title: 2013/461/EU: A Bizottság ajánlása ( 2013. szeptember 17. ) a SOLVIT működését meghatározó elvekről EGT-vonatkozású szöveg

text:
               19.9.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 249/10

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2013. szeptember 17.)
   a SOLVIT működését meghatározó elvekről
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2013/461/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az EUMSZ 26. cikke a belső piacot olyan, belső határok nélküli térségként határozza meg, amelyben biztosított az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása. Az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdése az uniós jogból eredő kötelezettségek teljesítésének maradéktalan biztosítása érdekében megfelelő intézkedések megtételére kötelezi a tagállamokat.

               (2)

               A belső piac számos lehetőséget nyújt azoknak a polgároknak, akik másik tagállamban kívánnak élni és dolgozni, illetve azon vállalkozásoknak, amelyek újabb piacokra kívánják kiterjeszteni tevékenységüket. Bár a belső piac általában véve jól működik, esetenként problémát okoz, hogy a hatóságok nem tartják tiszteletben az uniós jogot.

               (3)

               A SOLVIT belső piaci problémamegoldó hálózat alkalmazásának alapelveiről szóló, 2001. december 7-i 2001/893/EK bizottsági ajánlás (1) nyomán a tagállamok által saját közigazgatásukon belül létrehozott központok hálózataként kialakításra került a SOLVIT, mint a polgárok és vállalkozások belső piaci jogainak gyakorlásával kapcsolatos problémák gyors és informális megoldására hivatott eszköz.

               (4)

               Jóllehet a SOLVIT informális és pragmatikus jellegű eszköz, struktúrája biztosítja, hogy az általa kínált megoldások összeegyeztethetők legyenek az uniós joggal. A problémák megoldása két tagállam közreműködésével, átlátható folyamat keretében történik. Bár a Bizottság általában nem vesz részt az egyes ügyek megoldásában, szoros kapcsolatban van az egyes SOLVIT-központokkal, rendszeres jogi továbbképzéseket tart, és egyes bonyolult esetekben informális tanácsadással szolgál számukra. Emellett online adatbázis útján nyomon követi az ügykezelést és az eredményeket, és bármikor közbeléphet, ha úgy véli, hogy a SOLVIT által kínált megoldás nem egyeztethető össze az uniós joggal. A SOLVIT-rendszer kialakítása nem csak az egyes ügyek megoldásának jogszerűségét biztosítja – az értékelések azt mutatják, hogy a SOLVIT munkája hozzájárult a tagállami hatóságok jobb uniós jogkövetéséhez is.

               (5)

               Létrehozása óta eltelt időben a SOLVIT jelentős fejlődésen ment keresztül. Ma tízszer annyi ügyet kezel, mint tíz évvel ezelőtt. A kezelt ügyek jellege emellett jóval sokrétűbb annál, mint amit létrehozásakor előirányoztak megalkotói. A SOLVIT elé kerülő ügyek döntő többsége sikeresen – átlagosan kilenc hét alatt – megoldódik; nem meglepő tehát, hogy a SOLVIT segítségét igénybe vevő polgárok és vállalkozások messzemenően elégedettek a hálózat munkájával.

               (6)

               Habár a SOLVIT sikeresen működik, megnövekedett feladatai komoly kihívást jelentenek számára. A hálózat 2010-ben elvégzett részletes értékelése azt mutatta, hogy nem minden SOLVIT-központ rendelkezik egyformán jó ellátottsággal, illetve nem mindegyikük hasonlóan jól pozícionált. Az ügyek befogadása és a nyújtott szolgáltatás szintje tekintetében ugyancsak eltérések tapasztalhatók az egyes központok között. Ráadásul sok polgár és vállalkozás el sem jut a SOLVIT-hoz.

               (7)

               E megállapítások alapján és „A hatékony problémamegoldás erősítése az egységes piacon” c. bizottsági szolgálati munkadokumentumban, „Az egységes piac jobb irányítása” c. bizottsági közleményben (2), valamint az uniós polgárságról szóló jelentésben (3) kifejtetteknek megfelelően lépéseket kell tenni a SOLVIT megerősítésére, és növelni kell láthatóságát az interneten és azon kívül egyaránt. E fellépés részeként új ajánlással kell felváltani a 2001/893/EK ajánlást. A jelen ajánlás a bevált gyakorlat alapján pontosítja a SOLVIT feladatait. Célokat és normákat állapít meg mind a tagállamok, mind a Bizottság számára, biztosítandó, hogy a vállalkozások és a polgárok hatékony segítséget kapjanak azokban a helyzetekben, amikor az uniós jogot nem tartják tiszteletben. További célja annak szavatolása, hogy a SOLVIT-központok hálózatszerte azonos szabályokat alkalmazzanak, és egységes típusú szolgáltatásokat nyújtsanak.

               (8)

               Annak érdekében, hogy a SOLVIT megbízatását a hálózat teljes szélességében azonos módon értelmezzék, ez az ajánlás meghatározza, milyen ügytípusokat kezelhet a SOLVIT. A 2001/893/EK ajánlás megállapította, hogy a SOLVIT illetékességi körébe az „egységes piaci szabályok helytelen alkalmazásának” esetei tartoznak. Az illetékességi kör ezen meghatározása inkonzisztenciához vezetett. Felmerült először is, hogy a „helytelen alkalmazás”-ból az következik, hogy a SOLVIT-központok nem foglalkozhatnak olyan esetekkel, ahol a nemzeti szabályok ellentétesek az uniós joggal (ún. „strukturális ügyek”). Másodsorban az a vélemény is megjelent, hogy a SOLVIT csak ott léphet fel, ahol a szóban forgó uniós jognak belső piaci alapja van.

               (9)

               A jelen ajánlás definíciója értelmében a SOLVIT mindazon határokon átnyúló ügyekkel foglalkozik, amelyek oka a belső piacot szabályozó uniós jog közigazgatási hatóság általi esetleges megsértése, amennyiben és amilyen mértékig e problémák nem képezik nemzeti vagy uniós szintű jogi eljárások tárgyát.

               (10)

               A „megsértés” szó azt fejezi ki, hogy a SOLVIT-központok SOLVIT-ügyként befogadják mindazokat a helyzeteket, amelyekben egy közhatóság nem tartja tiszteletben a belső piacot szabályozó uniós jogot, függetlenül a probléma gyökerétől. A SOLVIT által kezelt ügyek túlnyomó többsége olyan helyzetre vonatkozik, amelyben egy közigazgatási hatóság helytelenül alkalmazza a belső piacot szabályozó uniós jogot. A SOLVIT-központok azonban több olyan esetben is hatékony segítséget nyújtottak, amikor strukturális probléma merült fel. Noha a strukturális ügyek csak a SOLVIT által kezelt összes ügy csekély hányadát alkotják, ezen ügyek befogadása fontos annak érdekében, hogy e problémák ne maradjanak figyelmen kívül. Ez garantálhatja leginkább a strukturális problémák eredményes és a megfelelő szinten történő kezelését.

               (11)

               Ez az ajánlás megerősíti, hogy a SOLVIT közigazgatási hatóságokat érintő, határokon átnyúló problémákkal foglalkozik. A „határokon átnyúló probléma” kritérium biztosítja, hogy a SOLVIT-ügyeket két tagállam SOLVIT-központja kezelje, ami az átláthatóság és az eredmény jó minőségének záloga. A „közigazgatási hatóság” kritérium ahhoz a tényhez kapcsolódik, hogy a SOLVIT a nemzeti közigazgatások része, és csupán informális alapon jár el.

               (12)

               Ez az ajánlás továbbá pontosítani kívánja, milyen szintű szolgáltatást várhatnak el a polgárok és a vállalkozások a SOLVIT-tól. Megállapítja, hogyan kell tájékoztatni a kérelmezőket, és milyen minimális segítséget kell nyújtani számukra. Pontosítja a SOLVIT-ügykezelés során betartandó eljárási lépéseket és határidőket, valamint a nem megoldható ügyek esetében nyújtandó további támogatást.

               (13)

               Ez az ajánlás továbbá minimumszabályokat állapít meg a SOLVIT-központok számára a szervezeti rendet, a jogi szakértelmet és a más hálózatokkal való kapcsolatokat illetően. Pontosítja ezenfelül a Bizottság SOLVIT hálózatban játszott szerepét.

               (14)

               A Bizottság a közelmúltban alakította át a SOLVIT online adatbázisát a belső piaci információs rendszer önálló moduljává. Tekintettel e műszaki integrációra, a belső piaci információs rendszer keretében történő igazgatási együttműködésről és a 2008/49/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2012. október 25-i 1024/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (IMI-rendelet) (4) személyes és bizalmas adatok feldolgozására vonatkozó szabályai a SOLVIT-eljárásokra is alkalmazandók. Ez az ajánlás az IMI-rendelettel összhangban tovább pontosítja a személyes adatok SOLVIT-ban történő feldolgozásának egyes kérdéseit.

               (15)

               Ez az ajánlás nem kívánja meghatározni azt, hogyan kezelje a Bizottság a közvetlenül hozzá érkező panaszokat, és semmilyen módon nem sérti a Bizottság a Szerződések őreként betöltött szerepét. Ugyancsak nem kívánja meghatározni az EU Pilot és az nemzeti EU Pilot koordinátorok szerepét. Ezekkel az elemekkel rendszeresen frissített, külön iránymutatások foglalkoznak,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   I.   CÉLOK ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

   A.   Célok

   Ez az ajánlás SOLVIT működését meghatározó elveket rögzíti. A SOLVIT célja, hogy gyors, hatékony és informális megoldásokat kínáljon azon problémákra, amelyekkel a polgárok és a vállalkozások akkor szembesülnek, amikor a közigazgatási hatóságok megsértik belső piaci uniós jogaikat. A megfelelőbb uniós jogkövetés elősegítése révén a SOLVIT hozzájárul az egységes piac megfelelőbb működéséhez. E cél érdekében a nemzeti SOLVIT-központoknak együtt kell működniük az ezen ajánlásban meghatározott elvek alapján.
   B.   Fogalommeghatározások

