				|

		52014DC0412

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Horvátország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról és Horvátország 2014. évi konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2014/0412 final - 2014/ () */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Horvátország 2014. évi nemzeti
reformprogramjáról
és Horvátország 2014. évi konvergenciaprogramjának tanácsi
véleményezéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok
megelőzéséről és kijavításáról szóló, 2011. november 16-i
1176/2011/EK tanácsi rendeletre[2]
és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[4],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság
véleményére,
tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó
bizottság véleményére,
tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság
véleményére,
mivel:
(1)
Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a
Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott
összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia
elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében,
hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a
versenyképesség terén.
(2)
A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010.
július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó
átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig
elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról
szóló határozatot, amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A
tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és
foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)
Az állam-, illetve kormányfők 2012. június
29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens
keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai
eszközt felhasználó tagállami, uniós és euróövezeti tevékenységek számára.
Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és
kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia
céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.
(4)
Horvátország önkéntes és informális alapon vett
részt a 2013. évi európai szemeszterben és benyújtotta gazdasági programját;
országspecifikus ajánlás nem készült. A 2013. június 21-én elfogadott
következtetésekben a Tanács üdvözölte Horvátország gazdasági programját és
hangsúlyozta, hogy Horvátországnak lépéseket kell majd tennie a Stabilitási és
Növekedési Paktumban foglalt követelmények teljesítése irányába, valamint
késznek kell lennie hiteles konszolidációs pálya végrehajtására, miközben
megóvja a növekedést előmozdító kiadásokat és mozgásteret biztosít az
uniós alapokból származó források társfinanszírozásához.
(5)
A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves
növekedési jelentést[5],
amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai
szemeszterét. Ugyanezen a napon a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[6], amelyben
Horvátországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes
vizsgálatra kerül sor.
(6)
Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a
pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést
ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta,
hogy differenciált és növekedést elősegítő költségvetési
konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak
történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a
versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi
következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)
A Bizottság 2014. március 5-én nyilvánosságra hozta
a Horvátország vonatkozásában az 1176/2011/EU rendelet 5. cikkének
megfelelően elvégzett részletes vizsgálat eredményeit[7]. A bizottsági elemzés
alapján megállapítható, hogy Horvátország esetében túlzott makrogazdasági
egyensúlyhiány tapasztalható, amely célzott nyomon követést és határozott
szakpolitikai intézkedést tesz szükségessé. Különösen a jelentős
külső kötelezettségekből, a romló exportteljesítményből, a
vállalkozások magas hitelállományából és az államháztartás gyors mértékben
növekvő adósságából, valamint az ezzel összefüggő alacsony növekedési
és gyenge kiigazítási kapacitásból eredő sebezhetőség igényel
szakpolitikai fellépést.
(8)
Horvátország 2014. április 24-én benyújtotta 2014.
évi nemzeti reformprogramját és 2014. évi konvergenciaprogramját. A
kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére
egyidejűleg került sor.
(9)
A 2014. évi konvergenciaprogramban felvázolt
költségvetési stratégia célja a túlzott hiány kiigazítása 2016-ra, ugyanakkor
visszatérés a fenntartható gazdasági növekedés pályájára. A tervek szerint ezt
a hiány folyamatos csökkentésével érik el a GDP 2013. évi 4,9 %-áról
2016-ra, a túlzott hiány megszüntetésének határidejére a GDP 3 %-a alá. A
program előrejelzése szerint az államadósság 2014-ben éri el csúcsértékét
a GDP körülbelül 72 %-ával, majd a következő évben némileg csökken, a
későbbiekben pedig állandó szinten marad. A program költségvetési
előrejelzéseit alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv a teljes
programidőszak tekintetében optimista. A program forgatókönyve szerint a
GDP 2014-ben stagnál, míg 2015-ben 1,2 %-os mérsékelt növekedés várható;
szemben a Bizottság 2014. évi tavaszi előrejelzésével, amely 2014-ben és
2015-ben 0,6 %-os csökkenéssel, illetve 0,7 %-os növekedéssel számol. A
program költségvetési előrejelzéseinek adatai eltérnek a nemzeti és
regionális számlák európai rendszerének (ESA) előírásaitól, ami a múltbeli
adatok és a makrogazdasági forgatókönyv inkonzisztenciáját eredményezi, és
megnehezíti a Bizottság 2014. tavaszi előrejelzésével való
összehasonlítást. Emellett a program nem részletezi kellő mértékben a
2015. és 2016. évi konszolidációs intézkedéseket, különösen a kiadási oldalon.
A Bizottság 2014. tavaszi előrejelzése alapján az államháztartás egyenlege
2014-ben és 2015-ben várhatóan eléri a GDP 3,8 %-át, illetve
3,1 %-át. A túlzotthiány-eljárással összefüggésben megállapított célokkal
való összehasonlíthatóság érdekében tett szükséges kiigazítás (vagyis a második
pillérhez tartozó nyugdíjvagyon transzferálásából eredő hatás kizárása)
után a hiányra vonatkozó bizottsági előrejelzések a következők:
2014-ben a GDP 4,6 %-a, 2015-ben a GDP 3,8 %-a. Mivel a
konvergenciaprogram az első jelentés a túlzotthiány-eljárás 2014. január
28-i megindítása óta a hatóságok által tett intézkedésekről, a Bizottság a
Horvátország által tett intézkedéseket egy, 2014. június 2-án közzétett
közleményben értékelte. Mindenekelőtt az államháztartási hiányra vonatkozó
cél az előrejelzések szerint 2014-ben teljesül, miközben a hiány 2015-ben
valamivel a célként kitűzött érték fölött lesz. A strukturális egyenlegben
bekövetkező javulás 2014-ben és 2015-ben egyaránt csekély mértékben
elmarad az előírttól. Végül, bár a kiigazított strukturális egyenleg
változása elmarad az ajánlott erőfeszítéstől, a mögöttes
diszkrecionális intézkedések összegével mért erőfeszítés a becslések
szerint 2014-ben és 2015-ben is megvalósul. A növekedésre gyakorolt negatív
hatás visszafogása és a konszolidáció fenntarthatóságának fokozása érdekében
nagyobb figyelmet kell fordítani az intézkedések minőségére és el kell
mozdulni a kiadásoldali intézkedések felé. A program és a bizottsági
előrejelzés 1466/97/EK tanácsi rendelet szerinti értékelése alapján a
Tanács úgy véli, hogy Horvátország az ajánlásoknak megfelelően 2014.
április 30-ig eredményes intézkedéseket tett a túlzott hiány kiigazítása
irányába, további erőfeszítésekre van azonban szükség a
túlzotthiány-eljárás keretében tett ajánlásnak való megfeleléshez, vagyis a
hiány 2016-ig való megszüntetéséhez és biztosítani kell a kiigazítás
hitelességét.
(10)
A költségvetési konszolidációs intézkedéseknek az
államháztartás minőségének fokozására kell irányulniuk, mindenekelőtt
a bérek, a társadalombiztosítás és a támogatások hatékonyságának megvalósítása
érdekében, és elegendő költségvetési mozgásteret kell biztosítani a növekedést
ösztönző kiadási tételek és beruházások előnyben részesítéséhez,
beleértve az Unió által finanszírozott projekteket. Horvátország az elmúlt
években a költségvetési keret jelentős reformját valósította meg. Továbbra
is vannak azonban hiányosságok a költségvetés-tervezés, a kiadások hatékony
ellenőrzése és a költségvetési korlátok következetes alkalmazása terén,
ami hátrányosan hat a költségvetési szakpolitikai döntéshozatalra. A
költségvetési szabályok kialakítását –bár az elmúlt időszakban számos
változásra került sor – tovább kell javítani. Mindenekelőtt a
költségvetési keret hatékonyságát veszélyezteti a megelőző
mechanizmusok hiánya és az adósságszabály be nem tartása, valamint a
strukturálisan kiegyensúlyozott költségvetésre vonatkozó szabály ellentmondásos
megfogalmazása. Bár örvendetes a költségvetés-politikai bizottság létrehozása,
további intézkedésekre van szükség a bizottság költségvetés-tervezésben és
-ellenőrzésben betöltött pozíciójának erősítéséhez,
mindenekelőtt a költségvetési hatóságoktól való függetlensége
tekintetében.
(11)
Horvátországnak a versenyképesség és a gazdasági
élénkülés akadályozása nélkül kell megvalósítania a költségvetési
konszolidációt. Ennek ismeretében az államháztartás bevételi oldalát
hátrányosan befolyásolja a stabil adóbevételt jelentő és a növekedést csak
kismértékben befolyásoló adóalapok szűk meghatározása. Ezzel
összefüggésben a program bejelenti a rendszeres ingatlanadó 2016. évi
bevezetésére vonatkozó tervet, de még részletezni kell annak gyakorlati
megvalósítását, többek között az adóalap meghatározását. Horvátország
elkötelezett amellett is, hogy a szürkegazdaság visszaszorításával javítja az
adózási fegyelmet. Ezen a téren intézkedésekre került sor. Az online
pénztárgépek fokozatos bevezetése – az ügyletek megerősített ellenőrzése
révén – növelte az adóbevételek mértékét. Az adóigazgatás átszervezése
várhatóan javítja az adóbeszedés eredményességét és hatékonyságát, ugyanakkor
csökkenti az adófizetők megfelelési terheit. Azonban a költségvetési
konszolidációs igények fényében és figyelembe véve azokat az adatokat, amelyek
jelentős összegű be nem szedett adóra utalnak, úgy tűnik,
további lépésekre van szükség az adóbeszedés hatékonyságának fokozásához és
folytatni kell az erőfeszítéseket az adózási fegyelem javítása céljából,
például szélesebb körű e-szolgáltatások biztosításával az adófizetők
számára.
(12)
Horvátország intézkedéseket tett a nyugdíjak
fenntarthatóságának és megfelelőségének javítása terén: 2010 novembere óta
a kötelező nyugdíjkorhatárt, a korai nyugdíjba vonulás korhatárát és a
nők esetében figyelembe vehető szolgálati időt fokozatosan
növelték, és a tervek szerint 2030-ra teljes mértékben harmonizálják. A
nyugdíj-biztosítási törvény 2013 decemberében elfogadott módosítása 65
évről 67 évre emeli a kötelező nyugdíjkorhatárt, a korai nyugdíjba
vonulás korhatárát pedig 60 évről 62-re. Ez az emelés azonban csak
2031-től válik ténylegessé, ami a demográfiai tendenciákat figyelembe véve
nem kellően ambiciózus terv. Az elmúlt években végrehajtott reformok ellenére
még mindig léteznek a korai nyugdíjba vonulás különböző lehetőségei.
A mentességek mértékét tekintve a korai nyugdíjba vonulás esetén alkalmazott
levonások és a késői nyugdíjazás esetén fizetett bónusz nem jelent
elegendő ösztönzőt a kötelező nyugdíjkorhatár eléréséig való
munkavállaláshoz, ami hátrányosan hat a munkaerő-kínálatra és a
nyugdíjrendszer fenntarthatóságára. 2013-ban fogadták el azt a törvényt, amely
egyetlen orvosszakértői testületet hoz létre (Single Forensic Expertise
Body), azzal a céllal, hogy korlátozzák a rokkantnyugdíjasok számának
emelkedését és a korlátozott munkaképesség értékelési kritériumainak
egységesítése révén visszaszorítsák a csalást. A fokozott ellenőrzéssel
együtt mindez megfelel a sürgető igényeknek, de a kiadásokra gyakorolt
hatás attól függ, hogyan valósítják meg az intézkedéseket és milyen mértékig
érvényesítik ezeket a döntéseket. Azokat a speciális rendszerekhez tartozó
nyugdíjakat, amelyek meghaladnak egy meghatározott küszöbértéket – bár csak
átmenetileg – 10 %-kal csökkentették, miközben indexálásukat a GDP-hez
kapcsolták. A kiadások visszafogására és az átláthatóság fokozására irányuló
legutóbbi kísérletek ellenére a speciális rendszerekhez tartozó nyugdíjak
általános szabályokhoz való hozzáigazításának üteme és mértéke sem megfelelő
és az általános előrelépés még mindig korlátozott.
(13)
Az egészségügyi szektor eredményei
meglehetősen jók, de vannak regionális különbségek, a szolgáltatások
elérhetők, de a rendszer jelentős mértékben hozzájárul az
államháztartásra nehezedő nyomáshoz. A hatóságok orvosolandó hatékonysági
problémákat állapítottak meg a kórházi hálózatban. A kórházi ellátás
átszervezésére vonatkozó, 2014 márciusában előterjesztett főterv
olyan intézkedéseket ír elő, amelyek javítják a költséghatékonyságot, ide
tartozik a kórházi hálózat ésszerűsítése, a kórházi tartózkodás átlagos
időtartamának csökkentése, a kórházi ágyak jobb elosztása, beleértve a
tartós ápolás-gondozást, és a kórház-finanszírozás további változtatásai. A
terv gyakorlati megvalósításához biztosítani kell a szoros ellenőrzést és
a végrehajtási kapacitást mind a kórházak, mind a központi kormányzat szintjén.
A tartós ápolás-gondozás szétforgácsolódik az egészségügyi és a szociális
jóléti rendszer között, a hatókör és a hivatalos gondozás korlátozott, a költségek
magasak és hosszúak a várólisták.
(14)
A foglalkoztatási és aktivitási mutatók a
legalacsonyabbak között vannak az EU-ban, és különösen alacsony az arány a
fiatalok és az idősebbek körében. A ciklikus fejlemények mellett ezek a
munkaerő-piaci eredmények részben intézményi és szakpolitikai
tényezőkhöz kapcsolódnak. Horvátország a munkaerő-piaci rugalmasság
javítása érdekében munkaerő-piaci reformokat kezdett. A reform első
szakasza – amely a határozott idejű munkaszerződések szabályozására
összpontosított – 2013-ban zárult le. A kormány 2014 januárjában fogadta el a
második jogalkotási javaslatot, amely az eljárások lerövidítése és
egyszerűsítése, valamint a munkaidő rugalmasságának növelése révén
biztosítja az elbocsátás költségeinek visszafogását. Emellett rugalmasabb
foglalkoztatási formákat – mint például a részmunkaidős szerződések –
vezetnek be. E változások eredményeként a foglalkoztatásvédelmi index
tekintetében Horvátország nagyjából egy szintre került a többi tagállammal. Bár
ezek a reformok a tervek szerint általánosságban pozitív hatást gyakorolnak a
foglalkoztatásra, magukban hordozzák a munkaerő-piaci szegmentáció
fokozott kockázatát, beleértve a határozott idejű szerződések
arányának növekedését. Eközben nem tervezik a bérmegállapítás módosítását,
annak ellenére, hogy Horvátországban a viszonylag magas átlagbérek és rendkívül
alacsony foglalkoztatás sajátos kombinációja figyelhető meg. A tovább
növekvő munkanélküliség ellenére a munkaerőpiachoz való jobb
hozzáférést és tartósabb részvételt biztosító aktív munkaerő-piaci
intézkedésekre fordított kiadások, és az intézkedések hatóköre még mindig
elmaradnak az átlagtól, különösen ami a fiatalokat, a tartósan munkanélkülieket
és az idősebb munkavállalókat illeti. A horvát közfoglalkoztatási szolgálat
igazgatási kapacitása komoly nyomás alatt van, többek között regionális szinten
is. Nem létezik a munkaerőpiac és a munkaerő-piaci igények
alakulásának, többek között a készségigények előrejelzésének nyomon
követésére és értékelésére szolgáló átfogó rendszer, és nem értékelik
rendszeresen az aktív munkaerő-piaci szakpolitikai intézkedéseket.
Nagyarányú a be nem jelentett, fizetett munkavégzés.
(15)
Külön figyelmet érdemel a fiatalok
munkaerő-piaci helyzete, mivel az ifjúsági munkanélküliség drasztikusan
nőtt és 2013-ban csaknem 50 %-ot ért el, miközben az oktatásban,
foglalkoztatásban vagy képzésben részt nem vevő fiatalok száma
folyamatosan emelkedik. A fontos kihívások közé tartozik a nyilvántartásba nem
vett fiatalok elérése és a magánszektor ösztönzése több tanulószerződéses
gyakorlati képzési lehetőség biztosítására, összhangban az ifjúsági
garancia céljaival. Horvátország komoly problémákkal néz szembe az oktatás
terén is, ami a munkaerő-piaci hasznosíthatóságot és az oktatás
minőségét illeti az oktatás valamennyi szegmensében. Hiányzik a munkaalapú
tanulás és a karrier-tanácsadás a közép- és felsőfokú oktatásban, és
csekély a munkaadók elkötelezettsége a szakképzés, valamint a közép- és a
felsőfokú oktatás iránt. A frissen végzettek körében lényegesen alacsonyabb
a foglalkoztatási arány, mint az Unió többi részén. Az új iskolai tantervre
irányuló kísérleti projekt keretében zajlik a korszerűtlen szakoktatási és
