érdekében;

                  2.

                  felhívja a Tanácsot és a Bizottságot, hogy a 95/167/EK, Euratom, ESZAK határozatnak megfelelően biztosítsák a vizsgálat következtetéseinek és az annak eredményeként megfogalmazott ajánlásoknak a gyakorlati megvalósulását;

                  3.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy ezen ajánlás elfogadását követő 18 hónapon belül és ezt követően rendszeresen nyújtson be átfogó jelentést a Parlamentnek a vizsgálóbizottság következtetéseinek és ajánlásainak nyomán a Bizottság és a tagállamok által hozott intézkedésekről;

                  4.

                  felkéri elnökét, hogy utasítsa a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságot, az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottságot, a Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottságot, valamint a Közlekedési és Idegenforgalmi Bizottságot, hogy kísérje figyelemmel, hogy eljárási szabályzata 198. cikke (13) bekezdésének megfelelően milyen lépéseket tettek a vizsgálóbizottság következtetéseinek és ajánlásainak megvalósítása érdekében;

                  5.

                  felkéri elnökét, hogy utasítsa az Alkotmányügyi Bizottságot, hogy a Parlament vizsgálati jogára vonatkozó korlátozások tekintetében a vizsgálóbizottság ajánlásainak megfelelően tegyen lépéseket;

            Laboratóriumi vizsgálatok és valós kibocsátás

                  6.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy változtasson belső felépítésén oly módon, hogy – a kollektív felelősség elve értelmében – a levegő minőségére vonatkozó jogszabályokért és a szennyezőanyag-kibocsátás okaival foglalkozó szakpolitikákért egyetlen biztos (és főigazgatóság) feleljen; kéri, hogy a Bizottságban növeljék a járművekre, járműrendszerekre és a kibocsátást szabályozó technológiákra szánt emberi és technikai erőforrásokat, és a Közös Kutatóközpontban (JRC) tovább javítsák a házon belüli technikai szakértelmet;

                  7.

                  e célból felszólítja a Bizottságot, hogy változtasson belső felépítésén és a felelősségi körök felosztásán oly módon, hogy a Belső Piaci, Ipar-, Vállalkozás- és Kkv-politikai Főigazgatóságnak (DG GROW) a gépjárművek szennyezőanyag-kibocsátása terén meglévő valamennyi jelenlegi jogalkotási hatáskörét helyezze át a Környezetvédelmi Főigazgatóság (DG ENV) hatáskörébe;

                  8.

                  felhívja a Bizottságot, hogy a JRC-ben biztosítson megfelelő emberi erőforrásokat, technikai szakértelmet és megfelelő szintű autonómiát, beleértve olyan intézkedéseket is, amelyek a szervezetben tartják a jármű- és kibocsátástechnológia, valamint a járművizsgálat terén releváns tapasztalattal rendelkezőket; megjegyzi, hogy a piacfelügyeletről és a típusjóváhagyásról szóló új rendeletre irányuló javaslat keretében a követelmények terén a JRC-nek esetleg további ellenőrzési feladatai is lehetnének;

                  9.

                  felszólít arra, hogy a JRC által végzett valamennyi vizsgálat eredményét teljes mértékben és nem anonim módon, adatbázis útján tegyék elérhetővé a nyilvánosság számára; ezenkívül felszólítja a JRC gépjárművek kibocsátásával foglalkozó laboratóriumát, hogy tegyen jelentést a tagállamok és a környezet- és egészségvédelmi szervezetek képviselőit magában foglaló felülvizsgálati testületnek;

                  10.

                  sürgeti a társjogalkotókat, hogy a 715/2007/EK rendelet folyamatban lévő felülvizsgálata keretében biztosítsák, hogy az 5. cikk (3) bekezdése és a 14. cikk szerinti intézkedéseket – amelyek célja a jogalkotási aktus egyes nem alapvető rendelkezéseinek kiegészítése vagy módosítása – felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján fogadják el a Parlament és a Tanács általi megfelelő ellenőrzés biztosítása érdekében, ugyanakkor csökkentve ezen intézkedések elfogadása során az indokolatlan késedelmek lehetőségét; határozottan ellenzi a döntést, hogy ezen intézkedéseket végrehajtási jogi aktusok révén kelljen elfogadni;

                  11.

                  kéri, hogy haladéktalanul fogadják el a valós vezetési feltételek melletti kibocsátásról (RDE) szóló 3. és 4. csomagot, amely kiegészíti az új típusjóváhagyási eljárás szabályozási keretét, és kéri e keret mielőbbi alkalmazását; emlékeztet arra, hogy ahhoz, hogy az RDE-vizsgálatok hatékonynak bizonyuljanak a laboratóriumban és az autóúton mért kibocsátás közötti eltérések csökkentésére, a vizsgálati és értékelési eljárások feltételeit nagyon körültekintően kell meghatározni, és azoknak a vezetési körülmények széles skálájára kell kiterjedniük, beleértve a hőmérsékletet, a motor terhelését, a jármű sebességét, a tengerszint feletti magasságot, az úttípust és az Unióban történő vezetés egyéb lehetséges paramétereit;

                  12.

                  tudomásul veszi a 2. RDE-csomag megsemmisítése iránt több uniós város által azon az alapon benyújtott keresetet, hogy az NOx-kibocsátás új megnövelt határértékeinek bevezetésével a bizottsági rendelet egy alap-jogiaktus lényegi elemét változtatja meg – megsértve ezáltal egy lényeges eljárási szabályt – és a dízelüzemű gépjárművek maximális nitrogénkibocsátási szintjeinek korlátozása tekintetében a levegőminőségről szóló 2008/50/EK irányelv rendelkezéseit;

                  13.

                  sürgeti a Bizottságot, hogy 2017-ben
                        az
                      NOx-kibocsátások tekintetében a 2. RDE-csomagban foglaltak alapján vizsgálja felül az RDE-vizsgálatok megfelelési tényezőit; felhívja a Bizottságot, hogy a technológiai fejlődésnek megfelelően évente vizsgálja felül a megfelelési tényezőt, hogy
                        azt legkésőbb 2021-ig lecsökkentse
                      1
                        -re
                     ;

                  14.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy vizsgálja felül a hatályos uniós jogszabályokat annak megállapítása érdekében, hogy a gépjárművek kibocsátásához hasonlóan, illetve olyan más területeken, ahol a piacfelügyelet hasonlóképp hiányos, más járműrendszerek vagy egyéb termékek forgalomba hozatala függhet-e a nem megfelelő vizsgálati eljárások alkalmazásától, és nyújtson be megfelelő jogalkotási javaslatokat a belső piaci előírások érvényesítésének biztosítására;

                  15.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy terjesszen elő javaslatokat uniós szintű környezetvédelmi ellenőrzések bevezetésére, amelyek a környezetvédelmi termékszabványoknak, a működési engedélyekhez fűződő kibocsátási határértékeknek, valamint általánosságban az uniós környezetvédelmi jogszabályoknak való megfelelés nyomon követését szolgálják;

                  16.

                  felhívja a Bizottságot, hogy folytassa a hordozható kibocsátásmérő rendszer teljesítményének javítására irányuló munkát a pontosság növelése és a hibahatár csökkentése érdekében; úgy ítéli meg, hogy a légszennyező részecskék tekintetében a hordozható kibocsátásmérő rendszernél alkalmazott technológiának képesnek kell lennie arra, hogy a 23 nanométernél kisebb méretű részecskéket – amelyek a legveszélyesebbek a közegészségre – is figyelembe tudja venni;

                  17.

                  úgy véli, hogy a bizottsági szakértői csoportok létrehozásával és működésével kapcsolatos, a Bizottság által 2016. május 30-án elfogadott horizontális szabályok a régi szabályokhoz képest javulást mutatnak, például az ülések érdemi és hiánytalan jegyzőkönyvével kapcsolatos követelmény tekintetében; felszólítja a Bizottságot, hogy vizsgálja felül ezeket a szabályokat a szakértői csoportok kiegyensúlyozott összetételére vonatkozó rendelkezések megerősítése érdekében; felhívja a Bizottságot, hogy szigorúan és haladéktalanul érvényesítse az (aktualizált) horizontális szabályokat, és készítsen jelentést a Parlamentnek és a Tanácsnak, amelyben értékeli azok végrehajtását;

                  18.

                  felszólít arra, hogy tegyék elérhetővé a nyilvánosság számára a komitológiai bizottságok – többek között a „Műszaki Bizottság – Gépjárművek” elnevezésű bizottság (TCMV) és az olyan bizottsági szakértői csoportok, mint a gépjárművekkel foglalkozó munkacsoport vagy a könnyű személy- és haszongépjárművek valós vezetési körülmények között tapasztalt kibocsátásaival foglalkozó munkacsoport (RDE-LDV) – résztvevőinek jegyzékét és az ülések jegyzőkönyveit;

                  19.

                  sürgeti a tagállamokat, hogy nemzeti parlamentjeik számára nagyobb átláthatóságot biztosítsanak a TCMV-ülések dokumentumaihoz való hozzáférés terén;

                  20.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy alapvetően változtassa meg az archiválás és információtárolás jelenlegi irányelveit, és biztosítsa, hogy a Bizottság, a tagállamok, a Tanács és képviselőik közötti feljegyzéseket, szolgálatközi kommunikációt, tervezeteket és nem hivatalos információcserét alapértelmezett módon archiválják; sajnálatát fejezi ki a nyilvános archívumok hiányosságai miatt, amelyek azért alakultak ki, mert túl szűk az archiválandó dokumentumok köre, ezért az archiváláshoz aktív beavatkozásra van szükség;

            Kiiktató eszközök

                  21.

