title: A Bizottság (EU) 2020/1364 ajánlása (2020. szeptember 23.) az uniós védelemhez vezető legális beutazási lehetőségekről: az áttelepítés, a humanitárius befogadás és egyéb kiegészítő lehetőségek előmozdítása

text:
                  2020.10.1.

                  HU

                  Az Európai Unió Hivatalos Lapja

                  L 317/13

         A BIZOTTSÁG (EU) 2020/1364 AJÁNLÁSA
         (2020. szeptember 23.)
         az uniós védelemhez vezető legális beutazási lehetőségekről: az áttelepítés, a humanitárius befogadás és egyéb kiegészítő lehetőségek előmozdítása
         AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
         tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
         mivel:

                     (1)

                     A menekültek és a nemzetközi védelemre szoruló egyéb személyek száma világszinten egyre nő. Ezért szükség van az Unió azon kapacitásának megerősítésére, amellyel erkölcsi kötelességének eleget téve hathatós segítséget nyújt. Valamennyi tagállamnak részt kell vennie az Unió közös erőfeszítéseiben, amelyek arra irányulnak, hogy a nemzetközi védelemre szorulókkal való szolidaritás kifejezése érdekében legális lehetőségeket biztosítsanak az Unióba való beutazáshoz, és fejlesszék az Unión kívüli védelmi területet.

                     (2)

                     Ezen ajánlás célja, hogy támogatást nyújtson a tagállamok folyamatos erőfeszítéseihez, amelyeket a nemzetközi védelemre szorulók számára nyújtott legális és biztonságos csatornák biztosítása és fejlesztése terén tesznek. Az ajánlás szerinti fellépések az azon harmadik országokkal való szolidaritás kifejezésére irányulnak, ahol nagyon sok lakóhelyét elhagyni kényszerült, nemzetközi védelemre szoruló személy tartózkodik, valamint hozzájárulnak a nemzetközi áttelepítésre és humanitárius befogadásra irányuló kezdeményezésekhez, akárcsak a migrációs helyzet jobb átfogó kezeléséhez.

                     (3)

                     Az Unió arra törekszik, hogy fejlessze és javítsa a tranzitországokban, a célországokban vagy az első menedék országában biztosított védelmi területet, hogy így nyújtson segítséget mind a nemzetközi védelemre szoruló személyek, mind pedig a különösen kiszolgáltatott helyzetben lévő migránsok számára, miközben segíti a befogadó közösségeket is. Az Afrika szarvára és Észak-Arikára, valamint a Közel-Keletre vonatkozó regionális fejlesztési és védelmi programok (1) többek között a nemzeti rendszerek kapacitásépítése, valamint a hatóságok és a civil társadalom támogatása révén segítik elő a védelmi terület fenntartását és fejlesztését. E programok a nemzetközi védelemre szorulóknak kínált közvetlen támogatás révén nyújtanak védelmet. Az összes intézkedések megvalósítását a végrehajtó partnerek végzik. A programok az előszűrés és nyilvántartásba vétel biztosításával, a menekült jogállás hatékony meghatározásának segítésével, valamint az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosának Hivatala (UNHCR) által végzett áttelepítési műveletek közvetlen támogatásával támogatják a nemzetközi védelemre szorulóknak szóló tartós megoldásokat, különösen az áttelepítést. A tagállamok felkérést kaptak, hogy az uniós migrációs politika külső dimenziójának megerősítése érdekében vállaljanak aktív szerepet konzorciumi tagként, vagy nyújtsanak pénzügyi hozzájárulást a regionális fejlesztési és védelmi programok támogatásához és végrehajtásához.

                     (4)

                     Az áttelepítés fontos eszköz, amely révén a nemzetközi védelemre szorulók számára védelmet kínálhatunk fel, és amely a harmadik országokkal való globális szolidaritás egyértelmű megnyilvánulásának tekinthető, mivel segít megbirkózni a háború vagy üldöztetés elől menekülő személyek tömeges beáramlásával. Az áttelepítés kulcsfontosságú szerepet tölt be az átfogó uniós menekültügyi és migrációs politikában is: a védelemre szorulók számára kínált biztonságos és legális beutazási lehetőségek révén az áttelepítés hozzájárul az életmentéshez, csökkenti az irreguláris migrációt, valamint akadályozza az embercsempész hálózatok üzletszerű tevékenységét. Az áttelepítés továbbá fontos és szerves részét képezi a migráció átfogó megközelítésének a partnerországokkal a migrációval kapcsolatos területek teljes körére kiterjedően folytatott kapcsolatokban.

                     (5)

                     Az UNHCR megerősítette, hogy továbbra is jelentős igény jelentkezik globális szinten az áttelepítésre: a 2020-as ügyek száma eléri a 1,44 milliót. E szám a következő években várhatóan növekedni fog.

                     (6)

                     A 2019 decemberében első alkalommal megrendezett globális menekültügyi fórum számba vette az UNHCR menekültekről szóló globális megállapodásának végrehajtása tekintetében elért eredményeket (2). Széles körű nemzetközi támogatást mobilizált annak érdekében, hogy tartós megoldásokat találjunk a világ menekültjei számára, ideértve az áttelepítési lehetőségeket, valamint a nemzetközi védelemre szorulók számára elérhető legális beutazási lehetőségek számának és körének kibővítését is. Az UNHCR áttelepítésre és kiegészítő beutazási lehetőségekre vonatkozó, három évre szóló stratégiája (2019–2021) ütemtervet nyújt arról, hogyan bővíthetők e lehetőségek a férőhelyek számának növelésével, további szereplők mozgósításával, valamint befogadóbb társadalmak kialakításával. A tagállamokat felszólítják, hogy az áttelepítés terén való globális vezető szerep betöltése érdekében támogassák a stratégia végrehajtását, és fordítsák meg azt a jelenlegi tendenciát, amely szerint globális szinten csökken az áttelepítést végző országok száma, és jelentősen visszaestek az áttelepítési vállalások (3).

                     (7)

                     2015 óta a nemzetközi védelemre szoruló, legkiszolgáltatottabb helyzetű személyek közül több mint 70 000 fő talált menedéket az Unióban annak a két sikeres, uniós támogatású áttelepítési programnak köszönhetően, amelyben jelentős számú tagállam vett részt. 2015 és 2018 között – az áttelepítéssel kapcsolatos globális helyzet jelentős változásaival párhuzamosan – a tagállamokba áttelepítettek éves száma megháromszorozódott, és a globális áttelepítésben való uniós részesedés a 2016-ot megelőző, 9 % alatti szintről 2018-ban 41 %-ra nőtt. Ez a növekedés szemlélteti az áttelepítés terén zajló uniós szintű együttműködés és koordináció előnyét és potenciálját. Egyúttal az uniós költségvetésből nyújtott támogatás jelentőségét is jelzi, hiszen a 2015–2020-as időszakban 1 milliárd EUR-t különítettek el a tagállami áttelepítési erőfeszítések közvetlen támogatására.

                     (8)

                     Az első európai áttelepítési program (4) keretében a tagállamok és a dublini társult államok megállapodtak abban, hogy kétéves időszak alatt (2015–2017) 22 504 nemzetközi védelemre szoruló személyt telepítenek át a Közel-Keletről, Afrika szarváról és Észak-Afrikából (5). Ezen első, sikeresen megvalósuló uniós program keretében összesen 19 452 fő áttelepítésére került sor (ez az eredeti vállalás 86 %-a).

                     (9)

                     A második európai áttelepítési program (6) keretében a tagállamok megállapodtak abban, hogy 50 039 nemzetközi védelemre szoruló személyt telepítenek át Törökországból, Libanonból, Jordániából, valamint a közép-mediterrán útvonalon elhelyezkedő országokból, különösen az UNHCR által Nigerben (2017) és Ruandában (2019) létrehozott szükséghelyzeti tranzitmechanizmus támogatására. A program sikerrel járt; 43 827 fő áttelepítésére került sor (ez a teljes vállalás 88 %-a).