-képzési rendszer reformja. A horvát képesítési keretrendszer, valamint az
oktatásra, tudományra és technológiára irányuló stratégia végrehajtása még
várat magára, de a cél az, hogy javítsa az oktatási eredményeket és
hozzáigazítsa azokat a munkaerő-piaci igényekhez.
(16)
A magas munkanélküliség és az alacsony
munkaerő-piaci részvétel a szociális helyzet romlásához vezetett
Horvátországban. Az elmúlt években nőtt a szegénység és társadalmi
kirekesztettség kockázatának kitett emberek aránya és jelentősen
meghaladja az uniós átlagot. A szociális juttatások rendszerének kialakítása
lehetővé teszi, hogy a kedvezményezettek párhuzamosan több, egymást
fedő készpénzellátást vegyenek igénybe. A kedvezményezettek munkavállalás
esetén elveszítenek egyes említett szociális juttatásokat, ami nem ösztönzi a
munkaerőpiacra való visszatérésüket. A szociális védelmi rendszer
hatékonyságának és átláthatóságának növelése terén van tennivaló: a
jövedelemtámogatási rendszerek és ellátások elosztását jelenleg a kormány
számos intézménye és szintje végzi, ami a kritériumok következetlen
alkalmazásával és átfedésekkel jár. A 2013. évi szociális jóléti törvény a
rászorultság szigorúbb vizsgálatát írta elő, és a több mint 70, nemzeti
szintű, többek között egyes meghatározott csoportokra irányuló juttatás
közül négyet összevont és az általános minimálbérhez kapcsolt. 2016-ig
fokozatosan megvalósul a nemzeti egyablakos ügyintézés, amelynek keretében
valamennyi nemzeti szintű készpénzellátást kezelnek majd. A szisztematikus
nyomon követés és értékelés azonban nehézségekbe ütközik, mivel a helyi és
regionális szintű jövedelemtámogatási rendszerek és programok, valamint a
lakosság meghatározott csoportjaira irányuló különböző, a rászorultság
vizsgálata nélkül biztosított készpénzellátások nem integráltak. A 2011 óta
végrehajtott számos jogalkotási reform ellenére a szociális ellátási rendszer,
kialakítása okán nem tudja hatékonyan megcélozni a leginkább rászoruló
embereket.
(17)
A vállalkozásokra irányuló jelenlegi horvát
szabályozási keret nagy terhet ró a vállalkozásokra, többek között a
jogbiztonság hiánya, a – különösen helyi szinten – átláthatatlan döntéshozatal
és a számos nem adójellegű teher miatt. Emellett a regionális és helyi
szintű közigazgatási felelősségi körök nagyfokú széttöredezettsége és
a minisztériumok és ügynökségek közötti bonyolult központi szintű feladatkör-megosztás
nehezíti az üzleti döntéseket és növeli a közigazgatási eljárások
időtartamát. A vállalkozások akadályainak azonosítása céljából a központi
kormányzat szintjén strukturált megközelítést valósítottak meg; azonban nem
alkalmaznak következetes módszertant az adminisztratív terhek mérésére, ami
csökkenti a már megvalósított intézkedések hatékonyságát. A vállalkozások
számára létrehozott egyablakos ügyintézés csak korlátozott feladatokra terjed
ki. Szükség van az állami támogatások és garanciák ellenőrzésének ésszerűsítésére
és ellenőrzésének javítására; ezen a téren a támogatott vállalatok és
egyének tervezett központi nyilvántartásának létrehozása az első lépést
jelentené. Abból a célból, hogy erősítse az adminisztratív kapacitást és
javítsa a közszolgáltatások ügyfél-orientáltságát az állampolgárok és a
vállalkozások szempontjából egyaránt, Horvátország megkezdte a közigazgatás
reformját. Az állami irányítás minősége azonban továbbra is alacsony, a
kormányzat különböző szintjein csekély a koordináció, és kismértékben vagy
túlzottan formálisan veszik igénybe a bizonyítékokon alapuló döntéshozatalt és
értékelést. A közigazgatási reform elfogadása a helyes irányba tett lépés; a
stratégiát az államháztartás valamennyi szintjén mélyrehatóan meg kell
valósítani.  Az előcsatlakozási alapok végrehajtásával kapcsolatos
tapasztalatok rávilágítanak arra, hogy hiányosságok vannak a stratégiai
tervezés és az intézményi kapacitás terén, és problémák jelentkeznek a
projektmegvalósításban és a nyomon követésben.
(18)
Az állami tulajdonú vagy állami irányítás alatt
levő vállalatokra hátrányosan hat a gyenge irányítás, és az állami
eszközök és vállalatok kezelésére irányuló új stratégia megvalósítása
késedelmes. A felügyelőbizottság tagjai és a vezetőség tekintetében
jelenleg nincs versenyen alapuló kiválasztási eljárás és a kinevezéseket nem
hozzák nyilvánosságra. Bár történtek intézkedések a korrupcióellenes keret
javítására, az államháztartás minden szintjén több erőfeszítésre van
szükség a korrupció megelőzése terén. A korrupcióellenes keretből
jelenleg többek között a következő alapvető elemek hiányoznak: az
összeférhetetlenség hatékony ellenőrzési mechanizmusa és a
köztisztviselők vagyonnyilatkozatának nyilvánosságra hozatala, valamint
speciális védő intézkedések az állami tulajdonú vagy állami irányítás
alatt levő vállalatokra vonatkozóan. Az összeférhetetlenségi bizottság
ellenőrzési hatásköre más hatóságok kompetenciáján és proaktivitásán
múlik. Az állami közbeszerzési eljárások átláthatóságának fokozása terén elért
eredmények ellenére a kockázatelemzési eszközöket nem használják rendszeresen
és úgy tűnik, nem részesítik előnyben az érzékeny ágazatokat. Meg
kell erősíteni a közbeszerzési szabályok hatékony végrehajtásának
felügyeletét, többek között az uniós források következő években megvalósuló
elosztására tekintettel.
(19)
Az összetett, drága és hosszadalmas
csődeljárásokkal összefüggésben az előzetes csődeljárás 2013-as
széles körű alkalmazása járt némi sikerrel a vállalatok adósságtörlesztési
problémáinak kezelése terén. Azonban
az eszköz további lényeges megerősítésével még kezelhetők lennének
különböző hiányosságok: így például tisztázni kell az állam szerepét a
folyamatban, meg kell erősíteni a kereskedelmi bíróságoknak az igények
ellenőrzése terén betöltött szerepét, stabil szerkezetátalakítási tervekre
van szükség, az eljárás hatókörét ki kell terjeszteni annak érdekében, hogy
lehetővé váljon az eredményes szerkezetátalakítás azelőtt,
mielőtt az adós fizetésképtelenné válna, valamint kezelni kell a törvény
érvényesítésében jelentkező hiányosságokat. Az igazságszolgáltatási
rendszer hatékonyságának javítására irányuló számos reform ellenére a polgári,
kereskedelmi és közigazgatási peres ügyekben az eljárás indokolatlanul hosszú,
különösen első fokon. Az ügyhátralékok száma 2013-ban emelkedett és
rendkívül magas, különösen a polgári és a kereskedelmi eljárásokban. Mivel ezek
a problémák hátráltatják az üzleti tevékenységet és hátrányosan hatnak
Horvátország vonzerejére a közvetlen külföldi befektetések szempontjából,
folyamatos erőfeszítésre van szükség az eljárások időben történő
lezárására irányuló megfelelő ösztönzők létrehozása és érvényesítése,
valamint – különösen a kisebb ügyekben – a bíróságon kívüli rendezés
előmozdítása terén.
(20)
 A Horvát Nemzeti Bank által a makroprudenciális szabályozás,
mindenekelőtt a tőkeszintek tekintetében elfogadott óvatos
megközelítés azt jelentette, hogy a bankok olyan szintű ellenálló
képességet alakítottak ki, ami hasznosnak bizonyult a jelenleg gyenge
gazdaságból eredő kihívások kezeléséhez. Mivel azonban a gazdaság már
hatodik éve recesszióban van, és növekszik a nemteljesítő kölcsönök száma,
a bankok eszközminősége kockázatoknak van kitéve. Örvendetes, hogy a négy
legnagyobb horvát bank egyes, külföldi tulajdonban levő portfólióira kiterjed
az új egységes felügyeleti mechanizmus keretében végzett euróövezeti
eszközminőség vizsgálat / stresszteszt. Mindenekelőtt egyes, horvát
szempontból lényeges portfóliók kimaradnak a vizsgálatból, mivel a kiválasztás
a bankcsoport szintjén betöltött jelentőség alapján történik. Emellett a
vizsgálat nem terjed ki a közepes és kis méretű bankokra, amelyek
tőkeszintje alacsonyabb és eszközminőségük kevésbé stabil, amelyek
azonban a pénzügyi stabilitás szempontjából fontosak lehetnek. Az egységes
felügyeleti mechanizmusnak egy, kifejezetten a horvát pénzügyi rendszerre
kialakított (és az egységes felügyeleti mechanizmus hatálya alá nem tartozó
horvát leányvállalatok jelentős portfólióit, valamint a jelentős
közepes méretű és kisebb bankokat lefedő) további felügyeleti elemző
vizsgálattal való kiegészítése javítaná a bankok kölcsönbesorolásának és a
veszteségekre képzett tartalékai megfelelőségének átfogó megértését.
(21)
Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság
elvégezte Horvátország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a
konvergenciaprogramot és a nemzeti reformprogramot. Figyelembe vette nemcsak a
programok Horvátország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és
gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy
az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a
jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az
alábbi 1–8. ajánlás tükrözi a Bizottság európai szemeszter
keretében tett ajánlásait.
(22)
A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta
Horvátország konvergenciaprogramját, és arról alkotott véleményét[8] különösen az alábbi 1.
ajánlás tükrözi.
(23)
A Tanács a Bizottság részletes vizsgálata és ezen
értékelés fényében megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a
konvergenciaprogramot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti
ajánlásait különösen az alábbi 1–8. ajánlás tükrözi,
AJÁNLJA, hogy Horvátország a 2014–2015
közötti időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           Teljes
mértékben hajtsa végre a 2014-re elfogadott költségvetési intézkedéseket.
Erősítse meg a költségvetési stratégiát a 2015-re és 2016-ra bejelentett
intézkedések további részletezésével és kiegészítő tartós, növekedést ösztöntő
intézkedések mérlegelésével a túlzott hiány 2016-ra történő tartós
megszüntetésének biztosítása érdekében. Ugyanakkor biztosítsa a
túlzotthiány-eljárás keretében tett tanácsi ajánlásban meghatározott
strukturális kiigazítási erőfeszítések teljesítését. Hangolja össze a
program előrejelzéseit az ESA előírásaival, valamint a Stabilitási és
Növekedési Paktum követelményeivel. Tegyen intézkedéseket a
kiadás-ellenőrzés megerősítésére. 2015 márciusáig hajtsa végre a
kiadások átfogó felülvizsgálatát. Erősítse meg a költségvetési tervezési
eljárást, mindenekelőtt a makrogazdasági és költségvetési
előrejelzések pontosságának javítása és az éves, valamint középtávú
kiadási korlátok kötelező jellegének megerősítése révén és javítsa a
költségvetési szabályok kialakítását. 2014 októberéig alkosson jogszabályt az
újonnan létrehozott költségvetés-politikai bizottságra vonatkozóan,
erősítse meg a költségvetési hatóságoktól való függetlenségét, szélesítse
ki a megbízatását, mindenekelőtt a költségvetési szabályok ellenőrzése
és az előrejelzések előzetes és utólagos értékelése tekintetében és
biztosítson megfelelő erőforrásokat a működéséhez. A nemzeti
reformprogramba foglalt tervekre építve terjesszen elő konkrét stratégiát
a rendszeres ingatlanadózás reformjára. Kezdeményezze az adókiadások
jelentésére és felülvizsgálatára vonatkozó eljárást. Javítsa az adózási
fegyelmet, különösen az adóigazgatás hatékonyságának további fokozásával; e
célból 2014 végéig terjesszen elő cselekvési tervet.
2.           2015 márciusáig fogadjon el jogszabályokat
a nők és a férfiak kötelező nyugdíjkorhatára tervezett
összehangolásának felgyorsítása és a kötelező nyugdíjkorhatár 67 évre való
tervezett növelése felé való előrelépés érdekében. Csökkentse a korai
nyugdíjba vonuláshoz való hozzáférést. Biztosítsa a korlátozott munkaképesség
szigorúbb értékelésének és ellenőrzésének érvényesítését és gyorsítsa fel
a speciális rendszerekhez tartozó nyugdíjak integrálását az általános
nyugdíjrendszerbe. Erősítse meg az egészségügyi ágazat, többek között a
kórházak költség-hatékonyságát.
3.           2015 márciusáig hajtsa végre
a szociális partnerekkel együttműködve a munkajog reformjának második
szakaszát, mindenekelőtt az elbocsátások feltételei és a munkaidő
tekintetében a további munkaerő-piaci szegmentáció megelőzése
érdekében, beleértve a fiatalokat. Vizsgálja felül a bérmegállapítási rendszert
a bérek és a termelékenységalakulás jobb összekapcsolása céljából. 2014 végéig
ismertesse e felülvizsgálat következtetéseit. Erősítse az aktív
munkaerő-piaci intézkedések eredményességét és hatókörét a
közfoglalkoztatási szolgálat igazgatási kapacitásának megerősítésével
többek között regionális szinten, valamint a fiatalok, a tartósan
munkanélküliek és az idősebb munkavállalók bevonásának fokozása révén.
Kezelje kiemelt területként a nyilvántartásba nem vett fiatalok elérését és
ösztönözze a magánszektort több tanulószerződéses gyakorlati képzési
lehetőség biztosítására, összhangban az ifjúsági garancia céljaival. 2014
végéig körvonalazza a be nem jelentett munkavégzés kezelésére vonatkozó
terveket. Hajtson végre intézkedéseket az oktatás munkaerő-piaci
hasznosíthatóságának és minőségének javítása céljából, a képesítési
rendszerek korszerűsítése, minőségbiztosítási mechanizmusok
létrehozása és az oktatásból a munka világába való átmenet javítása révén
mindenekelőtt a szakképzés és a munkaalapú tanulás megerősítésével.
4.           2014 végéig vizsgálja felül
az adózási és juttatási rendszereket és terjesszen elő cselekvési tervet
az inaktív és a munkanélküli személyek aktivizálásának javítására.
Erősítse meg a szociális védelmi rendszer hatékonyságát és átláthatóságát
az ellátások további összevonásával, a jogosultsági kritériumok
egységesítésével és a releváns szintekről és kormányzati jogalanyoktól
származó adatok egyablakos ügyintézés keretében való összekapcsolásával. A
célzottság erősítésével javítsa a szociális támogatási ellátások
hatékonyságát és megfelelőségét.
5.           Tegyen további intézkedéseket
az üzleti környezet javítása érdekében. Mindenekelőtt 2015 márciusáig
állapítson meg az adminisztratív követelmények, többek között a nem
adójellegű terhek jelentős csökkentésére vonatkozó célt. Az
adminisztratív eljárások korszerűsítésével és a döntéshozatali, valamint
elszámoltathatósági keret tisztázásával kezelje a nagyfokú széttöredezettséget
és a párhuzamos felelősségi köröket a kormányzat különböző szintjei
és központi kormányzati szinten a különböző minisztériumok és ügynökségek
között. Javítsa az európai strukturális és beruházási alapok kezelésével
megbízott egységek adminisztratív kapacitását és stratégiai tervezését és
biztosítsa számukra a megfelelő és állandó személyzeti létszámot.
6.           2014 októberéig nyújtsa be a
köztulajdon 2015. évi kezelésének részletes tervét. Biztosítsa az állami
vállalatok átlátható és elszámoltatható módon történő irányítását,
mindenekelőtt erősítse meg a vezetőség és a
felügyelőbizottságok állam által kijelölt tagjainak alkalmassági
követelményeit és vezesse be a kinevezések állami nyilvántartását.
Erősítse meg a korrupció megelőzését célzó intézkedéseket a
közigazgatásban, valamint az állami tulajdonú vagy állami irányítás alatt
levő vállalatoknál, beleértve az összeférhetetlenségi bizottság
ellenőrzési hatáskörének növelését. Központi és helyi szinten egyaránt
erősítse meg a közbeszerzési eljárások átláthatóságát és hatékony
működését, valamint a végrehajtás nyomon követését és a szabálytalanságok
feltárását szolgáló kapacitást.
7.           2014 végére erősítse meg
a kereskedelmi bíróságok szerepét a vállalati előzetes csődeljárás
alkalmazása átláthatóságának és jogszerűségének ellenőrzése terén.
Vizsgálja felül a fizetésképtelenség/illikviditás vizsgálatát célzó tesztet a
csődegyezségi eljárásokhoz való hozzáférés tekintetében és az
időtartam csökkentése érdekében ésszerűsítse a fizetésképtelenségi/felszámolási
eljárást. Javítsa az igazságszolgáltatási rendszer minőségét és
hatékonyságát, különösen a polgári, kereskedelmi és közigazgatási peres ügyek
megfelelő időben történő lezárására, valamint – különösen a
kisebb ügyekben – a bíróságon kívüli rendezés előmozdítására irányuló
ösztönzők biztosítása révén.
8.           Egészítse ki az Európai
Központi Bank 2014. évi eszközminőség- vizsgálatait / stressztesztjeit,
hajtson végre kifejezetten a horvát pénzügyi szektorra kialakított átfogó
portfólióelemzést, az olyan fontos portfóliókra – többek között a jelentős
közepes és kisméretű bankokra – összpontosítva, amelyek nem tartoznak az
Európai Központi Bank vizsgálatának körébe.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               HL L 306., 2011.11.23., 25. o.
[3]               COM(2014) 412 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 és P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               COM(2014) 82 final.
[8]               Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése
szerint.