   Ezen ajánlás alkalmazásában:
   1.   „kérelmező”: határokon átnyúló problémával szembesülő, és azt közvetlenül vagy – közvetítőn keresztül – közvetve a SOLVIT elé terjesztő természetes vagy jogi személy, vagy tagja(i) nevében konkrét problémát beterjesztő szervezet;
   2.   „határokon átnyúló probléma”: valamely tagállam kérelmezőjének a belső piacot szabályozó uniós jog egy másik tagállam közigazgatási hatósága általi esetleges megsértésével kapcsolatos problémája; ide tartoznak azok a problémák, amelyeket a kérelmező tagállamának közigazgatása okozott a kérelmező számára a kérelmező szabad mozgásra vonatkozó jogainak gyakorlását követően vagy e jogok gyakorlására tett kísérlet során;
   3.   „a belső piacot szabályozó uniós jog”: az EUMSZ 26. cikke (2) bekezdésének értelmében vett belső piac működésével kapcsolatos bármely uniós jogi aktus, szabály vagy elv. Ide tartoznak azok a szabályok is, amelyek célja nem a belső piac mint olyan szabályozása, ám hatással vannak az áruk, szolgáltatások, személyek vagy tőke tagállamok közötti szabad mozgására;
   4.   „közigazgatási hatóság”: valamely tagállam nemzeti, regionális vagy helyi szintű közigazgatásának bármely része, vagy jogi formájától függetlenül bármely olyan szerv, amely az állam által elfogadott intézkedés alapján állami irányítás alá tartozó közszolgáltatás nyújtásáért felelős, és amely e célból különleges jogokkal rendelkezik azon jogokon kívül, amelyek az egyének közötti kapcsolatokban szokásosan alkalmazandó szabályokból fakadnak;
   5.   „jogi eljárás”: valamely vita megoldására irányuló, igazságügyi vagy kvázi igazságügyi testület előtti hivatalos eljárás. Nem tartozik ide a problémát okozó közigazgatási hatóságokkal szemben, közigazgatási eljárásban benyújtott fellebbezés;
   6.   „strukturális probléma”: az uniós joggal ellentétes nemzeti szabályozás okozta jogsértés;
   7.   „hazai központ”: például az állampolgárság, a lakóhely, a letelepedés helye vagy a kérelmező szóban forgó jogai megszerzésének helye alapján a kérelmezőhöz a legszorosabban kapcsolódó SOLVIT-központ;
   8.   „ügyvivő központ”: azon tagállam SOLVIT-központja, amelyben a belső piacot szabályozó uniós jog feltételezett megsértése történt;
   9.   „SOLVIT-adatbázis”: a SOLVIT-ügyek kezelésének támogatása céljából a belső piaci információs rendszer (IMI) keretén belül létrehozott online alkalmazás.
   II.   A SOLVIT MEGBÍZATÁSA

   A SOLVIT hálózat határokon átnyúló olyan ügyekkel foglalkozik, amelyek oka a belső piacot szabályozó uniós jog közigazgatási hatóság általi esetleges megsértése, amennyiben és amilyen mértékig e problémák nem képezik nemzeti vagy uniós szintű jogi eljárások tárgyát. A megfelelőbb uniós jogkövetés elősegítése révén hozzájárul az egységes piac megfelelőbb működéséhez.
   III.   A SOLVIT ÁLTAL NYÚJTOTT SZOLGÁLTATÁS

   Ajánlott, hogy a tagállamok biztosítsák a kérelmezők számára a következő minimális szolgáltatásokat:

               1.

               A SOLVIT-központoknak elérhetőknek kell lenniük telefonon vagy e-mailen keresztül, és késedelem nélkül válaszolniuk kell a hozzájuk intézett megkeresésre.

               2.

               A kérelmezőnek egy héten belül meg kell kapnia a kérdésére adott első választ. Amennyiben erről a megadott információk alapján dönteni lehet, a válasznak tartalmaznia kell azt is, hogy a SOLVIT befogadhatja-e az ügyet. Szükség esetén egyidejűleg fel kell hívni a kérelmezőt arra, hogy nyújtsa be az akta feldolgozásához szükséges dokumentumokat. Az ezen első értékelést követő egy hónapon belül, amennyiben az akta teljes, a kérelmezőt tájékoztatni kell arról, hogy az ügyvivő központ elfogadta-e az ügyet, azaz megnyílt-e a SOLVIT-ügy.

               3.

               Ha a SOLVIT-ügy nem nyílik meg, a kérelmezőt tájékoztatni kell ennek okáról, valamint arról, milyen egyéb módokon járhat el a probléma megoldása érdekében. Ezen belül tájékoztatni kell arról, hogy a probléma adott esetben milyen egyéb releváns információs vagy problémamegoldó hálózatnak vagy releváns nemzeti illetékes hatóságnak jelezhető vagy továbbítható.

               4.

               Az ügy megnyitását követő tíz héten belül megoldást kell nyújtani a kérelmező számára, amely tartalmazhatja az alkalmazandó uniós jog pontosítását. Rendkívüli körülmények esetén és különösen akkor, ha a megoldás küszöbön áll, vagy ha strukturális problémáról van szó, az ügy a határidő leteltét követően további legfeljebb tíz hétig nyitva maradhat. Erről a kérelmezőt tájékoztatni kell.

               5.

               A kérelmezőt tájékoztatni kell a SOLVIT informális jellegéről és az alkalmazandó eljárásokról és határidőkről. E tájékoztatásnak ki kell terjednie a lehetséges egyéb jogorvoslati eszközökre, arra, hogy a SOLVIT-ügykezelés nem halasztó hatályú a nemzeti fellebbezési határidők tekintetében, valamint arra, hogy a SOLVIT informális megoldásokat kínál, amelyek ellen fellebbezésnek helye nincs. Tájékoztatni kell a kérelmezőt arról is, hogy a SOLVIT díjmentesen nyújtja szolgáltatásait. A kérelmezőt rendszeresen tájékoztatni kell az ügy állásáról.

               6.

               Bár a SOLVIT eljárása informális, ez nem zárja ki, hogy a kérelmező hivatalos eljárást kezdeményezzen nemzeti szinten; ebben az esetben azonban a SOLVIT-ügyet le kell zárni.

               7.

               Amennyiben a SOLVIT eredményes megoldást talál, tájékoztatnia kell a kérelmezőt arról, mit kell tennie a javasolt megoldás végrehajtása érdekében.

               8.

               Amennyiben nyilvánvalóvá válik, hogy az ügy nem oldható meg a SOLVIT keretén belül, azt mielőbb le kell zárni, és erről a kérelmezőt késedelem nélkül tájékoztatni kell. Ebben az esetben a SOLVIT-nak tájékoztatnia kell a kérelmezőt az egyéb lehetséges nemzeti vagy uniós jogorvoslati lehetőségekről. Amennyiben a SOLVIT azt tanácsolja a kérelmezőnek, hogy éljen panasszal a Bizottságnál, ösztönöznie kell arra, hogy hivatkozzon a SOLVIT-eljárásra (a hivatkozási szám megadásával és az eljárás rövid összefoglalásával). A meg nem oldott ügyeket az adatbázison keresztül következetesen jelenteni kell a Bizottságnak.

               9.

               Az ügy lezárását követően fel kell kérni a kérelmezőt arra, hogy értékelje a SOLVIT ügykezelési munkáját.

         IV.   A SOLVIT-KÖZPONTOK SZERVEZETI RENDJE

               1.

               Minden tagállamnak működtetnie kell SOLVIT-központot.

               2.

               Annak érdekében, hogy a SOLVIT-központok teljesíthessék ezen ajánlásban meghatározott feladataikat, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a SOLVIT-központok:

                           a)

                           elegendő és megfelelően képzett, a SOLVIT-központok közötti gyors és átlátható kommunikáció biztosítására képes, több mint egy uniós nyelvet operatív szinten használó személyi állománnyal rendelkezzenek;

                           b)

                           az ügyek független jogi értékelését lehetővé tevő, megfelelő jogi szakértelemmel vagy az uniós jog alkalmazása terén releváns tapasztalattal rendelkezzenek;

                           c)

                           a nemzeti közigazgatási rendszer olyan, elégséges koordinációs hatáskörrel rendelkező részében kapjanak helyet, amely lehetővé teszi számukra az uniós jog helyes alkalmazásának biztosítását közigazgatási területükön;

                           d)

                           a nemzeti közigazgatáson belül hálózatot hozhassanak létre az ügyek gyakorlati megoldásához szükséges specifikus jogi szakértelem és támogatás biztosítása céljából.

         V.   A SOLVIT ÁLTAL KÖVETETT ELJÁRÁS

   A.   A SOLVIT-ügyek kezelését szabályozó elvek

               1.

               Minden SOLVIT-ügyet két SOLVIT-központnak, a hazai központnak és az ügyvivő központnak kell kezelnie.

               2.

               A hazai és az ügyvivő központnak nyílt és átlátható módon együtt kell működnie annak érdekében, hogy gyors és eredményes megoldást találjanak a kérelmező problémájára.

               3.

               A hazai és az ügyvivő központnak meg kell állapodnia abban, milyen nyelvet használnak az egymás közti kommunikációban. Ennek során figyelembe kell venniük az informális kapcsolatokon keresztüli lehető leggyorsabb és leghatékonyabb problémamegoldás célkitűzését, valamint az átláthatóság és jelentéstétel biztosításának szempontjait.

               4.

               A beérkezett problémákról, az ügyben érintett SOLVIT-központok által elvégzett értékelésről, a megtett lépésekről és a javasolt megoldásokról egyértelmű és átfogó nyilvántartást kell vezetni a SOLVIT-adatbázisban. A strukturális problémákat felvető ügyeket ilyenként meg kell jelölni az adatbázisban annak érdekében, hogy ezeket a Bizottság következetesen nyomon követhesse.

               5.

               A javasolt megoldásnak mindenkor meg kell felelnie az uniós jognak.

               6.

               A SOLVIT-központnak be kell tartania a SOLVIT ügykezelési kézikönyvében meghatározott részletes szabályokat. Ezeket a szabályokat a Bizottság a SOLVIT-központokkal együttműködésben rendszeresen felülvizsgálja.

         B.   Hazai központ

               1.

               A hazai központnak minden beérkezett problémát nyilvántartásba kell vennie, függetlenül attól, hogy az SOLVIT-ügynek minősíthető-e vagy sem.

               2.

               Azt követően, hogy a hazai központ SOLVIT-ügyként befogadta a panaszt, teljes aktát kell összeállítania, és átfogó jogi elemzést kell végeznie a problémáról, mielőtt azt továbbítja az ügyvivő központnak.

               3.

               Ha az ügyvivő központ javaslatot tesz az ügy megoldására, vagy megvilágítja az alkalmazandó uniós jogot, a hazai központnak ellenőriznie kell, hogy a javasolt megoldás összeegyeztethető-e az uniós joggal.

               4.

               A hazai központnak az eljárás egyes lépéseiről megfelelő időben és módon tájékoztatnia kell a kérelmezőt.

