title: A Tanács ajánlása ( 2009. november 30. ) a dohányfüstmentes környezetről

text:
               5.12.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 296/4

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2009. november 30.)
   a dohányfüstmentes környezetről
   2009/C 296/02
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 152. cikke (4) bekezdése második albekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   mivel:

               (1)

               A Szerződés 152. cikke előírja, hogy a Közösség fellépése, amely kiegészíti a nemzeti politikákat, a népegészségügyi helyzet javítására, az emberi megbetegedések és betegségek, valamint az emberi egészséget fenyegető veszélyek okainak megelőzésére irányuljon.

               (2)

               A Szerződés 137. cikke értelmében a Közösség támogatja és kiegészíti a tagállamok tevékenységeit többek között különösen a munkakörnyezetnek a munkavállalók egészségének és biztonságának védelme érdekében történő javítása területén.

               (3)

               A környezeti dohányfüst-expozíció (másodlagos dohányfüst expozíció) jelentős módon hozzájárul a halálozáshoz, morbiditáshoz és fogyatékossághoz az EU-ban.

               (4)

               Óvatos becslések szerint 2002-ben az Európai Unióban 7 300 felnőtt – köztük 2 800 nem dohányzó – halt meg a környezeti dohányfüstnek való munkahelyi kitettség következtében. További 72 000 felnőtt, köztük 16 400 nem dohányzó halála vezethető vissza a környezeti dohányfüstnek való otthoni kitettségre.

               (5)

               A másodlagos dohányfüst-expozíció különösen veszélyes gyermekek és serdülők számára, és növelheti annak valószínűségét, hogy ők is dohányozni kezdenek majd.

               (6)

               A környezeti dohányfüstöt a Nemzetközi Rákkutatási Ügynökség (World Health Organization [WHO] International Agency for Research on Cancer) az emberre ismerten rákkeltő hatású anyagnak, Finnország és Németország pedig munkahelyen előforduló rákkeltő anyagnak minősítette.

               (7)

               Minden embernek joga van a magas szintű egészségvédelemhez, és védelmet kell biztosítani számára a dohányfüst-expozícióval szemben.

               (8)

               A nemzeti szintű, önkéntes politikák nem bizonyultak hatékonynak a dohányfüst-expozíció csökkentésében. A megfelelően érvényre juttatott és figyelemmel kísért, kötelező erejű tagállami jogszabályok a másodlagos dohányfüst egészségügyi kockázataival szembeni védelem biztosításának hatékony módját jelentik.

               (9)

               A dohányfüstmentes környezetre vonatkozó jogszabályok akkor a leghatékonyabbak, ha figyelemfelkeltést célzó kampányok, a dohányzásról való leszokást támogató programok, a dohánytermékek csomagolásán feltüntetett, nyomatékos üzenetet hordozó egészségügyi figyelmeztetések és a dohánytermékekre vonatkozó egyéb szabályok társulnak hozzájuk.

               (10)

               A civil társadalom jelentős szerepet játszik a dohányfüstmentes környezetre vonatkozó jogszabályokkal kapcsolatos támogatás kiépítése és a jogszabályok betartásának biztosítása terén.

               (11)

               A dohányfüstmentességre vonatkozó politikáknak megfelelő eszközökkel kell rendelkezniük a dohányzás elleni küzdelemre irányuló, több ágazatot felölelő megközelítés végrehajtására.

               (12)

               Meg kell erősíteni a tagállamok közötti együttműködést az információk és bevált gyakorlatok cseréjének megkönnyítése, valamint az egységes uniós figyelemmel kísérési rendszer kialakítása érdekében.

               (13)

               A nyilvános helyeken való dohányzás tilalmáról szóló, 1989. július 18-i állásfoglalásban (3) a Tanács és a tagállamoknak a Tanács keretében ülésező egészségügyi miniszterei felkérték a tagállamokat, hogy hozzanak a dohányzást egyes nyilvános, zárt légterű helyeken tiltó intézkedéseket, és a dohányzási tilalmat terjesszék ki a tömegközlekedés valamennyi formájára is.

               (14)

               A dohányzás megelőzéséről és a dohányzás elleni küzdelem javítására irányuló kezdeményezésekről szóló, 2002. december 2-i 2003/54/EK ajánlásában (4) a Tanács felkérte a tagállamokat, hogy hajtsanak végre olyan jogszabályokat és/vagy más hatékony intézkedéseket, amelyek védelmet nyújtanak a zárt légterű munkahelyeken, a zárt nyilvános helyeken és a tömegközlekedésben a környezeti dohányfüst-expozíció ellen.

               (15)

               A munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12-i 89/391/EK tanácsi irányelv (5) nem említi kifejezetten a dohányfüstöt, ugyanakkor hatálya a munkavállalók egészségét és biztonságát érintő összes kockázatra kiterjed (6).

               (16)

               A 2004–2010 közötti időszakra vonatkozó környezetvédelmi és egészségügyi cselekvési tervében (7) a Bizottság elkötelezte magát amellett, hogy „tovább dolgozzon a beltéri levegő minőségének javításáért”, különösen „a munkahelyi dohányzás csökkentésére irányuló intézkedések ösztönzése révén, mind jogi mechanizmusok, mind az európai és tagállami szinten egyaránt meglévő egészségügyi kezdeményezések igénybevételével”.

               (17)

               „A dohányfüstmentes Európáért: Az Európai Unió politikai lehetőségei” című zöld könyvön (8) (továbbiakban: a zöld könyv) keresztül a Bizottság által kezdeményezett konzultáció jelentős támogatást tárt fel mind az átfogó, a zárt légterű munkahelyi és nyilvános helyeken történő dohányzás ellen fellépő politikák terén, mind pedig a tagállamokban dohányfüstmentes környezetek létrehozásának elősegítésére irányuló további uniós fellépések tekintetében.

               (18)

               A Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztásügyi Tanács 2007. május 30-án és 31-én megvitatta, hogy a dohányfüstmentes környezet terén milyen uniós szintű szakpolitikai lehetőségek állnak rendelkezésre. Üdvözölte a zöld könyvet, és hangsúlyozta a közösségi útmutatás szükségességét a dohányfüstmentes környezetek uniós szintű további elősegítése érdekében, valamint a nemzeti intézkedések közösségi támogatása és koordinációja céljából.

               (19)

               Az Európai Parlament 2007. október 24-i, a zöld könyvről szóló állásfoglalásában felszólította a tagállamokat, hogy két éven belül vezessenek be átfogó dohányzásellenes törvényeket, és felkérte a Bizottságot, hogy nem megfelelő előrehaladás esetén 2011-re terjesszen be erre vonatkozó jogszabályjavaslatot. Emellett arra is felkérte a Bizottságot, hogy javasoljon módosítást a jelenlegi jogszabályi kerethez a környezeti dohányfüst rákkeltő anyagként való besorolása érdekében, valamint abból a célból, hogy a munkaadókat a munkahely dohányfüst-mentességének biztosítására kötelezze.

               (20)

               A 2003 júniusában a WHO valamennyi tagja által aláírt és eddig 167 fél (köztük a Közösség és 26 tagállama) által megerősített dohányzás-ellenőrzési keretegyezmény 8. cikke jogilag kötelezi a feleket arra, hogy a nemzeti jogszabályok által megállapított jelenlegi nemzeti joghatóságukon belül fogadjanak el és hajtsanak végre olyan hatékony intézkedéseket, amelyek a másodlagos dohányfüst-expozíció elleni védelemre irányulnak valamennyi zárt légterű munkahelyen, a tömegközlekedésben, zárt légterű nyilvános helyeken, valamint adott esetben más nyilvános helyeken; más joghatósági területeken pedig aktívan támogassák ilyen intézkedések elfogadását és végrehajtását.

               (21)

               Az FCTC-t aláíró felek második, 2007. júliusi konferenciája a dohányfüst-expozíció elleni védelemről szóló iránymutatásokat (9) fogadott el, segítséget nyújtva a szerződő feleknek az egyezmény 8. cikke szerinti kötelezettségeik teljesítéséhez. Valamennyi szerződő félnek törekednie kell arra, hogy végrehajtsa az irányelveket az egyezménynek a szerződő fél tekintetében történő hatálybalépésétől számított öt éven belül.

               (22)

               A WHO keretegyezményének 14. cikke jogilag kötelezi a feleket, hogy tudományos eredményeken és bevált gyakorlatokon alapuló, megfelelő, átfogó és integrált iránymutatásokat dolgozzanak ki és terjesszenek, valamint hozzanak hatékony intézkedéseket a dohányzásról való leszokás támogatása és a dohányzás okozta függőség megfelelő kezelése érdekében. A WHO keretegyezményét aláíró felek harmadik konferenciáján az említett cikk végrehajtására szolgáló iránymutatások kidolgozásával foglalkozó munkacsoport létrehozásáról határoztak.

               (23)

               A WHO Európai Regionális Bizottsága által 2002 szeptemberében elfogadott európai dohányzás-ellenőrzési stratégia azt ajánlja a tagállamoknak, hogy többek között azáltal biztosítsák polgáraik jogát a dohányfüstmentes környezethez, hogy füstmentessé teszik a nyilvános helyeket, munkahelyeket és a tömegközlekedést, megtiltják a kültéri dohányzást minden olyan oktatási intézményben, ahol kiskorúak és fiatalkorúak tanulnak, az egészségügyi szolgáltatást nyújtó intézményekben és nyilvános eseményeken, valamint a környezeti dohányfüstöt besorolják a rákkeltő anyagok közé.

               (24)

               Ez az ajánlás nem sérti a munkavállalók munkahelyi biztonsága és egészsége védelmének minimumkövetelményeiről szóló, a Szerződés 137. cikke értelmében elfogadott közösségi jogszabályokat, a tagállamoknak a dohánytermékek gyártására, kiszerelésére és árusítására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről szóló, 2001. június 5-i 2001/37/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (10), valamint a színes fényképek és egyéb illusztrációk dohánytermékek csomagolásán egészségügyi figyelmeztetésként történő használatáról szóló, 2003. szeptember 5-i 2003/641/EK bizottsági határozatot (11),

         AJÁNLJA, HOGY A TAGÁLLAMOK:

               1.

               Biztosítsanak hatékony védelmet a dohányfüst-expozíció ellen a zárt légterű munkahelyeken, a zárt légterű nyilvános helyeken, a tömegközlekedésben és adott esetben más nyilvános helyeken, a WHO dohányzás-ellenőrzési keretegyezményének (FCTC) 8. cikkében előírtakkal összhangban, az FCTC részes feleinek második konferenciáján elfogadott, a dohányfüst-expozíció elleni védelemről szóló mellékelt iránymutatások alapján az FCTC-nek az adott tagállamban történő hatálybalépésétől számított öt éven belül vagy legkésőbb az ezen ajánlás elfogadását követő három éven belül;

               2.

               Alakítsanak ki stratégiákat és intézkedéseket a gyermekek és serdülőkorúak másodlagos dohányfüst-expozíciója csökkentése érdekében, illetve erősítsék meg e stratégiákat és intézkedéseket;

               3.

