title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Németország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Németország 2016. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/19

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Németország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Németország 2016. évi stabilitási programját
   (2016/C 299/05)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács a 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. 2015. november 26-án a Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Németországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott. Ezt az ajánlást az Európai Tanács a 2016. február 18–19-i ülésén jóváhagyta, a Tanács pedig 2016. március 8-án elfogadta (3). Mivel Németország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságai közötti szoros összefonódásokra, Németországnak gondoskodnia kell az ajánlás teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról.

               (2)

               A Németországra vonatkozó országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Németország által elért eredményeket. Az országjelentés magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is. A Bizottság 2016. március 8-án elfogadta a részletes vizsgálat eredményeiről beszámoló jelentést. Elemzése alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Németországban makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Konkrétan, a folyó fizetési mérleg nagymértékű és tartós többlete a magán- és az állami szektort egyaránt jellemző többletmegtakarításokat és visszafogott beruházásokat tükrözi. A hazai beruházások pangása visszaveti a potenciális növekedést, és a külső keresletre való nagymértékű támaszkodás a nyomott külföldi kereslet összefüggésében makrogazdasági kockázatokat hordoz magában. A folyó fizetési mérleg többlete, tekintettel annak mértékére, negatív hatással van az euroövezet gazdasági teljesítményére is. E problémának a beruházások mértékének fokozása révén való kezelése növelné Németország növekedési potenciálját, és elősegítené az élénkülés fenntartását az euroövezetben.

               (3)

               Németország 2016. április 15-én benyújtotta 2016. évi stabilitási programját, 2016. április 29-én pedig a nemzeti reformprogramját. A kettő közötti kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               Németország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az adósságszabály hatálya alá tartozik. 2016. évi stabilitási programjában a kormány az államháztartás tekintetében kiegyensúlyozott költségvetési pozíciót tervez a 2016 és 2020 közötti időszakra. A középtávú költségvetési cél – vagyis a GDP 0,5 %-ának megfelelő strukturális hiány – a programidőszak egésze során biztonsággal teljesül. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság-ráta 2020-ra várhatóan fokozatosan 59,5 %-ra csökken. Az ezeket a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv – amelyet nem hagyott jóvá független szerv – megalapozott. A Bizottság 2016. tavaszi előrejelzése alapján a strukturális egyenleg 2016-ban és 2017-ben várhatóan a GDP 0,4 %-ának megfelelő többletet mutat majd, vagyis meghaladja a középtávú költségvetési célt. Az esetleges jövőbeli eltéréseket, ideértve a közberuházási igények kielégítése miattiakat is, a strukturális egyenlegnek a középtávú költségvetési cél szintjén való megtartására vonatkozó követelménnyel összevetve kell értékelni. A bruttó adósság az előrejelzés szerint stabil csökkenő pályán marad, biztosítva az adósságnak az adósságszabály előírásait meghaladó mértékű csökkenését. Ez megteremti a közberuházások fellendítéséhez szükséges mozgásteret. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint Németország várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (6)

               Bár a szövetségi kormány több intézkedést is elfogadott az infrastrukturális beruházások elkövetkező években való fokozása céljából, ezek a források valószínűleg továbbra sem vezetnek fenntartható felfelé ívelő tendenciához a közberuházások terén, és nem segítik elő az infrastrukturális beruházások iránti igények teljesülését sem. A nettó állóeszköz-felhalmozás tekintetében települési szinten továbbra is markánsan negatív tendencia figyelhető meg, ami alulfinanszírozottságra utal. Az oktatási és kutatási kiadások összességében véve csak csekély mértékben nőttek az elmúlt években, és elmaradhatnak a 2015-re a GDP 10 %-ában meghatározott nemzeti célértéktől. Az oktatás, a kutatás és az innováció terén eszközölt beruházások folyamatossága kulcsfontosságú ahhoz, hogy Németország versenypozíciója a jövőben is biztosított legyen. A költségvetés az államháztartási és a strukturális egyenleg tekintetében várhatóan továbbra is kiegyensúlyozott marad a 2016–2017-es időszakban, így továbbra is elegendő költségvetési mozgástér áll majd rendelkezésre az állami beruházások fokozása céljából – a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályainak és a nemzeti adósságféknek a megsértése nélkül. A nyugdíjrendszer reformja hozzájárulna az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosításához. A területi jövedelemkiegyenlítés jelenlegi rendszere összetett, és jellemzően csökkenti az egyes szövetségi tartományok (Länder) bevételnövelési hajlandóságát fokozó ösztönzőket. A szövetségi költségvetési kapcsolatok jelenleg zajló felülvizsgálata lehetőséget teremt a keretek megerősítésére, ideértve a közberuházások megfelelő mértékének biztosítását valamennyi kormányzati szinten – különösen a helyi önkormányzatok esetében. A tartományok közötti megállapodás szerinti jelenlegi kompromisszumos javaslat egyszerűsített horizontális területi jövedelemkiegyenlítést tartalmazna. A megállapodásban mindazonáltal továbbra sem szerepel egyértelműen a kiadási hatáskörök további különválasztása, és megoldatlan marad a bevételi autonómia növelése is. Ezzel párhuzamosan, a közlekedési infrastruktúra hagyományos állami finanszírozásának alternatív eszközeire – ideértve a köz- és magánszféra közötti partnerségeket – csak korlátozott mértékben támaszkodnak. Mindezen túlmenően a különböző kormányzati szinteket érintő összetett tervezési feladatok, a közigazgatási kapacitás szűk keresztmetszetei és a bonyolult engedélyezési eljárások mind a beruházások útjában álló akadályok. A közbeszerzések hatékonyabb alkalmazása is pozitív hatást gyakorolhatna a beruházásokra, hiszen az uniós szinten közzétett közbeszerzési pályázatok volumene továbbra is messze elmarad az uniós átlagtól.

               (7)

               A társasági adó összetett rendszere továbbra is akadályozza a magánberuházásokat, és a vállalatokat érintő társaságiadó-teher – köztük a helyi iparűzési adó (Gewerbesteuer) –, valamint a szolidaritási különadó, összességében véve továbbra is magas. A helyi iparűzési adó hatékonyságvesztéshez vezet a nonprofit elemeknek az adóalapba történő bevonása miatt. Az adórendszer a saját tőkével történő finanszírozással szemben az idegen tőkével történő finanszírozásnak kedvez, miközben az eladósodottságra vonatkozó indikátor 2015-ben a nyolcadik legmagasabb volt az Unióban. A viszonylag növekedésbarát fogyasztási adóknak és a rendszeres ingatlanadóknak az összes adóteherhez viszonyított, körülbelül 28-29 %-os aránya 2007 és 2014 között stabil maradt, és ez az érték alacsonynak számít a mintegy 32-33 %-os uniós átlaghoz képest. Ezen túlmenően, a kevésbé torzító hatású rendszeres ingatlanadókra való összpontosítás helyett folytatódott az ingatlan-átruházási adók emelésének trendje. Az adóigazgatás korszerűsítésére tett lépések arra szorítkoztak, hogy a szövetségi kormány az adóigazgatási eljárások egyszerűsítését célzó jogszabályokat fogadott el. Továbbra sem valósult meg az adóügyi adatok automatikus cseréje a 16 tartomány adóhatóságai között, amely javíthatná az adóellenőrzések hatékonyságát. Összességében véve, a strukturális hiányosságok és az adóigazgatás elhúzódó modernizálása viszonylagos alulteljesítéshez és az adóbehajtás kevéssé hatékony működéséhez vezetett.