         C.   Ügyvivő központ

               1.

               Azt követően, hogy a hazai központ továbbította felé az ügyet, az ügyvivő központnak egy héten belül meg kell erősítenie annak elfogadását.

               2.

               Az ügyvivő központnak arra kell törekednie, hogy megoldást találjon a kérelmező számára, illetve megvilágítsa az alkalmazandó uniós jogot. A folyamat előrehaladásáról rendszeresen tájékoztatnia kell a hazai központot.

               3.

               Strukturális probléma esetében az ügyvivő központnak késedelem nélkül mérlegelnie kell, hogy a probléma megoldható-e SOLVIT-eljárás keretén belül. Amennyiben ezt nem látja lehetségesnek, az ügyet megoldatlanként le kell zárnia, és a jogsértés megszüntetése érdekében tájékoztatnia kell az uniós jog helyes alkalmazásáért az adott tagállamban felelős nemzeti hatóságokat. Az adatbázison keresztül emellett a Bizottságot is tájékoztatnia kell.

         VI.   A BIZOTTSÁG SZEREPE

               1.

               A Bizottság a következők révén támogatja a SOLVIT működését:

                           a)

                           rendszeres képzéseket és hálózati eseményeket szervez a nemzeti SOLVIT-központokkal együttműködésben;

                           b)

                           megszövegezi és naprakészen tartja a SOLVIT ügykezelési kézikönyvét a nemzeti SOLVIT-központokkal együttműködésben;

                           c)

                           segítséget nyújt az ügyek kezelésében a SOLVIT-központok erre irányuló kérése esetén. Bonyolult ügyekben ez informális jogi tanácsadást is magában foglalhat. A Bizottság szolgálatainak két héten belül válaszolniuk kell az informális jogi tanácsadásra irányuló kérésre. A tanácsadás informális, és nem tekinthető kötelező érvényűnek a Bizottságra nézve;

                           d)

                           kezeli és karbantartja a SOLVIT-adatbázist és a kérelmek benyújtására szolgáló nyilvános elektronikus felületet, valamint képzések és ismertető anyagok révén elősegíti az adatbázis SOLVIT-központok általi használatát;

                           e)

                           nyomon követi a SOLVIT-központok tevékenységének minőségét és az általuk kezelt ügyeket. Strukturális problémát felvető ügyek esetében a Bizottság szorosan figyelemmel kíséri az ügyet, és szükség esetén tanácsokkal és támogatással segíti elő a strukturális probléma megszüntetését. Mérlegeli, hogy a meg nem oldott strukturális problémák esetében szükség van-e további fellépésre;

                           f)

                           biztosítja a SOLVIT, a CHAP (5) és az EU Pilot (6) közötti megfelelő kommunikációt a megoldás nélkül maradt SOLVIT-ügyekkel kapcsolatos megfelelő további lépések végrehajtása, a strukturális ügyek nyomon követése és a panaszok kezelése tekintetében jelentkező esetleges átfedések elkerülése érdekében;

                           g)

                           kérésükre tájékoztatja a SOLVIT-központokat arról, hogyan járt el a Bizottság azokban az esetekben, amikor a megoldás nélkül maradt ügyek kapcsán a kérelmező panaszt nyújtott be a Bizottsághoz.

               2.

               Megfelelő esetben a Bizottság a hozzá beérkezett panaszokat a panaszos egyetértésével, gyors és informális megoldás megtalálása érdekében továbbíthatja a SOLVIT számára.

         VII.   MINŐSÉG-ELLENŐRZÉS ÉS JELENTÉSEK

               1.

               A SOLVIT-központoknak az ügykezelési kézikönyvben részletezettek szerint rendszeresen minőség-ellenőrzéseket kell tartaniuk az általuk hazai vagy ügyvivő központként kezelt ügyekre vonatkozóan.

               2.

               A Bizottság szolgálatai rendszeres időközönként átfogó, valamennyi ügyre kiterjedő minőség-ellenőrzést végeznek, és az esetleges problémákat jelzik az érintett SOLVIT-központnak, amelynek megfelelő lépéseket kell tennie az azonosított problémák megoldására.

               3.

               A Bizottság rendszeresen jelentésben értékeli a SOLVIT minőségét és teljesítményét. Az esetleges trendek és a belső piacon még meglévő problémák azonosítása érdekében beszámol továbbá a SOLVIT-hoz beérkezett probléma- és a SOLVIT által kezelt ügytípusokról. A jelentési kereten belül a Bizottság külön számol be a strukturális ügyekről.

         VIII.   A HÁLÓZAT LÁTHATÓSÁGA

               1.

               A Bizottság törekedni fog arra, hogy az érdekelt felek európai szervezetein és az uniós intézményeken keresztül növelje a SOLVIT ismertségét, és elősegítse használatát, illetve online eszközök útján javítsa a SOLVIT elérhetőségét, és fokozza jelenlétét.

               2.

               A tagállamoknak – mindenekelőtt a közigazgatási rendszer megfelelő weboldalain – biztosítaniuk kell a SOLVIT-tal kapcsolatos felhasználóbarát tájékoztatást és a SOLVIT egyszerű elérhetőségét.

               3.

               A tagállamoknak fel kell lépniük annak érdekében, hogy az érdekelt felek körében fokozzák a SOLVIT ismertségét. E tevékenységekhez a Bizottság támogatást nyújt.

         IX.   EGYÜTTMŰKÖDÉS MÁS HÁLÓZATOKKAL ÉS KAPCSOLATTARTÁSI PONTOKKAL

               1.

               Biztosítandó a hatékony segítségnyújtást, a SOLVIT-központoknak együtt kell működniük más európai és nemzeti információs és segítségnyújtási hálózatokkal. Ezek közé tartozik az Európa Önökért, a Europe Direct, az Európa Önökért Tanácsadó Szolgálat, az Enterprise Europe Network, az Európai Fogyasztói Központok Hálózata, az EURES, a Fin-net és az Ombudsmanok Európai Hálózata. A központoknak továbbá a szociális biztonsági kérdéseket érintő ügyek eredményes kezelése érdekében jó munkakapcsolatokat kell kialakítaniuk a szociális biztonsági koordinációval foglalkozó adminisztratív bizottság megfelelő nemzeti tagjaival.

               2.

               A beérkező ügyekkel és panaszokkal kapcsolatos megfelelő információcsere érdekében a SOLVIT-központoknak rendszeres kapcsolatban kell állniuk, és szorosan együtt kell működniük a nemzeti EU Pilot kapcsolattartási pontokkal.

               3.

               A Bizottság egyebek mellett közös hálózati események szervezésével és a kapcsolattartás technikai lehetőségeinek kialakításával segíti majd ezt az együttműködést az 1. pontban felsorolt hálózatokkal és kapcsolattartási pontokkal (7).

         X.   A SZEMÉLYES ADATOK VÉDELME, TITOKTARTÁS

   Ezen ajánlás alkalmazásában a személyes adatok feldolgozása és ezen belül különösen az átláthatósági követelmények és az érintettek jogai tekintetében az IMI-rendelet irányadó. Az IMI-rendelettel összhangban a következők alkalmazandók:

               1.

               A kérelmező számára lehetővé kell tenni, hogy panaszát a belső piaci információs rendszerrel összekapcsolt, a Bizottság által rendelkezésükre bocsátott nyilvános felületen keresztül nyújtsa be a SOLVIT-hoz. A kérelmező nem férhet hozzá a SOLVIT-adatbázishoz.

               2.

               A hazai és ügyvivő központok számára hozzáférést kell biztosítani a SOLVIT-adatbázishoz, és lehetővé kell tenni, hogy az általuk vizsgált ügyeket ezen az adatbázison keresztül kezeljék. Ezen belül biztosítani kell a kérelmező személyes adataihoz való hozzáférést.

               3.

               Az adott ügyben nem érintett, egyéb SOLVIT-központok és a Bizottság számára csak az üggyel kapcsolatos anonimizált információk áttekintését kell biztosítani.

               4.

               A probléma megoldásának megkönnyítése érdekében a hazai központnak általában fel kell fednie a kérelmező kilétét az ügyvivő központ előtt. Erről a folyamat elején értesíteni kell a kérelmezőt, és biztosítani kell számára a lehetőséget, hogy ezt elutasítsa. Ebben az esetben a kérelmező kiléte nem feldhető fel.

               5.

               A kérelmező által szolgáltatott információkat az ügyvivő központ és a panasz által érintett közigazgatási hatóságok csak az ügy megoldásának céljára használhatják fel. Az ügyben eljáró tisztviselők a személyes adatokat csak azok továbbítása céljának megfelelően dolgozhatják fel. A személyes adatok mellett megfelelő intézkedésekkel kell biztosítani a bizalmas üzleti adatok védelmét.

               6.

               Az ügyek csak a kérelmező beleegyezésével továbbíthatók másik problémamegoldó hálózathoz vagy szervezethez.

               7.

               A Bizottság állományába tartozó személyek számára csak a következő célok érdekében biztosítható hozzáférés a kérelmezők személyi adataihoz:

                           a)

                           a Bizottsághoz vagy más uniós intézményhez más eljárásban benyújtott ugyanazon panasz párhuzamos kezelésének elkerülése;

                           b)

                           informális jogi tanácsadás kérése a VI. szakasznak megfelelően;

                           c)

                           a SOLVIT által már kezelt ügyekkel kapcsolatos esetleges további fellépés mérlegelése;

                           d)

                           a SOLVIT-adatbázist érintő technikai problémák megoldása.

               8.

               Az egyes SOLVIT-ügyekhez kapcsolódó személyes adatokat az ügy lezárását követő 18 hónap elteltével hozzáférhetetlenné kell tenni a belső piaci információs rendszerben. A SOLVIT-ügyek anonimizált leírásait meg kell őrizni a SOLVIT-adatbázisban, és azok statisztikai adatszolgáltatási, jelentéstételi és szakpolitika-fejlesztési célokra felhasználhatók.

         XI.   EGYÉB RENDELKEZÉSEK

   Ez az ajánlás a 2001/893/EK ajánlás helyébe lép. A 2001/893/EK ajánlásra való valamennyi hivatkozást ezen ajánlásra való hivatkozásként kell érteni.
   XII.   AZ ALKALMAZÁS KEZDETE ÉS A CÍMZETTEK

   Ez az ajánlás 2013. október 1-jétől alkalmazandó.
   Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2013. szeptember 17-én.

            a Bizottság részéről

         Michel BARNIER

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 331., 2001.12.15., 79. o.