title: A Tanács ajánlása ( 2014. február 18. ) az Európai Fejlesztési Alap (nyolcadik EFA) 2012. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében a Bizottságnak adandó mentesítésről

text:
               29.8.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 289/1

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2014. február 18.)
   az Európai Fejlesztési Alap (nyolcadik EFA) 2012. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében a Bizottságnak adandó mentesítésről
   2014/C 289/01
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
   tekintettel az 1995. november 4-én Mauritiuson aláírt megállapodással (1) módosított, 1989. december 15-én Loméban aláírt negyedik AKCS-EGK-egyezményre (2),
   tekintettel a negyedik AKCS-EGK-egyezmény második pénzügyi jegyzőkönyve szerinti közösségi támogatás finanszírozásáról és kezeléséről szóló, a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői közötti belső megállapodásra (3) (a továbbiakban: a belső megállapodás), amely létrehozta többek között a nyolcadik Európai Fejlesztési Alapot (nyolcadik EFA), és különösen annak 33. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel a negyedik AKCS-EGK-egyezmény szerinti fejlesztésfinanszírozási együttműködésre alkalmazandó 1998. június 16-i pénzügyi szabályzatra (4) és különösen annak 66–74. cikkére,
   megvizsgálva a nyolcadik EFA műveleteire vonatkozó, 2012. december 31-i bevételi és kiadási kimutatást és mérleget, valamint a Számvevőszéknek a 2012-es pénzügyi évről szóló éves jelentését a 8., 9. és 10. Európai Fejlesztési Alap (EFA) által támogatott tevékenységekről (5), a Bizottságnak az említett éves jelentésben található válaszaival együtt,
   mivel:

               (1)

               A belső megállapodás 33. cikkének (3) bekezdése szerint a nyolcadik EFA pénzgazdálkodása tekintetében az Európai Parlamentnek kell megadnia a Tanács ajánlása alapján a Bizottságnak a mentesítést.

               (2)

               A 2012. pénzügyi év során a Bizottság a nyolcadik EFA műveleteit összességében kielégítően hajtotta végre,

         AJÁNLJA, hogy az Európai Parlament mentesítse a Bizottságot a nyolcadik EFA 2012. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében.

      Kelt Brüsszelben, 2014. február 18-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         G. STOURNARAS

      (1)  HL L 156., 1998.5.29., 3. o.

      (2)  HL L 229., 1991.8.17., 3. o.

      (3)  HL L 156., 1998.5.29., 108. o.

      (4)  HL L 191., 1998.7.7., 53. o.