               (8)

               A németországi finanszírozási feltételek általában kedvezők. Mindazonáltal a kockázatitőke-piac nemzetközi összehasonlításban továbbra is fejletlen, és az adózási keretfeltételek korlátozhatják a méretét. A kockázati tőkéhez való hozzáférés javítása fontos tényező a vállalkozói tevékenység, többek között a csúcstechnológiai ágazatok és a tudásintenzív szolgáltatások ösztönzése során. A szövetségi kormány számos intézkedést hozott a kockázati tőke feltételeinek javítására, és folyamatban van további intézkedések megvitatása is. Ezenfelül a kockázati tőke szabályozási keretrendszerének felülvizsgálata hozzájárulhat a magánberuházások ösztönzéséhez, beleértve a külföldi befektetők beruházásait is.

               (9)

               A szolgáltatási szektorokban, különösen a szakmai szolgáltatások terén korlátozott volt a verseny ösztönzésére irányuló politikai intézkedés. Németország azon tagállamok közé tartozik, amelyek a szolgáltatások terén jelentős szabályozási akadályokkal rendelkeznek. A korlátozó termékpiaci szabályozások hatással vannak az árakra és a termelékenységre. Az alacsony munkatermelékenység és a magas haszonkulcsok arra utalnak, hogy Németországban lenne mit javítani a szakmai szolgáltatások teljesítményén. Az üzleti szolgáltatások terén mutatkozó problémák az engedélyezési követelményekből, a multidiszciplináris tevékenységeket sújtó korlátozásokból, a biztosítási követelményekből, illetve a rögzített tarifákból adódnak. Továbbra is érvényben vannak a jogi formára és a részesedésre vonatkozó követelmények. A kölcsönös értékelést követően Németország által benyújtott, a szabályozott szakmákhoz való hozzáférésről, valamint ezek végzéséről szóló cselekvési terv csak korlátozott számú intézkedést javasol, holott egyértelműen lenne lehetőség nagyobb ívű javaslatokat tenni.

               (10)

               Bár a munkaerőpiac teljesítménye összességében véve nagyon erős (a munkanélküliség például történelmi mélyponton van), a népesség elöregedésével együtt járó, küszöbön álló munkaerő- és készséghiány a meglévő munkaerő maradéktalan kiaknázását tenné szükségessé. Mivel ezek a tendenciák nemcsak a munkaerőpiac, hanem a nyugdíjrendszer fenntarthatósága és megfelelősége szempontjából is kihívást jelentenek, a későbbi nyugdíjba vonulás ösztönzőinek erősítése elengedhetetlennek tűnik. Az időskori szegénység kockázatának kitettek aránya (2014-ben 16,3 %) meghaladja az uniós átlagot (13,8 %) és a kötelező nyugdíjrendszer bérpótlási aránya fokozatosan csökken, miközben a második és harmadik pillérbe tartozó nyugdíjrendszerekbe túl kevesen lépnek be ahhoz, hogy az mérsékelhesse ezt a kockázatot. A rászorultsági alapon minimálnyugdíjat kapó nyugdíjasok száma 2003 és 2014 között majdnem megkétszereződött. A későbbi nyugdíjba vonulás ösztönzőinek javítására irányuló javaslatoknak (Flexi-Rente) azonban még nem sikerült formális kereteket adni. Még nem ismert, hogy ezek az ösztönzők mennyire lehetnének hatékonyak a korai nyugdíjba vonulást ösztönző, 2014-ben bevezetett elemekkel szemben.

               (11)

               Továbbra is kihasználatlanok egyes munkaerő-piaci csoportok, különösen a nők és a migráns háttérrel rendelkezők kapacitásai, és továbbra is hatnak munkavállalást hátráltató tényezők, különösen a háztartások második keresői tekintetében. Az adórendszer és a betegbiztosítás sajátosságai eltántorítják a második keresőket a munkavállalástól vagy a munkaóráik számának növelésétől. Ez – a nők magas foglalkoztatási rátája ellenére – hozzájárul a teljes munkaidőben dolgozó nők alacsony arányához, és a nők által ledolgozott munkaórák Unión belüli egyik legalacsonyabb átlagos számához. Bár a minimálbér bevezetésének mellékhatásaként tapasztalható volt bizonyos fokú áttérés a miniállásokról a rendes foglalkoztatásra, a miniállások keretében még mindig mintegy hétmillió embert foglalkoztatnak (ebből 5 milliónak a miniállás az egyetlen keresőtevékenysége). A miniállások mentesítése a személyi jövedelemadó alól – és sok esetben a munkavállalók által fizetendő összes társadalombiztosítási járulék alól – visszatarthatja a munkavállalókat attól, hogy a miniállások havonta 450 EUR-s felső határánál magasabb fizetést biztosító munkát vállaljanak. Ez a tényező sok esetben még erősebb, ha a házastársak közös jövedelemadó hatálya alá tartoznak. A háztartások jövedelmét és fogyasztását érintő, a különböző pótlékok kismértékű növekedéséből és az adófék kompenzálásából eredő pozitív hatást nagymértékben ellensúlyozzák a munkavállalókat terhelő magasabb társadalombiztosítási járulékok. A minimálbér adóéke a többi tagállammal összehasonlítva magas, ami alacsonyabb jövedelmeket eredményez a bérskála alsó végén. A társadalombiztosítási járulékok vagy a személyi jövedelemadó csökkentése – többek között célzott támogatások vagy visszatérítések révén – mérsékelné az adóéket, vagyis növelné az alacsony keresetűek rendelkezésre álló jövedelmét és ezáltal a fogyasztási lehetőségeket.

               (12)

               A menekültek jelentős beáramlása az elmúlt évben számos társadalmi és gazdasági következménnyel járt Németországra nézve. Bár rövid távon a menekültek beáramlása várhatóan növelni fogja a közkiadásokat és további belső keresletet teremt, ezáltal növelve a GDP-t, a foglalkoztatásra és növekedésre gyakorolt középtávú hatás a menekültek sikeres munkaerőpiaci és társadalmi integrációján, így az oktatás terén számukra nyújtott támogatáson is múlik. Ezt a kérdést, amely mind uniós, mind tagállami szinten kiemelt szerepet kap a politikai napirenden, szorosan nyomon fogják követni és elemzik majd, többek között a 2017. évi országjelentésben.

               (13)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Németország gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Németországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzásának erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható németországi költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (14)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot, és azt a véleményt (5) fogalmazta meg, hogy Németország várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (15)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a stabilitási programot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Németország 2016–2017-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A középtávú célkitűzés tiszteletben tartása mellett tartósan növelje a közberuházások szintjét, különösen az infrastruktúra, az oktatás, a kutatás és az innováció terén. Javítsa a szövetségi költségvetési kapcsolatok kialakítását annak céljából, hogy nőjön a közberuházások mértéke, különösen a helyi önkormányzatok szintjén.

               2.

               Csökkentse az adórendszer hiányosságait, különösen a társasági adózás és a helyi iparűzési adó felülvizsgálata, az adóigazgatás korszerűsítése és a kockázati tőkére vonatkozó szabályozási keretrendszer felülvizsgálata révén. Fokozza a szolgáltatási ágazat versenyének ösztönzésére irányuló intézkedéseket, különösen az üzleti szolgáltatások és a szabályozott szakmák területén.

               3.

               Fokozza a későbbi nyugdíjba vonulás ösztönzőit, és csökkentse a munkavállalást hátráltató tényezőket a második keresők esetében. Csökkentse a nagy adóéket az alacsony keresetűek esetében, és könnyítse meg az áttérést a miniállásokról a rendes foglalkoztatásra.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  HL C 96., 2016.3.11., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Finnország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2016. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/79

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Finnország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2016. évi stabilitási programját
   (2016/C 299/19)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács a 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2015. november 26-án elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Finnországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott. Ezt az ajánlást az Európai Tanács a 2016. február 18–19-i ülésén jóváhagyta, a Tanács pedig 2016. március 8-án elfogadta (3). Mivel Finnország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságai közötti szoros összefonódásokra, Finnországnak gondoskodnia kell az ajánlás teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról.