                     (10)

                     Az áttelepítések számának maximalizálása és a rendelkezésre álló források kihasználása érdekében azon tagállamok, amelyek eddig még nem valósították meg a második európai áttelepítési program keretében tett vállalásaikat, 2020-ban és 2021-ben lehetőséget kapnak korábbi vállalásaik teljesítésére.

                     (11)

                     Az EU–Törökország nyilatkozat (7) alapján 2020 szeptemberének közepéig több mint 27 000 személy áttelepítésére került sor (8). A tagállamok a saját nemzeti programjaik keretében további, nemzetközi védelemre szoruló személyeket telepítettek át Törökországból.

                     (12)

                     Az Uniónak az eseti áttelepítési programokról olyan programokra kell átállnia, amelyek az európai áttelepítési programok fenntarthatóságát és kiszámíthatóságát garantáló stabil keret alapján működnek. E célból a Bizottság 2016-ban – az uniós menekültügyi rendszer átalakításának részeként – előterjesztette az uniós áttelepítési keretről szóló rendeletre vonatkozó javaslatát (9), hogy nemzetközi védelemhez vezető biztonságos és legális beutazási lehetőségeket biztosítson a rászorulók számára. 2018 júniusában részleges ideiglenes politikai megállapodás jött létre, többek között arról, hogy a rendeletjavaslat hatálya terjedjen ki – az áttelepítés mellett – a humanitárius befogadásra is. A javaslat gyors elfogadása fontos szerepet játszik a hatékonyabb, tisztességesebb és stabilabb uniós menekültügyi és migrációs – stabil áttelepítési keretet is magában foglaló – politikában.

                     (13)

                     Annak érdekében, hogy a stabil keret létrejöttéig biztosított legyen az áttelepítési erőfeszítések folytatása, a Bizottság felkérte a tagállamokat, hogy a 2019 júliusában megrendezett 9. áttelepítési fórumon nyújtsák be a 2020-ra vonatkozó áttelepítési vállalásaikat. Mindez az érintett időszakra vonatkozóan elfogadott prioritásokon alapult, valamint összhangban állt az UNHCR által 2020-ra előrejelzett globális áttelepítési szükségletekkel és a 2020-as uniós áttelepítési tevékenységek megtervezésére vonatkozó UNHCR-ajánlásokkal, amelyek 2020-ra 30 000 férőhelyet irányoztak elő. A felkérésre a tagállamok összesen közel 29 500 férőhelyre vonatkozó vállalást nyújtottak be. E jelentős összesített vállalás – amely az országok által az UNHCR számára 2020-ra vonatkozóan biztosított áttelepítési férőhelyek teljes számának több mint 50 %-át teszi ki – felhívja a figyelmet a tagállamok folyamatos elkötelezettségére a védelemnyújtás, az életmentés, valamint a szabálytalan mozgások hiteles alternatíváinak biztosítása mellett.

                     (14)

                     Figyelembe véve a 2020-ra előrejelzett globális áttelepítési szükségleteket, az UNHCR áttelepítésre és kiegészítő lehetőségekre vonatkozó hároméves stratégiáját (2019–2021), valamint az első globális menekültügyi fórumot (2019. december), a tagállamok e jelentős vállalása megerősíti az EU globális vezető szerepét az áttelepítés terén.

                     (15)

                     A 2020. évi vállalások tekintetében prioritást élvező régiók kiválasztása az UNHCR által előrejelzett globális áttelepítési szükségleteken alapul, valamint azon, hogy folytatni kell a 2016. márciusi EU–Törökország nyilatkozat végrehajtását. A tagállamoknak folytatniuk kell az áttelepítéseket Törökországból, Jordániából, Libanonból, valamint a közép-mediterrán útvonalon és az ahhoz vezető útszakaszon elhelyezkedő országokból, többek között Líbiából, Nigerből, Csádból, Egyiptomból, Etiópiából és Szudánból. Támogatniuk kell továbbá a szükséghelyzeti tranzitmechanizmusokat Nigerben és Ruandában, és férőhelyeket kell biztosítaniuk a szükséghelyzeti áttelepítéshez. Az EU–Törökország nyilatkozat végrehajtása kiterjed arra is, hogy működésbe lép a Törökországgal közös önkéntes humanitárius befogadási rendszer, amennyiben teljesül annak valamennyi előfeltétele, és a Törökország és az EU közötti jogellenes határátlépések megszűnnek, vagy legalábbis lényegesen és tartósan csökkennek.

                     (16)

                     Az uniós költségvetésből mintegy 300 millió EUR-t bocsátottak rendelkezésre annak támogatása érdekében, hogy a tagállamok megvalósíthassák a 2020-ra vonatkozó 29 500 férőhelyes célt (10). A Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap szabályai értelmében a tagállamoknak a prioritási régiókból származó vagy különösen kiszolgáltatott helyzetű csoportba tartozó áttelepített menekültek után 10 000 EUR összegű, egyéb áttelepítések után pedig 6 000 EUR összegű ösztönző fizethető ki.

                     (17)

                     2020 januárja és márciusa között a 2020-as áttelepítési vállalások keretében több mint 3 600 fő érkezett áttelepítés céljából. A koronavírus-világjárvány kitörése azonban az áttelepítési műveletek súlyos zavaraihoz vezetett. A tagállamok, az UNHCR és a Nemzetközi Migrációs Szervezet (IOM) 2020 márciusának közepétől felfüggesztették e tevékenységeket. 2020. június 18-án az UNHCR és az IOM bejelentette, hogy újraindul a menekültek áttelepítési célú utazása (11). Nyár óta több tagállam elkezdte fokozatosan újraindítani áttelepítési tevékenységét.

                     (18)

                     E példa nélküli globális egészségügyi veszély, illetve a vírus terjedésének megfékezése érdekében hozott intézkedések jelentős hatást gyakoroltak az áttelepítéssel, a humanitárius befogadással és a magánszponzorálással kapcsolatos összes műveletre és eljárásra. Egyértelművé vált, hogy a hozott intézkedések hatásának maximalizálásához uniós koordinálásra van szükség.

                     (19)

                     A Bizottság a menekültügyi és a visszatérési eljárásokra vonatkozó uniós rendelkezések végrehajtásáról, valamint az áttelepítésről szóló iránymutatásában (12) felkérte a tagállamokat, hogy továbbra is tanúsítsanak szolidaritást a nemzetközi védelemre szoruló személyekkel és a nagyszámú menekültet befogadó harmadik országokkal azáltal, hogy – a lehetséges mértékben – folytatják az áttelepítéssel kapcsolatos tevékenységeket. A Bizottság felkérte a tagállamokat, hogy vegyenek fontolóra új munkamódszereket, például a távmeghallgatás és az áttelepítésre vonatkozó kérelmek dokumentáció-alapú elfogadásának lehetőségét. E témákkal kapcsolatban az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal (EASO) gyors operatív támogatást biztosított az áttelepítéssel és humanitárius befogadással foglalkozó hálózat keretében tartott tematikus online megbeszéléssorozat révén.

                     (20)

                     Elismerve, hogy a 2020-as vállalások keretében tett vállalások végrehajtását megzavarja a koronavírus-világjárvány, a Bizottság úgy határozott, hogy a végrehajtási időszakot 2020 utánig meghosszabbítja, hogy a tagállamoknak elegendő idejük legyen e vállalások teljes körű végrehajtására. Az eredeti egyéves program tehát kétéves, 2020–2021-re vonatkozó programmá alakul át, és ezalatt az időszak alatt a tagállamoknak 29 500 áttelepítést kell végrehajtaniuk. Emellett a Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy amennyiben van rá lehetőség, vegyék fontolóra további állami finanszírozású nemzeti áttelepítési programok alkalmazását.