                  úgy véli, hogy bár az RDE-eljárás minimálisra csökkenti majd a kiiktató eszközök használatának kockázatát, nem fogja teljesen megakadályozni az esetleges jogellenes gyakorlatok alkalmazását; javasolja ezért, hogy – az Egyesült Államok hatóságainak megközelítésével összhangban – a típusjóváhagyási és a használatban lévő gépjárművek megfelelőségére vonatkozó vizsgálatba bizonyos fokú kiszámíthatatlanságot is építsenek be, hogy megelőzzék a nagyobb joghézagok kihasználását és biztosítsák a gépjárművek egész életcikluson át tartó megfelelését; ezzel kapcsolatban üdvözli a Bizottság által 2017. január 26-án elfogadott, „A kibocsátáscsökkentési segédstratégiák és a hatástalanító berendezések alkalmazásának vizsgálatára vonatkozó iránymutatás” című közleményben szereplő, a kiiktató eszközökre vonatkozó vizsgálati tervet, amely a már forgalomba hozott gépjárművekre vonatkozik; elvárja, hogy a tagállamok nemzeti hatóságai piacfelügyeleti tevékenységeik során mielőbb alkalmazzák e tervet, és a járműveket standard vizsgálati feltételek előre nem látható változatai – úgymint a környezeti hőmérséklet, sebességszint, járműterhelés és a vizsgálat időtartama – mellett vizsgálják, amelyek „meglepetés-vizsgálatokat” is magukban foglalhatnak;

                  22.

                  aggodalommal állapítja meg, hogy a gépjárművek CO2-kibocsátásának és üzemanyag-fogyasztásának hivatalos vizsgálata továbbra is laboratóriumban végzett vizsgálati eljárásra (WLTP) fog korlátozódni, azaz a kiiktató eszközök jogellenes használata továbbra is lehetséges és esetlegesen észlelhetetlen marad; sürgeti a Bizottságot és a tagállamokat, hogy – a közúti távérzékelő berendezések és/vagy fedélzeti érzékelők segítségével – hozzanak létre távoli flottaellenőrző rendszereket, hogy figyelemmel lehessen kísérni a használatban lévő flotta környezeti teljesítményét, és észlelhetőek legyenek az esetleges jogellenes gyakorlatok, amelyek a papíron szereplő és a valós körülmények között mért teljesítmény közötti további eltérésekhez vezethetnek;

                  23.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy vizsgálja tovább annak okait, hogy a nehézgépjárművekre vonatkozó jogszabályok kiiktató eszközökre vonatkozó szigorúbb rendelkezései miért nem szerepelnek a könnyűgépjárművekre vonatkozó jogszabályokban;

                  24.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy hajtson végre belső felülvizsgálatot azon állítás kivizsgálására, hogy a JRC kutatási eredményei és a bizottsági szolgálatok között megvitatott, a gyártók által folytatott esetleges jogellenes gyakorlatok tekintetében felmerült aggályok nem jutottak el soha a hierarchia magasabb szintjeire; kéri a Bizottságot, hogy következtetéseiről készítsen jelentést a Parlamentnek;

                  25.

                  meggyőződése, hogy a Bizottságon belül egyértelmű jelentéstételi mechanizmust kell kialakítani annak érdekében, hogy amikor a JRC megállapítja a megfelelés hiányát, akkor arról a Bizottság hierarchiájának valamennyi érintett szintjét értesítsék;

                  26.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy bízza meg a JRC-t, hogy a nemzeti hatóságokkal és független kutatóintézetekkel együttműködve folytasson további vizsgálatot a 2016 augusztusában több gépjármű esetében megfigyelt gyanús kibocsátási jellemzők kapcsán;

                  27.

                  felhívja a tagállamokat, hogy – a gépjárműgyártók nemrégiben bevezetett arra vonatkozó kötelezettsége keretében, hogy közzé kell tenniük kibocsátáscsökkentési alap- és segédstratégiájukat – kötelezzék a gépjárműgyártókat arra, hogy ha a tesztelés során a járművek kibocsátási jellemzőjét észszerűtlennek észlelik, adjanak erre magyarázatot és bizonyítsák be, hogy szükség van a 715/2007/EK rendelet 5. cikke (2) bekezdésében meghatározott mentességek alkalmazására; felszólítja a tagállamokat, hogy vizsgálataik eredményét és a műszaki vizsgálati adatokat osszák meg a Bizottsággal és a Parlamenttel;

                  28.

                  felhívja a Bizottságot, hogy szigorúan ellenőrizze a kiiktató eszközök használata alóli mentességek tagállami végrehajtását; ezzel kapcsolatban üdvözli a kibocsátáscsökkentési segédstratégiák technikai értékelésére irányuló, a Bizottság 2017. január 26-i iránymutatásában szereplő módszertant; felszólítja a Bizottságot, hogy szükség szerint indítson kötelezettségszegési eljárást;

            Típusjóváhagyás és használatban lévő járművek megfelelősége

                  29.

                  kéri, hogy a fogyasztó- és környezetvédelem érdekében haladéktalanul fogadják el és legkésőbb 2020-ig léptessék hatályba a gépjárművek és pótkocsijaik jóváhagyásáról és piacfelügyeletéről szóló rendeletre irányuló javaslatot (2016/0014(COD)) (8), amely felváltja a típusjóváhagyásról szóló jelenlegi keretirányelvet; úgy véli, hogy különösen a rendszer uniós felügyeletének bevezetése vonatkozásában az eredeti bizottsági javaslat törekvési szintjének megőrzése jelenti az uniós rendszer javításához szükséges minimális célkitűzést; úgy véli továbbá, hogy az ügyre vonatkozó intézményközi tárgyalások során a típusjóváhagyás és a piacfelügyelet átfogóbb és koordináltabb rendszere – többek között az uniós felügyelet, a közös auditálások, valamint a nemzeti hatóságokkal folytatott és a nemzeti hatóságok között folyó együttműködés – jelenti a teljesítendő célkitűzést;

                  30.

                  úgy véli, hogy csak erősebb uniós szintű felügyelet biztosíthatja a járművekre vonatkozó uniós jogszabályok megfelelő végrehajtását és azt, hogy a piacfelügyeleti tevékenységeket az EU-ban hatékonyan és eredményesen végre lehessen hajtani; felszólítja a Bizottságot, hogy biztosítsa az új típusjóváhagyási és piacfelügyeleti keretrendszer teljes körű és egységes végrehajtását, és koordinálja a nemzeti típusjóváhagyási és piacfelügyeleti hatóságok munkáját, illetve véleménykülönbség esetén hozzon döntést;

                  31.

                  felszólít arra, hogy az új uniós típusjóváhagyási keretben egyértelműen meghatározott szabályok és a felelősségi körök egyértelműbb megosztása alapján drasztikusan erősítsék meg a piacfelügyeletet annak érdekében, hogy egy jobb, hatékony és működőképes rendszert hozzanak létre;

                  32.

                  úgy véli, hogy az új uniós típusjóváhagyási keret uniós felügyeletének magában kell foglalnia a már forgalomba hozott járművek, rendszerek, alkotóelemek és önálló műszaki egységek megfelelő mértékű, újbóli vizsgálatát, hogy ellenőrizzék, hogy ezek megfelelnek-e a típusjóváhagyásoknak és a vonatkozó jogszabályoknak, és ezt statisztikailag releváns mintákon alapuló vizsgálatok széles körét alkalmazva kell elvégezni, emellett pedig korrekciós intézkedéseket – többek között visszavonásokat, típusjóváhagyás-visszavonásokat és közigazgatási pénzbírságokat – kell kezdeményezni; úgy véli, hogy a JRC szakértelme nélkülözhetetlen e téren;

                  33.

                  felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy vizsgálják meg az Egyesült Államok azon gyakorlatát, mely szerint véletlenszerű vizsgálatokat végeznek a gyártósorról levett és a használatban lévő járművekre vonatkozóan, valamint hogy vonják le a szükséges következtetéseket piacfelügyeleti tevékenységeik fejlesztése tekintetében;

                  34.

                  javasolja, hogy a személygépjárművek esetében véletlenszerű, többek között nem meghatározott vizsgálati tervek szerinti piacfelügyeleti vizsgálatokat kell végezni az Unióban évente forgalomba hozott új modellek legalább 20 %-án, valamint a régebbi modellek reprezentatív arányú részén annak ellenőrzése céljából, hogy a járművek a közutakon is megfelelnek-e az uniós biztonsági és környezetvédelmi jogszabályoknak; meggyőződése, hogy a megvizsgálandó járművek uniós szinten való kiválasztása során az indokolt panaszokat nyomon kell követni, és harmadik fél által végzett vizsgálatokat, távérzékelési adatokat, rendszeres műszaki vizsgálati jelentéseket és egyéb információkat is figyelembe kell venni;

                  35.

                  rámutat arra, hogy az illetékes nemzeti hatóságoknak szisztematikusan érvényesíteniük kell a járművek gyártásának megfelelőségét és a járművek használat közbeni megfelelőségét, amit uniós szinten összehangoltabbá kell tenni és felügyelni kell; meggyőződése, hogy a gyártásmegfelelésre és a használat közbeni megfelelésre vonatkozó vizsgálatokat nem végezheti a szóban forgó gépjármű típusjóváhagyásáért felelős műszaki szolgálat, a típusjóváhagyást célzó kibocsátási vizsgálatokat pedig nem végezhetik házon belüli műszaki szolgálatok; sürgeti a tagállamokat, hogy véglegesen tegyék egyértelművé, melyik hatóság felel területükön a piacfelügyeletért, annak biztosítása érdekében, hogy az említett hatóság tisztában legyen felelősségi köreivel, valamint hogy erről értesítsék a Bizottságot; meggyőződése, hogy a tagállamok piacfelügyeleti hatóságai és a Bizottság közötti szorosabb együttműködés és információmegosztás – a nemzeti piacfelügyeleti tervekre vonatkozóan is – fokozni fogja az uniós piacfelügyelet általános minőségét, és lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy meghatározza a nemzeti piacfelügyeleti rendszerek hiányosságait;