               A dohányzásellenes politikákat egészítsék ki például az alábbi támogató intézkedésekkel:

                           a)

                           hatékony intézkedések meghozatala a dohányzásról való leszokás támogatása és a dohányzás okozta függőség megfelelő kezelése érdekében, a nemzeti körülmények és prioritások figyelembevételével, az FCTC 14. cikkében foglaltak értelmében; és

                           b)

                           a színes fényképek és egyéb illusztrációk dohánytermékek csomagolásán egészségügyi figyelmeztetésként történő használatáról szóló, 2003. szeptember 5-i 2003/641/EK bizottsági határozat (12) 2. cikkének (4) bekezdésében meghatározott kombinált figyelmeztetések bevezetése, valamint a dohánytermékek csomagolásán a dohányzásról való leszokást támogató szolgáltatásokra vonatkozó információk feltüntetése annak érdekében, hogy a fogyasztók tájékozottabbak legyenek a dohánytermékek használatával és a dohányfüst-expozícióval összefüggő egészségügyi kockázatokkal kapcsolatban, továbbá a leszokás ösztönzése és a dohányzás elkezdésétől való visszatartás érdekében;

               4.

               Dolgozzanak ki, hajtsanak végre és rendszeresen aktualizáljanak ágazatokon átívelő, átfogó, dohányzás elleni stratégiákat, terveket és programokat, amelyek többek között kiterjednek – a tulajdonjogtól vagy a hozzáférés jogától függetlenül – a nyilvánosság számára hozzáférhető vagy közös használatú helyeken előforduló dohányfüsttel szembeni védelem kérdésére;

               5.

               Biztosítsanak megfelelő eszközöket a nemzeti stratégiák, dohányzás elleni politikák és programok végrehajtására a dohányfüst-expozíció elleni hatékony védelem biztosítása érdekében;

               6.

               Lehetőség szerint az ezen ajánlás elfogadásától számított hat hónapon belül tájékoztassák a Bizottságot a dohányzás elleni küzdelem terén működő nemzeti kapcsolattartó pontokról, az információk és bevált gyakorlatok többi tagállammal való megosztása, valamint a tagállamok közötti szakpolitikai koordináció érdekében;

               7.

               Alakítsanak ki szoros együttműködést egymással és a Bizottsággal, egységes keretet határozva meg az ezen ajánlás végrehajtásához szükséges közös fogalommeghatározásokhoz, teljesítménymérő referenciaértékekhez és mutatókhoz;

               8.

               Az említett mutatókat használva kísérjék figyelemmel és értékeljék a politikai intézkedések hatékonyságát;

               9.

               Tájékoztassák a Bizottságot az ezen ajánlás alapján hozott jogalkotási és egyéb intézkedésekről, valamint a figyelemmel kísérés és értékelés eredményeiről;

         FELKÉRI A BIZOTTSÁGOT, HOGY:

               1.

               A tagállamok által rendelkezésre bocsátott információk alapján tegyen jelentést a javasolt intézkedések végrehajtásáról, működéséről és hatásairól;

               2.

               A 2001/37/EK irányelv esetleges felülvizsgálatával összefüggésben mérlegelje a dohánytermékek vonzereje és függőséget okozó jellege csökkentését célzó valamennyi, a termékkel kapcsolatos intézkedést;

               3.

               Elemezze az egyszerű csomagolás hatásával kapcsolatos jogi kérdéseket és kutatásokat, többek között a belső piac működésével összefüggésben.

      Kelt Brüsszelben, 2009. november 30-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         S. O. LITTORIN

      (1)  Nem kötelező konzultációt követően elfogadott állásfoglalás (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  A 2009. november 5-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (3)  HL C 189., 1989.7.26., 1. o.

      (4)  HL L 22., 2003.1.25., 31. o.

      (5)  HL L 183., 1989.6.29., 1. o.

      (6)  Vö.: C-49/00 sz. Bizottság kontra Olaszország ügy, EBHT 2001. I-8575, 12–13. pont.

      (7)  COM(2004) 416 végleges.

      (8)  COM(2007) 27 végleges.

      (9)  FCTC/COP2(7) a WHO dohányzás-ellenőrzési keretegyezmény szerződő felei konferenciája FCTC/COP1(15) határozatának megfelelően összehívott munkacsoport által kidolgozott, a dohányfüstnek való kitettség elleni védelemről szóló irányelvek.

      (10)  HL L 194., 2001.7.18., 26. o.

      (11)  HL L 226., 2003.9.10., 24. o.

      (12)  Lásd az 11. lábjegyzetet.

      MELLÉKLET

         A WHO Dohányzás-ellenőrzési Keretegyezmény szerződő felei második konferenciája által elfogadott, a dohányfüst-expozíció elleni védelemről szóló irányelvek

         CÉL, CÉLKITŰZÉSEK ÉS VEZÉRGONDOLATOK

         Az irányelvek célja

                  1.

                  Az WHO Dohányzás-ellenőrzési Keretegyezménye egyéb előírásaival és a Felek Konferenciája szándékaival összhangban álló irányelvek célja, hogy a Részes Feleknek segítséget nyújtson az Egyezmény 8. cikkében lefektetett kötelezettségeik teljesítéséhez. Az irányelvek a jelenleg elérhető legjobb bizonyítékokra és azoknak a Részes Feleknek a tapasztalataira támaszkodnak, amelyek sikeresen hajtottak végre eredményes intézkedéseket a dohányfüst-expozíció csökkentésére.

                  2.

                  Az irányelvek elfogadott alapvetéseket és a releváns fogalmak meghatározásait tartalmazzák, valamint elfogadott ajánlásokat fogalmaznak meg az Egyezményből eredő kötelezettségek teljesítéséhez szükséges intézkedések megtételéhez. Az irányelvek továbbá meghatározzák azokat az intézkedéseket, amelyek a másodlagos dohányfüst által jelentett veszélyek elleni hatékony védelem eléréséhez szükségesek. A Részes Felek bátran használják fel ezeket az irányelveket egyrészt az Egyezményből eredő jogi kötelezettségeik teljesítésére, másrészt a népegészség védelmét szolgáló legjobb gyakorlatok alkalmazása érdekében.

         Az irányelvek célkitűzései

                  3.

                  Az irányelvek két egymással összefüggő cél elérését szolgálják. Az első cél segíteni a Részes Feleknek az WHO Keretegyezménye 8. cikkében előírt kötelezettségeik teljesítésében, figyelembe véve a másodlagos dohányfüst-expozícióra vonatkozó tudományos bizonyítékokat és a füstmentes környezet elősegítését célzó intézkedések végrehajtása terén világszerte kialakult legjobb gyakorlatot, annak érdekében, hogy az Egyezménynek való megfelelésért vállalt felelősség magas szintű legyen, továbbá a Részes Felek segítséget kapjanak a lehető legjobb egészségi állapot eléréséhez. A második elérendő cél egy olyan jogi szabályozás kulcsfontosságú elemeinek a meghatározása, amely az emberek dohányfüst-expozíció elleni hatékony védelméhez szükséges, a 8. cikkben előírtak értelmében.

         Alapul szolgáló megfontolások

                  4.

                  Az irányelvek kidolgozásánál a következő megfontolások szolgáltak alapul:

                              a)

                              A dohányfüst elleni védelem kötelezettsége, amelyet a 8. cikk szövege tartalmaz, az alapvető emberi jogokban és szabadságjogokban gyökerezik. Tekintettel a másodlagos dohányfüst belélegzése által jelentett veszélyekre, a dohányfüst elleni védelem kötelezettsége beleértetten benne foglaltatik, többek között, az élethez való jogban és a lehető legmagasabb szintű egészséghez való jogban, amint azt számos nemzetközi jogi eszköz is elismeri (ideértve az Egészségügyi Világszervezet Alkotmányát, a Gyermeki jogok konvencióját, a Nőkkel szembeni diszkrimináció minden formájának kiküszöböléséről szóló konvenciót, a Gazdasági, szociális és kulturális jogok nemzetközi szerződését), és amint azt hivatalosan is kinyilvánítja az WHO Keretegyezményének preambuluma, továbbá számos nemzet alkotmánya.

                              b)

                              Az egyén dohányfüst elleni védelmének feladata megfelel a kormányok kötelezettségének olyan jogszabályok megalkotására, amelyek megóvják az embereket az alapvető jogaikat és szabadságjogaikat érő fenyegetésektől. Ez a kötelezettség a lakosság minden tagjára kiterjed, és nem csupán bizonyos csoportokra.

                              c)

                              Számos mértékadó tudományos testület állapította meg, hogy a másodlagos dohányfüst rákkeltő. Az WHO Keretegyezmény néhány Részes Fele (például Finnország és Németország) a másodlagos dohányfüstöt a rákkeltő anyagok közé sorolta be, és a munkahelyi másodlagos dohányfüst-expozíció megelőzését beiktatta a munkahelyi egészségre és biztonságra vonatkozó jogszabályába. A 8. cikkben előírt követelményeken túl tehát a Részes Felek arra kényszerülhetnek, hogy a dohányfüst-expozíció veszélyét a munkahelyi környezetre vonatkozó, vagy a káros, köztük a rákkeltő, anyagoknak való kitettségre irányadó hatályos jogszabályaikkal összhangban kezeljék.

         A DOHÁNYFÜST-EXPOZÍCIÓ ELLENI VÉDELMET ALÁTÁMASZTÓ ELVEK ÉS A VONATKOZÓ FOGALMAK MEGHATÁROZÁSA

         Alapelvek

                  5.

                  Az WHO Keretegyezmény 4. cikkében említettek szerint határozott politikai kötelezettségvállalásra van szükség azoknak az intézkedéseknek a megtételéhez, amelyeknek a célja minden egyes ember megóvása a dohányfüst-expozíciótól. Az Egyezmény 8. cikkének végrehajtását az alábbi elfogadott elveknek kell vezérelniük.

         1. alapelv

                  6.

                  Az WHO Keretegyezményének 8. cikkében előírt, a dohányfüst-expozíció elleni védelmet biztosító hatékony intézkedések megkívánják a dohányzás és a dohányfüst teljes betiltását egy adott területen vagy környezetben a 100 %-ban füstmentes környezet létrehozása érdekében. A dohányfüst-expozíciónak nincsen biztonságos szintje, és el kell vetni az olyan fogalmakat, mint a másodlagos füstből származó toxicitás határértéke, mivel ezeknek ellentmondanak a tudományos bizonyítékok. Ismételten bebizonyosodott, hogy hatástalanok a 100 %-ban füstmentes környezettől eltérő, más megközelítések, ideértve a szellőztetést, légszűrést és a kijelölt dohányzó területek alkalmazását (akár külön szellőztető rendszerekkel vagy azok nélkül), és bizonyító erejű tudományos és más bizonyítékok állnak rendelkezésre annak alátámasztására, hogy a műszaki megoldások nem védenek a dohányfüst-expozíciótól.

         2. alapelv

                  7.

                  Minden embert meg kell védeni a dohányfüst-expozíciótól. Minden zárt légterű munkahelynek és zárt légterű nyilvános helynek füstmentesnek kell lennie.

         3. alapelv

                  8.

                  Jogszabályokra van szükség az embereknek a dohányfüst-expozíciótól való védelméhez. Az önkéntes füstmentességet hirdető politikák többször is hatástalannak mutatkoztak és nem nyújtanak kellő védelmet. A hatékonysághoz az szükséges, hogy a jogszabályok egyszerűek, világosak és érvényre juttathatók legyenek.

         4. alapelv

                  9.

                  Jó tervezésre és megfelelő forrásokra van szükség a füstmentes környezetet előíró jogszabályok sikeres végrehajtásához és érvényre juttatásához.

         5. alapelv

                  10.

                  A civil társadalomra központi szerep hárul azzal, hogy támogatja a füstmentes környezetet célzó intézkedéseket és hozzájárul azok betartásához, ezért a civil társadalmat cselekvő partnerként kell bevonni a jogszabály kidolgozásának, végrehajtásának és érvényre juttatásának folyamatába.

         6. alapelv

                  11.