                     (21)

                     Annak érdekében, hogy a koronavírus-világjárvány okozta zavarok után zökkenőmentesen folytatódhassanak az uniós áttelepítési erőfeszítések, 2022-től új áttelepítési programokat kellene mérlegelni, figyelembe véve a 2021 és 2027 közötti időszakra vonatkozó Menekültügyi és Migrációs Alap keretében a tagállami vállalások támogatására allokált pénzügyi forrásokat. Az Unió célja továbbra is az, hogy az elkövetkező években egyenletesen növekvő számban hajtson végre áttelepítéseket.

                     (22)

                     Az uniós pénzügyi támogatáson túl számos intézkedés segíti a tagállamokat az áttelepítésben. Az EASO célja, hogy segítséget nyújtson a tagállamoknak áttelepítési vállalásaik teljesítéséhez. A 2019 áprilisa óta működő isztambuli áttelepítéstámogató központ (kísérleti szakasz) a tagállamok Törökországból történő áttelepítéseit támogatja. Továbbá az EASO közreműködésével 2002 januárja óta működő, áttelepítéssel és humanitárius befogadással foglalkozó hálózat a tagállamok közötti együttműködést és tudásmegosztást ösztönzi, uniós vonatkozású témákra helyezve a hangsúlyt. Az információmegosztás és a társaktól való tanulás révén e hálózat volt a fő fórum a tagállamok számára a koronavírus-világjárvány hatásainak kezelése során.

                     (23)

                     Emellett az UNHCR áttelepítésre és kiegészítő lehetőségekre vonatkozó hároméves stratégiájával (2019–2021) összhangban helyénvaló ösztönözni a humanitárius befogadási modellek és egyéb kiegészítő lehetőségek kialakítását, illetve további alkalmazását, hogy – az áttelepítés mellett – a befogadás ilyen további módjaival bővítsük a biztonságos és legális beutazási lehetőségek révén kínált férőhelyek számát.

                     (24)

                     Az uniós áttelepítési keret létrehozásáról szóló rendeletjavaslat finanszírozást kíván biztosítani a tagállamok számára a humanitárius befogadás céljára.

                     (25)

                     A humanitárius befogadási modellek sokféleségét tükrözi, hogy a tagállamok és a nem uniós országok széles körű, biztató tapasztalatokra tettek már szert, és ezek szélesebb körben és más tagállamok által is követhetők.

                     (26)

                     Számos tagállam ún. magánszponzorálási programokat (13) valósított meg, amelyek támogathatják az áttelepítést, a humanitárius befogadást és egyéb kiegészítő lehetőségeket. A magánszponzorok, a magánszemélyek csoportjai vagy a nonprofit szervezetek mindegyik esetben strukturált szerepet tölthetnek be a nemzetközi védelemre szorulók fogadásában és integrálásában.

                     (27)

                     Az áttelepítéssel összefüggésben a magánszponzorálási programok segíthetik a tagállamokat abban, hogy növeljék az áttelepítési férőhelyek számát, és sikeresen integrálják a menekülteket az őket fogadó befogadó közösségekben. Az állami és civil társadalmi szervezetek, egyének vagy egyének csoportjai közötti szilárd partnerségre alapozva a magánszponzorok általában pénzügyi, gyakorlati és erkölcsi támogatást nyújtanak a menekültek befogadásához vagy integrálásához. Amint ezt a szponzorálási programok megvalósíthatóságáról és hozzáadott értékéről szóló 2018-as tanulmány bemutatta (14), a magánszponzorálási modelleknek sokféle formája létezik. Kialakításuktól és céljuktól függően ezek hozzájárulnak ahhoz, hogy több férőhely legyen elérhető a védelemre szorulók számára, gyorsabb és hatékonyabb integrációt tesznek lehetővé, javítják a menekültek és az áttelepítés társadalmi támogatottságát, valamint segítenek megelőzni az áttelepített menekültek szabálytalan továbbutazását.

                     (28)

                     A magánszponzorálás egyéb, az áttelepítésen kívüli formái is modellként szolgálhatnak, mint amilyen például az egyes tagállamok és magánszervezetek által „humanitárius folyosóként” emlegetett azon magánszponzorálási modell, amelyet jelenleg olaszországi, franciaországi és belgiumi székhelyű hitalapú szervezetek valósítanak meg az érintett tagállami kormányokkal együttműködésben. E modell szerint a magánszponzorok a befogadás folyamatának valamennyi szakaszában részt vesznek, a nemzetközi védelemre szoruló személyek azonosításától kezdve az érintett tagállamba való átszállításukig. A befogadási és integrációs erőfeszítésekben is szerepet vállalnak, és viselik az ezzel kapcsolatos költségeket. 2016 óta több mint 2 700 nemzetközi védelemre szoruló személy érkezett Európába e lehetőség révén, főleg Olaszországba és Franciaországba. Az állam és a magánszponzorok közötti együttműködés részletes szabályait gyakran egyetértési megállapodások rögzítik.

                     (29)

                     A magánszponzorálás előnyeit figyelembe véve az Uniónak még inkább ösztönöznie kell, hogy a magánszponzorálás tekintetében olyan uniós megközelítés érvényesüljön, amely hasznosítja a tagállamok eddigi tapasztalatait és az EASO-t is bevonja. Az Unió továbbra is támogatást fog nyújtani a magánszponzorálási programokban részt vevő civil társadalmi szereplők kapacitásépítéséhez, valamint ösztönzi a meglévő magánszponzorálási programok fejlesztésére és új programok – többek között az ilyen programokat eddig még nem alkalmazó országokban történő – kialakítására irányuló transznacionális tudásmegosztást. A Bizottság 2019-ben a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap uniós fellépésekre vonatkozó programja keretében külön pályázati felhívást indított e célból (15). A védelemre szorulók kiegészítő lehetőségeinek és további integrációjuknak előmozdítása a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap 2020. évi munkaprogramjának keretében a menekültüggyel, migrációval és integrációval kapcsolatos transznacionális fellépésekre vonatkozóan közzétett pályázati felhívás témái között szerepel (16).

                     (30)

                     A koronavírus-világjárvány a magánszponzorálási programokra is hatást gyakorolt. A Bizottság a menekültügyi és a visszatérési eljárásokra vonatkozó uniós rendelkezések végrehajtásáról, valamint az áttelepítésről szóló iránymutatásában ösztönözte a tagállamokat, hogy tartsák fenn a kommunikációs csatornákat a szponzorokkal annak érdekében, hogy tájékoztassák őket a helyzet állásáról, és a jövőbeli befogadókapacitás bővítése érdekében folytassák a szponzorok toborzását és ellenőrzését.

                     (31)

                     Amint az UNHCR kiemelte, széles körben elismert, hogy a családegyesítés kulcsfontosságú tényező a befogadó országban történő integráció szempontjából. A lakóhelyüket elhagyni kényszerült, nemzetközi védelemre szoruló személyek gyakran sok kihívással – például hosszadalmas és nehézkes adminisztratív eljárásokkal – szembesülnek a családegyesítési joguk érvényesítése során (17). Ez ahhoz vezethet, hogy veszélyes irreguláris migrációval próbálják meg kijátszani a szabályokat. A családegyesítési jog érvényesítésének a családegyesítési jogról szóló irányelvvel (18) összhangban történő megkönnyítése érdekében arra ösztönözzük a tagállamokat, hogy alakítsanak ki az információkhoz való hozzáférést megkönnyítő, családegyesítést segítő programokat, és egyszerűsítsék a vízumkérelem eljárását. Emellett a családegyesítésről szóló irányelv hatályán kívül eső esetek tekintetében felkérjük a tagállamokat, hogy alakítsanak ki humanitárius befogadási programokat, például családalapú szponzorálási programot.

                     (32)

                     A nemzetközi védelemre szoruló személyek készségeinek, képesítéseinek és motivációjának jobb kihasználása érdekében meg kell vizsgálni a befogadás egyéb kiegészítő lehetőségeit is, például az oktatást vagy munkavégzést. Számos tagállam támogat olyan programokat, amelyek megkönnyítik a meglévő legális csatornákhoz való hozzáférést a nemzetközi védelemre szorulók – például a diákok vagy a munkavállalók – számára. Ösztönözzük a tagállamokat, hogy alkalmazzák az ilyen eljárások során a harmadik országbeli állampolgárok készségprofil-készítő uniós eszközét. E speciális online eszköz segít feltérképezni és dokumentálni a migráns háttérrel rendelkezők készségeit és képesítéseit (19).