               (2)

               A Finnországra vonatkozó 2016. évi országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Finnország által elért eredményeket. Az országjelentés magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is. A Bizottság 2016. március 8-án bemutatta a részletes vizsgálat eredményeit. Elemzése alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Finnországban makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Alapvető fontosságú, hogy orvosolják a több év során kialakult költség-versenyképességi lemaradást, amely elsősorban arra vezethető vissza, hogy a bérnövekedés tartósan meghaladta a termelékenység növekedését, aminek következtében 2008 és 2012 között erőteljesen romlott a folyó fizetési mérleg. Az elemzés továbbá rámutatott a már egyébként is nehéz helyzetben lévő államháztartás fenntarthatóságát fenyegető, jelentős közép- és hosszú távú kockázatokra.

               (3)

               Finnország 2016. április 14-én benyújtotta 2016. évi nemzeti reformprogramját és 2016. évi stabilitási programját. A kettő közötti kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               A 2016. évi stabilitási program szerint a menekültek rendkívüli beáramlása jelentős költségvetési vonzattal jár, és megfelelő módon igazolja ezen költségvetési többletterhek mértékét és jellegét. A Bizottság szerint a figyelembe vehető többletkiadások 2015-ben a GDP 0,05 %-át tették ki, és a jelenlegi becslések szerint 2016-ban elérik a GDP 0,2 %-át. E többletkiadások figyelembevételét az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében és 6. cikkének (3) bekezdésében meghatározott rendelkezések lehetővé teszik, tekintettel arra, hogy a menekültek beáramlása kivételes esemény, amelynek hatása a finn államháztartásra jelentős, a középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való ideiglenes eltérés engedélyezése pedig nem veszélyezteti a fenntarthatóságot. A középtávú költségvetési célhoz vezető előírt 2015. évi kiigazítás tehát e költségek figyelembevétele érdekében csökkent. 2016 tekintetében a figyelembe vehető összegekre is kiterjedő végleges értékelés a finn hatóságok által benyújtott tényleges adatok alapján 2017 tavaszán készül el.

               (6)

               Finnország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. 2016. május 18-án a Bizottság az EUMSZ 126. cikkének (3) bekezdése szerinti jelentést fogadott el, mivel Finnország államadóssága 2015-ben túllépte a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaértéket. Az elemzés következtetése szerint az adósságkritériumnak való megfelelés teljesítettnek tekintendő. A kormány a 2016. évi stabilitási program szerint a 2016-ban -2,5 %-os, majd további javulás eredményeként 2020-ban -1,3 %-os GDP-arányos államháztartási egyenleg elérésére törekszik. A kormány 2019-re tervezi elérni a középtávú költségvetési célt, vagyis a GDP 0,5 %-ának megfelelő strukturális hiányt. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság-ráta várhatóan 2019-ben 67,4 %-on fog tetőzni, majd 2020-ban 67,2 %-ra mérséklődik. Az ezeket a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A középtávú költségvetési cél 2019-re történő eléréséhez szükséges intézkedések nem kellőképpen meghatározottak. A Bizottság 2016. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy Finnország 2016-ban némileg el fog térni a javasolt kiigazítástól. A 2016-ra vonatkozó következtetés akkor is változatlan maradna, ha az értékelés során nem vennék figyelembe a menekültek rendkívüli beáramlásának költségvetési hatását. Változatlan politika mellett fennáll annak a veszélye, hogy az ország 2017-ben jelentősen el fog térni a javasolt kiigazítástól. A GDP-arányos államadósság-ráta előreláthatólag továbbra is növekvő tendenciát fog mutatni, és 2017-ben eléri a 66,9 %-ot. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint fennáll a kockázata annak, hogy Finnország nem fog megfelelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Ezért 2016-ban és 2017-ben további intézkedésekre lesz szükség a megfelelés biztosítására.

               (7)

               A népesség elöregedése és a munkavállalók számának csökkenése miatt a nyugdíjra, az egészségügyre és a tartós ápolás-gondozásra fordított kiadások a GDP arányában a 2013-as 23,1 %-ról 2030-ra várhatóan 26,9 %-ra fognak emelkedni. 2016 januárjában Finnország nyugdíjreformot léptetett hatályba, amelynek értelmében a kötelező nyugdíjkorhatárt 2027-től a várható élettartamhoz igazítják. Az önkormányzatok által biztosított szociális szolgáltatások és egészségügyi ellátás a GDP 10 %-át teszi ki. Az előrejelzések szerint a rendszer megreformálása nélkül e kiadás nominális értelemben évi 2,4 %-kal fog nőni, és a GDP-hez viszonyított részaránya is emelkedni fog. Megállapodás született egy széles körű közigazgatási reformnak, valamint az egészségügyi ellátás és a szociális szolgáltatások szerkezetátalakításának körvonalairól. A reform fő célkitűzései közé tartozik, hogy a költségek jobb ellenőrzésével hosszú távon 3 milliárd EUR-val csökkentsék a fenntarthatósági rést. Ez a szolgáltatások integrációja, nagyobb méretű szolgáltatók létrehozása és digitalizálás révén valósul majd meg. A reform végrehajtása a tervek szerint 2019-ben kezdődik, ám addig még ki kell dolgozni az intézkedések minden részletét, és változáskezelési terveket kell életbe léptetni. A kormány tájékoztatása szerint 2016 végén fogják ismertetni a reform végrehajtását célzó intézkedéseket. A reform nagyságrendjéből és szoros időkeretéből adódóan a végrehajtás kihívás elé állítja majd az országot, ezért fontos mielőbbi elfogadni a jogalkotási javaslatokat.

               (8)

               Finnország versenyképességének helyreállítása érdekében több szempontból is javítani kell a munkaerőpiac működését. A 2013 végén központilag elfogadott bérmegállapodás óta összességében véve mérsékelt bérnövekedés tapasztalható. A megállapodás hatálybalépése óta a kialkudott béreknek az előző év azonos időszakához viszonyított növekedési üteme a 2013 utolsó negyedévében regisztrált 1,3 %-ról 2015 negyedik negyedévére 0,5 %-ra esett vissza. 2015 júniusában a szociális partnerek a megállapodás 2016-ra való kiterjesztése mellett döntöttek. Mindazonáltal a munkatermelékenység növekedése még nem állt helyre, ezért a nominális fajlagos munkaköltség várhatóan emelkedni fog, bár a korábbinál lassabb ütemben. Tárgyalások zajlottak a költség-versenyképesség helyreállítása érdekében. A szociális partnerek 2016. február 29-én versenyképességi paktumról állapodtak meg, amelyet ágazati megállapodásokba kell átültetni, mielőtt sor kerülhetne a végrehajtására. A versenyképességi paktumot a szociális partnerek által elfogadott intézkedések fogják kiegészíteni, amelyek célja a munkaerőpiac fokozott rugalmasságának biztosítása, valamint egy új bérnövekedési modell megteremtése azáltal, hogy a külső versenynek kitett ágazatok béreihez kapcsolják a többi ágazat béreit. Fontos, hogy a munkaerő-piaci intézkedések végrehajtása során maradéktalanul tiszteletben tartsák a szociális partnerek szerepét.