      (2)  COM(2012) 259 final.

      (3)  COM(2013) 269 final.

      (4)  HL L 316., 2012.11.14., 1. o.

      (5)  Complaint handling/Accueil des plaignants – a Bizottság panaszkezelési rendszere.

      (6)  COM(2007) 502 végleges.

      (7)  Jelen ajánlás elfogadásának időpontjában az Európa Önökért Tanácsadó Szolgálattal való kapcsolattartás technikai háttere megoldott, míg a Europe Directtel való kapcsolattartás technikai megoldása fejlesztés alatt áll.


title: A Bizottság ajánlása ( 2013. június 11. ) az uniós jog által biztosított jogok megsértése tekintetében a jogsértés megszüntetésére és kártérítésre irányuló tagállami kollektív jogorvoslati mechanizmusok közös elveiről

text:
               26.7.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 201/60

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2013. június 11.)
   az uniós jog által biztosított jogok megsértése tekintetében a jogsértés megszüntetésére és kártérítésre irányuló tagállami kollektív jogorvoslati mechanizmusok közös elveiről
   (2013/396/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Unió céljai közé tartozik a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – többek között az igazságszolgáltatáshoz hozzáférés megkönnyítése révén történő – fenntartása és fejlesztése, valamint a magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása.

               (2)

               A modern gazdaságban időnként olyan helyzetek adódnak, amelyekben egy vagy több kereskedő vagy egyéb személy uniós jog által biztosított jogokat sértő jogellenes gyakorlata egyidejűleg sokaknak okoz kárt („tömeges károkozással járó helyzet”). Ezért az érintett személyek indokoltan léphetnek fel e gyakorlatok megszüntetése vagy kártérítés követelése érdekében.

               (3)

               A Bizottság 2005-ben zöld könyvet (1) fogadott el az antitröszt szabályok megsértésére épülő kártérítési keresetekről; ezt 2008-ban egy fehér könyv követte, amelyben a Bizottság a trösztellenes szabályok megsértésére vonatkozó kollektív jogorvoslatra irányuló szakpolitikai ajánlásokat fogalmazott meg (2). 2008-ban a Bizottság a kollektív fogyasztói jogorvoslatról is kiadott egy zöld könyvet (3). 2011-ben a Bizottság nyilvános konzultációt folytatott „Úton a kollektív jogorvoslat koherens európai megközelítése felé” címmel (4).

               (4)

               2012. február 2-án az Európai Parlament állásfoglalást fogadott el „A kollektív jogorvoslattal kapcsolatos egységes európai megközelítés felé” címmel, amelyben szorgalmazta, hogy a kollektív jogorvoslat területére irányuló esetleges javaslat egy közös elveket tartalmazó olyan horizontális keret kialakítását célozza, amely a kollektív jogorvoslat révén egységes hozzáférést biztosít az igazságszolgáltatáshoz az Unión belül, és e keret kifejezetten – de nem kizárólagosan – foglalkozik a fogyasztói jogok megsértésével is. A Parlament azt is hangsúlyozta, hogy kellőképpen figyelembe kell venni az egyes tagállamok jogi hagyományait és jogrendjét, valamint javítani kell a tagállamok közötti koordinációt a helyes gyakorlatok vonatkozásában (5).

               (5)

               2013. június 11-én a Bizottság közleményt (6) adott ki „A kollektív jogorvoslat horizontális uniós kerete felé” címmel, amelyben számba vette az eddigi lépéseket, valamint az érdekeltek és az Európai Parlament véleményét, továbbá bemutatta a kollektív jogorvoslattal kapcsolatos egyes központi kérdésekről alkotott bizottsági álláspontot.

               (6)

               A közjogi jogérvényesítés alapvető feladata az uniós jog által biztosított jogok megsértésének megakadályozása és büntetése. A közjogi jogérvényesítés kiegészítéseként magánszemélyek is indíthatnak keresetet az ilyen jogsértések esetén. Amikor ezen ajánlás az uniós jog által biztosított jogok megsértését említi, ez minden olyan helyzetet magába foglal, amelyben az uniós szinten létrehozott szabályok megsértése természetes vagy jogi személyek sérelmét okozta vagy valószínűsíthetően okozhatja.

               (7)

               A következő területeken jelent értékes hozzájárulást az uniós jog által biztosított jogok kiegészítő jellegű – kollektív jogorvoslat formájában megvalósuló – magánjogi érvényesítése: fogyasztóvédelem, versenyjog, környezetvédelem, a személyes adatok védelme, a pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatos jogszabályok és a befektetők védelme. Az ajánlásban meghatározott elveket horizontálisan és egyenlő mértékben kívánatos alkalmazni e területeken, ám egyúttal bármely más olyan területen is, ahol az uniós jog által biztosított jogok megsértésével kapcsolatos, a jogsértés megszüntetésére és a kártérítésre irányuló kollektív kereseteknek jelentősége lehet.

               (8)

               A jogviták kezelésére, a károkozás megelőzésére és a kártérítési igény érvényesítésére az egyéni kereset – például fogyasztóvédelmi ügyekben a kis értékű követelések eljárása – a szokásos eszköz.

               (9)

               Az egyéni jogorvoslat mellett minden tagállam vezetett be különböző típusú kollektív jogorvoslati mechanizmusokat. Ezek az intézkedések arra irányulnak, hogy megelőzzék és megszüntessék a jogellenes gyakorlatokat, valamint biztosítsák, hogy tömeges károkozással járó helyzetből adódó kár esetén is kártérítéshez lehessen jutni. A keresetek egyesítése és a kollektív keresetindítás megfelelőbb eszközként szolgálhatja az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférést, különösen azokban az esetekben, amikor az egyéni keresetek költsége visszatartaná a károsultakat attól, hogy a bírósághoz forduljanak.

               (10)

               Ezen ajánlás célja, hogy megkönnyítse az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférést az uniós jog által biztosított jogok megsértése esetén, és ennek érdekében arra irányul, hogy valamennyi tagállamban jöjjön létre nemzeti szinten olyan kollektív jogorvoslati rendszer, amely az egész Unióra érvényes, közös alapelvekre épül, a tagállamok jogi hagyományának figyelembevétele és a visszaélés elleni védelem biztosítása mellett.

               (11)

               A jogsértés megszüntetésére irányuló jogorvoslat tekintetében az Európai Parlament és a Tanács már elfogadta a fogyasztói érdekek védelme érdekében a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló 2009/22/EK irányelvet (7). Az irányelvben bevezetett, a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárás azonban nem teszi lehetővé, hogy a jogellenes gyakorlat miatt állításuk szerint kárt szenvedett személyek kártérítést igényeljenek.

               (12)

               Egyes tagállamok már bevezettek olyan eljárásokat, amelyek – esetenként eltérő mértékben – lehetővé teszik a kollektív kártérítési jogorvoslatot. A tagállamok kollektív jogorvoslati kérelem előterjesztésére vonatkozó eljárásai között azonban igen nagy eltérések vannak.

               (13)

               Ezen ajánlás a bírósági és a bíróságon kívüli kollektív jogorvoslatra egyaránt vonatkozó, az egész Unióban alkalmazandó közös elveket irányoz elő, a tagállamok eltérő jogi hagyományainak tiszteletben tartása mellett. Ezen elvek várhatóan biztosítani fogják a felek alapvető eljárási jogainak sértetlenségét, és megfelelő biztosítékok révén megakadályozzák a visszaéléseket.

               (14)

               Ezen ajánlás egyaránt vonatkozik a kártérítésre és – amennyiben ez az egyes elvek tekintetében releváns – a jogsértés megszüntetésére irányuló kollektív jogorvoslatra. Az ajánlás nem érinti a jogsértés megszüntetésére irányuló jogorvoslat céljából az uniós jog által biztosított meglévő ágazati mechanizmusokat.

               (15)

               A kollektív jogorvoslati mechanizmusoknak fenn kell tartaniuk a polgári perek feleire vonatkozó eljárási biztosítékokat és garanciákat. Annak érdekében, hogy a tömeges károkozással járó helyzetek tekintetében ne alakuljon ki visszaélésszerű pereskedési kultúra, a nemzeti jogorvoslati mechanizmusoknak magukba kell foglalniuk az ajánlásban meghatározott alapvető biztosítékokat. Főszabályként kerülendők az olyan elemek, mint a büntető kártérítés, a tárgyalás előtti kiterjedt bizonyítékismertetési eljárások és az esküdtszéki határozat, amelyek a legtöbb tagállam jogi hagyományától idegenek.

               (16)

               Tömeges károkozással járó helyzetekben a hatékony jogorvoslatot biztosíthatnak az alternatív vitarendezési eljárások. Kívánatos, hogy ezek az eljárások önkéntes alapon – a bírósági kollektív jogorvoslat mellett vagy annak kiegészítő elemeként – mindig igénybe vehetők legyenek.

               (17)

               A tagállamokban a kollektív keresetek indítására való jogosultság a kollektív jogorvoslat mechanizmusának típusától függ. Bizonyos típusú kollektív keresetek esetében, így a csoportos keresetekben, amikor az állításuk szerint kárt szenvedett személyek együttesen indíthatnak keresetet, a keresetindítási jogosultság kérdése egyszerűbb, mint a képviseleti keresetek esetében, amelyekkel kapcsolatban e kérdés tisztázásra szorul.

               (18)

               A képviseleti kereset esetében a képviseleti kereset indítására való jogosultságot eseti engedéllyel rendelkező szervekre, törvényben meghatározott feltételeknek megfelelő, kijelölt képviseleti szervekre vagy hatóságokra indokolt korlátozni. A képviseleti szervet kötelezni kell annak bizonyítására, hogy rendelkezik a felperesek érdekeinek megfelelő képviseletéhez szükséges adminisztratív és pénzügyi kapacitásokkal.

               (19)

               A kollektív jogorvoslati perek finanszírozásának lehetőségét oly módon kell kialakítani, hogy az ne vezethessen a rendszerrel való visszaéléshez vagy összeférhetetlenséghez.

               (20)

               A rendszerrel való visszaélés elkerülése és az igazságszolgáltatás megfelelő működése érdekében a bírósághoz benyújtott kollektív jogorvoslati keresetről csak akkor folytatható eljárás, ha az megfelel a törvényben meghatározott elfogadhatósági feltételeknek.

               (21)

               A bíróságoknak kiemelt szerepet kell biztosítani a kollektív jogorvoslati keresetben érintett valamennyi fél jogainak és érdekeinek védelme, valamint a kollektív jogorvoslati kereset hatékony kezelése érdekében.