                  A füstmentes környezetet célzó jogszabály végrehajtását, érvényre juttatását és hatását figyelemmel kell kísérni és értékelni kell. Ennek ki kell terjednie a dohányipar azon tevékenységeinek figyelemmel kísérésére és az azokra való reagálásra, amelyek akadályozzák a jogszabály végrehajtását és érvényre juttatását, az WHO Keretegyezmény 20.4 cikkében előírtak szerint.

         7. alapelv

                  12.

                  Az emberek védelmét a dohányfüst-expozíciótól, szükség szerint, meg kell erősíteni és ki kell terjeszteni; ezek az intézkedések felölelhetnek új vagy módosított jogszabályokat, a jogszabályok szigorúbb érvényre juttatását és egyéb intézkedéseket, amelyek tükrözik az új tudományos bizonyítékokat és az esettanulmányokból levont tapasztalatokat.

         Fogalommeghatározások

                  13.

                  A jogszabályok kidolgozása során nagyon fontos gondosan eljárni a kulcsfogalmak meghatározásakor. Az alábbiakban ajánlások találhatók a több ország tapasztalatai alapján megfelelőnek tűnő fogalommeghatározásokhoz. Az ebben a részben közölt fogalom-meghatározások kiegészítik az WHO Keretegyezményében felsoroltakat.

         „Másodlagos dohányfüst” vagy „környezeti dohányfüst”

                  14.

                  Számos alternatív fogalom használatos az WHO Keretegyezmény 8. cikkében említett füsttípus jelölésére. Ezek a „másodlagos dohányfüst”, „környezeti dohányfüst” és „más emberek füstje”. Kerülni kell az olyan fogalmakat, mint „passzív dohányzás” és „nem akaratlagos dohányfüst-expozíció”, mivel franciaországi és más helyről származó tapasztalatok azt jelzik, hogy a dohányipar annak az álláspontnak az alátámasztására használhatja ezeket a kifejezéseket, hogy az „akaratlagos” expozíció elfogadható. A „másodlagos dohányfüst-expozíció”, amelyet (az angol elnevezés alapján) az „SHS” (second-hand tobacco smoke) betűszóval jelölnek, illetve a „környezeti dohányfüst”, amelyet az „ETS” betűszó jelöl, a használandó kifejezések. Ezekben az irányelvekben a „másodlagos dohányfüst” kifejezés használatos.

                  15.

                  A másodlagos dohányfüst úgy határozható meg, mint „a cigaretta vagy más dohánytermék égő végéből kibocsátott füst, amelyhez általában társul a dohányzó ember által kilélegzett füst”.

                  16.

                  „Füstmentes levegő” olyan levegő, amely 100 %-ban mentes a füsttől. Ez a meghatározás vonatkozik, de nem korlátozódik, arra a levegőre, amelyben a dohányfüst nem látható, szagolható, érezhető vagy mérhető (1).

         „Dohányzás”

                  17.

                  Ezt a fogalmat úgy kell meghatározni, hogy abba beletartozzék az, ha valaki egy meggyújtott dohányterméket tart magánál vagy azt birtokolja vagy ellenőrzi, függetlenül attól, hogy a füstöt aktívan belélegzi-e vagy kilélegzi-e.

         „Nyilvános helyek”

                  18.

                  Jóllehet a „nyilvános hely” pontos meghatározása eltér az egyes jogrendszerekben, nagyon fontos, hogy a jogszabály ezt a fogalmat a lehető legszélesebb értelemben határozza meg. Az alkalmazott fogalommeghatározásnak ki kell terjednie a nagyközönség számára hozzáférhető valamennyi helyre vagy a közösség által használt helyekre, függetlenül azok tulajdonviszonyaitól vagy a hozzáférés feltételeitől.

         „Zárt légtér” vagy „zárt”

                  19.

                  A 8. cikk előírja a dohányfüst elleni védelmet a „zárt légterű” munkahelyeken és nyilvános helyeken. Mivel a „zárt légterű” helyiségek meghatározása csapdákat rejthet, figyelmesen meg kell vizsgálni a különböző országoknak e fogalommeghatározásával szerzett tapasztalatait. A fogalommeghatározás legyen a lehető legszélesebb körű és minél világosabb, és oda kell figyelni arra, hogy a meghatározás ne tartalmazzon olyan felsorolást, amelyet potenciálisan figyelembe veendő „zárt légterű” helyiségek kizárásaként lehetne értelmezni. Ajánlatos a „zárt légterű” (vagy „zárt”) helyiségeket úgy meghatározni, hogy abba beletartozzék minden olyan helyiség, amelyet tető fed le, illetve egy vagy több fal vagy oldal határol, tekintet nélkül a tetőhöz, falhoz vagy oldalakhoz használt anyagra és arra, hogy a struktúra állandó vagy ideiglenes-e.

         „Munkahely”

                  20.

                  A „munkahely” tág meghatározása szerint „bármely olyan hely, amelyet az emberek a munkavégzésük során vagy foglalkoztatásuk keretében igénybe vesznek.” Ez nem csak az anyagi ellenszolgáltatás ellenében végzett munkát öleli fel, hanem az önkéntes munkát is, amennyiben az olyan munkát jelent, amelyért szokás szerint ellenszolgáltatást nyújtanak. Ezen felül a „munkahely” alatt nem csak azokat a helyszíneket kell érteni, ahol a munkát végzik, hanem az összes kapcsolt vagy kapcsolódó helyiséget, amelyet a munkát végzők a foglalkoztatás során használnak, ideértve például a folyosót, felvonót, lépcsőházat, előcsarnokot, kommunális helyiségeket, étkezdét, mellékhelyiséget, társalgót, ebédlőt, valamint az olyan különálló épületeket is, mint a bódé és fészer. A munkavégzés során használt gépjármű is munkahely, és kifejezetten ekként kell meghatározni.

                  21.

                  Különös figyelmet kell fordítani azokra a munkahelyekre, amelyek egyidejűleg az emberek otthonát vagy lakóhelyét jelentik, ilyenek például a börtönök, elme-egészségügyi (pszichiátriai) intézmények vagy ápolási otthonok. Ezek a helyek mások számára a munkahelyet jelentik, akiket oltalmazni kell a dohányfüst-expozíciótól.

         „Tömegközlekedés”

                  22.

                  A tömegközlekedés meghatározásába bele kell tartoznia minden olyan gépjárműnek, amelyet a lakosság tagjainak szállítására használnak, általában ellenszolgáltatás fejében vagy üzleti haszon elérése érdekében. Ez a meghatározás a taxikat is magába foglalja.

         A HATÁSOS JOGSZABÁLY HATÁLYA

                  23.

                  A 8. cikk kimondja, hogy hatásos intézkedéseket kell elfogadni annak érdekében, hogy az embereket megvédjék a dohányfüst-expozíciótól (1) zárt légterű munkahelyeken, (2) zárt légterű nyilvános helyeken, (3) tömegközlekedési eszközökön, és (4) „adott esetben”, „egyéb nyilvános helyeken”.

                  24.

                  Ez a cikk előírja az egyetemes védelem oly módon történő biztosításának kötelezettségét, hogy minden zárt légterű nyilvános hely, minden zárt légterű munkahely, minden tömegközlekedési eszköz és lehetőség szerint az egyéb (szabadtéri vagy kvázi szabadtéri) nyilvános helyek mentesek legyenek a másodlagos dohányfüsttől. Semmilyen kivétel sem indokolt egészségi vagy jogi érvek alapján. Amennyiben egyéb indokok alapján kivételeket kell meghatározni, e kivételeket a minimálisra kell csökkenteni. Ezen túlmenően, amennyiben valamely Részes Fél nem tudja azonnal megvalósítani az egyetemes védelmet, a 8. cikk alapján fennáll az a folytatólagos kötelezettsége, hogy a lehető leggyorsabban törekedjék minden mentesség elhárítására és a védelem egyetemessé tételére. A Részes Feleknek törekedniük kell arra, hogy az WHO Keretegyezménye rájuk irányadó hatálybalépési időpontjától számított öt éven belül biztosítsák az egyetemes védelmet.

                  25.

                  A másodlagos dohányfüst-expozíciónak nincsen biztonságos szintje, és amint azt a Részes Felek Konferenciája FCTC/COP1(15) számú határozatában leszögezte, technikai megoldások, például a szellőztetés, levegőcsere és dohányzásra kijelölt helyek alkalmazása, nem védenek a dohányfüst-expozíciótól.

                  26.

                  A védelmet minden zárt légterű vagy zárt munkahelyen biztosítani kell, ideértve a gépjárműveket, mint munkahelyeket (például taxikat, mentőautókat vagy szállítójárműveket).

                  27.

                  Az Egyezmény a védő intézkedéseket nem csak az összes „zárt légterű” nyilvános helyen írja elő, hanem „adott esetben”„egyéb” (azaz szabadtéri vagy kvázi szabadtéri) nyilvános helyeken is. Azoknak a szabadtéri és kvázi szabadtéri nyilvános helyeknek a meghatározása során, ahol a jogszabály alkalmazandó, a Részes Feleknek figyelemmel kell lenniük az egyes színtereken fellépő esetleges egészségi kockázatokra vonatkozó bizonyítékokra, és intézkedniük kell az expozíció elleni leghatásosabb védelemről, amennyiben a bizonyítékok egészségi kockázat meglétére utalnak.

         AZ EMBEREK TÁJÉKOZTATÁSA, VÉLEMÉNYÜK MEGHALLGATÁSA ÉS BEVONÁSA A TÁMOGATÁS ÉS A ZÖKKENŐMENTES VÉGREHAJTÁS ÉRDEKÉBEN

                  28.

                  A kormányhivataloknak a civil társadalommal partneri kapcsolatban együttműködve fontos feladata a lakosság és a véleményformálók felvilágosítása a másodlagos dohányfüst-expozíció jelentette kockázatokról folyamatos tájékoztatási kampányok segítségével annak érdekében, hogy a lakosság megértse és támogassa a jogalkotási tevékenységet. A kulcsfontosságú érdekelt felek közé tartoznak az üzleti vállalkozások, éttermek és vendéglátók egyesületei, munkáltatói csoportosulások, szakszervezetek, a média, az egészségügyi dolgozók, a gyermekeket és fiatalokat képviselő szervezetek, az oktatási és vallási intézmények, a kutatói társadalom és a nyilvánosság széles rétegei. A figyelem-felkeltési erőfeszítéseknek fel kell ölelniük az érintett üzleti vállalkozásokkal, valamint egyéb szervezetekkel és intézményekkel való konzultációt a jogszabály kidolgozása során.

                  29.

                  A kulcsüzenetek középpontjába a másodlagos dohányfüst-expozíció által okozott károkat kell állítani, hangsúlyozni kell azt a tényt, hogy a zárt légtérben a füst teljes kiküszöbölése az egyetlen tudományos alapokon nyugvó megoldás az expozíciótól való tökéletes védelemre, továbbá azt, hogy minden munkavállalónak egyformán joga van a törvényes védelemre, és hogy nincs kompromisszum az egészség és a gazdaság között, mivel egyre több ország tapasztalata szerint a füstmentes környezet mindkettő számára előnyös. A lakossági felvilágosító kampányoknak olyan színtereket is célba kell venniük, mint például a magánlakások, ahol a törvény alkalmazása nem lehetséges, vagy nem helyénvaló.

                  30.