      (5)  HL C 331., 2013.11.14., 261. o.


|

52011DC0400

/* COM/2011/0400 végleges */  A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, A GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK A gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterének lezárása: iránymutatás a 2011–2012-es időszakra vonatkozó nemzeti szakpolitikákhoz

	A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, A GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAKA gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterének lezárása: iránymutatás a 2011–2012-es időszakra vonatkozó nemzeti szakpolitikákhozANNAK ELőSEGÍTÉSE, HOGY AZ EU MEGERőSÖDVE KERÜLJÖN KI A VÁLSÁGBÓLAz EU alapítása óta a legsúlyosabb gazdasági válsággal birkózik – a kormányok és a polgárok minden korábbinál nagyobb nyomásnak vannak kitéve, igen rövid időn belül példa nélküli döntésekre került sor, és mindez számottevő költséggel és fájdalommal járt. A válság nem Európából indult ki, és más jelentős gazdaságokat is hasonló megrázkódtatások értek. Az Unión belül a megrázkódtatás mértéke országonként eltérő volt – egyes tagállamok gyorsan talpra álltak a kezdeti visszaesés után, mások azonban hatalmas kihívásokkal szembesülnek. A Bizottság előrejelzése szerint az Unióban kezd teret nyerni a gazdaságélénkülés, ám ez továbbra is egyenetlen mértékű, és bizonytalan tényezők hatásának van kitéve.Szó sincs arról, hogy minden visszatér a régi kerékvágásba: az elmúlt három év során tapasztalt megrázkódtatások társadalmainkban gyökeres változásokat és átalakulást vonnak maguk után, növekedési potenciálunk visszaesett, az államháztartások és a pénzügyi rendszerek meggyengültek, továbbá munkanélküliség sújtja a népesség jelentős részét, különösen a fiatalokat. Sokak számára a jövő elhúzódó megpróbáltatásokat tartogat, mások pedig egyre inkább annak következményeivel szembesülnek, mivel is járhat a munkahelyteremtés nélküli gazdaságélénkülés. Számos helyen mindez dühöt és csalódottságot váltott ki.A válság ráébresztett minket, hogy gazdaságaink ezer szállal kötődnek egymáshoz, és jövőbeli kilátásaink egymásétól elválaszthatatlanok. Az EU közös gazdasági tér, nem 27 különálló gazdaság, és ha valami egy országra hatással van, az valamennyi tagállamra kihat. Ez különösen igaz az euróövezet közös valutát használó 17 tagállamára. Annak érdekében, hogy újra növekedési pályára lépjünk, és a tagállamok teljesítménye egymást erősítse, ne pedig hátráltassa, a nemzeti szakpolitikák kialakításának folyamatába a döntéshozatalt megelőző közös uniós dimenziót kell beillesztenünk. Az erőteljesebb uniós szintű szakpolitikai koordináció igénye nem csupán a válsághoz kapcsolódik – az évek során kialakult makrogazdasági egyensúlyhiány áll annak hátterében, hogy sok tagállamnak alig vagy egyáltalán nem maradt mozgástere a válság kitörésekor. Az erőteljesebb szakpolitikai koordináció jelenti egyben az EU által adható legjobb választ a globalizáció kihívásaira is. Az Unión kívül a feltörekvő gazdaságokban a válság kevésbé éreztette hatását, és e gazdaságokat igen erős ütemű növekedés jellemzi: az Uniónak életszínvonala megőrzéséhez folyamatos erőfeszítéseket kell tennie, hogy javítsa versenyképességét a világpiacokon.A tapasztalatokból levont egyik fő tanulság az, hogy kizárólag a Stabilitási és Növekedési Paktum hiányra vonatkozó kritériumaira és az érvényesítés gyengeségeire való összpontosítással nem lehetett megelőzni az egyéb területeken jelentkező súlyos gondokat. Ez azt jelentette, hogy túl későn vettük észre a kritikus problémákat. Sőt, amikor végre érzékeltük ezeket, vonakodtunk konstruktív módon kérdőre vonni egymást, ezért nem alakult ki a következményekért való kollektív felelősségérzet. Sok esetben sajnos lépéseinket a piaci nyomás diktálta.A válság nyomására az EU közös, koherens és átfogó válaszlépést kezdett kialakítani – gazdaságélénkítési tervek kialakításával, a bankok megmentésére és szerkezetátalakítására irányuló intézkedések összehangolásával, a pénzügyi szolgáltatások felügyeletének radikális átalakításával, makroszintű pénzügyi támogatás nyújtásával több tagállam számára[1], az euróövezet pénzügyi stabilitásának megőrzését szolgáló új támogatási mechanizmusok létrehozásával, valamint az Európa 2020 stratégia[2] részeként az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés új útjára irányuló ambiciózus célok meghatározásával.Új európai uniós gazdasági kormányzás van kialakulóban. A Bizottság jogalkotási javaslatainak, valamint az Európai Tanács elnöke által vezetett munkacsoport tevékenységének eredményeként teljesen átalakulnak a makrogazdasági egyensúlyhiány kialakulásának megelőzését szolgáló uniós eszközök, és megszilárdul a Stabilitási és Növekedési Paktum működése. Ez év tavaszán az euróövezet tagországai és több azon kívüli tagállam[3] megállapodtak abban, hogy az Euró Plusz Paktum részeként további erőfeszítéseket annak érdekében, hogy előmozdítsák a versenyképességet, a foglalkoztatást, az államháztartás fenntarthatóságát és a pénzügyi stabilitást.Az Európai Unió most új munkamódszert követ – az európai szemeszter célja, hogy a legfontosabb prioritásokról a nemzeti döntéshozatal előtt, és ne azt követően kerüljön sor uniós szintű közös megbeszélésekre. E megbeszélés eredményeit aztán hatékonyan érvényesíteni kell a nemzeti döntéshozatalban, különösen a nemzeti költségvetésekben és a strukturális reformokban, hogy a nemzeti és az uniós erőfeszítések megfelelő sorrendben összekapcsolódjanak a haladás megvalósítása és időbeli nyomon követése érdekében.A tagállamok által benyújtott programok értékelésére alapozva a Bizottság most országspecifikus, illetve az euróövezetre vonatkozó ajánlásokat terjeszt elő. Ez az iránymutatás az elkövetkező 12–18 hónap során érvényesítendő fő prioritásokra szorítkozik. E mögött az a tudatos döntés áll, hogy az egyes tagállamok konkrét körülményeinek figyelembevételével a legsürgetőbb kihívásokra és az adott időszak alatt reálisan megvalósítható célokra összpontosítsunk. A külső pénzügyi segítségben részesülő tagállamok esetében a Bizottság úgy döntött, egyetlen ajánlást tesz – azt, hogy időben hajtsák végre a programjukban szereplő kötelezettségvállalásaikat. A kiegészítő dokumentumok részletesebb elemzéseket tartalmaznak, amelyek strukturális jellegű vonatkozásokat emelnek ki, és középtávú prioritásokra mutatnak rá, különösen az Európa 2020 kiemelt céljainak megvalósításával kapcsolatban. Miután a Tanács elfogadja az ajánlásokat, a tagállamoknak érvényesíteniük kell az iránymutatást nemzeti döntéshozataluk és éves költségvetési eljárásuk során.1. keretes szöveg Az első európai szemeszterAz európai szemeszter 2011 januárjában indult, amikor a Bizottság éves növekedési jelentésében és a közös foglalkoztatási jelentésben[4] bemutatta a legfontosabb uniós társadalmi-gazdasági kihívásokat. A tavaszi Európai Tanács jóváhagyta és kiegészítette az éves növekedési jelentésben nyújtott iránymutatást. Ezen előzményeket követően a tagállamokat felkérték, hogy április végén nyújtsák be stabilitási vagy konvergenciaprogramjukat, amely államháztartási helyzetük kezelésére irányul, továbbá nemzeti reformprogramjukat, amelyben bemutatják a növekedés és foglalkoztatás fenntartását, valamint az Európa 2020 stratégia céljait szolgáló legfontosabb szakpolitikai intézkedéseiket[5]. Emellett az Euró Plusz Paktumban részt vevő tagállamok többsége a paktum alapján tett konkrét kötelezettségvállalásokat is előterjesztett (lásd alább).A Bizottság értékelte e programokat és kötelezettségvállalásokat, és most országonkénti lebontásban iránymutatást terjeszt elő, hogy az Európai Tanács júniusban lezárhassa az első szemesztert. Annak tudomásulvétele mellett, hogy időbe telik, míg a reformok érzékelhető eredményekhez vezetnek, a Bizottság olyan területekre összpontosított, ahol most új intézkedésekre van szükség.Az első tapasztalatok fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az európai szemeszter eredményes kormányzási módszerré válhat, amely integrált, átlátható módon és megfelelő időben támogatja az uniós és nemzeti politikai döntéshozatalt, amennyiben a tagállamok közösen határoznak a megvalósítandó főbb szakpolitikai irányokról, és követik a Tanács ajánlásait:– A stabilitási vagy konvergenciaprogramok és a nemzeti reformprogramok egyidejűleg történő benyújtása lehetővé teszi az Unió számára, hogy együttesen értékelje a nemzeti növekedési és költségvetési stratégiákat, beleértve azokat a lehetséges kockázatokat, egyensúlytalanságokat vagy kompromisszumokat is, amelyeket egyébként nem észlelnének. Ebből a megfontolásból a Bizottság minden egyes tagállam számára integrált ajánláscsomagot terjeszt elő, tiszteletben tartva az azokat alátámasztó eltérő jogalapokat. Felkérjük a Tanácsot, hogy küldjön minden egyes tagállam számára külön ajánláscsomagot, amely a tagállam költségvetési helyzetére vonatkozó tanácsi véleményt is tartalmazza.– Az uniós szintű és az országspecifikus iránymutatások összekapcsolása lehetővé teszi, hogy a nemzeti ütemtervek megvitatására és előterjesztésére az uniós célok kontextusában kerüljön sor. Ezáltal a nemzeti szakpolitikák kialakítása még a döntéshozatal előtt uniós dimenzióval egészül ki. Az is lehetővé válik így az Unió számára, hogy számba vegye a nemzeti intézkedéseket, és uniós szintű kiegészítő lépésekről döntsön, például az Európa 2020 kiemelt kezdeményezéseivel kapcsolatban[6].– A rövid távú iránymutatások és a középtávú célok összekapcsolása lehetővé teszi az Unió és tagállamai számára, hogy idővel a reformok egymásra épülő sorozatát alakítsák ki, és erőteljesebb, jobban összehangolt szakpolitikákat hozzanak létre.A BIZOTTSÁG ÉRTÉKELÉSE ÉS AJÁNLÁSAIA Bizottság általános értékelése szerint a tagállamok által benyújtott programok jó kiindulási alapot biztosítanak az európai gazdasági fellendülés fenntartásához, a költségvetési kihívások kezeléséhez, valamint az ambiciózusabb nemzeti szintű reformok előrelendítéséhez. Az éves növekedési jelentés iránymutatásait a nemzeti erőfeszítések nagyrészt magukévá tették. A nemzeti célértékek elfogadása azt jelzi, hogy jelentős mértékű az Európa 2020 stratégia céljai melletti elkötelezettség[7].A Bizottság ugyanakkor aggasztónak találja, hogy e kötelezettségvállalások együttesen nem tennék lehetővé, hogy az EU 2020-ig megvalósítsa kiemelt céljait. A nemzeti kötelezettségvállalások alapján az Unió úton van afelé, hogy megvalósítsa céljait a kibocsátáscsökkentés, a megújuló energia és a korai iskolaelhagyás terén. A foglalkoztatás, a kutatás-fejlesztés, az energiahatékonyság, a felsőoktatás és a szegénység területére irányuló célok eléréséhez további erőfeszítésekre van szükség.A tagállamok a 2011–2012-es időszakban nagy horderejű kihívásokkal szembesülnek, különösen próbára tevő körülmények között. A költségvetés terén igen korlátozott a mozgástér, és a válság következményeinek érzékelhetővé válása számos tagállam polgárai körében elégedetlenséget kelt. Az események nyomása alatt a tagállamok most mégis fontolóra vesznek vagy megvalósítanak sok olyan, évek óta halogatott változást, amelyek a strukturális gyengeségek orvoslásához szükségesek. Ez az Uniótól, más tagállamoktól vagy az IMF-től segítséget kapó tagállamok esetében a legnyilvánvalóbb, ám bizonyos mértékben valamennyi nemzeti programból kitűnik.Értékelésében a Bizottság elismeri a tagállamok által már felvállalt reformok horderejét, és tudomásul veszi, hogy nem áll rendelkezésünkre univerzálisan alkalmazható egységes megoldás vagy csodafegyver: nem szükséges és nem is lehetséges, hogy mindenki mindent azonnal megvalósítson. Ugyanakkor a helyzet komolyságát és gazdaságaink egymástól való kölcsönös függését figyelembe véve a Bizottság nemzeti szintű intézkedéseket ajánl az éves növekedési jelentésben meghatározott alábbi területeken:A növekedés előfeltételei-  Mivel jelenleg 24 tagállam áll túlzotthiány-eljárás alatt, és az államadósság szintje továbbra is aggasztóan magas, a kormányok többsége nagy horderejű költségvetési konszolidációs erőfeszítéseket tesz, és az a feladat vár rájuk, hogy nemzeti költségvetésük kiadási és bevételi oldalának összegeit és szerkezetét egyaránt jelentősen módosítsák. Előrevezető pozitív lépés, hogy egyes tagállamokban megerősített költségvetési kereteket fogadtak el, többek között a kiadásokra vonatkozó felső határértékek és „adósságfék” alkalmazásával. Számos tagállam a kiadási szint megfelelőbb féken tartása érdekében közigazgatási és szociális biztonsági rendszereit is korszerűsíti. A Bizottság alapvetően fontosnak tartja a túlzott hiány megszüntetésére vonatkozóan elfogadott határidők betartását és a gyors konszolidációt, a Tanács által meghatározott középtávú költségvetési célkitűzések megvalósítása felé haladva. A Bizottság arra is figyelmeztet, hogy e folyamat során a tagállamok gondosan figyeljenek a közkiadások és az adórendszerek minőségére, hogy megőrizzék vagy megerősítsék a növekedést elősegítő elemeket, így a kutatás, az oktatás és az energiahatékonyság[8] területére irányuló beruházást.-  Az elmúlt évtized során kialakult makrogazdasági egyensúlyhiány korrekciója terén néhány tagállamban lassú volt az előrehaladás: további kiigazításokra van szükség. Közelebbről, a versenyképesség tartós csökkenéséből és a korábban kedvező adósságfinanszírozási feltételekből eredően magas folyó fizetésimérleg-hiánnyal rendelkező tagállamoknak további lépéseket kell tenniük strukturális gyengeségeik orvoslása érdekében. Bizonyos esetekben ez – a szociális partnerekkel konzultálva – bérmeghatározási rendszereik felülvizsgálatát is magába foglalhatja annak érdekében, hogy a bérek támogassák a versenyképességet, és a termelékenység növekedésével összhangban alakuljanak. Más esetekben a fő kihívás az, hogy folytatni kell a termelékenységet növelő strukturális reformokat, amelyek többek között a gazdasági tevékenységeket a magas hozzáadott értéket képviselő és exportképes javak ágazata felé terelik. A fizetésimérleg-többlettel rendelkező tagállamokban ezzel ellentétes hatású tendenciák figyelhetők meg. Lehetőség van a hazai kereslet további erősítésére, ami elsősorban a foglalkoztatás szintjének növelésére, valamint a szolgáltatási és a hálózati piac nyitottabbá tételére irányuló intézkedésekkel valósítható meg.-  Több tagállamban még mindig kritikus kérdésnek számít, hogy a bankszektor milyen mértékben képes hatékony teljesítménnyel szolgálni a gazdaságot. A banki stressztesztek hamarosan megjelenő eredményeire reagálva a még fennálló sebezhető pontok kezelésére haladéktalanul intézkedéseket kell hozni. Az uniós szintű szabályozás folyamatban lévő átalakítása mellett a Bizottság egyes nemzeti rendszerek irányításának és működésének korszerűsítésére több rendszerszintű reformot javasol. Számos tagállamnak emellett a jelzáloghitelekre vonatkozó szabályozási keret megerősítését is mérlegelnie kell, az ingatlanbuborékok kialakulásának megelőzése és a háztartások túlzott eladósodásának csökkentése céljából.A munkaerőpiacok mobilizálása, új munkalehetőségek teremtése-  A legtöbb tagállam dolgozik nyugdíjrendszerének reformján, egyrészt a népesség öregedésével járó jövőbeli kiadások visszafogására, másrészt a munkával töltött életszakasz meghosszabbítását szolgáló további ösztönzők létrehozására törekedve. A nyugdíjkorhatár emelése és a várható élettartamhoz való kapcsolása továbbra is prioritás, amihez hatékony eszköz lehet a nyugdíjkorhatár és a várható élettartam közötti automatikus vagy képleteken alapuló kapcsolat létesítése. A szakpolitikai válasz szükséges részét képezi a korengedményes nyugdíjazási rendszerek fokozatos leépítése és az 50 év feletti munkavállalók foglalkoztathatóságának javítása. Tekintetbe véve a pénzügyi válság magánnyugdíjalapokra kifejtett hatását, a két- vagy hárompilléres rendszert alkalmazó tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az egyes pillérek külön-külön is életképesek legyenek. Számos tagállamban probléma vagy problémát jelenthet majd, hogy elégséges-e a nyugdíj mértéke az időskori elfogadható életszínvonal biztosításához.-  Több tagállamban a válság a munkanélküliség drámai növekedését okozta, amelyhez időnként a foglalkoztatási szint meredek zuhanása társult, és mindez gyakran a leginkább sebezhető csoportokat sújtotta legnagyobb mértékben. Amennyiben nem teszünk lépéseket ennek megelőzésére és visszafogására, testet ölthet az a veszély, hogy bizonyos csoportok inaktívvá válnak vagy kiszorulnak a munkaerőpiacról. Ezért elengedhetetlen hogy a munkanélküliek álláskeresését és készségeik továbbfejlesztését hatékony támogató intézkedések és foglalkoztatási szolgálatok segítsék. A szegénységben élők és más különösen sebezhető csoportok helyzete szintén kiemelt figyelmet érdemel.