               (22)

               A jog azon területein, ahol valamilyen hatóság felhatalmazással rendelkezik az uniós jog megsértését megállapító határozat elfogadására, biztosítani kell, hogy a jogsértést megállapító, jogerős határozat és a kollektív jogorvoslati kereset eredménye összhangban legyen egymással. Emellett a hatóság által elfogadott határozatot követő kollektív keresetek (a továbbiakban: származékos keresetek) esetében vélelmezhető, hogy a hatóság az uniós jog megsértésének megállapítása tekintetében már figyelembe vette a közérdeket és a visszaélés megelőzésének szükségességét.

               (23)

               A környezetvédelmi jog tekintetében ezen ajánlás figyelembe veszi a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló ENSZ-EGB-egyezmény (a továbbiakban: az Aarhusi Egyezmény) 9. cikkének (3), (4) és (5) bekezdését, amelyek ösztönzik az igazságszolgáltatáshoz való széles körű hozzáférés biztosítását a környezetvédelmi ügyekben, meghatározzák az eljárásokra vonatkozó feltételeket (többek között azt is, hogy az eljárásnak gyorsnak kell lennie, és nem járhat olyan költségvonzattal, amely kizárná az eljárás igénybevételét), és rendelkeznek a nyilvánosság tájékoztatásáról, valamint kiegészítő mechanizmusok létesítésének mérlegeléséről.

               (24)

               A tagállamoknak legkésőbb két évvel az ajánlás közzétételét követően meg kell hozniuk az ezen ajánlásban meghatározott elvek érvényesítéséhez szükséges intézkedéseket.

               (25)

               A tagállamoknak ezen ajánlás végrehajtásáról jelentést kell készíteniük a Bizottság számára. A Bizottságnak e jelentések alapján nyomon kell követnie és értékelnie kell a tagállami intézkedéseket.

               (26)

               A Bizottságnak ezen ajánlás közzétételétől számított négy éven belül értékelnie kell, hogy az ajánlás célkitűzéseinek teljes körű megvalósítása érdekében szükség van-e további lépésekre, adott esetben jogalkotási intézkedésekre. A Bizottságnak különösen ezen ajánlás végrehajtását kell értékelnie, valamint azt, hogy ez milyen hatást gyakorol az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférésre, a kártérítéshez való jogra, a visszaélésszerű perlés megelőzésének szükségességére, valamint az egységes piac működésére, az Európai Unió gazdaságára és a fogyasztói bizalomra,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   I.   CÉL ÉS TÁRGY

               1.

               Ezen ajánlás célja, hogy megkönnyítse az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférést, felszámolja a jogellenes gyakorlatokat, és lehetővé tegye a károsultak kártérítéshez jutását az uniós jog által biztosított jogok megsértéséből eredő, tömeges károkozással járó helyzetekben, miközben megfelelő eljárási biztosítékokat nyújt a visszaélésszerű perlés megelőzése érdekében.

               2.

               Valamennyi tagállam olyan kollektív jogorvoslati mechanizmusokat alakít ki nemzeti szinten, amelyek mind a jogsértés megszüntetésére, mind a kártérítésre irányuló jogorvoslatot lehetővé teszik, és tiszteletben tartják az ezen ajánlásban meghatározott alapelveket. Ezek a közös elvek az egész Unióban alkalmazandók, a tagállamok eltérő jogi hagyományainak tiszteletben tartása mellett. A tagállamok olyan kollektív jogorvoslati eljárásokat biztosítanak, amelyek tisztességesek, méltányosak, gyorsak, és nem járnak olyan költségvonzattal, amely kizárná az eljárás igénybevételét.

         II.   FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK ÉS HATÁLY

               3.

               Ezen ajánlás alkalmazásában:
               a)   „kollektív jogorvoslat”: i. olyan jogi mechanizmus, amely lehetőséget biztosít arra, hogy kettő vagy több természetes vagy jogi személy vagy egy képviseleti kereset indítására jogosult szerv közösen követelje valamely jogellenes magatartás megszüntetését (jogsértés megszüntetésére irányuló kollektív jogorvoslat); ii. olyan jogi mechanizmus, amely lehetőséget biztosít arra, hogy kettő vagy több, tömeges károkozással járó helyzetben állításuk szerint kárt szenvedett természetes vagy jogi személy vagy egy képviseleti kereset indítására jogosult szerv közösen érvényesítsen kártérítési igényt (kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslat);
               b)   „tömeges károkozással járó helyzet”: olyan helyzet, amelyben kettő vagy több természetes vagy jogi személy azt állítja, hogy egy vagy több természetes vagy jogi személy ugyanazon jogellenes tevékenysége miatt kárt szenvedett;
               c)   „kártérítési kereset”: olyan kereset, amelyben kártérítési igényt terjesztenek egy nemzeti bíróság elé;
               d)   „képviseleti kereset”: olyan kereset, amelyet egy képviseleti szerv, eseti engedéllyel rendelkező szerv vagy hatóság terjeszt elő kettő vagy több olyan természetes vagy jogi személy nevében és javára, akik azt állítják, hogy tömeges károkozással járó helyzetben őket kár fenyegeti vagy kár érte, miközben e személyek nem felei az eljárásnak;
               e)   „származékos kollektív kereset”: olyan kollektív jogorvoslati kereset, amelyet azt követően terjesztenek elő, hogy egy hatóság jogerős határozatában megállapította az uniós jog megsértését.
               Ezen ajánlás meghatározza a kollektív jogorvoslat valamennyi esetére alkalmazandó közös elveket, valamint azokat a közös elveket is, amelyek kifejezetten a jogsértés megszüntetésére vagy a kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslatra vonatkoznak.

         III.   A JOGSÉRTÉS MEGSZÜNTETÉSÉRE ÉS A KÁRTÉRÍTÉSRE IRÁNYULÓ KOLLEKTÍV JOGORVOSLAT KÖZÖS ELVEI

      A képviseleti kereset indításához való jog

               4.

               A tagállamok egyértelműen meghatározott jogosultsági feltételek alapján kijelölik azokat a képviseleti szerveket, amelyeknek joguk van képviseleti kereseteket indítani. E feltételek legalább a következő követelményeket magukba foglalják:

                           a)

                           a szervnek nonprofit jellegűnek kell lennie;

                           b)

                           közvetlen kapcsolatnak kell fennállnia a szerv fő céljai és az uniós jog által biztosított azon jogok között, amelyek állítólagos megsértése a keresetindítás alapjául szolgál; valamint

                           c)

                           a szervnek a pénzügyi források, humánerőforrás és jogi szakértelem tekintetében elegendő kapacitással kell rendelkeznie ahhoz, hogy több felperes képviseletében, azok érdekeinek megfelelően járjon el.

               5.

               A tagállamok biztosítják, hogy a kijelölt szerv elveszítse e jogállását, amennyiben a feltételek közül egynek vagy többnek már nem felel meg.

               6.

               A tagállamok biztosítják, hogy képviseleti kereseteket csak olyan szervek indíthassanak, amelyeket erre előzetesen, hivatalosan – a 4. pontban ajánlottaknak megfelelően – kijelöltek, vagy amelyek a tagállam nemzeti hatóságaitól vagy bíróságaitól eseti engedélyt kaptak egy konkrét képviseleti kereset megindítására.

               7.

               A fenti lehetőségek mellett vagy azok helyett a tagállamok felhatalmazást adnak hatóságok számára képviseleti keresetek indítására.

      Elfogadhatóság

               8.

               A tagállamok olyan ellenőrzésről rendelkeznek, amely a peres eljárás lehető legkorábbi szakaszában biztosítja, hogy a kollektív keresetek feltételeinek meg nem felelő ügyekben és az egyértelműen megalapozatlan ügyekben ne folytassák az eljárást.

               9.

               E célból a bíróságok hivatalból elvégzik a szükséges vizsgálatot.

      Tájékoztatás a kollektív jogorvoslati keresetről

               10.

               A tagállamok biztosítják, hogy a képviseleti szervnek vagy az igénylők csoportjának lehetősége legyen széles körben tájékoztatást nyújtani az uniós jog által biztosított jogok állítólagos megsértéséről és arról, hogy fel kívánnak lépni e jogsértés megszüntetése érdekében, illetve a tömeges károkozással járó helyzetről és arról, hogy kollektív jogorvoslat formájában kártérítési keresetet kívánnak indítani. Ugyanezen lehetőségeket a folyamatban lévő kártérítési keresetekre vonatkozó tájékoztatás tekintetében is biztosítják a képviseleti szervek, az eseti engedéllyel rendelkező szervek, a hatóságok vagy a felperesek csoportja számára.

               11.

               A tájékoztatás módjai figyelembe veszik a tömeges károkozással járó konkrét helyzet sajátos körülményeit, a véleménynyilvánítás szabadságát, a tájékoztatáshoz való jogot, és azt, hogy az alperesnek joga van fellépni hírneve vagy vállalati értéke védelmében, amíg az állítólagos jogsértésért vagy károkozásért való felelősségét jogerős bírósági ítélet nem állapítja meg.

               12.

               A tájékoztatásnyújtás módjai nem sérthetik a bennfentes kereskedelemre és a piaci manipulációra vonatkozó uniós szabályokat.

      A pernyertes fél jogi költségeinek megtérítése

               13.

               A tagállamok biztosítják, hogy a kollektív jogsértési per vesztes fele megtérítse a pernyertes fél által viselt szükséges jogi költségeket („a vesztes fizet” elve), a nemzeti jog vonatkozó rendelkezéseiben meghatározott feltételek mellett.

      Finanszírozás

               14.

               A felperest kötelezni kell arra, hogy az eljárás elején nyilatkozzon a bíróság felé a kereset alátámasztása érdekében felhasználni kívánt forrásainak eredetéről.

               15.

               Lehetővé kell tenni a bíróság számára, hogy harmadik fél által nyújtott pénzügyi források felhasználása esetén felfüggessze az eljárást, amennyiben:

                           a)

                           összeférhetetlenség áll fenn a harmadik fél, a felperes és a felperesi pertársaság tagjai között;

                           b)

                           a harmadik fél nem rendelkezik elegendő forrással a kollektív jogorvoslati eljárást indító felperes felé tett pénzügyi kötelezettségvállalásainak teljesítéséhez;

                           c)

                           a felperes nem rendelkezik elegendő forrással ahhoz, hogy a kollektív jogorvoslati eljárás sikertelensége esetén megtérítse a másik fél költségeit.

               16.