                  Az érdekelt felekkel folytatott széles körű konzultáció ugyancsak fontos a közösség ismereteinek bővítése és tagjainak mozgósítása, továbbá annak érdekében, hogy a jogszabály végrehajtását támogassák annak hatályba léptetését követően. A jogszabály elfogadását követően tájékoztató kampányt kell indítani a törvény végrehajtásának megkönnyítése érdekében, és információkkal kell ellátni a kereskedelmi üzlettulajdonosokat és épület-üzemeltetőket a törvény előírásairól és az azok alapján rájuk háruló kötelezettségekről, például tájékoztató feliratok kihelyezéséről. Ezek az intézkedések növelik a törvény zökkenőmentes végrehajtásának és az önkéntes szabálykövetés magas szintjének a valószínűségét. A nemdohányzók cselekvési lehetőségeit felmutató és a dohányosoknak a törvény betartásáért köszönetet mondó üzenetek bevonják a lakosságot a törvény érvényre juttatásába és zökkenőmentes végrehajtásába.

         A TÖRVÉNY ÉRVÉNYRE JUTTATÁSA

         Szabálykövetési kötelezettség

                  31.

                  A jogszabály akkor lesz hatásos, ha törvényi szabálykövetési felelősséget ró mind az érintett üzleti létesítményekre, mind az egyes dohányosokra, továbbá rendelkezik büntetésekről is, amelyek jogsértés esetén alkalmazandók az üzleti létesítményekkel szemben, és ha lehetséges, az egyes dohányosokkal szemben is. Az érvényre juttatásnak azonban inkább az üzleti vállalkozásokra kell koncentrálnia. A törvénynek a jogszabályi kötelezettségek betartásáért a helyiség tulajdonosát, üzemeltetőjét, vagy a helyiséget kezelő más személyt kell felelőssé tennie, és világosan meg kell határoznia a tőlük elvárt intézkedéseket. Az előírt kötelezettségeknek magukba kell foglalniuk az alábbiakat:

                              a)

                              kötelezettség egyértelmű figyelmeztető jelzések elhelyezésére a bejáratoknál és egyéb megfelelő helyeken, amelyek a dohányzás tilalmáról tájékoztatnak. E feliratok formáját és tartalmát az egészségügyi hatóságnak vagy más állami intézménynek kell meghatároznia, és a feliratokon fel lehet tüntetni egyrészt egy telefonszámot vagy valamilyen más mechanizmust, amelynek segítségével a lakosság bejelentheti az előírások megsértését, másrészt annak a személynek a nevét, aki az adott helyszínen az ilyen panaszok fogadásáért felelős;

                              b)

                              kötelezettség a hamutálcák eltávolítására a helyiségből;

                              c)

                              kötelezettség a szabályok betartásának ellenőrzésére;

                              d)

                              kötelezettség indokolt meghatározott lépések megtételére annak érdekében, hogy lebeszéljék az embereket a dohányzásról a helyiségben. Ezek közé a lépések közé tartozhat a személy felkérése arra, hogy ne dohányozzék, a személy kiszolgálásának felfüggesztése, a személy felkérése a helyiség elhagyására, valamint rendészeti szerv vagy más hatóság értesítése.

         Büntetések

                  32.

                  A jogszabálynak meg kell határoznia a szabályok be nem tartása esetén kiszabandó bírság vagy egyéb pénzbüntetések összegét. A bírság nagysága szükségképpen tükrözni fogja az egyes országok sajátos gyakorlatát és szokásait, de erről több alapelv figyelembe vételével szükséges dönteni. A legfontosabb elv az, hogy legyenek a pénzbüntetések kellően nagy összegűek ahhoz, hogy elrettentsenek a szabályok be nem tartásától, ellenkező esetben ugyanis a szabálysértők nem veszik ezeket komolyan, vagy járulékos üzleti kiadásoknak tartják őket. Magasabb bírságokra van szükség a szabályokat be nem tartó üzleti vállalkozások elrettentésére, mint az egyes dohányos ember elrettentésére, aki általában kevesebb anyagi forrással rendelkezik. A pénzbüntetésnek növekvő összegűnek kell lennie az ismételt elkövetés esetében, és összhangban kell lennie azzal, ahogyan az adott ország más, hasonlóan súlyos szabálysértést szankcionál.

                  33.

                  A pénzbüntetések mellett a jogszabály előírhat közigazgatási szankciókat is, például a vállalkozás működési engedélyének felfüggesztését, összhangban az ország gyakorlatával és jogrendjével. Ezek a „végső esetben kiszabott szankciók” csak ritkán kerülnek alkalmazásra, de nagyon fontosak a törvény betartatása szempontjából olyan üzleti vállalkozásokkal szemben, amelyek ismétlődően megszegik a jogszabályi előírásokat.

                  34.

                  A jogszabály előírhat büntetőjogi szankciókat is a szabályok be nem tartása esetében, amennyiben ez az adott ország jogi és kulturális környezetében elfogadható.

         A törvény érvényre juttatásának infrastruktúrája

                  35.

                  A jogszabálynak meg kell jelölnie az érvényre juttatásért felelős hatóságot vagy hatóságokat, és rendelkeznie kell a jogszabály betartásának figyelemmel kísérésére és a szabálysértők üldözésére szolgáló rendszerről.

                  36.

                  A figyelemmel kísérésnek magában kell foglalnia egy vizsgálati folyamatot annak megállapítására, hogy az üzleti vállalkozások betartják-e a jogszabályi kötelezettségeiket. Ritkán van csak szükség új rendszer kiépítésére a füstmentes környezetre vonatkozó jogszabály érvényre juttatásának ellenőrzéséhez. A szabályoknak való megfelelést rendszerint az üzleti létesítmények és munkahelyek ellenőrzésére már meglévő mechanizmusok valamelyikével figyelemmel lehet kísérni. E célból általában számos lehetőség áll rendelkezésre. Sok országban a megfelelés ellenőrzését el lehet végezni a vállalkozás működésének ellenőrzésével, az egészségügyi és higiéniai ellenőrzésekkel, a munkahelyi egészség és biztonság ellenőrzésével, a tűzvédelmi ellenőrzésekkel vagy hasonló programokkal egyidejűleg. Nagyon hasznosnak bizonyulhat az információgyűjtés több ilyen forrásának párhuzamos kiaknázása.

                  37.

                  Amennyiben kivitelezhető, ajánlatos helyi szinten igénybe venni ellenőröket vagy a törvény érvényre jutását ellenőrző megbízottakat, mert ezzel nagyobb létszámú személyzet állhat rendelkezésre az érvényre juttatás ellenőrzésére, ami a szabálykövetés magasabb fokát eredményezheti. Ez a megközelítés nemzeti koordinációs mechanizmus létrehozását teszi szükségessé az országosan egységes eljárás biztosítása érdekében.

                  38.

                  Tekintet nélkül az alkalmazott mechanizmusra, a figyelemmel kísérésnek egy átfogó érvényre juttatási tervre kell épülnie, amelynek tartalmaznia kell az ellenőrök hatékony képzésének folyamatát is. A hatékony figyelemmel kísérés vegyítheti a rendszeres ellenőrzéseket be nem tervezett, váratlan ellenőrzésekkel, továbbá a panaszok nyomán elvégzett látogatásokat. A helyszíni szemlék a törvény hatályba lépését követő időszakban oktatási célúak lehetnek, mivel a szabályok be nem tartása az esetek többségében valószínűleg nem szándékos. A jogszabálynak fel kell hatalmaznia az ellenőröket arra, hogy beléphessenek a jogszabály hatálya alá eső létesítmény területére, mintát vehessenek és bizonyítékokat gyűjthessenek, amennyiben nem lennének még felruházva ezekkel a jogkörökkel a már hatályos jogszabályok értelmében. A jogszabálynak hasonlóan meg kell tiltania azt, hogy az üzleti vállalkozások akadályozzák az ellenőröket munkájuk elvégzésében.

                  39.

                  A hatékony figyelemmel kísérés nem jár nagy költségekkel. Nincsen szükség arra, hogy nagy létszámban alkalmazzanak ellenőröket, mivel az ellenőrzés a már működő programok és meglévő munkaerő igénybevételével is elvégezhető, továbbá a tapasztalatok is arra utalnak, hogy a füstmentes környezetre vonatkozó jogszabály gyorsan önvégrehajtóvá válik (azaz alapvetően a lakosság maga fogja érvényre juttatni). Mindössze néhány jogi eljárásra lehet szükség, ha a jogszabályt gondosan hajtják végre és aktívan cselekszenek azért, hogy a vállalkozásokat és a nyilvánosságot felvilágosítsák.

                  40.

                  Bár ezek a programok nem költségesek, forrásokra azért szükség van a vállalkozások felvilágosítására, az ellenőrök képzésére, az ellenőrzési folyamat összehangolására és anyagi ellenszolgáltatásra az üzleti vállalkozások szokásos munkaidőn túli ellenőrzését végző munkatársak számára. E célra finanszírozási mechanizmust kell meghatározni. Az hatékony figyelemmel kísérési programok több finanszírozási forrást vettek igénybe, ideértve a címzett adóbevételeket, vállalkozások engedélyezési díját és a szabályokat megszegők által fizetett bírságokból származó címzett bevételeket.

         A törvény érvényre juttatásának stratégiái

                  41.

                  A törvény érvényre juttatásának stratégiai megközelítésével maximálisra növelhető a szabálykövetés, egyszerűsödhet a jogszabály végrehajtása és csökkenhet a törvény érvényre juttatásának biztosításához szükséges források szintje.

                  42.

                  A jogszabály érvényre juttatásáért felelősök tevékenysége különösképpen fontos a jogszabály hatályba lépését követő időszakban a jogszabály sikere, a jövőbeli figyelemmel kísérés és érvényre juttatás sikere szempontjából. Több állam egy kezdeti puha érvényre juttatási időszakot javasol, amelynek során a szabálysértőket csak figyelmeztetik, de nem büntetik. Ezt a módszert össze kell kapcsolni egy aktív kampánnyal, amelynek során felvilágosítják az üzleti vállalkozások tulajdonosait a jogszabályban előírt kötelezettségeikről és az üzleti vállalkozásoknak meg kell érteniük, hogy ezt a kezdeti türelmi időt vagy bevezetési szakaszt a törvény előírásainak szigorú érvényre juttatása követi.

                  43.

                  A törvény aktív érvényre juttatásának kezdetén több állam a betartás nagy volumenű kikényszerítését ajánlja a viszszatartó erő fokozása érdekében. A hatóságok kimutathatják eltökéltségüket és a jogszabály komolyságát azzal, hogy a jogszabály előírásait tudatosan figyelmen kívül hagyó legfontosabb szabályszegőket azonosítják, határozottan és gyorsan intézkednek és fellépésüket a nyilvánosság minél szélesebb köreinek tudomására hozzák. Ezzel erősödik az önkéntes szabálykövetés, továbbá csökken a figyelemmel kíséréshez és a törvény érvényre juttatásához a jövőben szükséges források nagysága.

                  44.

                  Bár a füstmentes környezetre vonatkozó jogszabályok gyorsan önvégrehajtóvá válnak, a hatóságoknak mégis fel kell készülniük arra, hogy gyorsan és határozottan reagáljanak a nyilvánvaló szabálysértés elszigetelt eseteire. Különösképpen a jogszabály hatályba lépésekor lehetnek alkalmai szabálysértők, akik nyíltan hagyják figyelmen kívül a törvényt. A határozott reagálás ezekben az esetekben hathatósan jelzi, hogy elvárják a szabálykövetést, ami könynyebbé teszi a későbbi erőfeszítéseket, míg a határozatlanság nagyon gyorsan a szabályszegések széles körűvé válásához vezethet.

         A nyilvánosság mozgósítása és bevonása

                  45.