                     (33)

                     A becslések szerint világszerte a menekülteknek kevesebb mint három százaléka fér hozzá a felsőoktatáshoz (20). Még ha rendelkeznek is a szükséges készségekkel és tudással, gyakran nincsenek birtokában az EU-beli alapképzési és posztgraduális programokra való jelentkezést lehetővé tevő információknak és pénzügyi erőforrásoknak. Kívánatos, hogy a tagállamok mérlegeljék, hogyan tehetik elérhetőbbé az egyetemi tanulmányok folytatását a nemzetközi védelemre szoruló fiatalok számára, megkönnyítve ezáltal a tagállamok területére diákként történő befogadásukat. Az ilyen kezdeményezésekhez a nem uniós államok területén folytatott proaktív kiválasztási eljárásra, nyelvi képzésre, az oktatási programok felvételi kritériumai tekintetében lehetővé tett rugalmasságra, valamint ösztöndíjakra és az érkezés után elérhető külön integrációs intézkedésekre lehet szükség. Azon hallgatók számára, akik a tanulmányaik befejezése után az (EU) 2016/801 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (21) összhangban az érintett tagállam területén kívánnak maradni, tanácsadást és álláskeresési segítséget kívánatos biztosítani.

                     (34)

                     Az ilyen programok megvalósításának megkönnyítése érdekében a Bizottság ösztönözni fogja a tagállamok között a társaktól való tanulást és a tapasztalatcserét, valamint megvizsgálja, milyen módon lehetséges uniós pénzügyi támogatást nyújtani a hallgatóknak szóló ilyen beutazási lehetőségek kialakításához és fejlesztéséhez.

                     (35)

                     Továbbá kívánatos, hogy a tagállamok mérlegeljék alaposabban a magánszektorral, a munkáltatókkal, a szakszervezetekkel és a civil társadalommal való együttműködést a védelemre szorulóknak szóló innovatív nemzetközi munkavállalói mobilitási programok fejlesztése érdekében.

                     (36)

                     Az EASO az áttelepítéssel és humanitárius befogadással foglalkozó hálózattal együtt segítséget fog nyújtani a tagállamok számára a humanitárius befogadásra és egyéb kiegészítő lehetőségekre irányuló programok kialakításához és végrehajtásához.

                     (37)

                     Az áttelepítés, a humanitárius befogadás és az egyéb kiegészítő lehetőségek végrehajtása során a tagállamoknak figyelembe kell venniük a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ-egyezményben rögzített kötelezettségeket.

                     (38)

                     Az európai áttelepítési programok 2020-as és 2021-es végrehajtásának nyomon követése érdekében a tagállamoknak felkérésre jelentést kell tenniük a Bizottság számára a vállalásukkal összhangban a területükre áttelepített személyekről, megjelölve azt az országot, ahonnan az adott személyt áttelepítették. A Bizottság emellett nyomon fogja követni a tagállamokban a humanitárius befogadás terén végrehajtott különböző projekteket és programokat, hogy átfogó képpel rendelkezzen a nemzetközi védelemre szorulók számára elérhető összes legális beutazási lehetőségről, valamint arról, hogy hány férőhelyet kínáltak számukra e csatornákon keresztül.

                     (39)

                     Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei. Kívánatos, hogy a dublini társult államok hozzájáruljanak a közös európai áttelepítési erőfeszítésekhez, akárcsak az egyéb kiegészítő lehetőségekkel kapcsolatos közös erőfeszítésekhez,

               ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

            AZ ÁTTELEPÍTÉSBEN ÉS A HUMANITÁRIUS BEFOGADÁSBAN SZEREPET VÁLLALÓ TAGÁLLAMOK SZÁMÁNAK NÖVELÉSE

                     1.

                     A tagállamoknak az első menedék országaival, illetve a tranzitországokkal való nemzetközi szolidaritás szellemében és az egymással való szolidaritás megerősítése érdekében közre kell működniük a nemzetközi védelemre szorulóknak nyújtott legális beutazási lehetőségek biztosításában.

            A VÉGREHAJTÁSRA IRÁNYULÓ ERŐFESZÍTÉSEK FOKOZÁSA A KORONAVÍRUS-VILÁGJÁRVÁNY ALATT, VALAMINT AZ ÁTTELEPÍTÉS KÖZÉPTÁVON TÖRTÉNŐ FOKOZÁSA

                     2.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy a korábbi európai áttelepítési programok megvalósítása során szerzett tapasztalatokra építve, valamint az e programok és a stabil uniós áttelepítési keret közötti átmeneti időszak áthidalására, valósítsák meg a 2020-as vállalás szerinti áttelepítési célkitűzést, amelynek értelmében egy kétéves időszak alatt (2020. január 1-jétől 2021. december 31-ig) legalább 29 500 nemzetközi védelemre szoruló személyt kell áttelepíteni Unión kívüli országokból.

                     3.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy a 2020-as vállalások keretében tett vállalásaikat, a koronavírus-világjárvány hatását figyelembe véve a gyakorlatilag megvalósítható leggyorsabb ütemben teljesítsék. Ösztönözzük őket, hogy keressenek innovatív munkamódszereket és igazítsák ki eljárásaikat annak érdekében, hogy megfeleljenek a helyszínen – többek között az első menedék országaiban – zajló változásoknak.

                     4.

                     Ösztönözzük azon tagállamokat, amelyek nem teljesítették maradéktalanul a 2018–2019-es időszakra szóló európai áttelepítési program (22) keretében tett vállalásaikat, hogy valósítsák meg e vállalásokat 2020-ban és 2021-ben a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap szerinti nemzeti programjaikkal összhangban.

                     5.

                     2020-ban és 2021-ben a tagállamoknak folytatniuk kell az áttelepítéssel kapcsolatos tevékenységeiket a koronavírus-világjárvány mellett lehetséges mértékben, és vállalásaik teljesítése során a következőkre kell összpontosítaniuk:

                                 a)

                                 a szíriai konfliktus miatt lakóhelyüket elhagyni kényszerülő szíriai állampolgárok, harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek folyamatos áttelepítésének biztosítása Törökországból a 2016. márciusi EU–Törökország nyilatkozat végrehajtásának támogatása érdekében; ez magában foglalja azt is, hogy működésbe lép a Törökországgal közös önkéntes humanitárius befogadási rendszer, amennyiben teljesül annak valamennyi előfeltétele, és a Törökország és az EU közötti jogellenes határátlépések megszűnnek, vagy legalábbis lényegesen és tartósan csökkennek;

                                 b)

                                 a Libanonból és Jordániából való folyamatos áttelepítés biztosítása;

                                 c)

                                 a közép-mediterrán térség helyzetének további stabilizálásához való hozzájárulás a védelemre szorulók Líbiából, Nigerből, Csádból, Egyiptomból, Etiópiából és Szudánból történő áttelepítése révén, ideértve az UNHCR által Nigerben és Ruandában fenntartott, a legkiszolgáltatottabb helyzetű migránscsoportok Líbiából való veszélyhelyzeti evakuációjához alkalmazott ideiglenes mechanizmusokat is.

                     6.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy reagáljanak rugalmas módon a világszerte jelentkező szükséghelyzeti áttelepítési igényekre. Felszólítjuk a tagállamokat, hogy hajtsanak végre minél több áttelepítést, és használják ki megfelelő módon a számukra elérhetővé tett forrásokat. Áttelepítési programjaikat az UNHCR-rel szorosan együttműködve, adott esetben az EASO támogatásával ajánlatos végrehajtaniuk.

                     7.