               A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben a kollektív jogorvoslati keresetet finanszírozó harmadik fél magánjogi jogalany, a magán harmadik félnek tilos:

                           a)

                           a felperes eljárási jellegű döntéseinek befolyásolására törekedni, ideértve az egyezségkötésre vonatkozó döntéseket;

                           b)

                           olyan alperessel szembeni kollektív keresethez finanszírozást nyújtani, aki a finanszírozás biztosítójának versenytársa vagy akinek a finanszírozás biztosítója eltartottja;

                           c)

                           túlzott mértékű kamatot felszámítani az általa nyújtott finanszírozás tekintetében.

      Több tagállamot érintő ügyek

               17.

               A tagállamok biztosítják, hogy azokban az esetekben, amikor a jogvita különböző tagállamokból származó természetes vagy jogi személyeket érint, az elfogadhatóságra vagy a felperesek külföldi csoportjainak vagy a más nemzeti jogrendszerből származó képviseleti szervek keresetindítási jogosultságára vonatkozó tagállami rendelkezések ne zárják ki annak lehetőségét, hogy egyetlen igazságszolgáltatási fórum előtt indítsanak egyetlen kollektív keresetet.

               18.

               Minden olyan képviseleti szerv számára, amely valamely tagállam előzetes hivatalos kijelölése alapján képviseleti keresetek indítására jogosult, engedélyezni kell, hogy a tömeges károkozással járó helyzet elbírálására joghatósággal rendelkező tagállamban bírósághoz forduljon.

         IV.   A JOGSÉRTÉS MEGSZÜNTETÉSÉRE IRÁNYULÓ KOLLEKTÍV JOGORVOSLATRA VONATKOZÓ SAJÁTOS ELVEK

      A jogsértés megszüntetésére irányuló kérelmekre vonatkozó gyorsított eljárások

               19.

               A bíróságoknak és az illetékes hatóságoknak kellő gyorsasággal – adott esetben egyszerűsített eljárás útján – kell kezelniük az olyan bírósági határozat kibocsátására irányuló kérelmeket, amely megtiltja az uniós jog által biztosított jogok megsértését, vagy a jogsértés megszüntetését írja elő, hogy elkerülhető legyen a jogsértésből eredő károkozás bekövetkezése vagy folytatása.

      A jogsértés megszüntetésére kötelező bírósági határozatok hatékony érvényesítése

               20.

               A tagállamok a jogsértés megszüntetésére kötelező bírósági határozatok tényleges betartásának biztosítása érdekében megfelelő szankciókat léptetnek életbe a pervesztes alperesre vonatkozóan; e szankciók közé tartozhat a késedelemmel érintett egyes napok után járó rögzített összeg vagy a nemzeti jogszabályok által meghatározott bármely más összeg megfizetése is.

         V.   A KÁRTÉRÍTÉSRE IRÁNYULÓ KOLLEKTÍV JOGORVOSLATRA VONATKOZÓ SAJÁTOS ELVEK

      A részvétel kinyilvánításnak elvén („opt-in”) alapuló felperesi pertársaság

               21.

               A felperes az állításuk szerint kárt szenvedett természetes vagy jogi személyek kifejezett hozzájárulása alapján jön létre (a részvétel kinyilvánításának elve).Ezen elv alól jogszabály vagy bírósági határozat csak akkor tehet kivételt, ha azt az igazságszolgáltatás megbízható működésével kapcsolatos okok megfelelően alátámasztják.

               22.

               A felperesi pertársaság tagjai számára lehetővé kell tenni, hogy a jogerős ítélet meghozatala vagy az ügy más módon való jogszerű lezárása előtt – az egyéni keresetek visszavonására vonatkozó feltételekkel azonos feltételek mellett – bármikor kilépjenek a felperesi pertársaságból, anélkül, hogy ez megfosztaná őket attól a lehetőségtől, hogy az érintett követeléseket más formában próbálják érvényesíteni, amennyiben ez nem veszélyezteti az igazságszolgáltatás megbízható működését.

               23.

               Az állításuk szerint ugyanazon tömeges károkozással járó helyzet miatt kárt szenvedett természetes vagy jogi személyek számára lehetővé kell tenni, hogy az ítélet meghozatala vagy az ügy más módon való jogszerű lezárása előtt bármikor csatlakozzanak a felperesi pertársasághoz, amennyiben ez nem veszélyezteti az igazságszolgáltatás megbízható működését.

               24.

               Az alperest tájékoztatni kell a felperesi pertársaság összetételéről és annak esetleges változásairól.

      Kollektív alternatív vitarendezési eljárások és egyezségek

               25.

               A tagállamok biztosítják, hogy tömeges károkozással járó helyzetben a vitás feleket a kártérítéssel kapcsolatos vita megegyezéses, bíróságon kívüli rendezésére ösztönzik, a tárgyalást megelőző szakaszban és a polgári peres eljárás folyamán egyaránt, a polgári és kereskedelmi ügyekben végzett közvetítés egyes szempontjairól szóló, 2008. május 21-i 2008/52/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) előírásait is figyelembe véve.

               26.

               A tagállamok biztosítják, hogy a bírósági kollektív jogorvoslati mechanizmusok mellett a peres eljárást megelőzően és annak folyamán megfelelő kollektív alternatív vitarendezési eszközök álljanak a felek rendelkezésére. Ezen eszközök alkalmazását az ügy érintett feleinek hozzájárulásától kell függővé tenni.

               27.

               Attól kezdődően, hogy a felek úgy döntenek, hogy megkísérlik alternatív vitarendezési eljárás igénybevételével rendezni a vitát, a követelésekre irányadó valamennyi elévülési időnek nyugodnia kell legalább addig az időpontig, amikor az egyik vagy mindkét fél kifejezetten eláll az adott alternatív vitarendezési eljárástól.

               28.

               A kollektív egyezség kötelező erejű eredményének jogszerűségét a bíróságok ellenőrzik, figyelembe véve valamennyi érintett fél érdekeinek és jogainak megfelelő védelmét.

      Jogi képviselet, ügyvédi díjak

               29.

               A tagállamok biztosítják, hogy az ügyvédek díjazása és ennek kiszámítási módja ne ösztönözze a felek érdekei szempontjából felesleges perindítást.

               30.

               A tagállamok nem teszik lehetővé az ilyen ösztönző kialakulásának kockázatával járó sikerdíjak kikötését. A sikerdíjak kikötését kivételes esetben lehetővé tevő tagállamok a kollektív jogorvoslati ügyek tekintetében rendelkeznek e díjak megfelelő nemzeti szabályozásáról, figyelembe véve különösen a felperes tagjainak teljes kártérítéshez való jogát.

      A büntető kártérítés tilalma

               31.

               A tömeges károkozással járó helyzetben kárt szenvedett természetes és jogi személyeknek megítélt kártérítés összege nem haladhatja meg azt az összeget, amelyet a követelés egyéni keresetek révén történő érvényesítése esetén ítéltek volna meg kártérítésként. Különösen tiltandó a büntető kártérítés, amelynek következtében a felperes az elszenvedett kár mértékét meghaladó kártérítésben részesíthető.

      A kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslat finanszírozása

               32.

               A tagállamok biztosítják, hogy a finanszírozásra vonatkozó általános elvek mellett azokban az esetekben, amikor a kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslatot magánjogi jogalany harmadik fél finanszírozza, a finanszírozó fél díjazása vagy az általa felszámított kamat nem alapulhat az megkötött egyezség vagy a megítélt kártérítés összegén, kivéve, ha a finanszírozási módot a felek érdekeinek védelme érdekében hatóság szabályozza.

      Származékos kollektív keresetek

               33.

               A tagállamok biztosítják, hogy a jog azon területein, ahol valamilyen hatóság felhatalmazással rendelkezik az uniós jog megsértését megállapító határozat meghozatalára, kollektív jogorvoslati kereset főszabályként csak azt követően indítható, hogy a magánjogi keresetindítást megelőzően indított esetleges hatósági eljárás véglegesen lezárult. Amennyiben a hatósági eljárást a kollektív jogorvoslati kereset indítását követően indítják meg, a bíróság nem hozhat a hatóság által tervezett határozattal ellentétes határozatot. E célból a bíróság a kollektív jogorvoslati keresetet a hatósági eljárás lezárultáig felfüggesztheti.

               34.

               A tagállamok biztosítják, hogy a származékos keresetek esetében az elévülési időnek a hatósági eljárás végleges lezárása előtt bekövetkező lejárta ne akadályozza az állításuk szerint kárt szenvedett személyeket a kártérítési kereset benyújtásában.

         VI.   ÁLTALÁNOS INFORMÁCIÓK

      A kollektív jogorvoslati keresetek nyilvántartása

               35.

               A tagállamok nemzeti nyilvántartást hoznak létre a kollektív jogorvoslati keresetekről.

               36.

               A nemzeti nyilvántartást elektronikus úton vagy egyéb módon ingyenesen elérhetővé kell tenni minden érdeklődő számára. A nyilvántartásokat közzétevő webhelyeknek átfogó és objektív tájékoztatást kell nyújtaniuk a kártérítési igény érvényesítésének lehetséges módjairól, ezenbelül a bíróságon kívüli eljárásokról is.

               37.

               A tagállamok a Bizottság közreműködésével törekednek arra, hogy a nyilvántartásokban szereplő információk tekintetében biztosítsák a koherenciát és az átjárhatóságot.

         VII.   FELÜGYELET ÉS JELENTÉSTÉTEL

               38.

               A tagállamok az ezen ajánlásban meghatározott elveket a nemzeti kollektív jogorvoslati rendszerekben legkésőbb 2015. július 26-ig érvényesítik.

               39.

               A tagállamok a bíróságon kívüli és bírósági kollektív jogorvoslati eljárások számáról megbízható éves statisztikai adatokat gyűjtenek, és nyilvántartják az ügyek feleire, tárgyára és eredményére vonatkozó adatokat.

               40.

               A tagállamok a 39. pontnak megfelelően összegyűjtött adatokat évente továbbítják a Bizottságnak, első alkalommal 2016. július 26-ig.

               41.

               A Bizottság a gyakorlati tapasztalatok alapján legkésőbb 2017. július 26-ig értékeli az ajánlás végrehajtását. A Bizottság különösen azt értékeli, hogy az ajánlás milyen hatást gyakorol az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférésre, a kártérítéshez való jogra, a visszaélésszerű perlés megelőzésének szükségességére, valamint az egységes piac működésére, a kkv-kra, az Európai Unió gazdaságának versenyképességére és a fogyasztói bizalomra. A Bizottság értékeli azt is, hogy az ajánlásban kifejezésre juttatott horizontális megközelítés megszilárdítása és megerősítése érdekében kívánatos-e további intézkedéseket javasolni.