               (9)

               A munkaképes korú népesség számának csökkenése miatt fontos javítani a munkaerő-piaci részvételi arányt. Ez folyamatos erőfeszítéseket követel meg az idősebb munkavállalók, a fiatalok, valamint a tartósan munkanélküli és az alacsony szakképzettségű személyek munkaerő-piaci integrációja terén. A foglalkoztatási ráta a válság előtti, 2008-as 70,6 %-os csúcsérték után 2015-re több mint két százalékponttal, 68,5 %-ra csökkent, míg a munkanélküliség 6,4 %-ról 9,4 %-ra emelkedett. Az idősek foglalkoztatási rátája fokozatos javulást mutat, bár továbbra is lehetőség van a munkaerőpiacról való korai távozásra az idősebb munkavállalók számára a nyugdíjkorhatár eléréséig biztosított kiterjesztett munkanélküli-járadék formájában („munkanélküliségi egérút”), amely – amennyiben nem korlátozzák – csökkentheti a 2016-ban törvénybe iktatott nyugdíjreform kedvező hatását. A „munkanélküliségi egérút” paramétereiben a korábbi nyugdíjreform során tett változtatások hatásait 2019-ben fogják értékelni. Annak ellenére, hogy számos tartósan munkanélküli személy kikerül a gazdaságilag aktív kategóriából, a tartós munkanélküliség 2008 és 2014 között jelentős mértékben, a gazdaságilag aktív népesség 1,2 %-áról 1,9 %-ára nőtt. Az ifjúsági munkanélküliség 2015-ben 22,4 %-ra emelkedett. A munkaerőpiac gyenge teljesítménye leginkább az alacsony szakképzettségűeket érinti. Hátrányosan befolyásolhatja a fent említett csoportok újbóli munkába állását, ha egy olyan időszakban csökkentik az aktív munkaerő-piaci intézkedésekre szánt költségvetést, amikor egyre nagyobb az igény az ilyen intézkedések iránt. Az aktivizálás tekintetében a különféle típusú juttatásokat biztosító komplex ellátórendszer jelentős inaktivitás és adócsapda kialakulását eredményezheti. Az ilyen adócsapdák kezelése és a munkavállalást elősegítő pozitív ösztönzők bevezetése – például a munka és a juttatások ötvözésére vonatkozó lehetőségek bővítése – kiemelt jelentőséggel bír az aktív munkaerő-piaci intézkedéseket érintő költségvetési megszorítások tükrében. 2015-ben viszonylag sok migráns és menekült érkezett Finnországba, ami ellensúlyozhatja a népesség elöregedésének hatásait, ám csakis akkor, ha sikerül őket integrálni a munkaerőpiacra és az oktatási rendszerbe. A munkaerőpiacon nincs összhangban a készségkereslet és a -kínálat, ami részben a gazdaság strukturális átalakulásának tudható be, mivel az új munkahelyek nem ugyanazokban a földrajzi térségekben és ágazatokban jönnek létre, mint ahol munkahelyek szűntek meg. Intézkedéseket kell bevezetni Helsinki térségében a megfizethető lakhatás előmozdítása érdekében, és hatékony szakpolitikai eszközökkel kell támogatni az emberek munkához jutását és készségeinek naprakésszé tételét.

               (10)

               Finnországban ugyanolyan vagy még kedvezőbb az üzleti környezet, mint más fejlett gazdaságú országokban. Mindazonáltal a verseny hiánya – különösen az elsősorban a belföldi piacot célzó szolgáltatások, így például a kiskereskedelem és a közlekedési szolgáltatások terén – a finn gazdaság általános versenyképességére is kihat. A vállalkozások a túlzott szabályozási követelményeket tartják az egyes piacokra való belépés, illetve a növekedés akadályának. A vállalkozói szellem és a beruházások előmozdítása érdekében ezeket a túlzott követelményeket felül kell vizsgálni. A területfejlesztési szabályozás reformja rugalmasabb szabályokat biztosít majd a kiskereskedelmi ágazatban az üzletek méretére és elhelyezkedésére vonatkozóan. A kereskedelemképes szektorban folytatódik a szerkezeti átalakulás, és ezen ágazatnak kedvezne új piacok, termékek és szolgáltatások megjelenése, kiváltképp olyanoké, amelyek magas hozzáadott értéket képviselnek. A szerkezetváltozást olyan szakpolitikai intézkedésekkel lehetne ösztönözni, amelyek elősegítik a vállalati terjeszkedést, a nemzetköziesítést és az innovációt. 2015 őszén jogszabály-módosításokat fogadtak el, nagy részüket azonban várhatóan csak 2016 és 2018 között fogják végrehajtani. A kormány további strukturális reformokat jelentett be a piaci verseny élénkítése céljából.

               (11)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Finnország gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Finnországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzásának erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható finn költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (12)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot, és arról alkotott véleményét (5) mindenekelőtt az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (13)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Finnország nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 2. és 3. ajánlás tükrözi,

         AZT AJÁNLJA, hogy Finnország 2016–2017-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A középtávú költségvetési cél elérése érdekében hajtson végre 2016-ban a GDP legalább 0,6 %-ának, 2017-ben pedig a GDP 0,6 %-ának megfelelő mértékű éves költségvetési kiigazítást. A rendkívüli bevételeket használja fel az államháztartás adósságának csökkentésére. Biztosítsa a közigazgatási reform időben történő elfogadását és végrehajtását, ezáltal javítva a szociális szolgáltatások és az egészségügyi ellátás költséghatékonyságát.

               2.

               A szociális partnerek szerepét tiszteletben tartva biztosítsa, hogy a bérmegállapítási rendszer segítse elő a helyi bértárgyalásokat és váljon rugalmasabbá, ezáltal ösztönözve a versenyképességet és a nagyobb mértékben exportvezérelt szemléletmód érvényesülését. Fokozza a munkavállalás ösztönzőit, és hozzon célzott és kielégítő aktív munkaerő-piaci intézkedéseket, többek között a migráns háttérrel rendelkező személyek vonatkozásában. Lépjen fel a regionális és a strukturális munkaerőhiány csökkentése érdekében.

               3.

               Változatlanul törekedjen a verseny élénkítésére a szolgáltatások terén, ideértve a kiskereskedelmet is. Mozdítsa elő a vállalkozói szellemet és a beruházásokat, többek között az adminisztratív és a szabályozásból eredő terhek csökkentése révén, hogy ezzel is hozzájáruljon a magas hozzáadott értéket képviselő termelés bővüléséhez.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  HL C 96., 2016.3.11., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: Ajánlás: a Tanács véleménye Lengyelország 2007–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramjáról

text:
   HU
HU    HU
 ---pagebreak---         AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA
                                          Brüsszel, 11.6.2008
                                          SEC(2008) 2012 végleges
                               Ajánlás:
                    A TANÁCS VÉLEMÉNYE
   Lengyelország 2007–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált
                     konvergenciaprogramjáról
                      (előterjesztő: a Bizottság)
HU                                                                 HU
 ---pagebreak---                                                  INDOKOLÁS
   1.         ELŐZMÉNYEK
   A Stabilitási és Növekedési Paktum a rendezett államháztartás célkitűzésén alapul, az
   árstabilitás és az erős, fenntartható, munkahelyteremtéshez vezető növekedés eszközeként. A
   2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem
   megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági
   megalapozottságának            erősítését,    valamint        az    államháztartások      hosszú   távú
   fenntarthatóságának biztosítását.
   A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
   felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet1, amely a Stabilitási és
   Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak stabilitási vagy
   konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk a Tanács és a Bizottság részére és azokat évente
   aktualizálniuk kell. Azok a tagállamok, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált)
   stabilitási programokat, azok a tagállamok pedig, amelyek még nem vezették be a közös
   valutát, (aktualizált) konvergenciaprogramokat nyújtanak be. Lengyelország első
   konvergenciaprogramját 2004 májusában nyújtották be. A Tanács a rendelettel összhangban –
   a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott
   konzultációt követően – 2004. július 5-én véleményt fogalmazott meg a programról. Az
   aktualizált stabilitási vagy konvergenciaprogramok tekintetében a rendelet előírja, hogy a
   Bizottság értékeli, a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja azokat, és ha
   szükséges, a fent meghatározott eljárást követve a Tanács megvizsgálhatja az aktualizált
   programokat.
   2.         AZ AKTUALIZÁLT PROGRAM ÉRTÉKELÉSÉNEK ELŐZMÉNYEI
   A Bizottság megvizsgálta Lengyelország 2008. március 26-án benyújtott legfrissebb
   aktualizált konvergenciaprogramját, és ajánlást tesz a programról alkotott tanácsi véleményre
   (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).
   Az aktualizált konvergenciaprogramban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló
   feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:
   (1)      az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ága alapján megítélt
            helyzetét (a túlzott hiány esetén követendő eljárást),
   (2)      az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt
            helyzetének legújabb értékelését (a konvergenciaprogram előző változatáról alkotott
            tanácsi vélemény összefoglalását),
   (3)      az országspecifikus átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2008. májusi frissítését a
            költségvetési politikák vonatkozásában
   1
            HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított
            rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:
            http://ec.europa.eu/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
HU                                                       2                                                   HU
 ---pagebreak---    (4)     a Bizottság értékelését a nemzeti reformprogram 2007. októberi végrehajtási
           jelentéséről.
   2.1.      Túlzott hiány esetén követendő eljárás Lengyelország esetében
   2004. július 5-én a Tanács a 104. cikk (6) bekezdésével összhangban határozatot fogadott le,
   amelyben megállapította, hogy az államháztartási hiány 2003-as, a GDP 4,1%-át kitevő
   eredménye alapján Lengyelország túlzott hiánnyal rendelkezik. Ezzel egyidejűleg a Tanács a
   104. cikk (7) bekezdése értelmében ajánlásokat tett a túlzott hiány megszüntetésére
   vonatkozóan. Lengyelországnak különösen azt ajánlották, hogy középtávon hozzon
   intézkedéseket azért, hogy a 2004. májusi konvergenciaprogramról szóló tanácsi véleménnyel
   összhangban 2007-ig a hiányt hitelt érdemlő és fenntartható módon a GDP 3%-a alá
   csökkentse. 2006. november 26-án a Tanács megállapította, hogy a lengyel hatóságok által az
   addig az időpontig tett intézkedések nem megfelelőek. 2007 februárjában a Tanács új ajánlást
   tett közzé és megerősítette a kiigazítás 2007-es határidejét. A lengyel hatóságoknak azt
   ajánlották, hogy 2006 és 2007 között biztosítsák a strukturális egyenleg javítását legalább a
   GDP 0,5 százalékpontjával. 2007. november 27-én a Bizottság közleményt terjesztett elő a
   Tanácsnak, amelyben megállapította, hogy a Lengyelország által tett intézkedések
   összhangban voltak a tanácsi ajánlással. 2008-ra és 2009-re vonatkozóan azonban a Bizottság
   aggályát fejezte ki a túlzott hiány megszüntetésének tartósságával kapcsolatban, amire
   szükség van ahhoz, hogy a túlzott hiány esetén követendő eljárást megszüntethessék. A
   Bizottság és a Tanács egyaránt felkérte a lengyel hatóságokat, hogy amint lehetséges,
   terjesszék elő a konvergenciaprogram aktualizálását, amely ismerteti a túlzott hiány tartós
   kiigazításával és a középtávú célkitűzés irányába történő előrelépéssel összhangban lévő, a
   jogalkotás egészét lefedő középtávú költségvetési stratégiát.
   Ezzel a tanácsi véleményre vonatkozó ajánlással együtt a Bizottság azt ajánlja a Tanácsnak,
   hogy szüntesse meg a túlzott hiány esetén követendő eljárást Lengyelországgal szemben, mert
   az átfogó értékelésből az következik, hogy Lengyelországban megtörtént a túlzott hiány
   kiigazítása. Az államháztartási hiány 2007-ben a GDP 2,0%-a, amely a GDP 3%-ában
   meghatározott referenciaérték alatt van. A Bizottság szolgálatainak 2008. tavaszi előrejelzése
   szerint a hiány 2008-ban és 2009-ben a GDP 3%-át jelentő referenciaérték alatt kell maradnia.
   2.2.      Az előző változatról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés
   2007. február 27-i véleményében a Tanács a következőkben foglalta össze értékelését a
   konvergenciaprogram 2006–2009 közötti időszakot felölelő előző változatáról: „A program a
   túlzott hiány 2007-ig történő megszüntetését tervezi, hivatkozással az 1467/97/EK tanácsi
   rendelet 2. cikkének (7) bekezdésében foglalt rendelkezésre, a Tanács azonban emlékeztet
   arra, hogy úgy tűnik, hogy az eddig tett lépések nem megfelelőek és a tervezett intézkedések
   elégtelenek az eredmény eléréséhez.” Noha az azt követő évekre a program erőteljes
   növekedési kilátások mellett megfelelő mértékű előrelépést tervez a középtávú célkitűzés felé,
   a költségvetési célok elérésével és a kiigazítás tartósságával szemben jelentős kockázatok
   merülnek fel.”
   Figyelembe véve a Lengyelországnak címzett, 2007. február 27-i, a Szerződés 104. cikkének
   (7) bekezdése szerinti, a túlzott hiány megszüntetéséről szóló új tanácsi ajánlást, a Tanács
   felkérte Lengyelországot a következők megvalósítására: i. „a 104. cikk (7) bekezdése szerinti
   új ajánlással összhangban, gondoskodjon a túlzott hiány 2007-ben történő megszüntetéséről;
   ii. a túlzott hiány terv szerinti kiigazítása után a gazdaságilag kedvező időszakok
   kihasználásával, az extra bevételeknek a hiánycsökkentésre való felhasználásával fokozza a
HU                                               3                                                HU
 ---pagebreak---    középtávú célkitűzés irányába ható kiigazítás ütemét, az előirányzott kiigazítás
   megvalósításához szükséges további intézkedések meghatározása és végrehajtása révén,
   különösen a kiadási oldal tekintetében; iii. óvja meg a nyugdíjreform eredményeit.”
   2.3.      Az országspecifikus átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2008. májusi
             frissítése a költségvetési politikák vonatkozásában
   2008. május 14-én a Tanács ajánlást2 fogadott el a tagállamok és a Közösség
   gazdaságpolitikájára vonatkozó átfogó iránymutatások 2008-as aktualizálásáról és a
   tagállamok foglalkoztatáspolitikájának megvalósításáról. A költségvetési politikák területén
   Lengyelország számára azt ajánlották, hogy „erősítse meg a költségvetési konszolidációt, és a
   névleges állami költségvetési hiány „lehorgonyzását” (hiányplafon) egészítse ki további
   mechanizmusokkal a kiadások fokozott ellenőrzése érdekében.”
   2.4.      A Bizottság értékelése a nemzeti reformprogram 2007. októberi végrehajtási
             jelentéséről
   A Bizottság 2007. december 11-én fogadta el stratégiai jelentését3 a növekedést és