-  Számos tagállamnak proaktívabban kellene fellépnie az oktatási rendszer teljesítményének fokozása és az egész életen át tartó tanuláshoz való hozzáférés bővítése terén, ami egyszerre szolgálná a foglalkoztathatóság javítását és a humántőke fejlesztését. Egyes tagállamoknak különös erőfeszítéseket kell tenniük azért, hogy megoldják a korai iskolaelhagyás problémáját és gyakornoki helyeket, valamint szakképzést biztosítsanak. Ajánlatos célzott intézkedéseket tenni a fiatalok körében jelentkező magas munkanélküliség kezelésére. Sok tagállamban a munkaerő gyors elöregedése tapasztalható, és a növekedéshez való visszatérés a szaktudás terén jelentkező hiányok fokozódását helyezi kilátásba: így a prioritások közé tartozik az, hogy az oktatási és képzési kimenet megfeleljen a munkaerő-piaci szükségleteknek.-  Számos tagállamban még mindig gondot okoz a különböző szerződéstípusok alkalmazásával kapcsolatos munkaerő-piaci szegmentáció; e tagállamoknak eltökéltebb lépéseket kell tenniük azért, hogy a foglalkoztatásban sikeresebben – és méltányosabban – érvényesítsék mind a rugalmasságot, mind a biztonságot (azaz a rugalmas biztonságot), beleértve a foglalkoztatásvédelmi jogszabályok oly módon történő kiegyensúlyozását is, hogy ösztönözzék a munkahelyteremtést, a munkaerő-piaci részvételt, az ágazatok közötti mobilitást és a humántőke felhalmozódását.-  Eddig még nem fordítottak elegendő figyelmet a munkaerőt terhelő adók és járulékok csökkentésére, különös tekintettel az alacsony bérezésű és alacsony képzettségű munkavállalókra. A költségvetési konszolidáció kontextusában sok tagállam arra kényszerül majd, hogy módosítsa nemzeti költségvetésének mind bevételi, mind kiadási oldalát. Általában azt javasoljuk, hogy az adózásban a munka terhelése felől mozduljanak el a fogyasztási és/vagy a környezetvédelmi célokat támogató adók irányába. További lépések szükségesek annak érdekében is, hogy eltávolítsuk azokat a társadalmi vagy adóügyi akadályokat, amelyek gátolják a második keresők munkaerőpiacon való megjelenését vagy további részvételét. E tekintetben prioritásként az adó- és ellátási rendszerek felülvizsgálatát, a gyermekgondozási szolgáltatások elérhetőségének javítását, valamint a foglalkoztatás rugalmasabb formáinak lehetővé tételét ajánljuk.A növekedés előrehozása-  Számos tagállam esetében állapítottunk meg lemaradást a szolgáltatási irányelv[9] végrehajtása terén, ami indokolatlanul visszafogja a szolgáltatási ágazat dinamizmusát. Számos konkrét lépést ajánlunk, hogy a tagállamok kiaknázhassák az egységes piacban rejlő lehetőségeket a növekedés fellendítésére és a munkahelyteremtésre, különösen azáltal, hogy felszámolják az indokolatlan belépési korlátokat, illetve még nyitottabbá teszik a szakmai szolgáltatásokat a kvóták és a kötelező tagságok eltörlésével, ösztönzik az erőteljesebb versenyt a hálózatos iparágakban, valamint stratégiai szempontokat jobban érvényesítve hasznosítják a közbeszerzési eljárásokon keresztül beruházott jelentős összegeket.-  Költségvetés-konszolidációs stratégiáik részeként a tagállamoknak mérlegelniük kell, milyen módon juttathatnak prioritást a növekedés fenntartásához szükséges kutatási, oktatási és kulcsfontosságú infrastruktúrákra fordított kiadásoknak, miközben a lehető legnagyobb mértékben javítják a forrásfelhasználás színvonalát és a szolgáltatások hatékonyságát.-  Szükséges, hogy javítsuk az innovatív vállalkozások finanszírozáshoz való hozzáférését, különösen a kkv-k kockázati tőkéhez jutását, és segítsük a kkv-ket abban, hogy az indulási feltételekre összpontosíthassanak, például azzal, hogy egyszerűsítjük az engedélyekre vonatkozó eljárásokat, csökkentjük az ezek kiadásához szükséges időt és költségeket, valamint javítjuk a befektetők védelmét.-  Számos tagállam esetében különös hangsúlyt kap, hogy elő kell mozdítaniuk a nagyobb energiahatékonyságot. Ez nem csak az energiabiztonság erősítését és az éghajlatváltozás elleni küzdelmet szolgálná, hanem az innovatív technológiák terjedését és a képzettséget igénylő munkahelyek teremtését is fellendítené.-  Számos tagállamnak lépéseket kell tennie, hogy csökkentsék a vállalkozásokra nehezedő adminisztratív terheket, és javítsák a közigazgatás és az igazságszolgáltatási rendszer kapacitását és teljesítményét. Több esetben azonnali intézkedésekre van szükség, hogy a bürokrácia csökkentésével és a közbeszerzés átláthatóbbá tételével korszerűsítsék az üzleti környezetet. Számos tagállamnak ajánljuk azt is, hogy használják fel hatékonyabban az uniós pénzeszközöket.2. keretes szöveg Az Euró Plusz Paktum: az első kötelezettségvállalások összegzéseAz Euró Plusz Paktumról 2011 márciusában állapodtak meg az euróövezet állam- és kormányfői, és a paktumhoz Bulgária, Dánia, Lengyelország, Lettország, Litvánia és Románia is csatlakozott. A paktum célja, hogy megerősítse a monetáris unió gazdasági pillérét, új minőséget hozzon létre a gazdaságpolitikai koordináció terén, javítsa a versenyképességet, és így a konvergencia magasabb fokához vezessen. A paktum elsősorban olyan területekre irányul, amelyek nemzeti hatáskörbe tartoznak, és kulcsszerepet játszanak a versenyképesség fokozásában és a káros egyensúlyhiány elkerülésében. Kialakítása arra irányul, hogy különleges további erőfeszítést képviseljen, ezen belül konkrét kötelezettségvállalásokat és az uniós kereten belül elfogadottaknál ambiciózusabb intézkedéseket érvényesítsen, végrehajtási ütemtervet is biztosítva. Az új kötelezettségvállalások a stabilitási vagy konvergenciaprogramokba és a nemzeti reformprogramokba is bekerülnek, és a rendszeres uniós felügyeleti keret hatálya alá tartoznak majd.A 23 résztvevő többsége előterjesztett már kötelezettségvállalásokat, összesen több mint 100 külön intézkedést, és ezek a paktum mind a négy területét többé-kevésbé kezelik, azaz a versenyképesség előmozdítását, a foglalkoztatás előmozdítását, az államháztartás fenntarthatóságához való hozzájárulást és a pénzügyi stabilitás megerősítését.Ugyanakkor e kötelezettségvállalások az ambiciózusság és pontosság tekintetében nem azonos szintűek:– A paktum öt tagja még nem közölte kötelezettségvállalásait[10].– A kötelezettségvállalások általában a növekedést serkentő reformok előrehozására összpontosítanak, hogy előmozdítsák a versenyképességet például a hálózatos iparágakban és a szolgáltatási ágazatban. Sok közülük az oktatási eredmények és a szakképzettség fejlesztésére irányuló foglalkoztatáspolitikai intézkedésekhez kapcsolódik. Emellett vannak közöttük költségvetés-konszolidációs intézkedések is, például olyanok, amelyek a nemzeti jogszabályokban rögzítik a szigorúbb költségvetési fegyelmet. A kötelezettségvállalások kisebb mértékben a pénzügyi stabilitás megerősítésével is foglalkoznak, különösen azáltal, hogy megerősítik a pénzügyi szereplők nemzeti felügyeletét. A jövőben szintén több figyelmet érdemelne az adópolitikák gyakorlati szempontú koordinációja, amely a bevált módszerek megosztásával, a káros hatású módszerek elkerülésével és a csalás és az adócsalás elleni küzdelemmel kapcsolatos javaslatokkal valósítható meg.– Néhány tagállam mérhető kezdeményezésekre vállal kötelezettséget, pl. konkrét jogszabályok vagy programok végrehajtására, ezek pénzügyi hatását is feltüntetve, míg mások általánosabb kötelezettségvállalást tesznek pl. az alacsonyan képzett munkavállalók munkanélküliségének csökkentésére, az adóterhek alacsony szinten tartására, a bürokrácia csökkentése révén az üzleti környezet javítására vagy pedig uniós irányelvek végrehajtására.– Úgy tűnik, még a konkrét kötelezettségvállalások többsége is már folyamatban lévő jogalkotási projektekhez kapcsolódik, nem pedig a paktum eredményeként kezdeményezett előremutató reformtervekhez. A jelek szerint eddig egyetlen kötelezettségvállalás sem törekszik érvényesíteni a paktum azon törekvését, hogy előtérbe kell állítani a bevált módszereket és az Európán belül legjobb teljesítményt nyújtó országokhoz, illetve egyéb stratégiai partnerekhez viszonyító teljesítményértékelést.A kötelezettségvállalások bizottsági értékelését az ajánlások tükrözik. Sok esetben a Bizottság konkrét ajánlást fogalmazott meg azokra a területekre vonatkozóan, amelyeket a paktum alapján tett kötelezettségvállalások csak általánosan érintettek. Ilyenek például a nyugdíjreform, a munkabéreket terhelő adók és a képzettség javítása.A KÖVETKEZő LÉPÉSEKA Bizottság felkéri az Európai Bizottságot, hogy 2011 júniusában sorra kerülő ülésén hagyja jóvá az ajánlásokat, mielőtt azokat a Tanács hivatalosan elfogadja.Uniós szinten folytatódik az európai szemeszter továbbvitelére irányuló munka.-  A jogalkotónak el kell fogadnia az egyensúlyhiány megelőzéséről és kiigazításáról, valamint a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítéséről szóló új jogalkotási csomagot. Ezáltal megerősödnek majd a helyzet értékelésére szolgáló közös eszközeink, és biztosítható lesz a megfelelő nyomon követés.-  Az országspecifikus ajánlások fényében a különböző tanácsi formációknak vizsgálniuk kell a területükre vonatkozó nemzeti szakpolitikákat és tagországi teljesítményt, nyomon kell követniük a végrehajtást és a figyelmet érdemlő módszerek kölcsönös elsajátítása érdekében konkrét témákra irányuló szakértői értékeléseket kell végezniük.-  A tagjainak címzett konkrét ajánlásokból kiindulva az eurócsoportnak intenzívebbé kell tennie a szakpolitikai koordinációt, amelynek során különösen összpontosítani kell az egyensúlyhiány azonosítására és megakadályozására. Az ajánlások végrehajtását is nyomon kell követnie.-  Az Euró Plusz Paktumban foglaltaknak megfelelően a részt vevő tagországok állam- és kormányfői politikai szinten felügyelik kötelezettségvállalásaikat. A paktummal kapcsolatos első tapasztalatok bizottsági értékelését figyelembe véve a tagállamoknak következő alkalommal konkrétabb, mérhetőbb és időhöz kötött kötelezettségvállalásokat kellene tenniük, hogy nyomon lehessen követni a haladást. E kötelezettségvállalásokat be kell építeni a nemzeti reformprogramok és a stabilitási vagy konvergenciaprogramok kialakításába és végrehajtásába.-  Az Európai Parlamentnek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megvizsgálja az Európa 2020 stratégia főbb elemei terén elért haladást, és véleményt nyilvánítson a Bizottság következő éves növekedési jelentéséről. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága szintén szerepet kap e tekintetben.-  A Bizottság számba veszi az országspecifikus ajánlások végrehajtása terén elért haladást, először uniós szinten, 2012 januárjában kiadandó következő éves növekedési jelentésében, majd az egyes tagállamok vonatkozásában a jövő évi iránymutatásban. Továbbra is támogatást nyújt a tagállami erőfeszítésekhez az Európa 2020 kiemelt kezdeményezéseinek végrehajtására irányuló uniós szintű fellépés révén, valamint az egységes piacban rejlő lehetőségek kiaknázását célzó erőfeszítések intenzívebbé tételével, többek között az egységes piaci intézkedéscsomaggal.Az első európai szemeszter lezárásával kezdődik a „nemzeti szemeszter”: ez év második felében a tagállamokon van a sor, hogy az európai iránymutatást megvitassák és 2012-es költségvetésükbe, valamint nemzeti döntéshozatalukba beépítsék, szem előtt tartva a következő, 2012 tavaszára ütemezett nemzeti programjaik kialakítását is.Mivel feltehetőleg néhány tagállam az első évben a jelenlegi nehézségekre való tekintettel óvatos célkitűzéseket és intézkedéseket határozott meg, a következő években további erőfeszítésekre lesz szükség annak biztosításához, hogy az EU elegendő mértékű intézkedést tesz az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés érdekében. A tagállamoknak többet kell tenniük azért, hogy megvédjék a kutatásra, az oktatásra és a kulcsfontosságú infrastruktúrára irányuló kiadásokat Több lehetőséget kell felszabadítaniuk a szolgáltatási ágazatban, beleértve azt is, hogy fel kell számolniuk a kulcsfontosságú hálózatos iparágakban a munkahelyteremtést és a versenyt gátló akadályokat, valamint gyors döntést kell hozniuk az egységes piaci intézkedéscsomagban javasolt lépésekről. A tagállamok többségének vannak még tennivalói az üzleti környezet fejlesztése terén, amelyet jobb szabályozás biztosításával, a túlszabályozás csökkentésével és a kkv-k finanszírozáshoz való hozzáférésének javításával lehet megvalósítani. Olyan intézkedéseket kell hozni, amelyek a „rugalmas biztonságot” szolgálják, valamint azt, hogy a képzési struktúra jobban megfeleljen a munkaerő-piaci szükségleteknek.A költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok megvalósítása során a tagállamoknak megoldásokat kell találniuk a folyamatban lévő változások társadalmi hatásának kezelésére. Az Európa 2020 stratégiában az EU célt határozott meg a társadalmi befogadásra vonatkozóan, kitűzve azt, hogy 2020-ig 20 millió embert kell kiemelni a szegénységből és a társadalmi kirekesztettségből. Számos országban olyan tendenciák tapasztalhatóak, amelyek az elszegényedés és a marginalizálódás növekvő veszélyét jelzik, és ezt csak aktív ellenintézkedésekkel lehet kivédeni. A nemzeti programokban leírt lépéseket nézve a tagállamoknak többet kell tenniük azért, hogy e cél tekintetében eredményt érjenek el.Az új uniós gazdasági kormányzás legitimitásának és hatékonyságának továbbfejlesztése érdekében a tagállamoknak dönteniük kell arról, hogy nemzeti programjuk kialakításában és nyomon követésében hogyan tudnak a legmegfelelőbben szerepet biztosítani nemzeti parlamentjük, regionális és helyi hatóságaik és egyéb érdekelt felek részére. A Bizottság készen áll, hogy az új, megerősített uniós gazdasági kormányzás részeként segítséget nyújt és szerepet vállal a nemzeti szintű megbeszélésekben.A válság változást sürgető hatását annak elősegítésére kell felhasználnunk, hogy a válság után az EU erősebbé váljon, és jobban meg tudjon felelni a jövő kihívásainak, szert téve minden olyan képességre, amelyek lehetővé teszik számára a globális piacokon folyó versenyben való magabiztos és sikeres fellépést. Az első európai szemeszter döntő lépést jelent az Európa 2020-ban kitűzött céljainak megvalósítása felé, és minőségi változást jelez az EU gazdaságpolitikai koordinációjában és kormányzásában. A nemzeti szintű intézkedések megerősítése és az uniós szintű közös munka jobb feltételeket biztosít számunkra ahhoz, hogy fenntartható fejlődést érjünk el, és segítsük polgárainkat jövőre vonatkozó reményeik megvalósításában.[1] Görögország, Írország, Lettország, Portugália és Románia.[2] E stratégia öt, az Unió által 2020-ig megvalósítandó kiemelt célt tartalmaz, melyek a következők: a foglalkoztatási ráta 75%-ra való emelése, a K+F beruházások szintjének a GDP 3%-ára való növelése, az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos célkitűzések elérése („20-20-20”), a felsőfokú vagy azzal egyenértékű végzettséggel rendelkezők arányának legalább 40%-ra való emelése, a korai iskolaelhagyók arányának legfeljebb 10%-ra való csökkentése, valamint a társadalmi befogadás előmozdítása legalább 20 millió ember kiemelésével a szegénység és a társadalmi kirekesztődés veszélyével fenyegető helyzetből.[3] Bulgária, Dánia, Lengyelország, Lettország, Litvánia és Románia.[4] „Éves növekedési jelentés, 2011: az EU válságra adott átfogó válaszlépéseinek előmozdítása” –COM(2011) 11, 2011.1.12., ami a közös foglalkoztatási jelentés tervezetét is magába foglalja.[5] Portugália és Görögország hivatalosan nem nyújtott be stabilitási programot. Szakpolitikai prioritásaik rendszeres megvitatására a támogatási programok nyomon követésével összefüggésben kerül majd sor.[6] A Bizottság az Európa 2020 célkitűzéseinek megvalósítása érdekében a következő uniós szintű kezdeményezéseket javasolta („az Európa 2020 kiemelt kezdeményezései”): „Európai digitális menetrend”, „Innovatív Unió”, „Integrált iparpolitika a globalizáció korában” „Mozgásban az ifjúság”, „Új készségek és munkahelyek menetrendje”, „Szegénység elleni európai platform”, „ Erőforrás-hatékony Európa”. Emellett az egységes piacról szóló új intézkedéscsomag formájában számos kulcsfontosságú intézkedést is javasolt az egységes európai piacban rejlő lehetőségek kiaknázására.[7] E tekintetben kivételt jelent az Egyesült Királyság, amely számos területen kvalitatív célokat terjesztett elő, valamint Luxemburg, amely nemrégiben visszavonta a szegénységgel kapcsolatos célértékét.[8] Beleértve a környezeti szempontból káros támogatások felszámolását is.[9] Az Európai Parlament és a Tanács 2006/123/EK irányelve (2006. december 12.) a belső piaci szolgáltatásokról.[10] Finnország, Görögország, Lettország, Portugália és Szlovénia.