      Záró rendelkezések

               42.

               Az ajánlást közzé kell tenni az Európai Unió Hivatalos Lapjában.

      Kelt Brüsszelben, 2013. június 11-én.

            a Bizottság részéről

            az elnök

         José Manuel BARROSO

      (1)  COM(2005) 672, 2005.12.19.

      (2)  COM(2008) 165, 2008.4.2.

      (3)  COM(2008) 794, 2008.11.27.

      (4)  COM(2010) 135 végleges, 2010.3.31.

      (5)  2011/2089(INI).

      (6)  COM(2013) 401 final.

      (7)  HL L 110., 2009.5.1., 30. o.

      (8)  HL L 136., 2008.5.24., 3. o.


title: A Tanács ajánlása (2015. július 14.) az Egyesült Királyság 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi az Egyesült Királyság 2015. évi konvergenciaprogramját

text:
               18.8.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 272/21

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2015. július 14.)
   az Egyesült Királyság 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi az Egyesült Királyság 2015. évi konvergenciaprogramját
   (2015/C 272/06)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án elfogadta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát. A stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2015. július 14-én elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást, 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3). Ezek együttesen alkotják az „integrált iránymutatásokat”, és a tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe ezeket.

               (3)

               A Tanács 2014. július 8-án ajánlást (4) fogadott el az Egyesült Királyság 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte az Egyesült Királyság 2014. évi aktualizált konvergenciaprogramját.

               (4)

               A Bizottság 2014. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2015. évi európai szemeszterét. Szintén 2014. november 28-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben az Egyesült Királyságot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (5)

               Az Európai Tanács 2014. december 18-án jóváhagyta a beruházások ösztönzéséhez, a strukturális reformok intenzívebb folytatásához és a felelősségteljes, növekedésbarát költségvetési konszolidációhoz szükséges prioritásokat.

               (6)

               A Bizottság 2015. február 26-án közzétette az Egyesült Királyságra vonatkozó 2015. évi országjelentését. Az országjelentésben a Bizottság megvizsgálta a 2014. július 8-án elfogadott országspecifikus ajánlások kapcsán az Egyesült Királyság által elért eredményeket. Az országjelentés tartalmazza az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálat eredményeit is. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az Egyesült Királyságban makrogazdasági egyensúlyhiányok tapasztalhatók, amelyek szakpolitikai intézkedéseket és nyomon követést tesznek szükségessé. Mindenekelőtt a háztartások nagymértékű eladósodottságával – illetve ezzel összefüggésben az ingatlanpiac strukturális jellegzetességeivel – összefüggő kockázatokra kell a továbbiakban is figyelmet fordítani. A gazdaság és a pénzügyi szektor ellenálló képessége fokozódott. A lakáshiány azonban továbbra is jellemző, és középtávon várhatóan hozzájárul a magas lakásárak fennmaradásához, így az ágazat a jövőben is kevésbé lesz ellenállóképes a kockázatokkal szemben.

               (7)

               Az Egyesült Királyság 2015. március 26-án benyújtotta 2015. évi nemzeti reformprogramját és 2015. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (8)

               Az Egyesült Királyság jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágához tartozik. 2014–2015. évi konvergenciaprogramja szerint a kormány célkitűzése az, hogy az államháztartási hiányt a GDP 4,3 %-áról (2015–2016) a GDP 2,2 %-ára (2016–2017) csökkentse, majd a 2019–2020-as időszakra a GDP 0,1 %-ának megfelelő többletet érjen el. A konvergenciaprogram nem határoz meg középtávú költségvetési célt. A GDP-arányos államadósság az előrejelzés szerint 2015–2016-ban 88,8 %-on tetőzik, majd ezt követően 2019–2020-ra fokozatosan 81,4 %-ra csökken. A Bizottság 2015. tavaszi előrejelzése szerint nem valószínű, hogy az Egyesült Királyság a Tanács által meghatározott 2014–2015-ös határidőre ki tudja igazítani túlzott államháztartási hiányát. Ezenfelül a költségvetési kiigazítás sem érte el a Tanács ajánlása szerinti szintet. Ezért június 19-én a Tanács az EUMSZ 126. cikkének (8) bekezdése értelmében úgy határozott, hogy az Egyesült Királyság a túlzotthiány-eljárás keretében tett, 2009. december 2-i tanácsi ajánlásokkal ellentétben nem tett eredményes intézkedéseket, és új ajánlást adott ki, amelyben felszólítja az Egyesült Királyságot, hogy 2016–2017-re igazítsa ki túlzott államháztartási hiányát. A konvergenciaprogram összeegyeztethető a túlzotthiány-eljárás keretében kitűzött új 2016–2017-es határidővel. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A Bizottság 2015. tavaszi előrejelzése szerint az Egyesült Királyság a 2016–2017-es határidőre valószínűleg kiigazítja túlzott államháztartási hiányát, és megvalósítja az ajánlott költségvetési kiigazítást is. Az Egyesült Királyság már pontosan meghatározta a 2015–2016-os időszaktól kezdve a tervezett hiányszámok teljesítését támogató intézkedéseket, azonban még részletesebb információkra van szükség a kormányzati kiadásokra előirányzott összegek felső értéke tekintetében. A konvergenciaprogram értékelése alapján és a Bizottság 2015. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint az Egyesült Királyság várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (9)

               Az elemzések szerint a háztartások magas (adott esetben túlzott) szintű eladósodása makrogazdasági egyensúlyhiányt eredményezhet, amely kockázatot jelent az Egyesült Királyság gazdasága számára. Míg a háztartási szektor adósságállománya továbbra is kismértékben csökken, még mindig túl magas, ami érzékenyebbé teszi az Egyesült Királyságot a gazdasági növekedést és a pénzügyi stabilitást fenyegető kockázatokkal szemben. 2014 közepén a Bank of England Pénzügypolitikai Bizottsága két intézkedést jelentett be a háztartások magas adósságállományával összefüggő kockázatok mérséklése érdekében. A bizottság ajánlása értelmében a jelzálog-hitelezőknek úgynevezett kamatláb-stresszteszt alkalmazásával kell értékelniük, hogy a hitelfelvevők emelkedő kamatlábak mellett is képesek-e eleget tenni jelzáloghitel-törlesztési kötelezettségeiknek. Azt is ajánlotta továbbá, hogy a jelzálog-hitelezők a 4,5-szeres vagy annál magasabb hitel/jövedelem arányú jelzáloghitelek arányát korlátozzák az új jelzáloghitelek 15 %-ára. Ezen intézkedések hatásait figyelmesen nyomon kell követni.
               A nemzeti tervezéspolitikai keret tekintetében is végrehajtottak néhány reformot, ezek hatásai azonban rövid távon várhatóan nem lesznek érzékelhetők. Szorosan nyomon kell követni, hogy a helyi önkormányzatok miként reagálnak az ingatlankínálat növelésének reformjára.

               (10)

               Az Egyesült Királyság munkaerőpiaca az elmúlt években jól teljesített, és várhatóan erős is marad. A foglalkoztatási ráta 2014-ben elérte a 76,5 %-ot, míg a munkanélküliségi ráta tovább esett 6 %-ra, és az előrejelzések szerint 2015-ben még tovább csökken majd. A munkaerő-piaci eredmények terén tapasztalható kedvező tendenciák ellenére azonban a szociális problémák továbbra is fennállnak. Kismértékben, a 2012. évi 13 %-ról 2013-ban 13,2 %-ra nőtt a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásokban élők aránya; az uniós átlag ezzel szemben 10,7 %. A részmunkaidős foglalkoztatás terén a nők (2013-ban 42,6 %) és a férfiak (2013-ban 13,2 %) aránya közötti különbség a legmagasabbak közé tartozik az Unióban. A személyes, illetve családi okokból inaktív vagy részmunkaidőben dolgozó nők százalékos aránya (12,5 %) 2013-ban közel kétszerese volt az uniós átlagnak (6,3 %). Szintén problémás az ifjúsági foglalkoztatás és a munkáltatók tanulószerződéses gyakorlati képzések iránti elkötelezettsége. Az ifjúsági foglalkoztatáshoz kapcsolódó, figyelmet igénylő terület még az oktatás és a készségfejlesztés. A fiatalok jelentős része viszonylag alacsony szintű alapkészségekkel rendelkezik. A jóléti reform megvalósítására és a gyermekgondozásra irányuló intézkedéseket csak korlátozott mértékben hajtották végre. Az Egyesült Királyságban uniós szinten még mindig a legmagasabbak között van az aktív kereső nélküli háztartásban élő gyermekek aránya. Ezenfelül bár a gyermekgondozási rendszer terén a közelmúltban valamelyest nőtt a kínálat, továbbra is központi problémát jelent a megfizethető, minőségi, egész napos gyermekgondozás rendelkezésre állása.

               (11)

               A köz- és magánberuházások ösztönzése hozzájárulna a termelékenység és a versenyképesség fokozásához, amely az egyik legfontosabb kihívást jelenti az Egyesült Királyság számára. A minőségi infrastruktúra-beruházások iránti igény tükröződik a 2014. decemberi nemzeti infrastrukturális tervben, amelyet naprakésszé tettek, és amelynek kibővítették a hatókörét. A terv jelentős részét várhatóan a magánszféra fogja finanszírozni, azonban még kérdéses, hogy mekkora összeggel járul majd hozzá a megvalósításhoz. Ez veszélyezteti a terv sikerét, annak ellenére is, hogy érdemi előrelépés történt a terv végrehajtásával kapcsolatos, időszerű tájékoztatás terén. Az Egyesült Királyságnak – különösen a vállalkozásokat terhelő adókulcsok küszöbönálló felülvizsgálata révén – biztosítania kell, hogy a vállalkozásokat terhelő adók ösztönözzék a beruházásokat.

               (12)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte az Egyesült Királyság gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és azt közzétette a 2015. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a konvergenciaprogramot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években az Egyesült Királyságnak címzett ajánlások nyomán hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak a programoknak az Egyesült Királyság fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (13)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a konvergenciaprogramot, és arról alkotott véleményét (5) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (14)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a konvergenciaprogramot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 2–3. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy az Egyesült Királyság 2015–2016-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Biztosítsa, hogy a túlzotthiány-eljárás keretében érdemi fellépések valósuljanak meg, és törekedjen a túlzott hiány 2016–2017-ig történő, fenntartható kiigazítására, illetve ennek érdekében különösen a tőkekiadások előnyben részesítésére.