                  36.

                  meggyőződése, hogy a típusjóváhagyó hatóságok és az Európai Bizottság között, a Bizottság elnökletével működő fórum keretében folyó fokozottabb koordináció és párbeszéd hozzá fog járulni a típusjóváhagyási és piacfelügyeleti szabályozás eredményes és harmonizált végrehajtásának biztosítására irányuló bevált gyakorlatok előmozdításához;

                  37.

                  meggyőződése, hogy a típusjóváhagyási eredmények – többek között a kigurulási vizsgálatokból származó adatok – független, teljes körű felülvizsgálatának lehetősége javítani fogja a keretrendszer eredményességét, valamint hogy a releváns adatokat az érintett felek számára elérhetővé kell tenni;

                  38.

                  felhív a típusjóváhagyás, a piacfelügyelet és a műszaki szolgálatok tevékenységeinek megfelelő és független
                        finanszírozására, például egy díjstruktúra, a tagállamok nemzeti költségvetései vagy a két módszer ötvözése révén
                     ; úgy véli, hogy a típusjóváhagyó hatóságok felelősségi körébe kell utalni, hogy ellenőrizzék a gépjármű-gyártók és egyfelől a beszállítók, másfelől a műszaki szolgálatok között fennálló kereskedelmi és gazdasági kapcsolatokat, hogy ezáltal megakadályozzák az összeférhetetlenségeket;

                  39.

                  felhívja a figyelmet az Egyesült Államok típusjóváhagyási rendszerére – melynek keretében a tanúsítási és megfelelési programok költségeinek fedezése érdekében a gyártóktól beszedett díjakat az Egyesült Államok Államkincstárába fizetik be, a Környezetvédelmi Ügynökség (EPA) számára pedig az Egyesült Államok Kongresszusa különít el forrásokat programjai végrehajtásához –, amely az uniós rendszer függetlenségének javítása szempontjából hasznos paradigma lehet;

                  40.

                  kéri, hogy haladéktalanul fogadják el, hajtsák végre és alkalmazzák a hordozható kibocsátásmérő rendszernek a használatban lévő járművekre vonatkozó megfelelőségi ellenőrzés és harmadik fél által végzett vizsgálatok céljából való felhasználását szabályozó 4. RDE-csomagot; felszólítja a Bizottságot, hogy adjon megbízatást a JRC-nek arra, hogy az új típusjóváhagyási kerettel összefüggésben hordozható kibocsátásmérő rendszerek segítségével európai szintű kibocsátási vizsgálatokat végezzen a használatban lévő járművek megfelelőségi ellenőrzéseinek részeként;

                  41.

                  felszólítja a társjogalkotókat, hogy a gépjárművek jóváhagyásáról és piacfelügyeletéről szóló következő rendelettel hozzanak létre az egész Unióra kiterjedő távérzékelő hálózatot a gépjárműflotta valós vezetési feltételek melletti kibocsátásának nyomon követésére és a fokozottan szennyező gépjárművek azonosítására, a használatban lévő járművek megfelelőségi ellenőrzéseinek célzottá tétele és a hardver- (például a kipufogógáz-visszavezetést [EGR] blokkoló lemez, dízelrészecske-szűrő [DPF] vagy szelektív katalitikus redukció [SCR] eltávolítása) vagy szoftvermódosítás (jogellenes chiptuning) révén vélhetőleg jogellenesen módosított gépjárművek felkutatása érdekében;

                  42.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy használja fel a gépjárművek és pótkocsijaik időszakos műszaki vizsgálatáról szóló 2014/45/EU irányelv 17. cikkének értelmében kapott felhatalmazást a gépjárművek rendszeres műszaki vizsgálatára vonatkozó módszerek naprakésszé tételére a gépjárművek NOx-kibocsátásának mérése érdekében;

                  43.

                  úgy véli, hogy a típusjóváhagyó hatóságoknak, a piacfelügyeleti hatóságoknak és a műszaki szolgálatoknak el kell végezniük feladataikat; úgy véli, hogy ennek érdekében jelentős mértékben és folyamatosan javítaniuk kell kompetenciaszintjüket, valamint ennek érdekében felszólít képességeik rendszeres és független ellenőrzésének kialakítására;

                  44.

                  kéri a Bizottságot, hogy vizsgálja meg, kötelezővé lehetne-e tenni a gyártók számára, hogy értesítsék a Bizottságot arról, hogy mely műszaki szolgálatot választották, annak biztosítása érdekében, hogy a helyzet teljes mértékben ismert legyen a Bizottság előtt;

                  45.

                  felszólítja a tagállamokat, hogy tegyék kötelezővé a gépjárműgyártóknak kibocsátáscsökkentési stratégiáik típusjóváhagyó hatóságok számára való közzétételét és indokolását, ahogyan az a nehézgépjárművek esetében történik;

                  46.

                  felhívja a tagállamokat annak elemzésére, hogy a gyártók által a csalárd rendszerekkel felszerelt járművek kijavítása tekintetében javasolt „szokásos” megoldások valóban megfelelnek-e a kibocsátásra vonatkozó szabályozásnak, és hogy a kijavított új járművek esetében végezzenek szúrópróbaszerű ellenőrzéseket;

            Végrehajtás és szankciók

                  47.

                  felszólít a gépjárművek kibocsátására vonatkozó szabályok szigorúbb és eredményesebb végrehajtására az Európai Unióban; azt javasolja, hogy haladéktalanul alakítsák át a gépjárművek kibocsátására vonatkozó irányítási struktúrát, és hozzák összhangba a többi közlekedési ágazattal;

                  48.

                  emlékeztet arra, hogy a kibocsátás mérésére vonatkozó szabályokat a jobb levegőminőség elérése érdekében határozták meg, amelyet korábban részben a gyenge jogérvényesítés, részben az egyes gépjárműgyártók által végrehajtott manipuláció miatt nem sikerült elérni; úgy véli, hogy annak értékelése érdekében, hogy sikerült-e elérni a kitűzött célokat, az illetékes hatóságoknak figyelembe kell venniük a gépjárművek kibocsátását és a levegőminőség alakulására vonatkozó adatokat;

                  49.

                  javasolja, hogy a kibocsátásokra vonatkozóan hozzanak létre egy állandó nemzetközi együttműködési keretet, amely lehetővé teszi a hatóságok számára az információcserét és közös felügyeleti intézkedések végzését; ilyen intézkedések más termékekre vonatkozóan már érvényben vannak az Európai Unión belül;

                  50.

                  sürgeti a Bizottságot, hogy indítson kötelezettségszegési eljárást azon tagállamok ellen, amelyek nem hoztak létre eredményes piacfelügyeletet és az uniós jog megsértésére vonatkozó, a hatályos jogszabályok által előírt nemzeti szankciórendszert;

                  51.

                  javasolja, hogy a Bizottság kapjon felhatalmazást arra, hogy eredményes, arányos és visszatartó erejű közigazgatási bírságot szabhasson ki a járműgyártókra, valamint hogy helyreállító és korrekciós lépéseket rendelhessen el abban az esetben, ha megállapítást nyer, hogy valamely járművük nem felel meg a jogszabályoknak; úgy véli, hogy az esetleges szankcióknak magukban kell foglalniuk a típusjóváhagyás visszavonását és az egész Unióra kiterjedő visszahívási programok létrehozását;

                  52.

                  meggyőződése, hogy a járműgyártókra kiszabott bírságokból beszedett forrásokat, a tagállamokkal szemben a kibocsátásokra vonatkozó uniós jogszabályok be nem tartása miatt indított kötelezettségszegési eljárásokból származó forrásokat, valamint az új személygépkocsik után fizetendő többletkibocsátási díjakat (a 711-es költségvetési sor) címzett bevételként kell felhasználni a levegőminőség és a környezetvédelem terén megvalósítandó speciális uniós projektek vagy programok céljára, és ezek nem csökkenthetik a tagállamok által az uniós költségvetésbe befizetendő GNI-alapú hozzájárulásokat; felhív, hogy az ennek érdekében szükséges rendelkezéseket illesszék be a megfelelő uniós jogszabályokba; úgy véli, hogy a bírságokból származó források egy részét a tagállamok is felhasználhatnák a jogsértés által negatívan érintett személyek jogorvoslatára, valamint a fogyasztók érdekét szolgáló egyéb hasonló tevékenységekre;

                  53.

                  felszólítja a tagállamokat annak biztosítására, hogy a 715/2007/EK rendelet rendelkezéseinek gyártók általi megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó rendelkezések legyenek eredményesek, arányosak és visszatartó erejűek, valamint hogy azokról haladéktalanul tájékoztassák a Bizottságot;

                  54.