                     Annak érdekében, hogy koronavírus-világjárvány által okozott fennakadásokat követően biztosítsuk az áttelepítési műveletek folyamatosságát és újbóli növekedését, felkérjük a tagállamokat, hogy működjenek közre a jövőbeli európai áttelepítési programokban. Felkérjük a tagállamokat, hogy fejlesszék tovább meglévő áttelepítési programjaikat, indítsák újra a korábbi áttelepítési programjaikat, vagy alakítsanak ki új áttelepítési programokat annak érdekében, hogy bővítsék a nemzetközi védelemre szorulók számára elérhető férőhelyeket, mihelyt ismét lehetőség nyílik az összes érintett számára biztonságos feltételek mellett folytatni az áttelepítéseket.

            MINŐSÉGI ÁTTELEPÍTÉSI PROGRAMOK BIZTOSÍTÁSA

                     8.

                     A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az áttelepítési folyamat valamennyi szakaszát magas minőségi normáknak megfelelően hajtsák végre, különös tekintettel az indulás előtti orientáció (távolról történő) biztosítására és az érkezés utáni tájékoztatásra. Felkérjük a tagállamokat, hogy – figyelembe véve a fokozottan jelentkező egészségügyi aggályokat – biztosítsanak megfelelő és elegendő befogadókapacitást a kiválasztott személyek gyors beutazásának garantálása érdekében.

                     9.

                     Ösztönözzük, hogy a tagállamok alakítsanak ki olyan célzott és hatékony integrációs és társadalmi befogadási programokat az áttelepített menekültek számára, amelyek különösen figyelembe veszik a kiszolgáltatott helyzetet. Felkérjük a tagállamokat, hogy működjenek szorosan együtt a civil társadalommal és a befogadó közösségekkel az áttelepített menekültek befogadó társadalmakban történő hatékonyabb, jobb és gyorsabb integrációjára irányuló magánszponzorálási áttelepítési programok kialakítása vagy kibővítése érdekében.

                     10.

                     A tagállamok alakítsanak ki belső nyomonkövetési és értékelési programokat áttelepítési programjaik és a releváns integrációs programok hatékonyságának és eredményességének mérésére.

            A HUMANITÁRIUS BEFOGADÁS ELŐMOZDÍTÁSA

                     11.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy növeljék a területükre befogadott, nemzetközi védelemre szoruló, kiszolgáltatott helyzetű személyek számát. Az áttelepítés mellett mérlegeljék különösen azt, hogy kialakítják vagy bővítik a nemzetközi védelemre szoruló, kiszolgáltatott helyzetű személyek számára elérhető egyéb legális beutazási lehetőségeket.

                     12.

                     Emellett felkérjük a tagállamokat, hogy könnyítsék meg a családegyesítési jog érvényesítését olyan családegyesítést segítő programok kialakításával, amelyek javítják az információkhoz való hozzáférést és egyszerűsítik a kérelmezési eljárást. Továbbá felkérjük a tagállamokat, hogy biztosítsanak lehetőségeket a nemzetközi védelemben részesülő személyek családtagjainak humanitárius befogadási programok – például családalapú szponzorálási programok – keretében történő befogadására.

                     13.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy működjenek közre a magánszponzorálás uniós megközelítésében, felhasználva a humanitárius befogadás modelljeinek széles körét, összhangban saját nemzeti prioritásaikkal és figyelembe véve az EU külkapcsolati prioritásait és érdekeit.

                     14.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy működjenek szorosan együtt a civil társadalommal olyan magánszponzorálási programok kialakítása vagy bővítése érdekében, amelyek humanitárius befogadási lehetőséget kínálnak, és amelyek keretében a magánszponzorok, magányszemélyek csoportjai vagy nonprofit szervezetek szerepet vállalnak a program különböző szakaszaiban, a nemzetközi védelemre szoruló személyek nem uniós államban történő azonosításától kezdve az érkezésüket követő integrációig.

                     15.

                     E magánszponzorálási programok kialakítása során a tagállamoknak és partnereiknek a nemzetközi védelemre szorulókra vonatkozóan átlátható és megkülönböztetésmentes kiválasztási kritériumokat kell meghatározniuk. A program kezdetétől fogva biztosítaniuk kell, hogy egyértelműen meghatározzák a civil társadalom és a kormányzat szerepét és feladatkörét az indulás előtti és az érkezés utáni szakaszban. Továbbra is a tagállamok felelnek a biztonsági ellenőrzésekért és a befogadási eljárásokért, és garantálniuk kell a megfelelő biztosítékokat és biztonsági hálókat.

                     16.

                     Felkérjük a tagállamokat olyan magánszponzorálási programok kialakítására vagy kibővítésére, amelyek a nemzetközi védelemben részesített személyeknek a befogadó társadalmakban történő jobb és gyorsabb integrációjára és társadalmi befogadására irányulnak, valamint arra, hogy a társadalmak befogadóbbá tételével javítsák a társadalmi támogatottságot.

                     17.

                     Ösztönözzük a tagállamokat, hogy a koronavírus-világjárvány alatt és azt követően tartsák fenn a kommunikációs csatornákat a magánszponzorokkal, valamint tartsák fenn a magánszponzorok érdeklődését a szponzorálási programok aktív támogatása iránt.

                     18.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy a magánszponzorálási programok előmozdítása érdekében éljenek a különböző uniós társfinanszírozási lehetőségekkel.

            A NEMZETKÖZI VÉDELEMRE SZORULÓK SZÁMÁRA AZ OKTATÁSSAL ÉS A MUNKAVÉGZÉSSEL KAPCSOLATBAN ELÉRHETŐ KIEGÉSZÍTŐ LEHETŐSÉGEK ELŐMOZDÍTÁSA

                     19.

                     Ösztönözzük a tagállamokat arra, hogy alakítsanak ki és támogassanak olyan programokat, amelyek megkönnyítik az egyéb meglévő legális csatornákhoz való hozzáférést a nemzetközi védelemre szorulók számára, adott esetben felhasználva az uniós eszközöket az érintettek készségeinek és képesítéseinek feltérképezésére és dokumentálására. Ösztönözzük a tagállamokat arra is, hogy a lehető leghamarabb tegyék lehetővé a munkaerőpiacra való belépést, többek között aktiválási programok (például átképzés és továbbképzés) révén. A munkaerőpiaci integráció megkönnyítése érdekében a tagállamoknak szorosan együtt kell működniük a szociális partnerekkel.

                     20.

                     Kívánatos, hogy a tagállamok mérlegeljék, hogyan tehetik elérhetőbbé az egyetemi tanulmányok folytatását a nemzetközi védelemre szoruló fiatalok számára azáltal, sajátos szükségleteiket figyelembe véve lehetővé teszik számukra, hogy megfeleljenek a beiratkozási feltételeknek. Az egyetemekkel szoros együttműködésben a tagállamok fontolóra vehetnék külön programok kialakítását, amelyek speciális, rugalmasabb egyetemi felvételi eljárást, pénzügyi támogatást és testreszabott nyelvórákat biztosíthatnának, illetve továbbfejleszthetnék a már létező kezdeményezéseiket. Ajánlott, hogy a tagállamok biztosítsanak tanácsadást és nyújtsanak segítséget a tagállamban maradni kívánó végzett hallgatók számára az álláskereséshez.

                     21.

                     Kívánatos, hogy a tagállamok mérlegeljék a magánszektorral és a munkáltatókkal való együttműködést a védelemre szorulóknak szóló innovatív nemzetközi munkavállalói mobilitási programok fejlesztése érdekében, az érintettek védelemhez való jogának sérelme nélkül.

                     22.

                     Felkérjük a tagállamokat, hogy működjenek közre a magánszponzorálás uniós megközelítésében a nemzetközi védelemre szorulók oktatásra vagy munkavállalásra irányuló kiegészítő lehetőségeinek megerősítése érdekében.

            A TAGÁLLAMOK KÖZÖTTI EGYÜTTMŰKÖDÉS MEGERŐSÍTÉSE ÉS AZ ÁTTELEPÍTÉS GLOBÁLIS SZINTEN TÖRTÉNŐ ELŐMOZDÍTÁSA

                     23.