               2.

               Tegyen további lépéseket a lakásszektorbeli kínálat növelésére, többek között a nemzeti tervezéspolitikai keret reformjának végrehajtása útján.

               3.

               A munkaadók tanulószerződéses gyakorlati képzések iránti elkötelezettségének növelése révén enyhítse a strukturális munkaerőhiányt. Tegyen intézkedéseket az alacsony szintű alapkészségekkel rendelkező fiatalok számának további csökkentése érdekében. Javítsa a megfizethető, minőségi, egész napos gyermekgondozás elérhetőségét.

      Kelt Brüsszelben, 2015. július 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. GRAMEGNA

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Ezeket a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2014-es iránymutatásokról szóló, 2014. május 6-i 2014/322/EU tanácsi határozat (HL L 165., 2014.6.4., 49. o.) érvényben hagyta.

      (4)  A Tanács 2014. július 8-i ajánlása az Egyesült Királyság 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi az Egyesült Királyság 2014. évi stabilitási programját (HL C 247., 2014.7.29., 136. o.).

      (5)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 9 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated convergence programme of Estonia, 2006-2010

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0189

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 13.2.2007SEC(2007) 189 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Észtország 2006-2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁS1. ELőZMÉNYEKA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Észtország első ízben 2004 májusában nyújtott be konvergenciaprogramot. A Tanács a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 2004. július 5-én véleményt fogalmazott meg. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.2. AZ AKTUALIZÁLT PROGRAM ÉRTÉKELÉSÉNEK ELőZMÉNYEIA Bizottság, miután megvizsgálta Észtország 2006. december 1-jén benyújtott legfrissebb aktualizált konvergenciaprogramját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).Az aktualizált konvergenciaprogramban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a konvergenciaprogram előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását), valamint3.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.2.1. A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeÉsztország sikeresen áttért a működő piacgazdaságra, és jelenleg az EU legmagasabb gazdasági növekedését élvezi. A munkaerő- és termékpiacok igen rugalmasak. A magas béremelkedéssel összekapcsolt erőteljes termelékenységnövekedés révén az életszínvonal tekintetében hamar felzárkózott az ország EU-hoz. A kivitel jelentős növekedése mellett gyorsan nőtt a hazai kereslet az elmúlt években. Nem régóta Észtország új kihívásokkal találja szembe magát, éppen a sikerességének köszönhetően. A gyors növekedéssel jellemezhető éveket követően a gazdaság kapacitási korlátozásokkal szembesült, különösen a kínálati gondokkal küszködő munkaerőpiac területén. A túlfűtöttség lényeges kockázatára utal a növekvő maginfláció, a jelentős külső hiány és a hitelfelvételeknek az ingatlanpiac robbanásához vezető erőteljes növekedése.2.2. Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. február 14-én a Tanács véleményt fogadott el a konvergenciaprogram előző, 2005–2009 közötti időszakra vonatkozó változatáról. A Tanács véleménye szerint „a költségvetési egyenleg összességében megalapozott, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban folytatott költségvetési politikának.” Tekintettel arra, hogy „a költségvetés 2005-ben jelentősen jobban alakult a programban becsülthöz képest, valamint arra, hogy el kell kerülni a prociklikus politikákat” a Tanács felkérte Észtországot, hogy „2006-ban és az azt követő években törekedjen nagyobb költségvetési többletre, hogy tovább lehessen segíteni a külső egyensúlytalanság kiigazítását."2.3. A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólÉsztország 2006. október 12-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Észtország nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosítja: K+F és innováció, valamint foglalkoztatás.A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés[2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Észtország igen jó eredményeket ért el a nemzeti reformprogram végrehajtásában. Jelentős erőfeszítéseket is tesz annak érdekében, hogy biztosítsa a nemzeti reformprogram és a kohéziós politika közti összhangot.Az elért eredmények alapján Észtországot arra ösztönözték, hogy a következő területekre összpontosítson: oktatás és egész életen át tartó tanulás; K+F és innováció, versenypolitika, munkaerő-piaci rugalmasság, valamint aktív munkaerő-piaci politika.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Észtország 2006-2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:4.  [2007. február 27-én] a Tanács megvizsgálta Észtország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját.5.  A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2006-os 11 %-ról 2007-ben 8,25 %-ra, majd a későbbi években évente 1 százalékponttal, 7,5 %-ra esik vissza. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv óvatos növekedési feltételezéseken alapul. Mindazonáltal egyértelműen kockázatos a növekedés jelenlegi, túlzott ütemmel szembeni gyenge lassulásának előre jelzett középtávú pályája. A program inflációs előrejelzése valószerűnek tűnik.6.  A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint az államháztartási többlet 2006-ban a GDP 2,5 %-a lesz, szemben a konvergenciaprogram előző változatában foglalt, a GDP 0,3 %-ának megfelelő céllal. Az új változatban is előre jelzett jobb teljesítmény a 2005-ös vártnál jobb teljesítmény áthozatának és a 2006-os meglepetésszerű növekedésnek köszönhető.7.  A programban foglalt középtávú költségvetési stratégia fő céljai az államháztartás legalább egyensúlyi helyzetben tartása, valamint hosszú távú fenntarthatóság biztosítása az elöregedéssel kapcsolatos költségvetési hatás fényében. A költségvetési stratégia szerint az államháztartási többlet a 2006-os 2,5 %-ról 2007–2008-ban a GDP körülbelül 1,25 %-ára csökken, majd azt követően a GDP mintegy 1,5 %-ára emelkedik. Az elsődleges egyenleg hasonlóan fog alakulni, a kamatkiadások elenyésző súlya miatt. A 2007-es többlet csökkenése a kiadás/GDP arány emelkedésének tudható be, míg a bevételi arány továbbra is csökken. 2008-tól az összbevételi és összkiadási arányok párhuzamosan csökkennek, a jövedelemadó-csökkentést, valamint a nominális GDP élénk növekedését el nem érő kiadásnövekedést tükrözve. Az új program az államháztartásnak mindig egyensúlyi helyzetben (amelyet az elmúlt években rendszerint túlteljesítettek) tartására törekvő múltbéli gyakorlattal szakítva jelentős többletet céloz meg a teljes programidőszak alatt, amely fontos előrelépés a gazdaság ciklikusságának figyelembevétele során. Az előző változattal összehasonlítva a 2007-től kitűzött célokat a GDP legalább 1 százalékpontjának megfelelő mértékben felfelé igazították a kedvezőbb (és valószerűbb) makrogazdasági forgatókönyv mellett.8.  A közös módszertannak megfelelő strukturális egyenleg (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleg) a várakozások szerint 1 százalékponttal romlik, és így 2007-ben GDP-arányosan mintegy 0,5 %-ot ér el, majd 2008-ban a GDP 1 %-a fölé, 2009 és 2010-ben pedig a GDP 1,5 %-a fölé emelkedik. A konvergenciaprogram előző változatával egyezően a program a egyensúlyi helyzetet határoz meg középtávú költségvetési célkitűzésként, amelyet a programidőszak egészében fent kívánnak tartani. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 2 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és jelentősen szigorúbb, mint azt a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedése és az adósságráta indokolná.9.  A programban szereplő költségvetési előrejelzésekkel kapcsolatos kockázatok összességében kiegyensúlyozottak. A program programidőszak alatti makrogazdasági feltételezéseit óvatosnak tekinthetjük. Az adóbevételekre irányuló előrejelzések általában hihetőnek tűnnek. A kiadásnövekedés tervezett csökkentésének megvalósítását segítené azonban, ha kötelezőbb jellegű lenne a középtávú költségvetéstervezési keret.10.  E kockázatértékelés alapján a programban szereplő költségvetési irányvonal elégségesnek tűnik ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint a programidőszak alatt nagy biztonsági tartalékkal fenntartsák a középtávú célkitűzést. Ezenkívül a programidőszak alatt bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. A programban szereplő költségvetési irányvonal nincs teljes mértékben összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktummal abban az értelemben, hogy 2007-ben ciklust támogató a kedvező időszakokban, holott a strukturális egyenlegnek a GDP mintegy 1 %-ával való csökkenése várható.11.  A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ban a GDP 3,7 %-a alá csökkent, azaz jóval a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaérték alatt maradt. A program előrejelzése szerint az adósságráta a programidőszak alatt további 2 százalékponttal csökken.12.  Az észt népesség elöregedésének a költségvetésre gyakorolt hosszú távú hatása az EU-ban a legalacsonyabbak közé tartozik; az elkövetkező évtizedek alatt a GDP-arányos nyugdíjkiadások várhatóan csökkennek a nyugdíjreform tekintélyes kiadáscsökkentő hatása miatt. A bruttó adósság jelenlegi szintje igen alacsony Észtországban és a programidőszak alatti költségvetési tervekkel összhangban fenntartott a rendezett államháztartás mellett hozzájárulna az államháztartás fenntarthatóságát veszélyeztető kockázatok csökkentéséhez. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintve Észtország összességében alacsony kockázattal szembesül.13.  A konvergenciaprogram a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program emellett némi tájékoztatást ad a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, költségvetési előrejelzései pedig kifejezetten figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A konvergenciaprogramnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program kiemeli a prudens költségvetési politikát, mint a makrogazdasági stabilizáció fontos elemét.14.  A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.15.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program minden előírt adatot megad, és a nem kötelező adatok legtöbbjét is tartalmazza[6].Az általános következtetés szerint a középtávú költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának. A 2007-es többlet kedvező időszakokban tervezett gyengülése azonban ciklikus költségvetési irányvonalat feltételez.A fenti értékelés alapján Észtországot felkérik arra, hogy a programban tervezettnél magasabb költségvetési többletre törekedjen 2007-ben, hogy elősegítse a makrogazdasági stabilitást és továbbra is támogassa a külső egyensúlyzavarok kiigazítását.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz). |3Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a program szerint (a GDP 0,6 %-a 2006-ban és 0,4 %-a 2007-ben, valamennyi hiánycsökkentő). |3Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint (a GDP 0,2 %-a 2005-ben, a GDP 0,6 %-a 2006-ban, 0,4 %-a 2007-ben és 0,2 %-a 2008-ban, valamennyi hiánycsökkentő). |5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 9,1 %-os, 9,6 %-os, 9,9 %-os és 9,9 %-os becsült potenciális növekedés alapján. |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006) 816.[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM(2006) 574, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Különösen néhány munkaerő-piaci tényezővel, valamint a magánszektorbeli kölcsönfelvétellel/hitelezéssel kapcsolatos adatok hiányoznak.