                  felszólítja a tagállamokat, hogy a kibocsátási csalással kapcsolatos botrány nyomán alkalmazzanak szigorúbb intézkedéseket; felszólítja a tagállamokat és típusjóváhagyó hatóságaikat, hogy vizsgálják meg a már típusjóváhagyással rendelkező, a vizsgálati programok során észszerűtlen kibocsátási jellemzőket mutató Euro 5-ös és Euro 6-os gépjárművek kibocsátáscsökkentési alap- és segédstratégiáira vonatkozó – a gépjármű gyártója által nyilvánosságra hozandó – információkat, és ellenőrizzék a kiiktató eszközökről szóló rendelkezésekre vonatkozó bizottsági értelmező iránymutatásoknak való megfelelőségüket; felszólítja a tagállamokat, hogy meg nem felelés esetén alkalmazzák a rendelkezésre álló szankciókat, többek között a kötelező visszahívási programokat és a típusjóváhagyások visszavonását; felszólítja a Bizottságot, hogy a visszahívási programokra vonatkozóan biztosítson összehangolt megközelítést az Európai Unió egészében;

                  55.

                  felhívja a tagállamokat és a Bizottságot, hogy tájékoztassák a járművek tulajdonosait arról, hogy ki kell-e javíttatni az érintett járműveket, valamint a kibocsátási szabályozásnak való megfelelés vonatkozásában a javítás jogi következményeiről, a járművek műszaki vizsgálatával kapcsolatos kötelezettségekről, az adózásról, a jármű esetleges átsorolásának következményeiről stb.;

                  56.

                  megjegyzi, hogy nehéz információkat gyűjteni a tagállami szankciókról, mivel nem állnak rendelkezésre nemzeti szintű statisztikák; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy rendszeresen készítsenek ezekre vonatkozó statisztikákat;

                  57.

                  felszólítja a tagállamokat és a Bizottságot, hogy erősítsék meg az olyan európai végrehajtási mechanizmusokat, mint például a környezetvédelmi jog végrehajtásának és érvényesítésének elősegítésére létrehozott európai uniós hálózat (IMPEL);

            Fogyasztói jogok

                  58.

                  úgy véli, hogy a Dieselgate-botrány által érintett uniós fogyasztók számára az érintett gépjárműgyártóknak megfelelő pénzügyi kártérítést kell nyújtani, és a csak részben végrehajtott visszahívási programok nem tekinthetők elégséges kártérítésnek;

                  59.

                  ezért kéri a Bizottságot, hogy nyújtson be jogalkotási javaslatot olyan kollektív jogorvoslati rendszer létrehozására, amely harmonizált rendszert hoz létre az uniós fogyasztók számára, megszüntetve a jelenlegi helyzetet, amelyben a legtöbb uniós tagállamban a fogyasztók nem részesülnek védelemben; kéri a Bizottságot, hogy értékelje a jelenlegi uniós és Unión kívüli rendszereket, az ezen a téren bevált gyakorlatok meghatározása érdekében és építse be azokat jogalkotási javaslatába;

                  60.

                  úgy véli, hogy amennyiben egy jármű típusjóváhagyását meg nem felelés miatt visszavonják, a szóban forgó jármű tulajdonosai számára teljes mértékű kártérítést kell fizetni a jármű beszerzéséért;

                  61.

                  úgy véli, hogy a fogyasztóknak jogosultnak kell lenniük a megfelelő kártérítésre, amennyiben bizonyítást nyer, hogy a jármű eredeti teljesítményét (pl. az üzemanyag-fogyasztási teljesítmény, hatékonyság, az alkatrészek tartóssága, a kibocsátások stb. tekintetében) negatívan befolyásolják a járműgyártók visszahívási programjai során végrehajtott szükséges műszaki javítások vagy átalakítások;

                  62.

                  felhívja a tagállamokat annak biztosítására, hogy a fogyasztóknak nyújtsanak részletes és érthető tájékoztatást a visszahívási programok és karbantartási ellenőrzések során végrehajtott módosításokról annak érdekében, hogy javuljon a fogyasztók számára biztosított átláthatóság és a gépjárműpiac iránti bizalom;

                  63.

                  sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy az európai fogyasztók az Egyesült Államok fogyasztóihoz képest kedvezőtlenebb elbánásban részesülnek; megállapítja továbbá, hogy az érintett fogyasztók gyakran homályos és hiányos információkat kapnak az érintett járművekről és a jármű kijavítására vonatkozó kötelezettségekről, továbbá ennek következményeiről;

                  64.

                  sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy az Unióban nincs olyan egységes összehangolt rendszer, amelynek segítségével a fogyasztók közös keresetet indíthatnának jogaik érvényesítése érdekében, és elismeri, hogy a fogyasztóknak jelenleg számos tagállamban nincs lehetőségük arra, hogy részt vegyenek ilyen keresetekben;

                  65.

                  hangsúlyozza, hogy a visszahívásokat követően a járműveknek meg kell felelniük az uniós jogszabályokban foglalt jogi követelményeknek; rámutat továbbá, hogy a visszahívási programokon kívül fontolóra kell venni más kártérítési formákat is; e célból felhívja a Bizottságot, hogy értékelje a fogyasztóvédelemre vonatkozó hatályos uniós szabályokat, és adott esetben terjesszen elő megfelelő javaslatokat;

                  66.

                  hangsúlyozza, hogy a fogyasztók tudatosságának fokozása és a személygépkocsi-vásárlással kapcsolatos tájékozott döntéshozataluk támogatása érdekében fontos, hogy a fogyasztók valós, pontos és megbízható információhoz jussanak személygépkocsijuk üzemanyag-fogyasztásáról és légszennyezőanyag-kibocsátásáról; felszólít a személygépkocsik címkézéséről szóló irányelv (1999/94/EK) felülvizsgálatára, amelynek során az üzemanyag-fogyasztás és a CO2-kibocsátás mellett az egyéb légszennyező anyagokra – többek között az NOx-ra és a légszennyező részecskékre – vonatkozó tájékoztatás kötelezővé tételét is meg kell vizsgálni;

                  67.

                  kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tegyenek meg minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy a fogyasztók méltányos és megfelelő kártérítésben részesüljenek, lehetőleg kollektív jogorvoslati mechanizmusok révén;

            Tiszta üzemű gépjárművek

                  68.

                  felszólítja a Bizottságot és a tagállamok illetékes hatóságait, hogy teljes mértékben kötelezzék el magukat egy alacsony kibocsátású mobilitási stratégia mellett és hajtsák azt végre;

                  69.

                  felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy értékeljék a városokban található jelenlegi alacsony kibocsátási övezetek hatékonyságát, figyelembe véve, hogy a könnyűgépjárművek Euro-normái nem tükrözik a valós vezetési feltételek melletti kibocsátást, valamint hogy vizsgálják meg a kibocsátási határértékeket valós vezetési feltételek mellett is teljesítő ultraalacsony kibocsátású járművekre (ULEV) vonatkozó címke vagy norma bevezetésének előnyeit;

                  70.

                  felszólítja a Bizottságot és a társjogalkotókat arra, hogy a gépjárművek környezeti teljesítményének javítására irányuló politikáikban kövessenek integráltabb megközelítést annak érdekében, hogy biztosítsák az előrelépést a dekarbonizációs és levegőminőségi célkitűzések terén, többek között a gépjárműflotta villamosításának vagy alternatív motorizációra való áttérésének elősegítése révén;

                  71.

                  felszólítja ezért a Bizottságot, hogy vizsgálja felül az ún. Tiszta energiák a közlekedésben irányelvet (2014/94/EU), és terjesszen elő rendelettervezetet a 2025 után forgalomba hozandó gépjárműflotta CO2-kibocsátási normáiról, amelybe belefoglalja a kibocsátásmentes járművekre (ZEV) és az ULEV-ekre vonatkozó megbízatást, amely a kibocsátásmentes és utraalacsony kibocsátású járművek teljes gépjárműflottán belüli arányának fokozatos növelését írja elő azzal a céllal, hogy 2035-re megszüntesse a CO2-kibocsátó új járművek forgalomba helyezését;

                  72.

                  felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy mozdítsák elő a környezetbarát közbeszerzésre irányuló politikákat azáltal, hogy közigazgatási szerveik révén kibocsátásmentes és ultraalacsony kibocsátású gépjárműveket vásárolnak saját gépjárműflottájukba vagy közös gépkocsihasználatra irányuló (kvázi) közprogramok részére;

                  73.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy az Unión belüli levegőminőség javítása és a környezeti levegő minőségére vonatkozó uniós határértékek betartása, valamint a WHO által ajánlott szintek elérése érdekében vizsgálja felül a 715/2007/EK rendelet I. mellékletében meghatározott kibocsátási határértékeket, és adott esetben legkésőbb 2025-ig terjesszen elő javaslatot az uniós piacon forgalomba hozott valamennyi M1 és N1 kategóriájú járműre alkalmazandó, új, technológiasemleges Euro 7 kibocsátási határértékek tekintetében;

                  74.

                  felkéri a Bizottságot, hogy vegye fontolóra a környezeti felelősségről szóló irányelv (2004/35/EK) felülvizsgálatát annak érdekében, hogy beillesszék ezen jogszabályba a gépjárművek kibocsátására vonatkozó uniós jogszabályokat megsértő gépjárműgyártók légszennyezése által okozott környezeti kárt; meggyőződése, hogy amennyiben a gépjárműgyártók pénzügyileg felelősségre vonhatók az általuk okozott környezeti károk helyreállításáért, várhatóan magasabb szintű megelőzés és elővigyázatosság alakul ki;

                  75.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy a tagállamokkal együttműködve gondoskodjon arról, hogy a gépjárműipari ágazat egyszerű alkalmazottjait ne érje hátrány a kibocsátási botrány miatt; e célból a tagállamoknak és a gépjárműgyártóknak elő kell segíteniük összehangolt szakmai képzési tervek kidolgozását azt biztosítandó, hogy az olyan egyszerű dolgozók, akiknek a foglalkoztatási helyzetét a kibocsátási botrány kedvezőtlenül érintette, teljes mértékben részesülhessenek az ahhoz szükséges védelemben és képzési lehetőségekben, hogy készségeik hasznosíthatóak legyenek, például a fenntartható közlekedési módok területén;

            A vizsgálóbizottság hatásköre és korlátai

                  76.

                  sürgeti a Tanácsot és a Bizottságot, hogy vegyen részt a Parlamentnek az Európai Parlament vizsgálati jogának gyakorlását szabályozó részletes rendelkezésekről szóló, és a 95/167/EK, Euratom, ESZAK határozatot hatályon kívül helyező európai parlamenti rendeletre irányuló javaslatára vonatozó tárgyalások időben történő lezárásában;

                  77.