                     Az áttelepítés, a humanitárius befogadás, a magánszponzorálás és a kiegészítő lehetőségek területére irányuló uniós szintű együttműködés és koordináció előnyeinek és lehetőségeinek kihasználása érdekében felkérjük a tagállamokat, hogy vegyenek részt az EASO áttelepítéssel és humanitárius befogadással foglalkozó hálózatában, és ösztönözzük őket arra, hogy vállaljanak aktív szerepet a hálózat megbeszélésein és tevékenységeiben.

                     24.

                     A tagállamok működjenek együtt az EASO áttelepítéssel és humanitárius befogadással foglalkozó hálózatában annak elősegítése érdekében, hogy a koronavírus-világjárvánnyal kapcsolatos korlátozások feloldása után időben és zökkenőmentesen újrainduljanak az áttelepítések, és alakítsanak ki új munkamódszereket és új eljárásokat az áttelepítési műveletek ellenálló képességének középtávú megerősítésére.

                     25.

                     Az áttelepítés további világszintű bővítése érdekében a tagállamoknak partnerségeket kell kiépíteniük nem uniós országokkal, hogy kapacitásépítéssel, valamint a tapasztalatok és bevált módszerek megosztásával segítsék őket áttelepítési programjaik kialakítása során, felhasználva az EASO szakértelmét és együttműködve az UNHCR-rel és az IOM-mal.

            NYOMON KÖVETÉS

                     26.

                     A tagállamoknak kérésre tájékoztatniuk kell a Bizottságot a vállalásukkal összhangban a területükre áttelepített személyek számáról, feltüntetve azon országokat, ahonnan áttelepítést folytattak.

                     27.

                     A tagállamoknak tájékoztatniuk kell a Bizottságot a humanitárius befogadási rendszerek és egyéb kiegészítő lehetőségek keretében történő befogadásról.

            PÉNZÜGYI TÁMOGATÁS

                     28.

                     A tagállamoknak teljes mértékben ki kell használniuk áttelepítési vállalásaik teljesítésére a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap keretében az Alap végrehajtási időszakának fennmaradó részére elérhetővé tett pénzügyi forrásokat annak biztosítása érdekében, hogy az ezen ajánlásban említett áttelepítési folyamat összes szakaszát magas minőségi normáknak megfelelően hajtsák végre.

                     29.

                     A tagállamoknak emellett teljes mértékben ki kell használniuk az egyéb uniós finanszírozási lehetőségeket – különösen azok célkitűzésével összhangban az Európai Szociális Alapot és az Európai Regionális Fejlesztési Alapot – arra, hogy támogassák és javítsák a nemzetközi védelemre szorulók számára kínált áttelepítést, humanitárius befogadást és egyéb kiegészítő lehetőségeket, valamint e személyeknek a befogadó társadalmakban való integrációját és társadalmi befogadását.

            CÍMZETTEK

         Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

            Kelt Brüsszelben, 2020. szeptember 23-án.

                  a Bizottság részéről

               Ylva JOHANSSON

                  a Bizottság tagja

            (1)  E programokat az uniós költségvetés társfinanszírozza, és tagállami vezetésű konzorciumok hajtják végre.

            (2)  https://www.unhcr.org/the-global-compact-on-refugees.html

            (3)  Az UNHCR 2018-ban 29 országtól kapott áttelepítésre vonatkozó vállalást, míg 2017-ben 35 ilyen ország volt.; az áttelepítési célú kiutazások száma 2017-ben 65 100 volt, majd 2018-ban 55 680-ra esett vissza.

            (4)  A Bizottság (EU) 2015/914 ajánlása (2015. június 8.) az európai letelepítési programról, HL L 148., 2015.6.13., 32. o.

            (5)  A tagállamok kormányai által a 2015. július 20-i tanácsi ülés keretében elfogadott következtetések.

            (6)  A Bizottság (EU) 2017/1803 ajánlása (2017. október 3.) a nemzetközi védelemre szoruló személyek legális beutazási lehetőségeinek javításáról, HL L 259., 2017.10.7., 21. o.

            (7)  https://www.consilium.europa.eu/hu/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/

            (8)  Ezek az áttelepítések részben a (8) és a (9) preambulumbekezdésben említett európai áttelepítési programokban vannak számításba véve.

            (9)  COM(2016) 468 final.

            (10)  A pénzügyi támogatás 2019. és 2020. évi költségvetési előirányzatokat kombinál, és ezeket két részletben tették elérhetővé a tagállamok számára.

            (11)  https://www.unhcr.org/news/press/2020/6/5eeb85be4/joint-statement-un-refugee-chief-grandi-ioms-vitorino-announce-resumption.html?query=resettlement resumption

            (12)  C(2020) 2516 final.

            (13)  Bizonyos országokban ezeket közösségi szponzorálási programoknak is nevezik.

            (14)  https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/1dbb0873-d349-11e8-9424-01aa75ed71a1/language-en/format-PDF/source-114630059

            (15)  2019. évi pályázati felhívás, AMIF-2019-AG-Call, 1. téma: A védelemre szorulók integrációjának ösztönzése magánszponzorálási programok révén.

            (16)  A Bizottság végrehajtási határozata (2020. június 26.) az uniós fellépéseknek a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap keretében történő finanszírozásáról és a 2020. évi munkaprogram elfogadásáról: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/financing/fundings/migration-asylum-borders/asylum-migration-integration-fund/union-actions/docs/c4223-annex-decision-amif-awp-2020.pdf

            (17)  https://www.unhcr.org/uk/protection/basic/5f5743f84/families-together-family-reunification-for-refugees-in-the-european-union.html

            (18)  A Tanács 2003/86/EK irányelve (2003. szeptember 22.) a családegyesítési jogról (HL L 251., 2003.10.3., 12. o.).

            (19)  https://ec.europa.eu/migrantskills/#/

            (20)  Az UNHCR becslései: https://www.unhcr.org/tertiary-education.html

            (21)  Lásd a harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat, önkéntes szolgálat, diákcsereprogramok vagy oktatási projektek, és au pair tevékenység céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló, 2016. május 11-i (EU) 2016/801 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 132., 2016.5.21., 21.o.) 25. cikkét.

            (22)  Az (EU) 2017/1803 ajánlás.

            MELLÉKLET

               Áttelepítés: 2020. évi vállalások

                        Tagállam

                        Összes férőhely, 2020

                        Belgium

                        758

                        Bulgária (*1)

                        [25]

                        Csehország

                        Dánia

                        Németország

                        5 500

                        Észtország

                        Írország

                        994

                        Görögország

                        Spanyolország

                        1 000

                        Franciaország

                        5 200

                        Horvátország

                        100

                        Olaszország

                        700

                        Ciprus

                        Lettország

                        Litvánia

                        18

                        Luxemburg (*1)

                        [50]

                        Magyarország

                        Málta (*1)

                        [20]

                        Hollandia

                        1 902

                        Ausztria

                        Lengyelország

                        Portugália

                        1 150

                        Románia

                        200

                        Szlovénia

                        Szlovákia

                        Finnország

                        850

                        Svédország

                        5 114

                        Egyesült Királyság

                        6 000

                           ÖSSZESEN

                           29 487

               (*1)  A korábbi program szerinti vállalások végrehajtása (a 2020. évi vállalásokban nincsenek számításba véve).


title: A Bizottság (EU) 2020/1365 ajánlása (2020. szeptember 23.) a magánjogi jogalanyok tulajdonában lévő vagy általuk üzemeltetett hajók által kutatási-mentési tevékenységek céljából végzett műveletek tekintetében a tagállamok között folytatott együttműködésről

text:
               2020.10.1.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 317/23

      A BIZOTTSÁG (EU) 2020/1365 AJÁNLÁSA
      (2020. szeptember 23.)
      a magánjogi jogalanyok tulajdonában lévő vagy általuk üzemeltetett hajók által kutatási-mentési tevékenységek céljából végzett műveletek tekintetében a tagállamok között folytatott együttműködésről
      AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
      mivel:

                  (1)

                  A tengeren bajba jutott személyeknek való segítségnyújtás a tagállamok jogi kötelezettsége, amelyet a nemzetközi szokásjogban és a nemzetközi egyezményekben lefektetett jog, különösen az „Életbiztonság a tengeren” tárgyú nemzetközi egyezmény (SOLAS-egyezmény, 1974), az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS, 1979) és a tengeri felkutatásról és mentésről szóló nemzetközi egyezmény (SAR-egyezmény, 1979), valamint az uniós jog állapít meg. Az Európai Unió a Tengerjogi Egyezmény szerződő fele.