                  A figyelemmel kísérési és érvényre juttatási program eredményességét fokozza a nyilvánosság programba való bevonása. A közösség támogatásának igénybevételével és a közösség tagjainak ösztönzésével arra, hogy ellenőrizzék a szabálykövetést és jelentsék a szabálysértéseket, jelentősen tágítható az érvényre juttatásért felelős szervek hatóköre és csökkenthető a szabálykövetés megvalósításához szükséges anyagi forrásszükséglet. Számos államban és területen valójában a lakossági panaszok jelentik a szabálykövetés megvalósításának elsőrendű eszközét. Ezen oknál fogva a füstmentes környezetet célzó jogszabálynak elő kell írnia, hogy a közösség tagjai panasszal élhetnek, továbbá fel kell hatalmaznia az egyéneket vagy nem-kormányzati szervezeteket arra, hogy eljárást kezdeményezzenek a másodlagos dohányfüst-expozíciót szabályozó előírások betartásának kikényszerítésére. Az érvényre juttatási programnak tartalmaznia kell egy ingyenesen hívható telefonos panaszvonal vagy ehhez hasonló rendszer létrehozását is, ezzel ösztönözve a lakosságot a szabálysértések bejelentésére.

         AZ INTÉZKEDÉSEK FIGYELEMMEL KÍSÉRÉSE ÉS ÉRTÉKELÉSE

                  46.

                  A dohányfüst-expozíció visszaszorítását célzó intézkedések figyelemmel kísérése és értékelése számos oknál fogva fontos. Ezek közé tartoznak különösképpen az alábbiak:

                              a)

                              a politikai és lakossági támogatás erősítése a jogalkotási előírások megerősítése és kiterjesztése érdekében;

                              b)

                              az elért sikerekre vonatkozó információk összegyűjtése, amelyek más országoknak tanulságul szolgálhatnak és segíthetik őket erőfeszítéseikben;

                              c)

                              a dohányipar által a végrehajtási intézkedések ellehetetlenítésére tett lépések számba vétele és nyilvánosságra hozatala.

                  47.

                  A figyelemmel kísérés és az értékelés terjedelme és összetettsége nyilvánvalóan eltérő lesz az egyes államokban, függően a rendelkezésre álló szaktudástól és forrásoktól. Fontos azonban a végrehajtott intézkedések kimenetelének értékelése, különösképpen a munkahelyi és nyilvános helyeken megvalósuló másodlagos dohányfüst-expozíció kulcsfontosságú indikátorának vonatkozásában. Ennek elérésére lehetnek költséghatékony módszerek, például rutintevékenységek – mint a munkahelyi ellenőrzések – során gyűjtött adatok vagy információk felhasználása.

                  48.

                  Nyolc kulcsfontosságú folyamat- és eredményindikátort kell vizsgálni (2):

         Folyamat

                  a)

                  a füstmentes szakpolitikák ismerete, az azokkal kapcsolatos beállítódás és azok támogatása a lakosság széles köreiben, és esetleg speciális csoportokban, például a bárokban dolgozók között;

                  b)

                  a füstmentes szakpolitikák végrehajtása és érvényre juttatása;

         Eredmények

                  a)

                  a munkavállalók másodlagos dohányfüst-expozíciójának csökkenése munkahelyeken és nyilvános helyeken;

                  b)

                  a másodlagos dohányfüst tartalom csökkenése a munkahelyek (különösen éttermek) és nyilvános helyek levegőjében;

                  c)

                  a másodlagos dohányfüst-expozíció miatti mortalitás és morbiditás csökkenése;

                  d)

                  a másodlagos dohányfüst-expozíció csökkenése magánlakásokban;

                  e)

                  a dohányzási prevalencia és a dohányzással összefüggő magatartás változásai;

                  f)

                  gazdasági hatások.

         (1)  Lehetséges, hogy a dohányfüst összetevői jelen vannak ugyan a levegőben, de olyan csekély mennyiségben, hogy az nem mérhető. Oda kell figyelni arra a lehetőségre, hogy a dohányipar vagy a vendéglátás ágazat esetleg megpróbálja kihasználni e fogalommeghatározás korlátait.

         (2)  A „WHO policy recommendations: protection from exposure to second-hand tobacco smoke” (Geneva, World Health Organization, 2007) című közlemény referenciákat és linkeket tartalmaz olyan ellenőrző tanulmányokhoz, melyeket máshol végeztek e mutatókról.


   HU
HU    HU
 ---pagebreak---                     EURÓPAI BIZOTTSÁG
                                                    Brüsszel, 2010.8.11.
                                                    SEC(2010) 972 végleges
                        A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA A TANÁCSNAK
      a Bizottságnak az egyrészről az Európai Közösségek és tagállamai, és másrészről a
         Türkmén Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési megállapodás
      módosításáról a Ciprusi Köztársaság, a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a
   Lengyel Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság,
   a Máltai Köztársaság, a Szlovák Köztársaság és a Szlovén Köztársaság Európai Unióhoz
        való csatlakozásának figyelembevétele céljából Türkmenisztánnal folytatandó
                     tárgyalások megkezdésére történő felhatalmazásáról
HU                                                                                HU
 ---pagebreak---                           A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA A TANÁCSNAK
      a Bizottságnak az egyrészről az Európai Közösségek és tagállamai, és másrészről a
         Türkmén Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési megállapodás
      módosításáról a Ciprusi Köztársaság, a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a
   Lengyel Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság,
   a Máltai Köztársaság, a Szlovák Köztársaság és a Szlovén Köztársaság Európai Unióhoz
        való csatlakozásának figyelembevétele céljából Türkmenisztánnal folytatandó
                       tárgyalások megkezdésére történő felhatalmazásáról
   A.      INDOKOLÁS
   1.      Az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, másrészről Türkmenisztán
           közötti, 1998. május 25-én Brüsszelben aláírt partnerségi és együttműködési
           megállapodás még nem lépett hatályba.
   2.      Mivel az aláírására azelőtt került sor, hogy 2004. május 1-jén a Ciprusi Köztársaság,
           a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Lett Köztársaság,
           a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Szlovák
           Köztársaság és a Szlovén Köztársaság, majd 2007. január 1-jén a Bolgár Köztársaság
           és a Román Köztársaság csatlakozott az Európai Unióhoz, ezért létre kell hozni a
           partnerségi és együttműködési megállapodás jegyzőkönyvét, hogy a 12 új tagállam
           csatlakozhasson a megállapodáshoz annak hatályba lépésekor.
   3.      A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság,
           a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel
           Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának
           feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról
           szóló okmány (HL L 236, 2003.9.23., a továbbiakban: csatlakozási okmány) 6. cikke
           szerint a fent említett 10 új tagállamnak a Türkmenisztánnal kötött partnerségi és
           együttműködési megállapodáshoz való csatlakozására a megállapodáshoz csatolt
           jegyzőkönyv elfogadása útján kerül sor. A csatlakozási okmány 6. cikkének (2)
           bekezdése egyszerűsített eljárásról rendelkezik, mivel a jegyzőkönyvről az Európai
           Unió Tanácsának kell megállapodnia – a tagállamok nevében egyhangúlag eljárva –
           az érintett harmadik országgal.
   4.      A Tanács 2006. október 23-i meghatalmazásával a Bizottság – a Közösség és
           tagállamai nevében – tárgyalásokat folytatott Türkmenisztánnal azzal a céllal, hogy a
           Bolgár Köztársaság és a Román Köztársaság Európai Unióhoz való csatlakozásnak
           figyelembevételével elfogadják a partnerségi és együttműködési megállapodáshoz
           csatolt jegyzőkönyvet, erre azonban még nem került sor.
   5       Kellően figyelembe véve, hogy a Bolgár Köztársaság és a Román Köztársaság
           csatlakozásáról szóló jegyzőkönyvről már folytattak tárgyalást, a Bizottság – az
           Európai Unió nevében eljárva– tárgyalásokat folytat a csatlakozásról szóló
           jegyzőkönyvről a Tanács által egyhangúlag jóváhagyott tárgyalási irányelvek alapján
           és a tagállamok képviselőiből álló bizottsággal konzultálva. A Tanácshoz elfogadásra
           benyújtja a közös jegyzőkönyv tervezetét.
HU                                                2                                              HU
 ---pagebreak---    6.       Az ütemtervet illetően ezeken a tárgyalásokon gyorsan egyezségre kellene jutni
            annak érdekében, hogy a partnerségi és együttműködési megállapodást kiigazító
            jegyzőkönyv a lehető leghamarabb hatályba léphessen a partnerségi és
            együttműködési megállapodás megerősítésének lezárulása előtt.
   B.       AJÁNLÁS
   A Bizottság tehát ajánlja, hogy a Tanács:
   – hatalmazza fel a Bizottságot, hogy az Európai Unió nevében eljárva tárgyalásokat
      folytasson Türkmenisztánnal az egyrészről az Európai Közösségek és tagállamai, és
      másrészről a Türkmén Köztársaság közötti, 1998. május 25-én Brüsszelben aláírt
      partnerségi és együttműködési megállapodást módosító jegyzőkönyvről a Ciprusi
      Köztársaság, a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Lett
      Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Szlovák
      Köztársaság és a Szlovén Köztársaság Európai Unióhoz való csatlakozásának
      figyelembevétele céljából, a mellékelt tárgyalási irányelvek alapján, kellően figyelembe
      véve, hogy a Bolgár Köztársaság és a Román Köztársaság csatlakozásáról szóló
      jegyzőkönyvről már folytattak tárgyalást;
   – nevezze ki a COEST-et, mint a tagállamok képviselőiből álló különleges bizottságot,
      amely e feladatban a Bizottságot segíti. valamint
   – fogadja el a mellékelt tárgyalási irányelveket.
HU                                                 3                                           HU
 ---pagebreak---                                         MELLÉKLET
    Tárgyalási irányelvek a Ciprusi Köztársaság, a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság,
         a Lengyel Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar
      Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Szlovák Köztársaság és a Szlovén Köztársaság
       Európai Unióhoz való csatlakozásának figyelembevétele céljából az egyrészről az
       Európai Közösségek és tagállamai, és másrészről a Türkmén Köztársaság közötti
                  partnerségi és együttműködési megállapodás módosításáról
   1.      ÁLTALÁNOS CÉLKITŰZÉS
           A Türkmenisztánnal kötött partnerségi és együttműködési megállapodás módosítása
           annak érdekében, hogy az Európai Unióhoz 2004. május 1-jén csatlakozott új
           tagállamok csatlakozhassanak e megállapodáshoz.
   2.      A JEGYZŐKÖNYV TARTALMA
           Az Európai Unióhoz 2004. május 1-jén csatlakozott új tagállamok csatlakoznak a
           Türkmenisztánnal kötött partnerségi és együttműködési megállapodáshoz. A
           jegyzőkönyv rendelkezik a megállapodásnak a tíz új szerződő fél csatlakozásából
           eredően szükséges technikai módosításáról, kellően figyelembe véve a Bolgár
           Köztársaság és a Román Köztársaság csatlakozásáról szóló, már tárgyalt
           jegyzőkönyvet.
   3.      ÜTEMTERV
           A tárgyalásokon gyorsan egyezségre kellene jutni annak érdekében, hogy a közös
           jegyzőkönyvet a Türkmenisztánnal kötött partnerségi és együttműködési
           megállapodás megerősítésének lezárulása előtt elfogadják.
HU                                             4                                           HU


				|

		52014DC0404

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA A Cseh Köztársaság 2014. évi nemzeti reformprogramjáról és a Cseh Köztársaság 2014. évi stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2014/0404 final - 2014/ () */