                  úgy véli, hogy alapvető fontosságú a vezetők demokratikus ellenőrzéséhez, hogy a Parlamentet olyan vizsgálati joggal ruházzák fel, amely hasonlít az EU nemzeti parlamentjeinek hatásköreihez; meggyőződése, hogy ezen demokratikus felügyeleti szerep ellátásához a Parlamentnek megfelelő hatáskörrel kell rendelkeznie ahhoz, hogy tanúkat idézzen be, tanúkat kötelezzen megjelenésre, valamint dokumentumok bemutatását írja elő; meggyőződése, hogy ezen jogok gyakorlásához a tagállamoknak el kell fogadniuk azt, hogy szankciókat léptetnek életbe azon személyekkel szemben, akik nem jelennek meg vagy nem mutatják be a kért dokumentumokat a nemzeti parlamenti vizsgálatokra vonatkozó nemzeti jogszabályokkal összhangban; megismétli támogatását az e kérdésre vonatkozó 2012-es jelentésben kifejtett álláspont iránt;

                  78.

                  úgy véli, hogy a Parlament vizsgálóbizottságainak hatáskörét jobban hozzá kellene igazítani a nemzeti parlamentek vizsgálóbizottságainak hatásköréhez, különösen a személyek eredményes idézésének és részvételének biztosítása, valamint az együttműködés elutasítása esetén a szankciók kiszabása érdekében; kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák a Parlament jelenlegi javaslatában foglalt, ezzel kapcsolatos rendelkezéseket;

                  79.

                  felhívja a Bizottságot, hogy soron kívül vizsgálja felül a biztosok magatartási kódexét annak érdekében, hogy abba belefoglaljon rendelkezéseket a korábbi biztosoknak a hivatali idejük alatt történt politikai döntéshozatalra és jogalkotásra irányuló vizsgálóbizottsági vizsgálat keretében való számonkérhetőségére vonatkozóan;

                  80.

                  kéri a Bizottságot, hogy használja fel az vizsgálóbizottság létrehozására vonatkozó plenáris határozat és a vizsgálóbizottság munkájának tényleges megkezdése közti időt arra, hogy a vizsgálóbizottság megbízatásához kapcsolódó kezdeti dokumentumokat készítsen elő a gyorsabb információnyújtás érdekében, ezáltal megkönnyítve a kezdetektől a vizsgálóbizottság munkáját; ezt szem előtt tartva úgy véli, hogy felül kell vizsgálni a Bizottság dokumentumok archiválására és továbbítására vonatkozó szabályait, és javítani kell azokat a jövőbeli megkeresések megkönnyítése érdekében;

                  81.

                  javasolja, hogy a Bizottságon belül hozzanak létre egységes kapcsolattartási pontot a Parlament vizsgálóbizottságaival való kapcsolattartás céljából, különösen abban az esetben, amikor számos főigazgatóság érintett, annak érdekében, hogy egyfelől megkönnyítsék az információáramlást, másfelől pedig hogy építeni lehessen az eddig kialakított bevált gyakorlatokra;

                  82.

                  megjegyzi, hogy több, nemrégiben létrejött vizsgálóbizottság és különbizottság számára a Bizottság és a Tanács néhány esetben nem biztosította a kért dokumentumokat, míg más esetekben a kért dokumentumokat csak nagy késedelemmel bocsátotta rendelkezésre; úgy véli, hogy elszámoltathatósági mechanizmust kell bevezetni annak érdekében, hogy biztosított legyen azon dokumentumok azonnali és garantált továbbítása a Parlamenthez, amelyeket a vizsgálóbizottság vagy különbizottság kért és amelyekhez jogosult hozzáférni;

                  83.

                  felszólítja a Bizottságot, hogy javítsa kapacitását, hogy a vizsgálóbizottságok, valamint az újságírók és polgárok által a vonatkozó dokumentumhozzáférési szabályok értelmében benyújtott dokumentumkérelmeket kellő időben és elfogadható minőségben tudja kezelni; sürgeti a Bizottságot, hogy ezeket a dokumentumokat eredeti formátumukban adja ki, és tartózkodjon az időigényes és esetenként tartalommódosító formátumváltoztatásoktól és -átalakításoktól; utasítja továbbá a Bizottságot annak biztosítására, hogy a gépileg olvasható formátumban tárolt információt, tehát például egy adatbázist gépileg olvasható formátumban adja is ki;

                  84.

                  megjegyzi, hogy a vizsgálóbizottság felelősségi körébe tartozik annak meghatározása, hogy egy adott kérés tárgyát képező információ releváns-e a bizottság munkája szempontjából; megjegyzi, hogy ezt a feladatot nem követelheti magának a dokumentum iránti kérelem címzettje; utasítja a Bizottságot, hogy a dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó kérelmekkel kapcsolatos iránymutatásai ezt a felelősséget megfelelően tükrözzék;

                  85.

                  sürgeti a tagállamokat, hogy tartsák be a vizsgálóbizottságokkal szemben a 95/167/EK, Euratom, ESZAK határozatban, konkrétan annak 3. cikkében foglaltaknak megfelelően fennálló jogi kötelezettségeiket; felhívja továbbá a tagállamokat, hogy tekintettel a válaszadások során tapasztalt jelentős késedelmekre, segítsék a vizsgálóbizottságok munkáját, tiszteletben tartva a jóhiszemű együttműködésnek az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdésében foglalt elvét;

                  86.

                  felhívja azon tagállamokat, amelyek nemzeti vizsgálatokat végeztek a személygépkocsik szennyezőanyag-kibocsátásáról, hogy haladéktalanul juttassák el a Bizottsághoz és a Parlamenthez a vizsgálataik során nyert összes adatot és eredményt;

                  87.

                  úgy véli, hogy a bizottság megbízatásának első felét az írásos bizonyítékok gyűjtésére és elemzésére kell fordítani, a nyilvános meghallgatások megkezdését megelőzően; hasznosnak véli a meghallgatások lezárása és a végleges jelentés kidolgozása közti „várakozási időszak” beiktatását, hogy be lehessen fejezni a bizonyítékok gyűjtését, azokat megfelelően elemezni lehessen, és teljes körűen be lehessen őket építeni a jelentésbe;

                  88.

                  úgy véli, hogy a vizsgálóbizottságok 12 hónapos időtartamát önkényesen állapították meg és ez sokszor nem elegendő; meggyőződése, hogy a vizsgálóbizottság tagjai tudják a legjobban eldönteni, hogy egy vizsgálatot meg kell-e hosszabbítani, és ha igen, akkor milyen időtartamra;

                  89.

                  megjegyzi, hogy a Parlament eljárási szabályzatának 198. cikkében egyértelműbben meg kellene határozni a vizsgálóbizottság időtartamának kezdő időpontját; javasolja megfelelő rugalmasság biztosítását ahhoz, hogy elegendő idő maradjon a vizsgálatokra; felhívja a vizsgálóbizottságot, hogy munkáját csak azt követően kezdje meg, hogy a kérelmezett dokumentumok megérkeztek az uniós intézményektől;

                  90.

                  úgy véli, hogy a jövőbeni megbízatások során nem feltétlenül kellene félidős jelentés kérni, hogy ez ne előlegezze meg a vizsgálat végső következtetéseit;

                  91.

                  úgy véli, hogy a vizsgálóbizottságokat a jövőben eltérő módon kell megszervezni, hogy a bizottságok nagyobb hatékonysággal és eredményességgel szervezzék meg és végezzék munkájukat, különösen a nyilvános meghallgatások során;

                  92.

                  hangsúlyozza, hogy a Parlament belső igazgatási szabályai az állandó bizottságok kialakult gyakorlatára szabottak, és ezért gyakran nem felelnek meg a vizsgálóbizottság eseti és ideiglenes jellegének, amely szokatlanabb körülmények között végzi munkáját, egy konkrétan körülhatárolt témakörben és időbeli korlát mellett; úgy véli ezért, hogy például a meghallgatások és küldetések végrehajtása tekintetében a vizsgálóbizottságok eredményes működésére vonatkozó, tisztességes politikai képviseletet garantáló szabályrendszer kidolgozása növelné a hatékonyságot; úgy véli, hogy fennáll annak kockázata, hogy a pénzügyi korlátok megakadályozzák a vizsgálóbizottságokat abban, hogy minden olyan szakértőt meghallgassanak, akiket szükségesnek ítélnek a bizottság munkájának elvégzéséhez; úgy véli, hogy rugalmasabbá kell tenni a meghallgatások és küldöttségek belső engedélyezési határidőit;

                  93.