                  (2)

                  2014 óta emberek ezrei kísérelték meg a Földközi-tengeren való átkelést az Európába jutás reményében, ami sokrétű reagálást követel meg az Európai Uniótól és tagállamaitól a halálesetek elkerülése, a migrációkezelés javítása, az irreguláris migráció kiváltó okainak kezelése, valamint a migránscsempészek és emberkereskedők bűnszervezeteinek felszámolása érdekében.

                  (3)

                  Míg az EU-ba irányuló irreguláris migráció az elmúlt két évben csökkent, és kevesebb ember vesztette életét a tengeren, a földközi-tengeri migrációs helyzet egyik jellemzője változatlanul a kis méretű, tengeri hajózásra alkalmatlan hajók kockázatos használata, ami továbbra is táplálja a szervezett bűnözést és elfogadhatatlan halálesetekhez vezet. A Nemzetközi Migrációs Szervezet adatai szerint 2020-ban eddig több mint 500, 2019-ben több mint 1 880, 2014 óta pedig összesen több mint 20 300 személy vesztette életét a Földközi-tengeren, ami azt jelenti, hogy világviszonylatban az Európába vezető közép-mediterrán útvonal a legtöbb halálos áldozatot követelő migrációs útvonal.

                  (4)

                  A migrációs válságra reagálva 2015 óta jelentősen javult a földközi-tengeri kutatási-mentési kapacitás, koordináció és hatékonyság, egyebek mellett a parti államok jelentős hozzájárulásainak, valamint a magán- és kereskedelmi hajók fokozott szerepvállalásának köszönhetően. Az EU és a tagállamok megerősítették kapacitásaikat a Földközi-tenger térségében, többek között a nemzeti műveletek és az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) által irányított műveletek – például a Thémisz (korábban Tritón), a Poszeidón és az Indalo művelet – révén, valamint korábban az EUNAVFOR MED Sophia uniós tengeri művelet révén, amelyek 2015 óta több mint 600 000 személy tengeri mentését segítették elő.

                  (5)

                  Ebben az összefüggésben több nem kormányzati szervezet is üzemeltet magánhajókat, főként a Földközi-tenger középső térségében, jelentős mértékben hozzájárulva a személyek tengeri mentéséhez, akiket biztonságos partra szállítás céljából az EU területére visznek. Amint azt a 2015–2020-as időszakra szóló, migránscsempészet elleni uniós cselekvési terv is hangsúlyozta, az elősegítésről szóló csomagra vonatkozó bizottsági iránymutatás (C(2020) 6470) pedig tovább pontosította, el kell kerülni a tengeren bajba jutott embereknek humanitárius segítséget nyújtó szereplők kriminalizálását, ugyanakkor biztosítani kell, hogy az embercsempészekkel szemben megfelelő büntetőjogi szankciók legyenek érvényben.

                  (6)

                  Az Európai Parlament a biztonságos, rendezett és szabályos migrációról, valamint a menekültekről szóló globális ENSZ-megállapodás tekintetében elért eredményekről szóló, 2018. április 18-i állásfoglalásában (2018/2642(RSP)) szorgalmazta a bajba jutott személyekre vonatkozó kutatási-mentési kapacitások bővítését, valamennyi államot felszólította bevetésre kerülő kapacitásaik növelésére, valamint kiállt a magánszereplők és a nem kormányzati szervezetek által a tengeri és szárazföldi mentési műveletek végrehajtása során nyújtott támogatás elismerése mellett.

                  (7)

                  A szükséghelyzetekben végzett kutatási és mentési műveletekhez koordinációra, biztonságos helyen történő, gyors partra szállításra, valamint a kimentett személyek alapvető jogainak tiszteletben tartására van szükség, összhangban az Európai Unió Alapjogi Chartájában foglalt kötelezettségekkel, így például a visszaküldés tilalmának elvével, valamint a szokásjogban és egyezményekben lefektetett nemzetközi emberi jogi és tengerjogi normákkal, többek között a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) Tengerészeti Biztonsági Bizottságának (MSC) a tengerből kimentett személyekkel való bánásmódra vonatkozó iránymutatásaival.

                  (8)

                  Az elmúlt években az európai tengereken a kutatási-mentési műveletek egy új formája alakult ki: a nem kormányzati szervezetek által a Földközi-tenger középső térségében üzemeltetett hajók – a tengeri mentést koordináló nemzeti központok koordinálásával vagy saját kezdeményezésre – fő tevékenységként kutatási-mentési műveletekben vesznek részt. Sok esetben ezek a hajók több egymást követő mentési műveletet hajtanak végre, mielőtt a kimentett személyeket biztonságos helyen partra szállítanák.

                  (9)

                  A tengeri úton történő migránscsempészés bűncselekmény, amely veszélybe sodorhatja az emberek életét, és mind az európai, mind a nemzetközi jog szankcionálja. Az Európai Unió és tagállamai szerződő felei az Egyesült Nemzetek keretében létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés elleni egyezménynek (UNTOC) és az ahhoz csatolt jegyzőkönyveknek, köztük az egyezményt kiegészítő, a migránsok szárazföldön, légi úton és tengeren történő csempészete elleni fellépésről szóló jegyzőkönyvnek. Ebben az összefüggésben feltétlenül el kell kerülni, hogy a migránscsempészéssel vagy az emberkereskedelemmel foglalkozó hálózatok – többek között az emberkereskedelemben vagy a rabszolgaságnak minősülő kizsákmányolási formákban érintett bűnszervezetek – saját javukra kihasználják a magánhajók által a Földközi-tengeren végrehajtott mentési műveleteket.

                  (10)

                  Emlékeztetünk arra, hogy a SAR-egyezmény szerződő felei kötelesek részt venni a kutató-mentő szolgálatok fejlesztésében, valamint sürgős lépéseket tenni annak biztosítására, hogy minden olyan személy megkapja a szükséges segítséget, aki – ténylegesen vagy a jelek szerint – bajba jutott a tengeren. Az érintett feleknek össze kell hangolniuk fellépésüket és együtt kell működniük annak érdekében, hogy a megsegített személyeket partra szállítsák a segítséget nyújtó hajóról, és az észszerűen megvalósítható legrövidebb időn belül biztonságos helyre jussanak. A tengerből kimentett személyekkel való bánásmódra vonatkozó IMO-iránymutatásokkal összhangban a partra szállítás biztonságos helyét számos fontos tényezőre és az egyes esetek sajátos körülményeire tekintettel kell megválasztani. A menedékkérők és a tengerből kimentett menekültek esetében többek között figyelembe kell venni, hogy elkerülendő az olyan területeken történő partra szállítás, ahol az üldöztetéstől való megalapozott félelemre hivatkozó személyek élete és szabadságai fenyegetésnek lennének kitéve. Ezen túlmenően az IMO-iránymutatások előírják a felelős állami hatóságok számára, hogy tegyenek meg mindent a túlélők hajóról való partra szállításának felgyorsítása érdekében, ugyanakkor hangsúlyozzák, hogy bizonyos esetekben a szükséges koordináció elkerülhetetlen késedelmekhez vezethet.