			   	Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
A Cseh Köztársaság 2014. évi nemzeti
reformprogramjáról
és a Cseh Köztársaság 2014. évi stabilitási programjának tanácsi
véleményezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[2],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[3],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság
véleményére,
tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó
bizottság véleményére,
tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság
véleményére,
mivel:
(1)
Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a
Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott
összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia
elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében,
hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a
versenyképesség terén.
(2)
A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010.
július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó
átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig
elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról
szóló határozatot, amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A
tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és
foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)
Az állam-, illetve kormányfők 2012. június
29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens
keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai
eszközt felhasználó tagállami, uniós és euróövezeti tevékenységek számára.
Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és
kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia
céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.
(4)
A Tanács 2013. július 9-én ajánlást fogadott el a
Cseh Köztársaság 2013. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte a
Cseh Köztársaság 2012-2016-os időszakra vonatkozó konvergenciaprogramját.
(5)
A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves
növekedési jelentést[4],
amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai
szemeszterét. Ugyanezen a napon a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[5], amelyben a Cseh
Köztársaságot nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában
részletes vizsgálatra kerül sor.
(6)
Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a
pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést
ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta,
hogy differenciált és növekedést elősegítő költségvetési konszolidációt
kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás
rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet,
kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit,
valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)
A Cseh Köztársaság 2014. április 16-án benyújtotta
a 2014. évi nemzeti reformprogramját, 2014. április 28-án pedig a 2014. évi
konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két
program értékelésére egyidejűleg került sor.
(8)
A 2014. évi konvergenciaprogramban körvonalazott
költségvetési stratégia célja az államháztartási hiánynak a Szerződés
szerinti, a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alatt tartása a
programidőszak alatt. A program említi, hogy a középtávú cél a GDP
-1 %-a, amely tükrözi a Stabilitási és Növekedési Paktumban foglalt
követelményeket. A költségvetési stratégia 2014-ben ugyan összhangban van a
Stabilitási és Növekedési Paktummal, 2015-ben azonban nem várható az
előírt strukturális kiigazítás elvégzése, mivel az újraszámított
strukturális egyenleg várhatóan 0,6 százalékponttal romlani fog. Ezen felül az
állami kiadások várhatóan olyan mértékben nőnek, amely nem felel meg a
kiadási referenciaértéknek. Az újraszámított strukturális egyenleg várhatóan
2016-ben és 2017-ben is eltér majd a szükséges kiigazítási pályától: az
újraszámított strukturális egyenleg az előrejelzés szerint a GDP -1,6%-a,
illetve -1,9%-a lesz. Összességében, 2015-től számolni kell a középtávú
költségvetési cél eléréséhez vezető kiigazítási pályától való eltérés
kockázatával. A program szerint az adósságráta – amely a GDP 60 %-ában
meghatározott referenciaérték alatti – az előrejelzés szerint 2014-ben
átmenetileg 1,1 százalékponttal a GDP 45%-ára esik vissza, majd 2015-ben a GDP
46%-ára növekszik. A program költségvetési előrejelzéseit alátámasztó
makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A program szerint a cseh gazdaság
2014-ben 1,7%-kal, 2015-ben pedig 2%-kal fog nőni, szemben a Bizottság
2014-es tavaszi előrejelzése szerinti 2%-kal, illetve 2,4%-kal. A
költségvetési kilátásokkal kapcsolatos fő kockázatok az állami beruházások
jövőbeli alakulásával kapcsolatos jelentős bizonytalanságokból,
továbbá a vadászgépek tervezett lízingelésével kapcsolatos, 2015-ben a hiányt
várhatóan a GDP 0,5 %-ával növelő egyszeri kiadásból erednek. A
Bizottság előrejelzése szerint 2015-ben fennáll a középtávú céltól való
jelentős eltérés kockázata. A programban szereplő
forgatókönyvtől való eltérés oka a 2015-ös szakpolitikákra és
diszkrecionális intézkedésre vonatkozó feltevések különbözősége. A program
értékelésére és a Bizottság előrejelzésére alapozva – az 1466/97/EK
tanácsi rendelet alapján – a Tanács úgy véli, hogy 2013-ban a hiányt
fenntartható módon a GDP 3%-a alá csökkentették a tanácsi ajánlásnak
megfelelően, azonban bár 2014-ben a középtávú célt várhatóan elérik,
fennáll a kockázata annak, hogy attól 2015-ben jelentősen el fognak térni.
(9)
A Cseh Köztársaság egy két éves válságból lábalt
ki, és jelenleg azzal a kihívással kell szembenéznie, hogy a népesség gyors
elöregedése ellenére tartósan érdemi növekedést érjen el. Az elmúlt években az
állami beruházások volumene meredeken ívelt lefelé, amit az infrastrukturális
beruházások különösen megszenvedtek. A válság előtt a cseh gazdaság
növekedési modellje főként a külföldi tőke beáramlására és az
exportorientáltságra támaszkodott. Mivel látszólag korlátozott mozgástér áll
rendelkezésre a termelési tényezők (köztük a külföldi tőke)
felhalmozására alapozott felzárkózáshoz, a gazdaságnak a növekedés hazai
ösztönzői felé való kormányzása új lehetőségeket nyitna a
termelékenység fokozása tekintetében. E folyamat nélkülözhetetlen elemei közé
tartozik az oktatás, a képzés és az innováció támogatása, valamint az
intézmények megerősítése.
(10)
A kormány nemrégiben jóváhagyta a stabilitásról,
koordinációról és kormányzásról szóló szerződést, a parlament általi
megerősítés még függőben van. A
költségvetési keret reformjára irányuló munka 2011-ben kezdődött,
elfogadása és végrehajtása azonban még mindig bizonytalan. A
költségvetési keretrendszerekről szóló 2011/85/EU tanácsi irányelvnek való
megfelelést biztosító jogszabályok elfogadása szintén késedelmet szenved.
(11)
Az adózás terén a Cseh Köztársaság előtt álló
főbb kihívásokat a bevételek beszedésének hatékonyabbá tétele és egy
növekedésbarátabb adórendszer kialakítása jelentik. A Cseh Köztársaság
tett néhány lépést az adózási morál javítása érdekében, különösképpen a
közvetett adózás terén, azonban a szabályoknak való megfeleléssel járó teljes
költség továbbra is magas. Ezzel összefüggésben az adóalapokat (jövedelemadó,
társadalombiztosítási járulékok) még nem harmonizálták, az egységes
beszedő pont 2015-ös létrehozására vonatkozó terveket pedig visszavonták.
A cseh kormány azonban bejelentette, hogy az adóalapok harmonizációjának
kérdésével foglalkozni kíván. Az adórendszerre vonatkozó 2013-as ajánlásokat
azonban nem követték nyomon. A munkához kapcsolódó közterhek – különösen a
magas társadalombiztosítási járulékok miatt – továbbra is magasak, főként
az alacsony jövedelműek, köztük a részmunkaidőben dolgozó
munkavállalók esetében. Van némi lehetőség a súlypont áthelyezésére a
munkát terhelő adókról olyan más területekre, mint például a jelenleg
viszonylag alacsony környezetvédelmi adók és a rendszeres ingatlanadók.
Továbbra is jelentős eltérések állnak fenn a munkavállalókra és az
önfoglalkoztatókra vonatkozó adók és társadalombiztosítási járulékok terén, ami
az adóalap szűküléséhez vezetett és ösztönözte a színlelt
önfoglalkoztatást, ami a rendes munkaszerződéssel rendelkező
munkavállalókra nézve tisztességtelen következményekkel jár.
(12)
A Cseh Köztársaság hosszú távon közepes
fenntarthatósági kockázatokkal néz szembe jórészt amiatt, hogy várhatóan
növekednek az egészségügyi és nyugdíjkiadások. A hatályos jogszabályok alapján
hosszú távon a kötelező nyugdíjkorhatár emelkedése van előirányozva,
azonban középtávon ez az ütem túl lassú. A kormány tervezi egy felülvizsgálati
mechanizmus bevezetését, amely a nyugdíjkorhatárt hozzáigazítja a várható
élettartamban bekövetkező változásokhoz, azonban mindez csak részleges
választ nyújt a fenntarthatósági kihívásra. Ezen felül a nyugdíjak átmenetileg
alacsonyabb indexálása 2015-ben befejeződik, egy évvel korábban a
tervezettnél, a nyugdíjak általános indexálási mechanizmusát (az árak plusz a
reálbér-növekedés harmada) pedig még nem vizsgálták felül. Az idősebb
munkavállalók foglalkoztathatóságának elősegítése érdekében csak
korlátozott előrelépés történt. Az egészségügyre fordított közkiadások
költséghatékonyságának javítása érdekében nem történt előrelépés. A
fekvőbeteg-ellátás ágazata többletkapacitást mutat, mozgásteret nyújtva a
költséghatékonyság és az irányítás lehetséges javítása tekintetében.
(13)
Kezdeti lépések történtek az állami foglalkoztatási
szolgálat kapacitásának és minőségének fokozására. Ezek a helyes irányba
mutatnak, azonban hatásukat értékelni kell. Az aktív munkaerő-piaci
intézkedések alulfinanszírozottak és nem célozzák meg kellőképpen a
kisgyermekes nőket, a fiatalokat és az idősebb munkavállalókat. A
viszonylag magas általános foglalkoztatási ráta ellenére e csoportok továbbra
is alulreprenzentáltak a munkaerőpiacon. A megfizethető
gyermekgondozó létesítményekhez és szolgáltatásokhoz való korlátozott
hozzáférés és a részmunkaidő csekély mértékű kihasználása korlátozza
a nők munkaerő-piaci részvételét. 2012-ben a nemek közötti
bérszakadék még mindig a legnagyobbak között volt az EU-ban.
(14)
A cseh oktatási rendszer minősége és a
munkaerő-piaci igényekhez való igazodása aggodalomra ad okot. A
kötelező oktatás tekintetében történtek bizonyos intézkedések az
értékelési keret javítása érdekében, azonban a rosszabb teljesítményű
iskolák és diákok problémájának kezelése továbbra is kihívást jelent. A tanári
hivatás vonzereje továbbra is kérdéses, de ezzel a kormány foglalkozni kíván. A
roma gyermekek részvétele a többségi inkluzív kisgyermekkori nevelésben és az
általános iskolai oktatásban kihívást jelent az integrációjuk szempontjából. A
felsőoktatási reform elmaradt és nem történt előrelépés sem az
akkreditáció javítása, sem pedig a finanszírozás terén. A kutatóintézetek
finanszírozásában csupán kisebb változásokat vezettek be. Továbbra is
kulcsfontosságú, hogy az állami kutatók számára megfelelő ösztönzőket
alakítsanak ki ahhoz, hogy törekedjenek a kiválóságra, foglalkozzanak a
társadalmi kihívásokkal és működjenek együtt az üzleti szektorral.
(15)
A nagy számú szabályozott szakma deregulációjának
folyamata megkezdődött, azonban a lassú ütem miatt nem élvezhetők
elég korán a szolgáltatási ágazatban megnövekedett verseny nyújtotta
előnyök. A Cseh Köztársaság tett bizonyos kezdeti intézkedéseket az
energiahatékonyság fokozása érdekében, különösképpen az építőipari
ágazatot támogatandó állami finanszírozási ösztönzők révén. Az energiamegtakarítási
potenciál továbbra is jelentős, az ambiciózusabb intézkedések pedig
szintén hozzájárulnának az energiafüggőség csökkentéséhez.
(16)
A közigazgatás minősége és hatékonysága a
jövőben is kihívást jelent, ami negatív gazdasági következményekkel jár. A
régen várt közszolgálati törvényt még nem fogadták el: elfogadása fő
prioritást jelent a kormány számára. A korrupcióellenes küzdelem terén
korlátozott előrelépés történt; a 2013–2014-es korrupcióellenes stratégia
fontosabb jogszabályai még nem kerültek elfogadásra. E gazdasági és társadalmi
fejlődés szempontjából kiemelkedő fontossággal bíró kérdés tartós
megoldására vonatkozóan még nem fogalmaztak meg egyértelmű, hosszú távú
elképzelést. A közbeszerzési pályázatok helyi és regionális szintű
levezénylése terén szükségtelen késedelmek történnek. Az új közbeszerzési
szabályok az egyes átláthatósági biztosítékok eltörlésével visszalépést
jelentenek. Korlátozott előrelépés történt az uniós alapok
felhasználásának javítása terén. További erőfeszítések szükségesek, mivel
2013 végén az ellenőrző hatóság számos program tekintetében magas
hibaarányról számolt be.
(17)
Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság
elvégezte a Cseh Köztársaság gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte
a konvergenciaprogramot és a nemzeti reformprogramot. Figyelembe vette nemcsak
a programoknak a Cseh Köztársaság fenntartható költségvetési, valamint
társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét,
hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és
iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását uniós
szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell
megerősíteni. Az alábbi, 1–7. ajánlás tükrözi a Bizottság európai
szemeszter keretében tett ajánlásait.
(18)
A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a
Cseh Köztársaság konvergenciaprogramját, és arról alkotott véleményét[6] különösen az alábbi 1.
ajánlás tükrözi.
AJÁNLJA, hogy a Cseh Köztársaság a
2014-2015-ös időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           A
túlzott hiány korrekcióját követően 2014-ben tartsa fenn a költségvetés
rendezett helyzetét. 2015-ben jelentős mértékben erősítse meg a
költségvetési stratégiát a középtávú cél elérése, majd érvényesülése érdekében.
Biztosítson elsőbbséget a növekedést elősegítő kiadásoknak a
fellendülés támogatása és a növekedési kilátások javítása érdekében. Fogadjon
el és hajtson végre olyan intézkedéseket, amelyek megerősítik a
költségvetési keretet, és különösképpen hozza létre a költségvetési politikákat
nyomon követő független költségvetési intézményt, vezessen be
költségvetési szabályokat a helyi és regionális önkormányzatok számára és
javítsa a kormányzat valamennyi szintje közötti együttműködést.
2.           Javítsa az adózási morált,
különös tekintettel a héára, valamint csökkentse az adók beszedésének és
befizetésének költségeit az adórendszer egyszerűsítése, valamint a
személyi jövedelemadó, illetve az egészségügyi és szociális járulékok alapjának
harmonizációja révén. Csökkentse a munkát terhelő magas adókat,
különösképpen az alacsony jövedelműek tekintetében. Helyezze át az adózás
súlypontját olyan területekre, mint például a rendszeres ingatlanadók és a
környezetvédelmi adók, amelyek kevésbé hátráltatják a növekedést. Csökkentse
tovább a munkavállalók és az önfoglalkoztatók adóügyi megítélése közötti
eltéréseket.
3.           Biztosítsa az állami
nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságát, különösképpen a kötelező
nyugdíjkorhatár megemelése ütemének felgyorsításával, továbbá a
nyugdíjkorhatárnak a várható élettartam változásaihoz történő
egyértelműbb igazításával. Segítse elő az idősebb munkavállalók
foglalkoztathatóságát és vizsgálja felül a nyugdíjindexálási mechanizmust.
Tegyen intézkedéseket az egészségügyi ágazat költséghatékonyságának és irányításának
javítása érdekében, különösen a kórházi ellátás esetében.
4.           Erősítse meg az állami
foglalkoztatási szolgálat hatékonyságát és eredményességét, különösképpen egy
teljesítménymérő rendszer létrehozása révén. Karolja fel a nem regisztrált
fiatalokat és nyújtson személyre szabott szolgáltatásokat. Jelentős
mértékben növelje a megfizethető és minőségi gyermekgondozó
létesítmények és szolgáltatások elérhetőségét, összpontosítva a három
évesnél fiatalabb gyermekekre.
5.           Biztosítsa a
felsőoktatás terén, hogy az akkreditáció, az irányítás és a finanszírozás
hozzájáruljon a minőség fokozásához és munkaerő-piaci igényekhez való
jobb igazodáshoz. A teljesítmény alapú finanszírozás arányának a
kutatóintézményeken belüli növelése érdekében gyorsítsa fel a kutatás-értékelés
és a forráselosztás új módszertanának kidolgozását és bevezetését. A
kötelező oktatás terén tegye vonzóbbá a tanári hivatást, alkalmazzon
átfogó értékelési keretrendszert és dolgozzon ki támogatást a rossz
eredményeket elérő iskolák és diákok részére. Fokozza az oktatás inkluzív
jellegét, különösen azáltal, hogy elősegíti a társadalmilag hátrányos
helyzetű, illetve roma gyermekeknek a kisgyermekkori nevelésben való
részvételét.
6.           Gyorsítsa meg a szabályozott
foglalkozások reformját, összpontosítva az indokolatlan és aránytalan
követelmények megszüntetésére. Tegyen nagyobb erőfeszítéseket a gazdaság
energiahatékonyságának növelésére.
7.           2014-ben fogadjon el olyan
törvényt a közszolgálatról, amely biztosítja, hogy a közigazgatás stabil,
hatékony és szakmailag felkészült legyen. A 2013–2014-es korrupció elleni
stratégiában előirányzott, még hátralévő jogszabályi intézkedések
végrehajtása és a következő időszakra vonatkozó tervek kidolgozása
útján gyorsítsa fel és jelentős mértékben szilárdítsa meg a korrupció elleni
küzdelmet. Folytassa az uniós alapok felhasználásának javítását a végrehajtási
struktúrák egyszerűsítése, a kapacitás növelése és az összeférhetetlenség
leküzdése révén. Növelje a közbeszerzés átláthatóságát és javítsa a
közbeszerzési pályázatok levezénylését megfelelő tanácsadással és
felügyelettel.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               COM(2014) 404 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 és
P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése
szerint.