title: Az EU által korlátozó intézkedések alá vetett rendszerekkel szembeni következetes politika Az Európai Parlament 2012. február 2-i ajánlása a Tanácshoz az Európai Parlament Tanácshoz intézett, az EU által korlátozó intézkedések alá vetett, személyes és üzleti érdekeltségeiket az EU határain belül érvényesítő vezetőkkel rendelkező rendszerekkel szembeni következetes politikáról szóló ajánlására irányuló javaslattal (2011/2187(INI))

text:
               20.8.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               CE 239/11

         2012. február 2., csütörtökAz EU által korlátozó intézkedések alá vetett rendszerekkel szembeni következetes politika
   P7_TA(2012)0018
   Az Európai Parlament 2012. február 2-i ajánlása a Tanácshoz az Európai Parlament Tanácshoz intézett, az EU által korlátozó intézkedések alá vetett, személyes és üzleti érdekeltségeiket az EU határain belül érvényesítő vezetőkkel rendelkező rendszerekkel szembeni következetes politikáról szóló ajánlására irányuló javaslattal (2011/2187(INI))
   2013/C 239 E/02

      Az Európai Parlament,

               —

               tekintettel a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport (ALDE) nevében Graham Watson által benyújtott, az EU által korlátozó intézkedések alá vetett, személyes és kereskedelmi érdekeltségeiket az EU határain belül érvényesítő vezetőkkel rendelkező autoritárius rendszerekkel szembeni következetes politikáról szóló, a Tanácsnak címzett ajánlásra irányuló javaslatra (B7-0235/2011),

               —

               tekintettel az ENSZ Alapokmányára, különösen annak 1. és 25. cikkére, valamint VII. fejezetének 39. és 41. cikkére,

               —

               tekintettel az ENSZ emberi jogi egyezményeire és azok fakultatív jegyzőkönyveire,

               —

               tekintettel a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányára, és az ahhoz csatolt két fakultatív jegyzőkönyvre,

               —

               tekintettel az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményre (Emberi Jogok Európai Egyezménye),

               —

               tekintettel az ENSZ Biztonsági Tanácsának 2006. április 28-i 1674. sz. határozatára, amely ismét megerősíti a 2005. évi csúcstalálkozó záródokumentumának a lakosság népirtástól, háborús bűncselekményektől, etnikai tisztogatástól és emberiség ellen elkövetett bűncselekményektől való megvédésével kapcsolatos felelősségre vonatkozó rendelkezéseit,

               —

               tekintettel az Európai Unió Alapjogi Chartájára,

               —

               tekintettel az Európai Tanács által 2003. december 12-én„Biztonságos Európa egy jobb világban” címmel elfogadott európai biztonsági stratégiára,

               —

               tekintettel az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának (ENSZ BT) az afganisztáni helyzetről szóló 1267 (1999) számú határozatára és a Macedónia volt Jugoszláv Köztársaság helyzetéről szóló 1371 (2001) számú határozatára,

               —

               tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 21. cikkének (2) bekezdésére, valamint 22. és 36. cikkére,