                  úgy véli, hogy a vizsgálóbizottságoknak elsőbbségi hozzáféréssel és saját forrásokkal kellene rendelkezniük a vonatkozó parlamenti szolgálatoknál, hogy az utóbbiak képesek legyenek foglalkozni különösen a tanulmányokra, tájékoztatókra (briefing) stb. vonatkozó kérésekkel a szabályok által megszabott időkorláton belül;

                  94.

                  megjegyzi, hogy a Tanács, a Bizottság vagy a tagállamok által vizsgálat keretében az Európai Parlament rendelkezésére bocsátott minősített és egyéb bizalmas információkhoz való hozzáférés jelenlegi szabályai jogilag nem egyértelműek, azonban az általános értelmezés szerint az akkreditált parlamenti asszisztensek nem tekinthetnek bele és nem vizsgálhatják meg a nem minősített „egyéb bizalmas információkat” a biztonságos olvasótermekben; megjegyzi, hogy számos képviselő úgy ítéli meg, hogy ez a szabály akadályozza e dokumentumok hatékony és alapos áttekintését a vizsgálóbizottságok számára rendelkezésre álló korlátozott időtartamon belül, és hogy a TAX2 Bizottság (a feltételes adómegállapításokkal és jellegükben vagy hatásukban hasonló egyéb intézkedésekkel foglalkozó különbizottság) – amely működése során ideiglenesen és kivételesen engedélyezte a hozzáférést az akkreditált parlamenti asszisztensek számára – sokkal átfogóbb és eredményesebb módon tudta hasznosítani ezeket a forrásokat; felhív ezért egy olyan egyértelműen megfogalmazott rendelkezés újratárgyalt intézményközi megállapodás keretében történő bevezetésére, amely a szükséges ismeret elve alapján, a képviselőknek nyújtott támogató munkájuk során az akkreditált parlamenti asszisztensek számára dokumentumokhoz való hozzáférési jogot biztosít; sürgeti az érintett szerveket, hogy gyorsítsák fel e kérdés újratárgyalását, hogy az ne akadályozza a folyamatban lévő és a jövőbeli parlamenti vizsgálatok eredményességét és hatékonyságát;

            o
      o o

                  95.

                  utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az ajánlást és a vizsgálóbizottság végleges jelentését a Tanácsnak, a Bizottságnak, valamint a tagállamok parlamentjeinek.

         (1)  HL L 113., 1995.5.19., 1. o.

         (2)  HL L 10., 2016.1.15., 13. o.

         (3)  HL L 171., 2007.6.29., 1. o.

         (4)  HL L 263., 2007.10.9., 1. o.

         (5)  HL L 152., 2008.6.11., 1. o.

         (6)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2015)0375.

         (7)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2016)0322.

         (8)  Lásd még elfogadott szövegek (2017.4.4.), P8_TA(2017)0097.


title: A Tanács ajánlása (2018. május 14.) az euroövezet gazdaságpolitikájáról

text:
               25.5.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 179/1

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2018. május 14.)
   az euroövezet gazdaságpolitikájáról
   (2018/C 179/01)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 136. cikkére, összefüggésben annak 121. cikke (2) bekezdésével,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az euroövezeti gazdasági növekedés folytatódik, és az övezet országaiban egyre szélesebb alapokon nyugszik. A fellendülés egyre inkább a belső keresletre támaszkodik: a növekedés és a beruházásélénkülés fő hajtóereje a lakossági fogyasztás. A foglalkoztatás 2016-ban és 2017 első felében tovább nőtt. A munkanélküliségi ráta jelentősen visszaesett, ám még így is meghaladja a 2008-as szintet. Az euroövezeti fellendülést ugyanakkor mérsékelt maginfláció és bérnövekedés, nagy folyófizetésimérleg-többlet és kitartóan alacsony, de javuló beruházási ráta jellemzi. A jelek arra utalnak, hogy a visszafogott bérnövekedés hátterében az egyes gazdaságokra változatlanul jellemző munkaerőpiaci pangás, az alacsony inflációs várakozások bértárgyalásokra gyakorolt hatása és a termelékenység csekély növekedése áll. A háztartások reáljövedelme emelkedett ugyan, de több országban továbbra sem éri el a 2008-as szintet. Az egy főre jutó bruttó hazai terméket (GDP) és a munkanélküliségi rátát illetően még mindig divergencia tapasztalható az euroövezeti tagországok között. A tartós és az ifjúsági munkanélküliség aránya változatlanul magas, míg a szegénység, a társadalmi kirekesztés és az egyenlőtlenség komoly aggodalomra ad okot több tagállamban.

               (2)

               Az euroövezetre vonatkozó gazdasági mutatók alapján összességében indokoltnak tűnik a kereslet, a beruházás és a bérnövekedés további ösztönzése – elkerülve az inflációs nyomás kialakulásának kockázatát –, és ezzel egyidejűleg a belső és külső egyensúly helyreállításának, valamint a gazdasági és társadalmi konvergenciának az előmozdítása és a potenciális növekedés javítása. Ugyanakkor a riasztási mechanizmus keretében készült, a Bizottság által 2017. november 22-én elfogadott jelentésben megállapítottak szerint szorosan nyomon kell követni az újonnan kialakuló egyensúlyhiányokra utaló jeleket – például egyes tagállamok lakáspiacán.

               (3)

               Az euroövezetben továbbra is jelentős egyensúlyhiány áll fenn. Jóllehet a nettó adós országok számottevő előrelépést tettek külső egyensúlyhiányuk orvoslása terén, egyes hitelező országokban még mindig nagy a folyó fizetési mérleg többlete, ami összességében véve az aggregált kereslet hiányát mutatja. Mindennek hatására 2016-ban az euroövezeti többlet elérte a GDP 3,3 %-át, amely arány 2019-re várhatóan a GDP 2,9 %-ára fog mérséklődni. A legtöbb eladósodott tagállam nettó nemzetközi befektetési pozíciójának javulása lassú, és változatlanul jelentős erőfeszítésekre van szükség az egyensúly helyreállítása érdekében. Azoknak az országoknak a nettó nemzetközi befektetési pozíciója, amelyek folyó fizetési mérlege hosszú időn át hiányt mutatott, továbbra is erősen negatív, és ehhez rendszerint a magán- és az állami szférában felhalmozódott jelentős adósságállomány is társul, ami sebezhető pontot jelent. Ezzel egyidejűleg a nagy folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező országok részéről is erőfeszítésekre van szükség a belső kereslet és a potenciális növekedés ösztönzése, és ezáltal az euroövezet egyensúlyának helyreállítása érdekében.

               (4)

               Ha növekednek a bérek és új álláshelyek jönnek létre, az az aggregált kereslet előmozdítása révén hozzájárul az euroövezeti gazdasági fellendüléshez, csökkenti az egyenlőtlenségeket, és elősegíti a magas életszínvonal biztosítását a térségben. Hatékony bérmegállapítási mechanizmusokkal kell biztosítani, hogy a bérek az ország- és szektorspecifikus feltételeknek, valamint a termelékenység változásainak megfelelően differenciálva legyenek. A következők segítenék felgyorsítani az euroövezet egyensúlyának helyreállítását: a termelékenységet fokozó strukturális reformok végrehajtása; a közkiadások minőségének és összetételének javítása a beruházások valamennyi országban való ösztönzése érdekében; a szociális partnerek szerepének tiszteletben tartásával megvalósuló bérnövekedés; és a dinamikusabb kereslet előmozdítása a nettó hitelező országokban, valamint a nettó adós országokban a fajlagos munkaköltség emelkedését kordában tartó és ezen országok versenyképességét javítani hivatott intézkedések végrehajtása.

               (5)

               Ahhoz, hogy biztosítani lehessen az erőteljes és fenntartható gazdasági növekedést, rendkívül fontos az euroövezeti makrogazdasági politikák – ezen belül a monetáris, fiskális és strukturális politikák – összességének következetessége és egyensúlya. Az elmúlt években a monetáris politika a hagyományostól eltérő, új eszközökkel igyekezett teljesíteni az Európai Központi Bank középtávú inflációs célját, ezáltal támogatva a növekedést és a munkahelyteremtést is. A monetáris politikai irányvonal és a gazdasági folyamatok alakulása a fiskális és a strukturális politika középpontba állítását teszi szükségessé. Az euroövezeti tagországok gazdaságainak növekedési potenciáljának támogatásához megfelelő fiskális politikákra, valamint a strukturális reformok középpontban tartására van szükség.

               (6)

               A nemzeti költségvetési politikák közös szabályokon alapuló, szoros összehangolása a megfelelő aggregált euroövezeti költségvetési irányvonal biztosításának és a monetáris unió zökkenőmentes működésének nélkülözhetetlen előfeltétele. A közös költségvetési szabályok nemzeti szinten az államadósság fenntarthatóságát hivatottak biztosítani, miközben gondoskodnak a makrogazdasági stabilizációhoz szükséges mozgástér megőrzéséről. A tagállami költségvetési irányvonalaknak és az aggregált euroövezeti költségvetési irányvonalnak egyensúlyt kell teremtenie egyrészt a nemzeti államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítására, másrészt a nemzeti, illetve euroövezeti szintű rövid távú makrogazdasági stabilitásra vonatkozó célkitűzés között. Az euroövezet jelenlegi, széles értelemben vett gazdasági növekedésének tükrében, azt is figyelembe véve, hogy helyenként még láthatók a válság nyomai, indokoltnak tűnik 2018-ban is fenntartani az euroövezet egészére vonatkozóan, azaz aggregált szinten a nagyjából semleges költségvetési irányvonalat. Gondoskodni kell az euroövezeti tagállamok körében a költségvetési kiigazítások megfelelő differenciálásáról, figyelembe véve a költségvetési mozgásteret és a többi országra gyakorolt továbbgyűrűző hatásokat. A gazdasági feltételek javulásával ugyanakkor felmerül a költségvetési tartalékok megújításának szükségessége, ezzel egyidejűleg azonban folytatni kell az euroövezeti tagállamok gazdaságainak növekedési potenciáljának az erősítését.