title: A Tanács ajánlása ( 2011. november 30. ) az Európai Központi Bank Igazgatósága egy tagjának kinevezéséről

text:
               14.12.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 364/6

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2011. november 30.)
   az Európai Központi Bank Igazgatósága egy tagjának kinevezéséről
   2011/C 364/03
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 283. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányáról szóló jegyzőkönyvre és különösen annak 11.2 cikkére,
   mivel Lorenzo BINI SMAGHI arra vonatkozó döntését követően, hogy 2011. december 31-e végi hatállyal lemond, ki kell nevezni az Európai Központi Bank Igazgatóságának egy új tagját,
   AJÁNLJA AZ EURÓPAI TANÁCSNAK:
   hogy nyolcéves hivatali időre nevezze ki Benoît COEURÉ-t az Európai Központi Bank Igazgatóságának tagjává.

      Kelt Brüsszelben, 2011. november 30-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J. VINCENT-ROSTOWSKI


title: A Bizottság ajánlása ( 2009. augusztus 20. ) egy versenyképesebb audiovizuális és tartalomipar, továbbá egy befogadó tudásalapú társadalom érdekében a digitális környezethez igazodó médiaműveltségről

text:
               29.8.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 227/9

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2009. augusztus 20.)
   egy versenyképesebb audiovizuális és tartalomipar, továbbá egy befogadó tudásalapú társadalom érdekében a digitális környezethez igazodó médiaműveltségről
   (2009/625/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikkére (1),
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2007. december 20-án közleményt fogadott el „A digitális környezethez igazodó médiaműveltség európai megközelítése” (2) címmel, amely a kereskedelmi kommunikációhoz, így például a reklámozáshoz szükséges médiaműveltségre, az audiovizuális művek értelmezéséhez és alkotásához szükséges médiaműveltségre, így többek között az európai filmek iránti érdeklődés növelésére és a médiakreativitással kapcsolatos képességek ösztönzésére, valamint az online tartalmakkal kapcsolatos médiaműveltségre, például az internetes keresőmotorok eredményesebb használatának ismeretére összpontosít.

               (2)

               A médiaműveltségről a digitális világban című jelentésében (3) az Európai Parlament sürgette a Bizottságot, hogy az európai intézményekkel és a helyi és regionális hatóságokkal együttműködésben terjessze ki szakpolitikai stratégiáját a médiaműveltség ügyének előmozdítására.

               (3)

               Az Oktatási, Ifjúsági és Kulturális Tanács 2008. május 21–22-i ülésén elfogadott, a médiaműveltségre vonatkozó tanácsi következtetések (4) osztják az Európai Bizottság által javasolt azon stratégiai megközelítést, amely szerint a médiaműveltség napjaink információs társadalmában az aktív polgári szerepvállalás fontos tényezője.

               (4)

               A Régiók Bizottsága 2008 októberében átfogó véleményt (5) fogadott el az online kreatív tartalom és a médiaismeret tárgyában.

               (5)

               A lisszaboni Európai Tanács (6) a következtetéseiben megállapította, hogy a „tartalomipar az európai kulturális sokféleség kihasználásával és hálózatba szervezésével hozzáadott értéket teremt”. A 2007-ben indított európai kulturális program stratégiai szakpolitikai keretet teremt a kulturális területen jelentkező főbb kihívások kezelésére, a kultúráról mint a kreativitás és az innováció katalizátoráról szóló, 2009. májusi tanácsi következtetések pedig, amelyek a kultúra sajátos szerepét hangsúlyozzák a kreativitás és az innováció terén, átfogóbb koncepcióra szólítanak fel az innovációt illetően, a 2010 utáni időszakra szóló lisszaboni stratégia részeként. Ez különösen az Európai Bizottság i2010 kezdeményezésének keretében fontos, amely az IKT ágazat versenyképességét kívánja megnövelni, emellett pedig egységes európai információs teret hozna létre.

               (6)

               A médiaműveltség növelése jelentős mértékben hozzájárulhat a lisszaboni Európai Tanács által az Európai Unió számára kitűzött és az i2010 kezdeményezésben szereplő célkitűzések eléréséhez, különösen a versenyképesebb tudásgazdaság, s egyúttal egy befogadóbb információs társadalom megteremtése terén.

               (7)

               A 2006 végén tartott nyilvános konzultáció Európában jelentős különbségeket tárt fel a médiaműveltséggel kapcsolatos gyakorlatok és a médiaműveltségi szint tekintetében. Kétségtelen ugyanakkor, hogy a médiaműveltség szintjének felmérésére nem állnak rendelkezésre egyeztetett kritériumok vagy normák, ezek megállapításához égetően szükség lenne egy kiterjedt, hosszabb távú kutatásra.

               (8)

               Amint azt „A médiaműveltség tendenciái és megközelítési módjai Európában” című, a Bizottság megbízásából 2007 második felében készített tanulmány is elismeri, a médiaműveltség európai szintű fejlődését számos akadály nehezíti, köztük elsősorban a közös jövőkép hiánya, a nemzeti, regionális és helyi kezdeményezések európai szintű láthatóságának hiánya, valamint az európai hálózatoknak és az érdekeltek közötti koordinációnak a hiánya.

               (9)

               Elengedhetetlenül szükséges lenne, hogy elemezzük, a felszínre hozzuk és egymással megosszuk a bevált gyakorlatot ezen a téren, az érdekeltek között pedig európai hálózatokat építsünk ki és támogassunk.