               —

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés 215. cikkére,

               —

               tekintettel a vagyonnal vagy bizonyítékkal kapcsolatos biztosítási intézkedést elrendelő határozatoknak az Európai Unióban történő végrehajtásáról szóló, 2003. július 22-i 2003/577/IB tanácsi kerethatározatra (1),

               —

               tekintettel a „Külkapcsolati tanácsosok munkacsoportján belüli „szankciók” csoport (RELEX [szankciók]) létrehozása” című, 2004. január 22-i tanácsi dokumentumra (5603/2004),

               —

               tekintettel a „Korlátozó intézkedések (szankciók) alkalmazására vonatkozó alapelvek” című, 2004. június 7-i tanácsi dokumentumra (10198/1/2004),

               —

               tekintettel az Európai Bíróság által a Yusuf and Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság ügyben hozott ítéletre (EBHT 2005., 11-3533),

               —

               tekintettel a kölcsönös elismerés elvének a vagyonelkobzást elrendelő határozatokra történő alkalmazásáról szóló, 2006. október 6-i 2006/783/IB tanácsi kerethatározatra (2),

               —

               tekintettel „A korlátozó intézkedések hatékony végrehajtásának legjobb uniós gyakorlata” című, 2007. július 9-i tanácsi dokumentumra (11679/2007),

               —

               tekintettel „A 2001/931/KKBP közös álláspont végrehajtása” című, 2007. július 21-i tanácsi dokumentumra (10826/1/2007),

               —

               tekintettel „A korlátozó intézkedések hatékony végrehajtása legjobb uniós gyakorlatának naprakésszé tett változata” című, 2008. április 24-i tanácsi dokumentumra (08666/1/2008),

               —

               tekintettel a terrorizmus elleni küzdelemre vonatkozó különös intézkedések alkalmazásáról szóló 2001/931/KKBP közös álláspont naprakésszé tételéről és a 2008/586/KKBP közös álláspont hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 26-i 2009/67/KKBP tanácsi közös álláspontra (3),

               —

               tekintettel „Az EU közös kül- és biztonságpolitikája keretében elrendelt korlátozó intézkedések (szankciók) végrehajtására és értékelésére vonatkozó iránymutatások” című, legutóbb 2009. december 15-én felülvizsgált tanácsi dokumentumra (17464/2009),

               —

               tekintettel az EU-szankcióknak az emberi jogok területén végrehajtott uniós fellépések és politikák részéként történő értékeléséről szóló, 2008. szeptember 4-i állásfoglalására (4),

               —

               tekintettel a pénzügyi rendszerek pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló 2005/60/EK irányelvre (5),

               —

               tekintettel a tagállamok külpolitikai forrásaira,

               —

               tekintettel eljárási szabályzata 121. cikkének (3) bekezdésére,

               —

               tekintettel a Külügyi Bizottság jelentésére (A7-0007/2012),

         Az autoritárius vezetőkre irányuló uniós megközelítésre vonatkozó általános észrevételek

               A.

               mivel az EUSZ új 21. cikkének (2) bekezdése – amelyet a Lisszaboni Szerződés 1. cikkének 24. pontja vezetett be – elismeri, hogy az Unió fellépését „a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és alapvető szabadságok egyetemes és oszthatatlan volta, az emberi méltóság tiszteletben tartása, az egyenlőség és a szolidaritás elvei, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt elvek és a nemzetközi jog tiszteletben tartása” vezérli;

               B.

               mivel a szankciók alkalmazása az Európai Unióról szóló szerződés 21. cikkében meghatározott közös kül- és biztonságpolitikai (KKBP) célok alapján történik, amelyek magukban foglalják a nemzetközi béke és biztonság előmozdítását, az emberi jogok, az alapvető szabadságok és a jogállamiság tiszteletben tartását és a demokrácia és a felelősségteljes kormányzás megszilárdítását;

               C.

               mivel a KKBP keretében a szankciókat vagy korlátozó intézkedéseket – többek között fegyverembargókat, kereskedelmi szankciókat, pénzügyi és gazdasági szankciókat, a pénzeszközök befagyasztását, repülési tilalmat, a bebocsátás korlátozását, diplomáciai szankciókat, sport- és kulturális események bojkottálását, valamint a harmadik országgal folytatott együttműködés felfüggesztését – erőszakmentes kényszerítő intézkedéseknek tekintik;

               D.

               mivel a szankciók és korlátozó intézkedések alkalmazása csak akkor hatékony, ha egységes és átfogó uniós és tagállami emberi jogi stratégia részét alkotja;

               E.

               mivel a „célzott szankciók” személyes szankciók, szelektív gazdasági intézkedések és diplomáciai intézkedések formájában – így például vízumtilalom, eszközök befagyasztása, bizonyos nyersanyagok kivitelének vagy behozatalának embargója, repülési tilalom, befektetési tilalom és a hivatalos érintkezések korlátozása révén – valósulnak meg;

               F.

               mivel a tagállamok közötti véleménykülönbség gyakran vezet a korlátozó intézkedések következetlen végrehajtásához, ami árt az Európai Unió hitelességének, továbbá káros hatással van az ilyen intézkedések hatékonyságára;

               G.

               mivel az EU gyakran következetlenül alkalmazta szankcionálási politikáját, és eltérő bánásmódban részesített hasonló emberi jogi és demokratikus előzményekkel rendelkező harmadik országokat, amivel azt a bírálatot váltotta ki, hogy „kettős mércét” alkalmaz;

               H.

               mivel az információs technológia fejlődése egyre lényegtelenebbé teszi a nemzeti határokat, és így a globalizálódott világban kevésbé lehet egy országot vagy annak elitjét elszigetelni;

               I.

               mivel a szankciókkal sújtott országok a legtöbb esetben egyben olyan az országok is, amelyek továbbra is a leginkább el vannak szigetelve a nemzetközi rendszertől, és amelyek társadalmai számára a legnagyobb előnnyel járna a változást szolgáló fokozott nemzetközi nyitottság; mivel ugyanakkor a korlátozó intézkedések – különösen bizonyos egyénekkel szemben – egyes esetekben visszatartó erővel rendelkezhetnek és pszichológiai hatást fejthetnek ki;

               J.

               mivel az EU csak azt követően hozhatja meg a szankciókra vonatkozó határozatait, hogy alaposan értékelte a demokratikus változás adott országban való elérésének leghatékonyabb módját; mivel minden határozatot ilyen jellegű indokolásnak kell kísérnie;

               K.

               mivel az Európai Unió számos autoritárius vezető és a hozzájuk kapcsolódó személyek számára vonzó befektetési lehetőségeket, ingatlan- és banki szolgáltatási forrást, egészségügyi szolgáltatások lehetőségét, illetve olyan területet jelent, ahol élvezhetik az utazás szabadságát, és szabadon elkölthetik gyakran kétesen szerzett vagyonukat;

               L.

               mivel az autoritárius vezetők előtt álló lehetőség, hogy a hatalmukat – gyakran az állami eszközök elsikkasztása és az ezek felett gyakorolt személyes ellenőrzés révén – személyes jólétre váltsák, ösztönzi őket és erősíti képességüket a hatalom megtartására és a hatalommal való visszaélésre; megállapítja, hogy további tanulmányokat kell folytatni annak érdekében, hogy csökkenjen a külföldi fejlesztési és egyéb célú segélyezés, illetve az autoritárius vezetők és legszorosabb köreik meggazdagodása közötti kapcsolat;

               M.

               mivel összehangolt fellépés híján nehéz hozzájutni az autoritárius vezetők által az EU-n belül tartott pénzeszközökre vonatkozó pontos információkhoz, és az EU-nak kitartóan törekednie kell ezen információk megszerzésére;

               N.

               mivel a szankcionált vezetőket hátrányosan érinti, ha személyesen nyomás alá helyezik őket a pénzügyi eszközeik mozgatására, befektetésére és az ezekhez való hozzáférésre való képességük, továbbá utazási lehetőségeik, bizonyos árucikkekhez és szolgáltatásokhoz vagy diplomáciai képviselethez való hozzáférésük korlátozásán keresztül;

               O.

               mivel a nemzetközi és regionális szereplők nagy száma párbeszédet, valamint formális és informális konzultációs mechanizmusokat tesz szükségessé a szereplők között;

               P.

               mivel az autoritárius rendszerekkel szembeni eredményes politika alapvető szempontja, hogy korlátozó intézkedéseket is tartalmazó kényszerítő diplomáciát egyértelmű kommunikációval és erő alkalmazása nélküli konstruktív lehetőségekkel ellensúlyozzák, az elszigeteléssel szemben előnyben részesítve a kritikus és progresszív párbeszédet az EU és a tagállamok külpolitikai eszköztárában;

               Q.

               mivel a felülvizsgálati eljárás –amelynek során a szankciókat a megcélzott vezetők fellépéseiben bekövetkező változásokra reagálva bővíteni vagy enyhíteni lehet, illetve fel lehet oldani – elengedhetetlen fontosságú ahhoz, hogy a korlátozó intézkedések eredményesek legyenek, azt pedig szigorúan és előre meghatározott stratégia szerint kell lefolytatni;

               R.

               mivel az összes korlátozó intézkedésnek összhangban kell lennie az emberi jogokkal, a nemzetközi humanitárius jogszabályokkal, a tisztességes eljárással, az arányosság elvével és a hatékony jogorvoslathoz való joggal, és ezek semmi esetre sem büntethetik az intézkedésekkel sújtott országok legrászorulóbb lakossági csoportjait;

               1.

               a következő ajánlásokat intézi a Tanácshoz:

                     Egyértelműbb fogalommeghatározások kidolgozása

                           a)

                           az Európai Parlamenttel konzultálva állítson fel egyértelmű kritériumokat a korlátozó intézkedések alkalmazására, az ilyen intézkedések céljaira, az alkalmazandó szankciók formájára, illetve állítson össze iránymutatásokat a követendő időszakos értékelési és felülvizsgálati eljárásra vonatkozóan; a kritériumokat alakítsa ki oly módon, hogy növelje az uniós szankciók következetességét és hitelességét, de elegendő rugalmasságot hagyjon operatív szinten, lehetővé téve az Unió számára, hogy külső fellépései során az eszközt hatékonyan alkalmazhassa;

                           b)

                           egyértelműen és kifejezetten határozza meg, hogy kit kell szankcionálni bukott államok vagy nem állami szereplők esetében, tudván azt, hogy a struktúrák gyakran áttekinthetetlenek;

                           c)

                           helyezze átfogó politikai kontextusba a szankciókat, meghatározva a rövid és hosszú távú célkitűzéseiket a fenntartható demokratizálódási folyamat érdekében;

                           d)

                           tartsa szem előtt, hogy önmagukban a szankciók nem jelentenek végleges megoldást, ezért alkalmazásuk esetén mindig egyértelműen ki kell jelölni, hogy mely feltételek teljesülése esetén oldják majd fel a szankciókat;

                           e)

                           támogassa módszeresen a Nemzetközi Büntetőbíróságot, biztosítva a bíróság eljárásainak és ítéleteinek megfelelő figyelembevételét az EU szankcionálási politikájában;

                           f)

                           sürgesse az uniós tagállamokat, hogy a nemzetközi büntetőjogi rendszer javítása érdekében a büntetlenség és az emberiesség ellen elkövetett bűncselekmények kezelése során alkalmazzák az egyetemes joghatóság elvét;

                     Hatékony szankcionálási politika kidolgozása

                           g)

                           kötelezze el magát az EU 27 tagállama közötti együttműködés és szinergia maximalizálása mellett, arra sürgetve őket, hogy egy közös, integrált uniós megközelítésen keresztül egységesen és következetesen foglaljanak állást az autoritárius rendszerek elítélése tekintetében;

                           h)

                           ismerje el, hogy azok a szankciók, amelyeket nem koordinálnak nemzetközi szinten, eredménytelenek lehetnek, és a kitűzött célokhoz képest hátrányos hatást is kifejthetnek, alááshatják az európai szankcionálási politika átláthatóságát, hitelességét és következetességét, valamint megerősíthetik a célzott rendszert vagy csökkenthetik az EU és tagállamai viszonylagos tárgyalási mozgásterét és hitelességét a szóban forgó állammal szemben; jól átlátható eljárások révén gondoskodjon a tagállamok közötti koordináció és információcsere javításáról;

                           i)

                           szigorúan és következetesen hajtsa végre a meglévő szankcionálási rendszereket, ne alkalmazzon kettős mércét, és terjessze ki a szankciók hatályát az alapvető szabadságok – különösen a vallásszabadság és a véleménynyilvánítás szabadsága – megsértésének eseteire; gondoskodjon arról, hogy az Európai Gazdasági Térséghez tartozó országok és az Európai Unióba való felvételüket kérő országok is alkalmazzák a korlátozó intézkedéseket, és releváns információkat cserélnek az Unióval;

                           j)