               (7)

               Ha a nemzeti költségvetések jelentős mértékben javulnának összetétel és gazdálkodás tekintetében, mind bevételi, mind kiadási oldalon – többek között az erőforrások tárgyieszköz- és immateriális beruházásokra való összpontosítása révén – az növelné a költségvetések növekedésre gyakorolt hatását, hosszabb távon pedig javítaná a termelékenységet. A nemzeti költségvetési keretek működésének javításával és jól kezelt kiadási felülvizsgálatokkal elősegíthető, hogy az országok hiteles és növekedésösztönző költségvetési politikát folytassanak.

               (8)

               Az adózási struktúra megfelelő kialakítása mind a növekedés és a foglalkoztatás előmozdítása, mind az egyenlőtlenségek mérsékléséhez való hozzájárulás szempontjából kulcsfontosságú. Az adórendszerek egyszerűsítése és modernizálása, valamint az adócsalás, az adókijátszás és az adókikerülés kezelése elengedhetetlen ahhoz, hogy az adórendszerek hatékonyabbá és méltányosabbá váljanak. Ez erőforrásokat szabadíthat fel a közberuházások, továbbá egyebek között az oktatás és az egészségügy javára, továbbá hozzájárul a beruházások összességének élénkítéséhez, a foglalkoztatás minőségének javításához és a gazdasági és társadalmi konvergenciához. Az agresszív adótervezéssel szembeni fellépés kifejezetten nélkülözhetetlen az államháztartási bevételek biztosításához, a vállalkozások közötti verseny torzulásának megakadályozásához, a társadalmi kohézió megőrzéséhez és a súlyosbodó egyenlőtlenségek leküzdéséhez. A közös konszolidált társaságiadó-alap (KKTA) hozzájárulna az adókikerülés elleni küzdelemhez, és egyúttal fejlesztené az egységes piacot a vállalkozások javára.

               (9)

               A munkaerő- és termékpiacok szerkezeti és intézményi sajátosságai, valamint a közigazgatások megfelelő működése meghatározó tényezőnek számítanak egyrészt a gazdaság ellenálló képessége, másrészt az euroövezeti tagállamok konjunkturális, reál- és társadalmi konvergenciája szempontjából. Ellenálló gazdasági struktúrákkal megakadályozható, hogy a sokkok jelentős és tartós hatást gyakoroljanak a bevételre és a foglalkoztatásra az egyes tagállamokon belül és az euroövezet egészében. Következésképpen az ilyen struktúrák csökkentik a gazdasági fluktuációt, és a fenntartható és inkluzív növekedésnek kedvező gazdasági környezetet teremtenek. A strukturális reformok – különösen az országspecifikus ajánlásokban előírt intézkedések – összehangoltabb végrehajtása nyomán kedvező továbbgyűrűző hatások jelentkezhetnek a tagállamokban, és a reformok pozitív hatásai is erősödhetnek.

               (10)

               A munkaerőpiacok és szociális védelmi rendszerek megfelelő működése fontos alapul szolgál az inkluzív gazdasági növekedéshez, az egyenlőtlenségek mérsékléséhez és a nemzeti gazdaságok, valamint az egész euroövezet ellenálló képességének kiépítéséhez. Ezen a téren a felfelé mutató konvergencia megvalósítására törekedve a szociális jogok európai pillére – amelyet az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság 2017. november 17-én hirdetett ki – 20 alapelvet határoz meg, amelyek három tág fejezetbe sorolhatók: i. esélyegyenlőség és hozzáférés a munkaerőpiachoz; ii. tisztességes munkafeltételek; valamint iii. szociális védelem és társadalmi befogadás.

               (11)

               A munkaerőpiac alkalmazkodóképességének javítását célzó reformok terén tett előrelépések dacára még mindig lényeges különbségek figyelhetők meg az euroövezeten belül, amelyek továbbra is hátráltatják a térség megfelelő működését. Jól kialakított és a szociális védelmi rendszerhez maradéktalanul illeszkedő munkaerőpiaci intézkedések elősegíthetik a munkaerőpiaci átmenetet és a reintegrációt, csökkenthetik a munkaerőpiac szegmentációját, az automatikus stabilizáció hatékony eszközévé válhatnak és előmozdíthatják az esélyegyenlőséget mindenki számára, valamint a gazdasági és társadalmi konvergenciát. Emellett megfelelően kialakított munkaidő-megoldásokkal elősegíthető a sokkok enyhítése. Személyre szabott munkakeresési támogatás, képzés és átképzés biztosításával a munkaképes munkanélküliek eredményesen és időben aktivizálhatók, ezzel egyidejűleg pedig gondoskodni kell a nem munkaképes személyek védelméről. A megjelenő új foglalkoztatási formák és új szerződéstípusok kihívásokkal járnak a munkahelybiztonság és a szociális védelem tekintetében. Ilyen körülmények között a foglalkozásvédelmi jogszabályoknak méltányos és tisztességes munkakörülményeket kell biztosítaniuk valamennyi munkavállaló számára.

               (12)

               A befogadó munkaerőpiacok előmozdításához, a megfelelő jövedelemtámogatás biztosításához és a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés révén a megfelelő szociális támogatás garantálásához mindenképpen jól működő szociális védelmi rendszerekre van szükség. A nyugdíjreformok, valamint a munka és a magánélet közötti egyensúlyra irányuló intézkedések ugyancsak meghatározó jelentőséggel bírnak a munkaerőpiaci részvétel ösztönzése szempontjából. A munkavállalók foglalkoztatási, ágazati és földrajzi mobilitására és a szociális védelmi rendszerekre vonatkozó szükségtelen korlátozásokat meg kell szüntetni.

               (13)

               A színvonalas oktatásban és képzésben való részvétel lehetőségének megteremtése az esélyegyenlőség biztosításának és a strukturális munkaerőhiány kiküszöbölésének nélkülözhetetlen eleme. Megfelelő humántőke-beruházásokat kell eszközölni olyan oktatási és képzési rendszereken keresztül, amelyek elősegítik az egész életen át tartó tanulást, és biztosítják, hogy a készségszintek megfeleljenek a jelenlegi és jövőbeli munkaerőpiaci igényeknek, mivel az ilyen beruházások hosszú távon döntő szerepet játszanak a gazdaság alkalmazkodóképességének javításában és a reálkonvergencia ösztönzésében. A készségekbe való beruházás szintén lendületet adhat az innovációnak, fokozhatja a termelékenységet és a versenyképességet, egyúttal a társadalmi befogadást és mobilitást is elősegítheti.

               (14)

               A versenyt élénkítő termékpiaci reformok, valamint az üzleti környezetet és az intézmények minőségét javító – köztük a szerződések érvényesítését megkönnyítő, hatékony igazságügyi rendszerre irányuló – reformok a tagállamokban és az euroövezet egészében egyaránt erősítik a gazdaság ellenálló képességét. Az egységes piacon belüli további integráció bizonyítottan a növekedés és a tagállamok közötti konvergencia fő motorja. Az egységes piac továbbra is számottevő kiaknázatlan lehetőségeket tartogat, és kiteljesítéséhez még jelentős előrelépésekre van szükség. A hatályos jogszabályok időben történő végrehajtása és jobb betartatása szintén kulcsfontosságú az egységes piac előnyeinek kiaknázásához. A jelenlegi kihívás a szolgáltatások egységes piacának megvalósítása (beleértve a pénzügyi, a digitális, az energia- és a közlekedési ágazatot). Mindazonáltal a termékpiacra is figyelmet kell fordítani a piaci szegmentáció esetleges kialakulásának elkerülése érdekében. A digitális egységes piacnak hozzá kell járulnia a jogi környezet kiteljesítéséhez, hogy felgyorsuljon a gazdasági tevékenységek digitalizációja, ami a termékpiacok jobb teljesítményének és a globális versenyképesség fokozásának nélkülözhetetlen előfeltétele. Ezért továbbra is közös cél a különféle egységes piaci stratégiák 2018-ig megvalósuló kialakítása és végrehajtása.

               (15)

               Az euroövezeti bankszektor a válság óta összességében véve szilárdabb alapokon nyugszik, és a banki hitelezés újra bővülésnek indult, ugyanakkor vannak még sebezhető pontok, amelyek kezelésre szorulnak. A bankok az alacsony nyereségesség problémájával küzdenek. A banki üzleti modellek kiigazításának igénye, az alacsony kamatlábbal jellemezhető környezet és az egyéb finanszírozási formák terjedéséből adódó, egyre kiélezettebb verseny változatlanul nyomást gyakorol a bankok nyereségességére. A hosszú távú fenntarthatóságukhoz tehát további erőfeszítésekre van szükség. A nemteljesítő hitelek aránya csaknem az összes, nagyobb mértékben érintett euroövezeti tagállamban stabilizálódott vagy csökkenő tendenciát mutat, ám a javulás még mindig lassú és az egyes bankok között különbségek mutatkoznak. A nemteljesítő hitelek magas aránya visszaveti a bankok hitelnyújtási képességét, a monetáris transzmissziós mechanizmust és a gazdaság alkalmazkodóképességét, ráadásul az egész bankrendszerre nézve a sebezhetőség forrásának számít. Ezért mind uniós, mind tagállami szinten foglalkozni kell a problémával, amint azt az európai nemteljesítő hitelek kezelésére vonatkozó, a 2017. július 11-i tanácsi következtetésekben meghatározott cselekvési terv (a továbbiakban: a 2017. júliusi cselekvési terv) megállapította. A bankunió kiteljesítéséről szóló, 2017. október 11-i bizottsági közleményben bejelentetteknek megfelelően a Bizottság jelenleg egy olyan átfogó intézkedéscsomag előterjesztésén dolgozik, amely egyrészt a nemteljesítő hitelek jelenlegi állományának, másrészt pedig újabb felhalmozódásuk kockázatának a csökkentésére irányul.