               (10)

               Ha az európai polgárok médiafogyasztóként tájékozottságon alapuló és diverzifikált döntéseket tudnak hozni, az az európai audiovizuális és tartalomipar versenyképességét is növeli.

               (11)

               A médiaműveltségen a médiához való hozzáférésre, a média és a médiatartalmak különböző aspektusainak megértésére és kritikus szemmel való vizsgálatára, valamint a különféle kontextusokban megvalósuló kommunikációra való képességet értjük.

               (12)

               A digitális kreatív tartalmak terjedése és az online és mobil terjesztési platformok megsokszorozódása új kihívásokat teremt a médiaműveltség terén. A mai világban olyan elemző készségekre van szükség, amelyek segítségével a digitális médiát intellektuálisan és érzelmileg jobban tudjuk értelmezni.

               (13)

               A médiaműveltség a média valamennyi válfajára kiterjedő fogalom. Médiaműveltség birtokában az ember tudatosabban szemléli mindazokat a médiaüzeneteket, amelyek nap mint nap számtalan forrásból érkeznek. Médiaüzenetnek számítanak például a műsorok, filmek, képek, szövegek, hangok és weboldalak, amelyek különböző kommunikációs adathordozókon jelennek meg.

               (14)

               A médiaműveltség fontos szerepet játszik az európai audiovizuális örökség és kulturális identitás tudatosításában, illetőleg az európai filmművészeti és audiovizuális örökség megismertetésében és népszerűsítésében.

               (15)

               A médiaműveltség napjaink információs társadalmában befogadás és polgári részvétel kérdése is. Nem csak a fiatalabb generációra korlátozódik, hiszen a felnőttek, idősek, szülők, tanárok és médiaszakemberek számára egyaránt nélkülözhetetlen. Az internetnek és a digitális technológiának köszönhetően ma már egyre több európai polgár tudja, hogyan hozhat létre vagy oszthat meg képeket, információkat és tartalmat. A médiaműveltség mára az aktív és teljes körű polgári részvétel egyik elengedhetetlen előfeltételévé vált, amellyel kivédhető vagy mérsékelhető a közösségi életből való kirekesztődés.

               (16)

               A „médiaművelt” társadalom egyszerre lehet ösztönzője és előfeltétele a média pluralizmusának és függetlenségének. A társadalmon belüli vagy társadalmak közötti különféle csoportok különböző nyelveken közölt különféle nézeteinek és eszméinek kifejezése kedvezően hat a sokféleség, a tolerancia, az átláthatóság, a méltányosság és a párbeszéd által képviselt értékekre. A médiaműveltség növelését a társadalom valamennyi szegmensében elő kell mozdítani, alakulását szorosan figyelemmel kell kísérni.

               (17)

               A demokrácia a polgárok közösségi életben való aktív részvételének függvénye, a médiaműveltség pedig biztosíthatja azokat a készségeket, amelyek az új kommunikációs technológiákon keresztül nap mint nap érkező megannyi információ értelmezéséhez szükségesek.

               (18)

               A médiaműveltség a különféle szinteken eltérő kezelésmódot igényel. Azt, hogy a médiaműveltség milyen módon jelenjen meg az egyes szinteken az iskolai tantervekben, elsődlegesen a tagállamok feladata eldönteni. A helyi önkormányzatok szerepe is rendkívül fontos, hiszen közelebb állnak az állampolgárokhoz, és támogathatják a formális oktatás keretein kívüli kezdeményezéseket. A civil társadalom aktívan, alulról építkezve hozzájárulhat a médiaműveltség ügyének előmozdításához.

               (19)

               Az olyan bizottsági kezdeményezések, mint amilyen a MEDIA 2007 (az európai audiovizuális ágazatot támogató program végrehajtásáról szóló, 2006. november 15-i 1718/2006/EK európai parlamenti és tanácsi határozat (7)) és az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló 89/552/EGK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2007. december 11-i 2007/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8)), és amelyek célja az európai audiovizuális és tartalomipar versenyképességének fokozása, szintén szerepet játszhatnak a médiaműveltség megteremtésében.

               (20)

               A Bizottság figyelemmel kívánja kísérni az audiovizuális médiaműveltség és a kereskedelmi kommunikációval kapcsolatos médiaműveltség irányában az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (37) preambulumbekezdésének megfelelően, különösen pedig az audiovizuális médiaszolgáltatásokkal foglalkozó kapcsolattartó bizottság munkájának keretében és az irányelv 26. cikkében foglalt jelentéstételi kötelezettséggel összefüggésben tett erőfeszítéseket.

               (21)

               A Bizottság ösztönzi a médiaműveltséggel kapcsolatos, a meglévő programok keretében zajló kutatási projekteket. Különösen azt kívánja felmérni, hogy milyen mértékű a személyes adatok online megosztásával kapcsolatos kockázatok ismerete, illetve azt kívánja megvizsgálni, hogyan fejleszthető a keresőmotorok használata.

               (22)

               A médiaműveltséggel kapcsolatos kezdeményezéseknek ki kell terjedniük a szerzői jogok szerepével kapcsolatos ismeretterjesztésre is.

               (23)

               A médiaműveltséget érintő kezdeményezéseknek emellett foglalkozniuk kell azokkal az információs és kommunikációs hálózatokkal, amelyek a személyes adatokat elsősorban személyre szabott fogyasztói ajánlatok nyújtása céljából dolgozzák fel, illetve azokkal a kihívásokkal, amelyek ezáltal a személyes adatok védelme és a magánélet tiszteletben tartása terén jelentkeznek. Igaz, hogy az információs és kommunikációs hálózatok új lehetőségeket adnak a felhasználóknak, ám ezzel addig ismeretlen kockázatoknak, például személyazonossági adatokkal való visszaélésnek, diszkriminatív profilok létrehozásának vagy az állandó megfigyelés veszélyének is utat nyitnak. A Bizottság ezekkel az aggályokkal és a lehetséges megoldásokkal az adatvédelemnek a magánélet védelmét erősítő technológiák által történő ösztönzéséről szóló közleményében (9) foglalkozott.

               (24)

               A digitális médiaműveltségre vonatkozó kezdeményezéseknek biztosítaniuk kell a hagyományos kiadók szerves bevonását, figyelembe véve, hogy az offline világgal kapcsolatos médiaműveltséget illetően a kiadói ágazat rendkívül értékes tapasztalatokkal bír, és azt, hogy ez az ágazat is egyre inkább digitális tartalom-előállításra és -terjesztésre áll át.

               (25)

               A Bizottság szándéka az, hogy további konszenzust teremtsen a médiaműveltség alapvető szempontjait (fogalmakat, célkitűzéseket) illetően, és hogy támogassa a digitális környezetben a médiaműveltséggel – ezen belül az európai médiaágazat gazdaságosságával – kapcsolatos bevált gyakorlat elemzését és megosztását, különösen AVMS kapcsolattartó bizottsági ülések (10) szervezésével, a MEDIA 2007 (11) rendezvények népszerűsítésével és támogatásával, valamint más európai intézményekkel és nemzetközi szervezetekkel (pl. az Európa Tanács, az UNESCO és az ENSZ Civilizációk Szövetsége) folytatott együttműködés révén, továbbá a médiaműveltség terén a köz- és a magánszféra közötti partnerség előmozdításával,

         AJÁNLJA:

               I.

               Hogy a tagállamok, adott esetben az audiovizuális és az elektronikus hírközlési szabályozási hatóságokkal, továbbá az adatvédelmi felügyeleti hatóságokkal együttműködve:

                           1.

                           fejlesszenek ki és hajtsanak végre olyan társszabályozási kezdeményezéseket, amelyek eredményeként a főbb érdekeltek magatartási kódexeket fogadhatnak el, és támogassanak önszabályozási kezdeményezéseket és iránymutatásokat az alábbi II. részben a médiaipar tekintetében meghatározott tárgykörökben;

                           2.

                           az európai médiaműveltségi szintek értékelésére vonatkozó kritériumokról szóló aktuális bizottsági tanulmány alapján mozdítsák elő a digitális környezethez igazodó médiaműveltség különféle szempontjaira és dimenzióira kiterjedő, tanulmányok és projektek útján megvalósuló, módszeres kutatást, emellett pedig kísérjék figyelemmel és mérjék a médiaműveltség szintjének alakulását;

                           3.

                           konferenciák és egyéb nyilvános rendezvények keretében, továbbá az egész életen át tartó tanuláshoz szükséges kulcskompetenciákról szóló, 2006. december 18-i európai parlamenti és tanácsi ajánlásban megállapított, az egész életen át tartó tanuláshoz szükséges kulcskompetenciák biztosítása keretében kezdeményezzenek vitát a médiaműveltség kötelező iskolai tantervbe való beépítéséről;

                           4.

                           fokozzák a nemzeti és az európai audiovizuális örökséggel kapcsolatos ismeretek bővítésére irányuló erőfeszítéseket a polgároknak szánt nemzeti ismeretterjesztő kampányok útján;

                           5.

                           képzések, információs napok és tájékoztató csomagok terjesztése révén bővítsék az ismereteket a személyes adatok információs és kommunikációs hálózatokban történő feldolgozásával kapcsolatos kockázatokról, emellett pedig adjanak erre vonatkozóan tájékoztatást a felhasználók, különösen a fiatalok, a szülők és a tanárok számára.

               II.

               Hogy a médiaipar vállaljon nagyobb fokú elkötelezettséget arra, hogy biztosítja a szükséges eszközöket a médiaműveltségi szint alábbiak révén történő növeléséhez:

                           1.

                           módszeres ismeretterjesztés kampányok formájában arról, hogyan hozhatók létre, szerkeszthetők és oszthatók meg az információk és a kreatív tartalmak digitális világunkban, kitérve a keresőmotorok működésére és hatékonyabb felhasználási módjaira;

                           2.

                           a polgárok számára egyértelmű, felhasználóbarát információk biztosítása egyrészt olyan ismeretterjesztő kampányok útján, amelyek a kereskedelmi kommunikációt szolgáló technikákkal és különösen a termékelhelyezéssel, továbbá az online hirdetéssel kapcsolatosak, másrészt pedig a reklám és a tartalom közötti határok megfelelőbb azonosítását szolgáló eszközök révén;

                           3.

                           a polgárok tájékoztatása és elsősorban a fiataloknak szóló olyan tájékoztató csomagok elkészítése, amelyek azt ismertetik, hogy személyes adataikat hogyan dolgozzák fel a személyre szabott ajánlatok elkészítésekor, különösen az interaktív hirdetési tevékenységek során, a hatályos jogi rendelkezéseket teljes mértékben figyelembe véve;

                           4.

                           a polgárok aktív tájékoztatása tájékoztató napok szervezésével abban a tárgyban, hogy hogyan működik a kreatív gazdaság, ebben a tekintetben a szellemi tulajdonjog szerepét is ismertetve.

               III.

               Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2009. augusztus 20-án.

            a Bizottság részéről

         Viviane REDING

            a Bizottság tagja

      (1)  HL C 325., 2002.12.24., 1. o.

      (2)  COM(2007) 833 végleges.

      (3)  2008/2129(INI), 2008. november 24.

      (4)  2008/C 140/08.

      (5)  CdR 94/2008.

      (6)  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=REPORT&reference=A6-2005-0278&language=EN

      (7)  HL L 327., 2006.11.24., 12. o.

      (8)  HL L 332., 2007.12.18., 27. o.

      (9)  COM(2007) 228 végleges, 2007. május 2.

      (10)  AVMS, lásd a 2007/65/EK irányelvet.

      (11)  1718/2006/EK határozat.