   foglalkoztatást célzó megújult lisszaboni stratégiáról, amely értékelést tartalmaz
   Lengyelország nemzeti reformprogramjának 2007. októberi végrehajtási jelentéséről és a
   következőkben foglalható össze.
   Lengyelország nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat határozta
   meg: az államháztartás konszolidációja és igazgatásának tökéletesítése, a vállalkozókészség
   fejlesztése, a társaságok innovációs készségének növelése, az infrastruktúra korszerűsítése és
   fejlesztése, versenykörnyezet biztosítása a hálózati iparágak számára, munkahelyek teremtése
   és fenntartása, valamint a munkanélküliség csökkentése, a munkavállalók és a vállalkozások
   alkalmazkodóképességének javítása.
   A Bizottság értékelése szerint Lengyelország a 2005–2007 közötti időszakban korlátozott
   előrehaladást ért el nemzeti reformprogramjának végrehajtása terén.
   A megállapított erősségeket és gyengeségeket értékelve, és az elért haladás fényében a
   Bizottság azt ajánlotta, hogy Lengyelországnak ajánlják intézkedések végrehajtását a
   következő területeken: költségvetési konszolidáció (mechanizmus a kiadások
   szabályozásához), a hálózati iparágakban folyó verseny, állami kutatások és a magánszféra
   kutatás-fejlesztési tevékenységének támogatása, rugalmas biztonság, beleértve az aktív
   munkaerő-piaci politikát, a szociális juttatásokat, az egy életen át tartó tanulást, valamint az
   oktatást.
   Ezenkívül Lengyelország összpontosítson a következő területekre: szállítási infrastruktúra, a
   vállalatok bejegyzési eljárása, elektronikus kormányzat, a belső piaci irányelvek átültetése, és
   gyermekgondozási létesítmények.
   2008. május 14-én a Tanács – a Bizottság stratégiai jelentése alapján – ajánlást fogadott el a
   tagállamok, így Lengyelország gazdaságpolitikájára vonatkozó átfogó iránymutatások 2008-
   as aktualizálásáról.
   2
           HL L 139., 2008.5.29., 57. o.
   3
           A Bizottság közleménye az Európai Tanácsnak, „Stratégiai jelentés a növekedést és a foglalkoztatást
           célzó megújult lisszaboni stratégiáról: új ciklus indítása (2008-2010)”, COM(2007)803, 2007.12.11.
HU                                                          4                                                  HU
 ---pagebreak---                                  Bekeretezett rész: Az értékelés fő szempontjai
   Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9.
   cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő
   szempontokra terjed ki:
   • megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések;
   • megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető
      kiigazítási pálya;
   • elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz,
      hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon;
   • a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni,
      hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra,
      miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az
      euroövezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra,
      hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP
      0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti
      intézkedések nélkül számított egyenleget;
   • a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el
      nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért
      tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági
      hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú
      távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a
      feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági
      tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan
      visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért
      tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat;
   • a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal.
   A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2008.
   tavaszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított
   egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is.
   Az értékelés kitér a következőkre is:
   • az adóssághányad alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának kilátásai,
      amelyeknek a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása”
      című tanácsi jelentéssel összhangban „a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő
      figyelmet kell szentelni”. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006.
      október 12-i bizottsági közlemény4 határozza meg;
   • a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával
      összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal és annak 2007. októberi végrehajtási
      jelentésével való konzisztencia mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005.
      június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a
      nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal;
   • a magatartási kódex5 betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a
      konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai legyenek egységesek.
   4
            „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak
            és az Európai Parlamentnek, COM (2006) 574 végleges, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú
            távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság
            (2006), European Economy, 2006/4. szám.
   5
            „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a
            stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-
            Tanács 2005. október 11-én fogadott el.
HU                                                      5                                                      HU
 ---pagebreak---                                                      Ajánlás:
                                        A TANÁCS VÉLEMÉNYE
                  Lengyelország 2007–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált
                                        konvergenciaprogramjáról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
   felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre6 és
   különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel a Bizottság ajánlására,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:
   (1)     [2008. július 8]-án a Tanács megvizsgálta Lengyelország 2007–2010 közötti időszakra
           vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját7.
   (2)     Lengyelország az utóbbi időben előrelépést tett, hogy csökkentse az EU átlagos
           jövedelemszintjéhez képest fennálló különbséget, mivel a reál-GDP növekedése,
           amely 2003–2005 között átlagosan a GDP körülbelül 4½%-a volt, 2006–2007-ben 6%
           fölé emelkedett. A munkaintenzív kibocsátás növekedése jelentős mértékben javította
           a helyzetet a munkaerőpiacon, mivel a munkanélküliség 2003-ban majdnem elérte a
           20%-ot, de 2007-re 9½%-ra esett vissza. A munkanélküliség csökkenése azonban a
           foglalkoztatás rendkívüli bővülése mellett a munkaerő-kínálatnak a migráció miatti
           szűkülését is tükrözi. Ezenkívül a jelentős mértékű elvándorlás előmozdítja a
           munkavállalás ösztönzésének torzulását, és ez néhány ágazatban növeli a
           munkaerőhiányt. A szűkülő munkaerőpiac nyomást gyakorol a bérekre és ezzel
           negatívan hat a HICP-inflációra, amely a 2005-től 2007 első feléig tartó sikeres
           mérséklődés időszaka után 2007 végéig ismét jelentősen nőtt. Az államháztartási
           hiány, miután 2003-ban a GDP 6¼%-ával elérte a csúcsot, évente átlagosan több mint
           1 százalékponttal csökkent és 2007-ben a GDP 2%-át tette ki. Az elmúlt években az
           eredmény a váratlan, többletbevételhez vezető növekedésnek, valamint a kiadási
   6
           HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított
           rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:
           http://ec.europa.eu/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm
   7
           Az aktualizált változatot a magatartási kódexben meghatározott december 1-jei határidő után tizenhat
           hét elteltével nyújtották be, mivel az októberi választásokat követően novemberben új kormány
           megalakulására került sor.
HU                                                      6                                                       HU
 ---pagebreak---        tervek nem teljes körű végrehajtásának köszönhetően általában a céloknál jobban
       alakult. A további költségvetési konszolidáció nagy mértékben a szociális ellátások
       rendszerének (főleg a korengedményes nyugdíjak és a rokkantsági ellátások)
       reformján és a munkaerő-piaci részvétel bővülésén alapul.
   (3) A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP
       növekedése a programidőszak hátralévő részében fokozatosan csökken, a 2007-es
       6,5%-ról átlagosan 5,2%-ra. A jelenleg rendelkezésre álló információk8 fényében úgy
       tűnik, hogy a forgatókönyv megalapozott növekedési feltételezéseken alapul. A
       program inflációs előrejelzése alacsonynak tűnik, ami tükrözi az importárakra
       vonatkozó némileg kedvező feltételezéseket, és az egy munkavállalóra jutó nominális
       kompenzáció viszonylag csekély növekedését.
   (4) 2007-ben az államháztartási hiány a 2006. novemberi konvergenciaprogramban
       szereplő 3,4%-os előrejelzéshez képest a GDP 2,0%-át tette ki. Ennek fő oka a reál és
       nominális GDP-nek a 2006 novemberében feltételezettnél jóval magasabb -
       növekedése volt, de a kiadásokat is visszafogták. Különösen a társaságok nagy
       nyereségessége tette lehetővé, hogy visszafogják a támogatások növekedését,
       miközben a munkanélküliség gyors csökkenése és a Hausner-tervben9 megállapított
       indexálás elmaradása korlátozta a szociális juttatások emelkedését is. Ezenkívül a
       közszférában foglalkoztatottak kompenzációja a tervezettnél alacsonyabb volt. Végül,
       az állami beruházások nagyságrendje az EU-alapoknak a tervezettnél lassabb
       felhasználása miatt az előre jelzettnél alacsonyabb volt. Összességében a kiadásoknak
       a GDP-hez viszonyított aránya 1,5 százalékponttal alacsonyabb volt a 2006
       novemberében jelzettnél. A bevételi oldalon a közvetett adókból és a
       társadalombiztosítási járulékokból eredő bevétel a 2006 novemberében tervezettnél
       jobban alakult, főként a foglalkoztatás és a bérek jóval erőteljesebb növekedése miatt.
       Ezeket a kedvező fejleményeket más bevételi tételek alacsonyabb teljesítménye
       (közvetlen adók az adósávok növelése miatt) ellensúlyozta. Ez összességében a
       tervezettnél valamivel alacsonyabb bevételi hányadhoz vezetett. Mivel a strukturális
       egyenleg aránya körülbelül 1½ százalékponttal javult, a költségvetés 2007-es
       végrehajtása túlteljesítette a konvergenciaprogram előző változatáról szóló, 2007.
       február 27-i tanácsi véleményben10 levő felkérést.
   (5) A költségvetési stratégia fő célja a strukturális államháztartási hiány (ciklikus
       hatásoktól megtisztítva, egyszeri és átmeneti intézkedések nélkül) tartós csökkentése,
       ami azt jelenti, hogy a költségvetési egyenleg tekintetében középtávú költségvetési
       célkitűzésként 2011-re – azaz egy évvel a programidőszak vége után – a GDP 1%-át
       jelentő strukturális hiányt kell elérni. Ez megfelel az előző konvergenciaprogramban
       szereplő célnak, amely azt irányozta elő, hogy a középtávú költségvetési célkitűzést
       „2010 után” kell elérni. Az államháztartási hiány, miután 2008-ban 0,5 százalékponttal
       romlik, a GDP 2,5%-ára, a tervek szerint 2010-re 1,5%-ra javul. Az elsődleges
   8
       Az értékelés mindenekelőtt a Bizottság szolgálatainak 2008. tavaszi előrejelzését és a Bizottságnak a
       nemzeti reformprogram 2007. októberi végrehajtási jelentéséről szóló értékelését veszi figyelembe.
   9
       Ez a 2003-ban előterjesztett, eddigi legátfogóbb és egyedi kísérlet a kiadások reformjára, amelynek
       célja a szociális védelemmel, közigazgatással és állami támogatásokkal összefüggő állami kiadások
       csökkentése volt. A Hausner-terv többek között felváltotta az éves indexálást a kumulált inflációt
       követő (ha meghaladja az 5%-ot) vagy a háromévente történő indexálással (amelyik először
       bekövetkezik).
   10
       HL C 72., 2007.3.29., 13. o.
HU                                                   7                                                       HU
 ---pagebreak---        egyenleg pályája hasonló, az előrejelzés szerint a GDP 2008-as -0,2 %-áról 2010-re a
       GDP 0,8%-ára növekszik. A kibocsátás mérséklődő növekedése fényében a közös
       módszertan szerint számított strukturális egyenleg változása várhatóan nagyobb lesz,
       ami a strukturális hiány szűkülésében nyilvánul meg, a GDP 2008-as körülbelül 2¾%-
       áról 2010-ben valamivel a GDP 1%-a fölé. A költségvetés kiadásokon alapuló
       kiigazítását későbbre, 2009-re és 2010-re ütemezik. 2008-ban a hiány romlását főként
       a beruházások arányának erős növekedése vezérelte, valamint a társadalombiztosítási
       járulékok jelentős visszaesése (amelyet részben ellensúlyozott az egyéb bevételek
       növekedése). 2009–2010-ben a konszolidációt főként a munkavállalók
       kompenzációjának, a szociális juttatásoknak és a közbenső fogyasztásnak a
       visszafogásával kell elérni. A hiány csökkentésének 2007 és 2009 között tervezett
       mértéke az előző változatban levőnél alacsonyabb, a kiindulási pont (2007) és a
       konvergenciaprogram 2008. márciusi aktualizálásában meghatározott valamennyi új
       hiánycél azonban jobb a 2006. novemberi változatban kitűzöttnél. A programban
       szereplő      költségvetési    előrejelzések    kockázatai      2008-ban      nagyjából
       kiegyensúlyozottnak tűnnek, azt követően azonban az eredmények a programban előre
       jelzettnél rosszabbul alakulhatnak. A programban 2008-ra meghatározott hiánycél
       megegyezik a 2008. tavaszi előrejelzés céljával (a GDP 2,5%-a). A központi
       költségvetés 2008. első negyedéves pénzforgalmi adatai arra utalnak, hogy a bevétel
       teljesítménye meghaladja a költségvetési előrejelzést, de a program 2008-ra valamivel
       magasabb növekedést feltételez, mint a Bizottság 2008. tavaszi előrejelzése, és a
       közszférában még mindig erősödő bérnyomás kockázatot jelent az államháztartás
       tekintetében. Másrészt a programban feltételezettnél magasabb infláció 2008-ban
       csökkenteni fogja a kiadások arányát, mivel a kiadásokat elsősorban nominális
       értelemben határozzák meg. 2009-ben azonban a 2008-as magasabb infláció a
       közszférában ösztönözheti a bérnövekedést, és a programban feltételezettnél magasabb
       nyugdíjakhoz és szociális ellátásokhoz vezet, amit tovább erősít az indexálási
       mechanizmus reformja, amely 2008-tól a szociális ellátást nemcsak a fogyasztói
       árakhoz, hanem részben a bérekhez is kapcsolja. Miközben a parlament már elfogadta
       a hiánynövelő intézkedéseket (a személyi jövedelemadó mértékének csökkentése), az
       ezt ellensúlyozó intézkedéseket még nem határozták meg és költségvetési hatásuk
       bizonytalan (kivéve az uniós harmonizációhoz kapcsolódó jövedékiadó-emeléseket,
       amelyeket a személyi jövedelemadó csökkenése nem ellensúlyoz teljes mértékben).
       Ha a foglalkoztatásnak a kormány által feltételezett további erőteljes növekedése nem
       marad fenn, a költségvetési konszolidáció folytatása, ami 2006–2007-ben a
       munkahelyek bővülésével összekapcsolódó növekedésen alapult, 2008 után nehézzé
       válhat. Másrészt az államháztartási egyenleg alakulása jó úton halad: a bevételek a
       tervezettnél magasabbnak bizonyulnak, miközben a kiadási terveket alulteljesítették.
   (6) E kockázatértékelés alapján a programban szereplő költségvetési irányvonal
       alkalmasnak tűnik arra, hogy 2007-ig a Tanács ajánlásának megfelelően tartósan
       megszüntessék a túlzott hiányt. A programidőszak alatt azonban a biztonsági tartalék
       nem biztosítható a GDP 3%-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben.
       Ezenkívül lehetséges, hogy a programban szereplő költségvetési irányvonal nem lesz
       elégséges ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint 2011-re megvalósítsák a
       középtávú költségvetési célkitűzést. Mivel a gazdaságban kedvezőek a növekedési
       feltételek, a középtávú célkitűzés irányába ható kiigazítás program szerinti üteme nem
       megfelelő és 2008-ban erősíteni kell, hogy összhangban legyen a Stabilitási és
       Növekedési Paktummal. Ezután pedig intézkedésekkel kell alátámasztani. Végül,
       amennyiben az inflációs és a bérnyomás megvalósul, a túlhevülés elkerüléséhez a
       programban előirányzottnál szigorúbb költségvetési irányvonalra van szükség.
HU                                             8                                               HU
 ---pagebreak---    (7)     Az államháztartás fenntarthatóságát tekintve Lengyelország összességében alacsony
           kockázattal szembesül. A közös módszertanon alapuló 2005-ös előrejelzések szerint az
           elöregedés hosszú távú költségvetési hatása a legalacsonyabbak között van az EU-ban.
           2008-tól azonban a szociális ellátások indexálása nemcsak a fogyasztói árak, hanem
           részben a bérek alapján is történik, ami hosszú távon megnöveli a kiadásokat. A
           csekély elsődleges strukturális hiányt tartalmazó 2007-es költségvetési egyenleg,