               (16)

               A gazdasági és monetáris unió (GMU) intézményi struktúrájának megerősítése szempontjából prioritásnak számít a bankunió kiteljesítése, valamint a tőkepiaci unió kiépítésének előmozdítása. A bankunió létrehozása terén lényeges előrelépések történtek, ám a folyamat még nem zárult le. A bankunió kiteljesítésének a 2016. június 17-i tanácsi következtetésekben meghatározott ütemtervével (a továbbiakban: a 2016. júniusi ütemterv) összhangban folytatni kell a munkát a bankuniónak a kockázatcsökkentés és -megosztás tekintetében való kiteljesítése érdekében, ideértve egy közös európai betétbiztosítási rendszer létrehozását, valamint az Egységes Szanálási Alap közös védőhálójának működőképessé tételét legkésőbb az alapra vonatkozóan a 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben (3) meghatározott átmeneti időszak végére. A Bizottság a bankunió kiteljesítéséről szóló közleményében igyekszik felvázolni, hogy miként alakítható ki megállapodás a bankunió kiteljesítéséről. Az a tény, hogy jelenleg nincs közös európai betétbiztosítási rendszer és az Egységes Szanálási Alapnak nincs közös védőhálója, akadályozza a bankuniót abban, hogy meg tudja törni a bankok és az államháztartások közötti kölcsönös függőséget. A bankoknak változatlanul erőfeszítéseket kell tenniük a további kockázatcsökkentés és a kockázatkezelés javítása érdekében. Ebben az összefüggésben döntő fontosságú, hogy mielőbb megállapodás szülessen a Bizottság által 2016 novemberében javasolt szabályozási csomagról, valamint hogy további előrelépések történjenek a nemteljesítő hitelek csökkentése terén és további előrelépésre kerüljön sor a kockázatmegosztás tekintetében a 2016. júniusi ütemtervvel összhangban.

               (17)

               Az Európa jövőjéről szóló, 2017. március 1-jei bizottsági fehér könyv több lehetséges forgatókönyvet is felvázolt az Unió jövőjére nézve. A Bizottság mindehhez egy vitaanyag-sorozat kidolgozásával is hozzájárult, egy, az öt elnöknek az európai gazdasági és monetáris unió megvalósításáról szóló, 2015. június 22-i jelentésére épülő és a GMU elmélyítéséről szóló 2017 május 31-i vitaanyagot is ideértve, továbbá javasolt a GMU kiteljesítésére vonatkozóan egy átfogó elképzelést, és sorba rendezte a GMU szerkezetének kiépítéséhez szükséges tennivalókat. A Bizottság 2017 őszén további javaslatokat terjesztett elő.

               (18)

               A Foglalkoztatási Bizottsággal és a szociális védelemmel foglalkozó bizottsággal konzultációra került sor ezen ajánlás foglalkoztatási és szociális vonatkozásairól,

         A Tanács AJÁNLJA, hogy a 2018–2019-es időszakban az euroövezeti tagállamok tegyenek intézkedéseket az eurocsoporton belül – egyénileg és kollektíven – a következők érdekében:

               1.

               Folytassanak olyan szakpolitikákat, amelyek támogatják a fenntartható és inkluzív növekedést, javítják az ellenálló képességet, valamint előmozdítják az egyensúly helyreállítását és a konvergenciát. Tegyenek jelentős előrelépést az egységes piac kiteljesítése felé, különös tekintettel a szolgáltatásokra, beleértve a pénzügyi, a digitális, az energia- és a közlekedési ágazatot, és ennek érdekében többek között hajtsák végre tagállami szinten a szükséges termékpiaci reformokat. A kedvező konjunkturális körülményekre tekintettel valamennyi tagállamnak előnyben kell részesítenie azokat a reformokat, amelyek fokozzák a termelékenységet és a növekedési potenciált, javítják az intézményi és az üzleti környezetet, megszüntetik a beruházási akadályokat, elősegítik az innovációt, ösztönzik a minőségi munkahelyek létrehozását és csökkentik az egyenlőtlenséget. Azoknak a tagállamoknak, amelyek folyó fizetési mérlege hiányt mutat, illetve amelyek külső adósságállománya magas, emellett törekedniük kell a fajlagos munkaköltségek növekedésének megfékezésére és a versenyképességük fokozására. A nagy folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező tagállamoknak emellett meg kell teremteniük a bérnövekedés ösztönzésének feltételeit, eközben tiszteletben tartva a szociális partnerek szerepét, és olyan intézkedéseket kell prioritásként végrehajtaniuk, amelyek élénkítik a beruházásokat, fokozzák a belső keresletet és a növekedési potenciált, és ezáltal elősegítik az egyensúly helyreállítását is.

               2.

               Érvényesítsék az euroövezetre vonatkozóan előirányzott, nagyjából semleges általános költségvetési irányvonalat, hozzájárulva ezzel a kiegyensúlyozott szakpolitikai kombinációhoz. Teremtsenek megfelelő egyensúlyt egyrészt az államháztartás fenntarthatóságának biztosítása – különösen magas adósságráták esetén –, másrészt a gazdaság támogatása között, eközben teljeskörűen tiszteletben tartva a Stabilitási és Növekedési Paktumot és figyelembe véve a költségvetési mozgásteret és a többi tagállamra gyakorolt továbbgyűrűző hatásokat. Használják ki a javuló gazdasági feltételeket a költségvetési tartalékok megújítására, és ezzel egyidejűleg folytassák a gazdaság növekedési potenciáljának az erősítését. Biztosítsák a nemzeti költségvetési keretrendszerek hatékony működését. Olyan szakpolitikákat kell folytassanak – többek között kiadási felülvizsgálatok alkalmazásával, valamint a növekedést ösztönző és adózási szempontból méltányos struktúrák bevezetésével –, amelyek élénkítik a beruházást és javítják az államháztartás minőségét és összetételét. Fogadjanak el és hajtsanak végre intézkedéseket az idegen finanszírozás adóelőnyének csökkentésére és az agresszív adótervezés leküzdésére, hogy ezáltal biztosítsák az egyenlő versenyfeltételeket, biztosítsák, hogy az adófizetők méltányos elbánásban részesülnek, valamint biztosítsák az államháztartás védelmét és a stabilitás megőrzését az euroövezetben. Ez magában foglalja a KKTA-ra irányuló munka folytatását is.

               3.

               Hajtsanak végre olyan reformokat, amelyek elősegítik a minőségi munkahelyek teremtését, az esélyegyenlőséget, a munkaerőpiachoz való hozzáférést és a tisztességes munkakörülményeket, továbbá támogatják a szociális védelmet és a társadalmi befogadást. A reformoknak a következőkre kell irányulniuk: i. megbízható, mind a munkavállalók, mind a munkaadók számára rugalmasságot és biztonságot nyújtó munkaszerződések, amelyek az átmeneti időszakokban biztosított megfelelő támogatással párosulnak és eközben megakadályozzák a munkaerőpiac szegmentációját; ii. színvonalas, hatékony és inkluzív, egész életen át tartó oktatási és képzési rendszerek, amelyek célja a készségek munkaerőpiaci igényekhez igazítása; iii. a munkaerőpiaci részvételt elősegítő, hatékony aktív munkaerőpiaci intézkedések; iv. fenntartható és megfelelő szociális védelmi rendszerek, amelyek a teljes életciklus során hozzájárulnak a társadalmi befogadáshoz és a munkaerőpiaci integrációhoz, továbbá igazodnak a foglalkoztatás és a munkaviszonyok új típusaihoz; v. a munkavállalók zökkenőmentes foglalkoztatási, ágazati és földrajzi mobilitása; vi. hatékony szociális párbeszéd és a tagállami sajátosságoknak megfelelő szinten folytatott bértárgyalások; vii. a munka adóterhének enyhítése, különös tekintettel a kis jövedelmű munkavállalókra és a második keresőkre.

               4.

               A 2016. júniusi ütemtervvel összhangban folytassák a bankunió kiteljesítésére irányuló munkát a kockázatcsökkentés és a kockázatmegosztás terén, beleértve egy európai betétbiztosítási rendszer létrehozását, és az Egységes Szanálási Alap közös védőhálójának a megállapodás szerinti működőképessé tételét. Fokozottabban erősítsék meg az európai szabályozási és felügyeleti keretet a kockázatok felhalmozódásának elkerülése érdekében. Hozzanak intézkedéseket a nemteljesítő hitelek arányának kézzelfoghatóan gyorsabb csökkentése érdekében a 2017. júliusi cselekvési terv alapján, és ösztönözzék a rendezett hitelállomány-leépítést azokban a tagállamokban, ahol nagy a magánszektor adósságállománya. Fejlesszék tovább a tőkepiaci uniót a reálgazdasági növekedés fellendítése és ezzel egyidejűleg a pénzügyi piacok stabilitásának megóvása érdekében.

               5.

               Mielőbb tegyenek előrelépést a GMU kiteljesítése felé, figyelembe véve a 2017 őszén indított bizottsági kezdeményezéseket, az Unió belső piacának maradéktalan tiszteletben tartása mellett, továbbá az euroövezeten kívüli tagállamokkal szemben nyitott és általuk átlátható módon.

      Kelt Brüsszelben, 2018. május 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         E. ZAHARIEVA

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 806/2014/EU rendelete (2014. július 15.) a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról (HL L 225., 2014.7.30., 1. o.).