                  (11)

                  A Földközi-tengeren kutatási-mentési tevékenységet végző, nem kormányzati szervezetek által üzemeltetett hajók rendszeres jelenléte operatív szempontból szükségessé teszi a kimentett személyeket szállító hajók és a nemzeti hatóságok közötti fokozott koordinációt és együttműködést, és különböző módokon érinti a tagállamokat: egyes államok a kutatási-mentési műveletek koordinációját végzik; egyes államok fogadják a területükön partra szállított kimentett személyeket; egyes államok a nem kormányzati szervezetek bejegyzési helye szerinti államok; egyes tagállamok pedig a kutatási-mentési tevékenységekben részt vevő hajók lobogója szerinti államok.

                  (12)

                  A földközi-tengeri mentésbe bekapcsolódó magánhajók összetett és gyakran ismétlődő kutatási-mentési műveletekben vesznek részt, amelyek a hajókapacitástól függően akár jelentős számú személyt is jelenthetnek, és a szereplők széles körét érintik, a mentéstől a partra szállításig. Ezért közpolitikai – többek között biztonsági – kérdés, hogy ezeket a hajókat megfelelően nyilvántartásba vegyék, valamint az e tevékenységgel kapcsolatos biztonsági és egészségvédelmi követelményeknek eleget téve megfelelően felszereljék annak érdekében, hogy se a hajószemélyzet, se a kimentett személyek ne legyenek kitéve veszélynek. Ezeket a tevékenységeket összehangolt keretek között, a magánszereplők és a nemzeti hatóságok közötti megerősített együttműködés és koordináció révén kell végrehajtani.

                  (13)

                  A kimentett személyek part menti tagállamokban történő folyamatos partra szállítása közvetlen következményekkel jár e tagállamok migrációkezelési rendszerére, és fokozza a migrációs és menekültügyi rendszerükre – többek között befogadási és feldolgozási kapacitásukra – nehezedő azonnali nyomást.

                  (14)

                  Más kezdeményezések mellett a Bizottság 2017. július 4-én elfogadta az Olaszország támogatását célzó intézkedésekről, a Földközi-tenger középső térségében jelentkező nyomás csökkentéséről és a szolidaritás növeléséről szóló cselekvési tervet, amely előirányozza Olaszország számára, hogy – a Bizottsággal konzultálva és a nem kormányzati szervezetekkel folytatott párbeszéd alapján – dolgozza ki a Földközi-tengeren kutatási-mentési tevékenységeket végző nem kormányzati szervezetek magatartási kódexét.

                  (15)

                  Az eddigi – többek között a Sophia uniós tengeri művelet által létrehozott, a földközi-tengeri térségre vonatkozó közös helyzetismereti és konfliktusmentesítési (SHADE MED) fórum keretében zajló – koordinációs erőfeszítéseken túl továbbra is foglalkozni kell a földközi-tengeri kutatási-mentési gyakorlat elmúlt években kialakult sajátosságaival egy strukturáltabb, megbízhatóbb és fenntarthatóbb, az uniós hatáskörökkel és a vonatkozó nemzetközi normákkal összhangban álló keret kialakítása révén. E keretnek rögzítenie kell a tagállamok közötti szolidaritásra vonatkozó konkrét szabályokat, és foglalkoznia kell mindenekelőtt a lobogó szerinti és a part menti tagállamok közötti megerősített együttműködés iránti igénnyel. Együttműködésre van szükség továbbá a kutatási-mentési tevékenységeket végző, illetve a kimentett személyeket az EU területére szállító hajókat tulajdonló vagy üzemeltető magánjogi jogalanyokkal. Az erre vonatkozó keretnek arra is törekednie kell, hogy az arányosság elvével és az Európai Unió Alapjogi Chartájával összhangban megfelelő tájékoztatást nyújtson e szervezetek működéséről és igazgatási struktúrájáról, valamint az alkalmazandó nemzetközi jogszabályokkal összhangban fokozza a biztonságot a fedélzeten tartózkodó valamennyi személy érdekében.

                  (16)

                  A Bizottság interdiszciplináris kapcsolattartó csoportot kíván létrehozni, amelynek keretében a tagállamok együttműködhetnek és összehangolhatják tevékenységeiket ezen ajánlás végrehajtása céljából. A kapcsolattartó csoport áttekintő anyagot állít össze a nemzeti szabályokról és gyakorlatokról, azonosítja a tanulságokat, felméri annak lehetőségét, hogy kialakítsák a lobogó szerinti és a parti államok közötti együttműködés megfelelőbb eszközeit a nemzeti feladatokhoz és kötelezettségekhez igazodva, valamint olyan bevált módszereket dolgoz ki, amelyek tükrözik a kutatási-mentési műveletek elmúlt években végbement alakulása miatt felmerülő igényeket. Rendszeres kapcsolatot fog fenntartani az érdekelt felekkel, köztük az uniós ügynökségekkel – különösen a Frontex-szel – és adott esetben a Földközi-tenger térségében kutatási-mentési tevékenységeket végző nem kormányzati szervezetekkel, a tudományos körökkel és a nemzetközi szervezetekkel – például az IMO-val – az ismeretek cseréje, valamint a tevékenységek és a nemzetközi jogi és működési keret közötti koherencia fenntartása érdekében. A tagállamoknak a Bizottság rendelkezésére kell bocsátaniuk az ezen ajánlás végrehajtására vonatkozó valamennyi lényeges információt. A kapcsolattartó csoport nyomon követi az ajánlás végrehajtását, és évente egyszer jelentést nyújt be a Bizottságnak.

                  (17)

                  A Bizottság az európai menekültügyi és migrációkezelési stratégia, valamint a menekültügyi és migrációkezelési rendelet szerinti éves migrációkezelési jelentések kidolgozásakor adott esetben figyelembe fogja venni a kapcsolattartó csoport munkáját és ezen ajánlás végrehajtását. Ennek alapján a Bizottság szükség esetén mérlegeli a jövőbeli kezdeményezéseket és javaslatot tesz azokra.

                  (18)

                  Ez az ajánlás nem érinti a vonatkozó nemzetközi és uniós jogból eredő együttműködési és egyéb kötelezettségeket,

            ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

                  1.

                  A tagállamoknak együtt kell működniük egymással a magánjogi jogalanyok tulajdonában lévő vagy általuk üzemeltetett hajók által kutatási-mentési tevékenységek céljából végzett műveletekkel kapcsolatban a tengeri halálesetek számának csökkentése, a hajózás biztonságának fenntartása és a migráció hatékony kezelésének biztosítása érdekében, eleget téve a vonatkozó jogi kötelezettségeknek.
                  A lobogó szerinti és a parti tagállamoknak a nemzetközi és az uniós joggal, többek között az Európai Unió Alapjogi Chartájával és a személyes adatok védelmével összhangban rendszeresen és kellő időben információt kell cserélniük az egyes mentési műveletekben részt vevő hajókról és az azokat üzemeltető vagy tulajdonló jogalanyokról.

                  2.

                  A tagállamoknak együtt kell működniük egymással és a Bizottsággal, különösen a Bizottság által létrehozott kapcsolattartó csoport keretében, kapcsolatot tartva valamennyi érdekelt féllel – köztük adott esetben a kutatási-mentési tevékenységeket végző hajókat tulajdonló vagy üzemeltető magánjogi jogalanyokkal is – a bevált módszerek azonosítása, illetve az ahhoz szükséges intézkedések meghozatala érdekében, hogy

                              a)

                              fokozódjon a tengeri biztonság; valamint

                              b)

                              az illetékes hatóságok rendelkezésére álljon a tengeri biztonsági előírásoknak és a vonatkozó migrációkezelési szabályoknak való megfelelés nyomon követéséhez és ellenőrzéséhez szükséges valamennyi információ.

                  3.

                  A tagállamoknak legalább évente egyszer, a referenciaévet követő év március 31-ig a Bizottság rendelkezésére kell bocsátaniuk az ezen ajánlás végrehajtásával kapcsolatos releváns információkat.

         Kelt Brüsszelben, 2020. szeptember 23-án.

               a Bizottság részéről

            Ylva JOHANSSON

               a Bizottság tagja