                           alkalmazzon célzott és a kitűzött céllal arányos szankciókat vagy korlátozó intézkedéseket, amelyek célja csak az elnyomó vagy törvénytelen rendszerek elszámoltatható elitjének, valamint a bukott államok felelős nem állami szereplőinek befolyásolása, továbbá biztosítsa, hogy a szankciók a lehető legkisebb mértékben érintsék a lakosság szélesebb rétegeit;

                           k)

                           gondoskodjon arról, hogy a külföldi fejlesztési vagy más célú segélyezés ne váljon végül az autoritárius vezetők és legszorosabb köreik meggazdagodásának ösztönzőjévé;

                           l)

                           biztosítsa, hogy a szankcionálási politika lehetőség szerint összekapcsolódjon az érintett ország civil társadalmának támogatásával; valamint javítsa a jelentéstételi szakasz minőségét és átláthatóságát annak érdekében, hogy lehetővé váljon az odaítélt támogatás pontos számszerűsítése és a civil társadalom szükségleteihez való tényleges hozzájárulásának értékelése;

                           m)

                           biztosítsa, hogy a korlátozó intézkedésekre és szankciókra vonatkozó döntések meghozatalakor ne alkalmazzanak kettős mércét, és ezeket a politikai, gazdasági és biztonsági érdekektől függetlenül alkalmazzák;

                           n)

                           gondoskodjon arról, hogy azok a korlátozó intézkedések, amelyek korlátozzák az európai vállalkozások piaci tevékenységeit a szankcionált országokban, ne váljanak a harmadik országbeli versenytársak hasznára;

                           o)

                           biztosítsa, hogy a tagállamok és az EU misszióinak és küldöttségeinek vezetői szorosan bekapcsolódjanak a korlátozó intézkedések, valamint helyszíni következményeik kidolgozásába, végrehajtásába, nyomon követésébe és értékelésébe azáltal, hogy információkkal szolgálnak a hatásvizsgálathoz, mindehhez pedig nélkülözhetetlen az EU jelenléte a helyszínen; biztosítsa a vonatkozó információk gyors továbbítását az Európai Parlamentnek;

                           p)

                           biztosítsa, hogy a korlátozó intézkedésekkel sújtott országokban a demokráciáért és az emberi jogokért kiálló legfontosabb szereplőket szorosan bevonják a korlátozó intézkedések megtervezésének, végrehajtásának és értékelésének folyamatába;

                           q)

                           kötelezze az Európai Külügyi Szolgálaton és a Bizottságon belüli szervezeti egységeket arra, hogy a szankciók elfogadása előtt és után végezzék el a kérdéses ország gazdasági és társadalmi szerkezetének alapos helyzetelemzését, ennek megfelelően megvizsgálva az összes konkrét intézkedés közvetlen és közvetett hatását a kérdéses társadalom politikai és társadalmi-gazdasági életére nézve, valamint figyelembe véve a gazdasági elitekre, a civil társadalmi csoportokra, a politikai ellenzékre, sőt a reformokra törekvő, kormányzaton belüli elemekre gyakorolt hatást;

                           r)

                           kötelezze a RELEX szankciókkal foglalkozó csoportját, hogy teljesítse megbízatását és végezzen felmérést a szankciók elfogadására vonatozóan, értékelje a meglévő szankciókat, és a korlátozó intézkedések alkalmazása és végrehajtása tekintetében dolgozza ki a legjobb gyakorlatokat, és rendszeresen tegyen jelentést megállapításairól a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek;

                           s)

                           kötelezze az EU jogi és más érintett szolgálatait, hogy tájékoztassák a Tanácsot arról, hogy milyen óvintézkedések szükségesek annak érdekében, hogy a jegyzékbe vett személyek ne tudják megkerülni a szankciókat;

                           t)

                           kötelezze az Európai Külügyi Szolgálatot és a Bizottságot egy integráltabb megközelítésre, amely lehetővé teszi a szaktudás és az ismeretek megosztását a szankciók kidolgozása, végrehajtása és felülvizsgálata során;

                           u)

                           kötelezze a Tanácsot és a Bizottságot, hogy szánjanak elegendő időt és erőforrást a szankciók megtervezése előtti elemzésekre és a szankciók eredményességének értékelésére, és e célból alkalmazzanak hozzáértő országszakértőket és az emberi jogokra szakosodott személyzetet;

                           v)

                           kötelezze a Bizottságot és a tagállamokat a tagállami hatáskörbe tartozó fegyverembargók végrehajtásának koordinálására;

                           w)

                           kötelezze a Bizottságot és a tagállamokat, hogy évente számoljanak be a szankcionálási erőfeszítések végrehajtásáról és azok hatékonyságáról;

                           x)

                           szólítsa fel Franciaországot és az Egyesült Királyságot, valamint az ENSZ BT valamennyi nem állandó uniós tagját, hogy fejtsenek ki megfelelő meggyőző erőt az ENSZ BT határozatainak szigorú és körültekintő végrehajtása érdekében;

                           y)

                           adott esetben mérlegelje a kétoldalú kereskedelemben az „alapvető fontosságú elemekre” vonatkozó záradékok aktiválását, amelyek lehetővé teszik az EU számára, hogy az emberi jogok és a demokratikus elvek megsértése miatt szankciókat rójon ki, továbbá folytasson egységes európai külpolitikát az autoritárius rendszerekkel szembeni intézkedések támogatása érdekében;

                     Az EU-n belüli koherens politika iránti kötelezettségvállalás

                           z)

                           kötelezze az EU tagállamait arra, hogy nyilatkozzanak arról, ha a szankciós jegyzékbe vett személyek anyagi javakkal rendelkeznek határaikon belül, valamint e javak hozzávetőleges értékéről és helyéről; szólítsa fel az uniós tagállamokat, hogy működjenek együtt például a meglévő vagyon-visszaszerzési hivatalokon és a Camden vagyon-visszaszerzési ügynökségközi hálózaton (CARIN) keresztül megvalósuló, lényeges információk cseréje terén; továbbá fokozza az uniós tagállamok közötti együttműködést e javak azonosítása és elkobzása során;

                           aa)

                           kötelezzen minden uniós tagállamot a célzott pénzügyi szankciók vagy korlátozó intézkedések szigorú alkalmazására, amilyenek például:

                                       —

                                       a pénzügyi rendszereknek a pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló 2005/60/EK irányelv kiterjesztése oly módon, hogy az kötelezően alkalmazandó legyen a szankciókkal sújtott diktátorok vagy a velük kapcsolatban álló természetes vagy jogi személyek vagy szervezetek által tett minden olyan kísérletre, amely arra irányul, hogy számlát nyissanak vagy pénzt helyezzenek el betétként, mivel ezek a pénzek bűncselekményből, lopásból és sikkasztásból származnak; továbbá egy olyan prevenciós mechanizmus lehetőségeinek megvizsgálása, amely megfékezné az elsikkasztott állami források vagy eszközök uniós pénzügyi intézményekbe való beáramlását;

                                       —

                                       a kölcsönök elutasítása, a kölcsön visszafizetésére irányuló intézkedések szigorítása, valamint a letétbe helyezett pénzeszközök befagyasztása annak gyakorlati biztosítása érdekében, hogy az intézkedések keretében a kijelölt személyektől és szervezetektől megvonjanak minden hozzáférést az Európai Unió joghatósága alá tartozó összes pénzügyi szolgáltatáshoz;

                           ab)

                           gondoskodjon arról, hogy a gazdasági és pénzügyi korlátozó intézkedéseket, ideértve a célzott pénzügyi szankciókat is, az Unión belül működő összes személy és szervezet alkalmazza, köztük harmadik országok állampolgárai is, valamint uniós polgárok és az Unió határain kívül működő, de az Unió valamely tagállamának jogszabályai alapján bejegyzett vagy létrehozott gazdasági szervezetek is;

                           ac)

                           gondoskodjon arról, hogy a szankcionált vezetőknek – és a velük egyértelműen kapcsolatban álló természetes és jogi személyeknek és szervezeteknek – szigorúan megtiltsák, hogy vagyonnal és tulajdonnal rendelkezzenek az EU-n belül;

                           ad)

                           kötelezze az EU tagállamait, hogy tiltsák meg az iskoláknak és egyetemeknek, az agytrösztöknek és más tudományos intézményeknek, hogy a szankcionált vezetőktől és a velük kapcsolatban álló természetes és jogi személyektől származó finanszírozást, támogatást vagy adományt fogadjanak el, valamint biztosítsa ezen intézmények magánfinanszírozásának átláthatóságát;

                           ae)

                           kötelezze az uniós tagállamokat arra, hogy tiltsák meg a sportszövetségeknek (köztük a labdarúgó egyesületeknek) és a jótékonysági szervezeteknek, hogy a szankcionált vezetőktől és a velük kapcsolatban álló természetes és jogi személyektől finanszírozást, támogatást vagy adományt fogadjanak el;

                           af)

                           kötelezze az EU-t és tagállamait arra, hogy szigorúan ragaszkodjanak a szankcionált személyek EU-n belüli utazásának megtiltásához, a humanitárius alapon történő utazástól eltekintve;

                           ag)

                           kötelezze az uniós tagállamokat, hogy aktívan folytassanak vizsgálatot, és adott esetben járjanak el az olyan személyekkel és jogalanyokkal szemben Európában, akik segítséget nyújtottak a szankcionált vezetőknek és a velük kapcsolatban álló személyeknek az ellenük jogszerűen kiszabott szankciók elkerülésében és azok alóli kibújásban;

                     Kapcsolatfelvétel

                           ah)

                           kötelezze az EU-t, hogy szerezzen nemzetközi támogatást és szövetségeseket politikáihoz, különösen a szóban forgó régió befolyásos szereplői és a nemzetközi szervezetek körében, és teljes mértékben vonja be a folyamatba az Európai Parlamentet;

                           ai)

                           kötelezze az EU-t, hogy uniós és nemzetközi szinten erősítse szakpolitikái, ezen belül a korlátozó intézkedések és a szankciók legitimitását, és tegye szélesebb körűvé a nyilvánosság általi és politikai támogatását, különösen a szankcionált rezsimek országaiban, továbbá hogy teljes mértékben vonja be az Európai Parlamentet ebbe a folyamatba;

                           aj)

                           sürgesse az EU-t, hogy amennyiben az ENSZ Biztonsági Tanácsa nem alkalmaz szankciót vagy korlátozó intézkedést, működjön együtt a szankciókat alkalmazó államokkal, osszon meg velük információkat és hangolja össze velük az intézkedéseket a lehető legnagyobb nemzetközi szintű hatás garantálása és a közösségi szankciók alkalmazásának maximális hatékonysága érdekében;

                           ak)

                           kötelezze a főképviselőt/alelnököt, a képviseletek vezetőit és az Európai Külügyi Szolgálatot, hogy egyértelműen közöljék a szankcionált vezetőkkel, hogy mit követelnek meg tőlük, továbbá pontos és megvalósítható célokat tűzzenek ki a kedvező változások ösztönzése érdekében, valamint nyújtsanak megfelelő technikai segítséget;

                           al)

                           kötelezze a tagállamokat, hogy a jegyzékbe vett személyekre vonatkozó információkat – a törvényesség keretein belül – megosszák más tagállamokkal, az érintett uniós szervekkel és nemzetközi szervezetekkel;

                           am)

                           kötelezze a tagállamokat, hogy biztosítsák az alkalmazott korlátozó intézkedésekre vonatkozó nemzeti intézkedéseket érintő információkhoz való ésszerű mértékű nyilvános hozzáférést;

                           an)

                           kötelezze a Tanácsot, hogy teljes mértékben konzultáljon az Európai Parlamenttel a szankciók felülvizsgálati folyamata során, valamint kérje az Európai Parlament hozzájárulását a politikai iránymutatások és a szélesebb körű uniós szankcionálási politika kialakítása terén;

                           ao)

                           tartsa szem előtt, hogy a kényszerítő diplomáciának pozitív intézkedésekkel – például fejlesztési segéllyel, fenntartható gazdasági együttműködéssel és a civil társadalom támogatásával – kell párosulnia;

                           ap)

                           társítsa a szankciókat és azok értékelését a célzott országok népeivel és civil társadalmaival való együttműködésen és párbeszéden alapuló intézkedésekkel annak érdekében, hogy a szóban forgó országokban ki lehessen alakítani, illetve meg lehessen erősíteni a demokrácia és az emberi jogok tiszteletben tartásának kultúráját;

                           aq)

                           törekedjen a befagyasztott pénzeszközök oly módon történő mobilizálására, hogy azok a lakosság javára mielőbb visszakerüljenek az adott országba;

                     *
               * *

               2.

               utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az ajánlást a Tanácsnak és tájékoztatás céljából a Bizottságnak és az Európai Külügyi Szolgálatnak.

      (1)  HL L 196., 2003.8.2., 45. o.

      (2)  HL L 328., 2006.11.24., 59. o.

      (3)  HL L 23., 2009.1.27., 37. o.

      (4)  HL C 295. E, 2009.12.4., 49. o.

      (5)  HL L 309., 2005.11.25., 15. o.