           amely ennek ellenére jobb az előző változat kiinduló helyzeténél, a népesség
           elöregedése okozta hosszú távú költségvetési hatások nélkül is kockázatot jelent az
           államháztartás fenntarthatósága szempontjából. Az államháztartás további
           konszolidációja,       többek      között      a     korengedményes         nyugdíjazás
           konvergenciaprogramban előirányozott reformjával (az ún. átmeneti nyugdíj
           bevezetése, ami a korengedményes nyugdíjazást bizonyos nehéz szakmákra
           korlátozza) ezért hozzájárulna mind a munkaerő aktivitásának, mind a
           foglalkoztatásnak az ösztönzéséhez, és az államháztartás hosszú távú
           fenntarthatóságával összefüggő kockázatok csökkentéséhez.
   (8)     A konvergenciaprogram összhangban van a nemzeti reformprogram 2007. októberi
           végrehajtási jelentésével. Mindkét program előirányozza a korengedményes
           nyugdíjazás és a rokkantsági ellátások reformját, a gazdák szociális alapjának
           reformját, az egészségügy reformját, az államháztartás átszervezését és
           decentralizálását, valamint a feladatok több évre kiterjedő költségvetési tervezését. A
           konvergenciaprogram a középtávú költségvetési stratégia szempontjából azonban nem
           értékeli minőségileg a nemzeti reformprogram 2007. októberi végrehajtási
           jelentésének általános hatását (érintve például a potenciális növekedésre és a
           foglalkoztatásra gyakorolt hatást). A program rendszerezett információt nyújt a
           nemzeti reformprogramban előirányzott fő reformok közvetlen költségvetési terheiről.
   (9)     A konvergenciaprogram költségvetési stratégiája részben megfelel az integrált
           iránymutatásokban foglalt, a lisszaboni stratégiával összefüggésben kiadott
           országspecifikus átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak a költségvetési politikák
           vonatkozásában. Miközben a program a költségvetési konszolidáció folytatását
           irányozza elő, nem említ további mechanizmusokat a kiadások ellenőrzésének
           előmozdításához.
   (10)    Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott
           adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program a nem kötelező adatok tekintetében
           részben hiányos.
   Általános következtetésként megállapítható, hogy az államháztartási hiány 2007-es kiigazítása
   után és miközben a hiány és az adóssághányad a GDP 3%-át, illetve 60%-át jelentő
   referenciaérték alatt marad, a program 2008-ban az államháztartási egyenlegnek a GDP 0,5
   százalékpontját jelentő romlását tervezi, és kedvező növekedési kilátások mellett a következő
   években a középtávú költségvetési célkitűzés irányába teendő előrelépést későbbre ütemezi. A
   strukturális egyenleg 2008-ban várható, a GDP majdnem ½ százalékpontját jelentő romlása
   nincs összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktummal. Tekintettel a költségvetési célok
   elérésének 2009-től felmerülő kockázataira, főként a specifikus intézkedések hiányában,
   előfordulhat, hogy a középtávú költségvetési célkitűzést nem érik el a programnak
   megfelelően 2011-re. Ezenkívül, ha inflációs nyomás merül fel, a programban előirányzottnál
   szigorúbb költségvetési irányvonalra van szükség. Az államháztartás hosszú távú
   fenntarthatóságát tekintve Lengyelország alacsony kockázattal szembesül, de szükség van a
   korengedményes nyugdíjazás reformjára.
HU                                                 9                                               HU
 ---pagebreak---    A fenti értékelés alapján és a fenntartható államháztartás biztosításának szükségességét
   tekintve, Lengyelországot felkérik arra, hogy aknázza ki a kedvező növekedési feltételeket a
   középtávú költségvetési célkitűzés irányába ható strukturális kiigazítás ütemének
   erősítéséhez, különösen az esetleges inflációs nyomás megfékezése érdekében, azzal, hogy a
   többletbevételeket és a felhasználatlan erőforrásokat 2008-ban a hiány csökkentésére fordítja
   és, különösen a kiadási oldalon, a következő években intézkedéseket határoz meg és hajt
   végre.
HU                                               10                                              HU
 ---pagebreak---    A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása
                                                                 2006       2007       2008       2009        2010
                                     KP 2008. március              6,2        6,5        5,5        5,0        5,0
           Reál-GDP
                                      BIZ 2008. április            6,2        6,5        5,3        5,0        n.a.
         (%-os változás)
                                    KP 2006. november              5,4        5,1        5,1        5,6        n.a.
                                     KP 2008. március              1,3        2,6        3,5        2,9        2,5
          HICP infláció
                                      BIZ 2008. április            1,3        2,6        4,3        3,4        n.a.
               (%)
                                    KP 2006. november              1,4        2,1        2,5        2,5        n.a.
         Kibocsátási rés1            KP 2008. március              0,5        1,1        0,7       −0,2       −0,9
     (a potenciális GDP %-            BIZ 2008. április2           0,6        1,2        0,5       −0,7        n.a.
              ában)                 KP 2006. november              0,5        0,5        0,3        0,4        n.a.
    A külfölddel szembeni            KP 2008. március             −2,6       −2,6      −3,5        −4,2       −4,6
              nettó                   BIZ 2008. április           −2,5       −2,6      −2,3        −3,6        n.a.
   hitelnyújtás/hitelfelvéte
                 l                  KP 2006. november            −1,6       −1,8       −2,2       −2,7         n.a.
        (a GDP %-ában)
         Államháztartási             KP 2008. március             −3,8       −2,0      −2,5        −2,0       −1,5
            egyenleg                  BIZ 2008. április           −3,8       −2,0      −2,5        −2,6        n.a.
        (a GDP %-ában)              KP 2006. november            −3,9       −3,4       −3,1       −2,9         n.a.
                                     KP 2008. március             −1,1        0,2      −0,2         0,3        0,8
      Elsődleges egyenleg
                                      BIZ 2008. április           −1,1        0,6        0,2        0,1        n.a.
        (a GDP %-ában)
                                    KP 2006. november            −1,5       −1,0       −0,7       −0,6         n.a.
      Ciklikusan kiigazított         KP 2008. március             −4,0       −2,4      −2,8        −1,9       −1,1
            egyenleg1                 BIZ 2008. április           −4,0       −2,5      −2,7        −2,3        n.a.
        (a GDP %-ában)              KP 2006. november            −4,1       −3,6       −3,2       −3,0         n.a.
                                     KP 2008. március             −4,0       −2,4      −2,8        −1,9       −1,1
     Strukturális egyenleg3
                                      BIZ 2008. április           −4,0       −2,5      −2,7        −2,3        n.a.
        (a GDP %-ában)
                                    KP 2006. november            −4,1       −3,6       −3,2       −3,0         n.a.
                                     KP 2008. március             47,6       44,9      44,2        43,3       42,3
      Bruttó államadósság
                                      BIZ 2008. április           47,6       45,2      44,5        44,1        n.a.
        (a GDP %-ában)
                                    KP 2006. november             48,9       50,0      50,3        50,2        n.a.
   Megjegyzés:
   1
     Kibocsátási rések és ciklikus hatásoktól megtisztított egyenlegek a programok szerint, ahogy a Bizottság
   szolgálatai a programokban szereplő információk alapján újraszámították.
   2
     A 2006–2009 közötti időszakra vonatkozóan 5,2%-os, 5,9%-os, 6,0%-os és 6,2%-os becsült potenciális
   növekedés alapján.
   3
     Ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg, az egyszeri és más átmeneti intézkedések nélkül. A legutóbbi
   programban és a Bizottság szolgálatainak őszi előrejelzésében nincsenek egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések.
   Forrás:
   Konvergenciaprogram (KP); a Bizottság szolgálatainak 2008. tavaszi gazdasági előrejelzései (BIZ); a Bizottság
   szolgálatainak számításai
HU                                                                11                                                HU