title: A Bizottság ajánlása ( 2006. október 24. ) a nukleáris létesítmények leszerelésére, illetve a kiégett fűtőelemek és radioaktív hulladékok kezelésére szolgáló pénzügyi források kezeléséről

text:
               28.11.2006

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 330/31

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2006. október 24.)
   a nukleáris létesítmények leszerelésére, illetve a kiégett fűtőelemek és radioaktív hulladékok kezelésére szolgáló pénzügyi források kezeléséről
   (2006/851/Euratom)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 124. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A Szerződés preambuluma megfogalmazza a tagállamok azon törekvését, hogy a lakosság életét és egészségét fenyegető veszélyek kiküszöbölése érdekében megteremtsék a szükséges biztonsági feltételeket.

               (2)

               A Szerződés 2. cikkének b) pontja előírja a Közösség számára különösen, hogy a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme érdekében egységes biztonsági előírásokat állapítson meg, és gondoskodjon azok alkalmazásáról.

               (3)

               A Szerződés III. fejezete megállapítja azokat az alapvető előírásokat, amelyek segítségével a Közösség gondoskodik a munkavállalók és a lakosság egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelméről.

               (4)

               A 96/29/Euratom tanácsi irányelv (1) megállapítja a munkavállalók és a lakosság egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelmét szolgáló alapvető biztonsági előírásokat.

               (5)

               Az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelv (2) kimondja, hogy a tagállamok „meghoznak minden olyan intézkedést, amely ahhoz szükséges, hogy az engedély megadása előtt többek között a jellegüknél, méretüknél vagy elhelyezkedésüknél fogva a környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projektek esetében hatásvizsgálatot végezzenek”.

               (6)

               A radioaktív anyagokból származó ionizáló sugárzás hatásai túlterjedhetnek az országhatárokon; ezekkel a hatásokkal számolni kell a nukleáris létesítmények hasznos élettartamának lejártát követően is.

               (7)

               Az Európai Közösségek számára elsőrendű fontosságú a munkavállalók és a lakosság egészségének védelme ezen veszélyekkel szemben. Ezért szigorú biztonsági előírásokat kell alkalmazni annak érdekében, hogy ezek a kockázatok a nukleáris létesítmények hasznos élettartama alatt és azon túl is kezelhetők legyenek.

               (8)

               Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság hangsúlyozta annak szükségességét, hogy „a tagállamok biztosítsák, hogy az általuk pénzügyi szempontból ellenőrzött, a leszerelés műveleteire és a hulladékok kezelésére szánt megfelelő pénzügyi forrásokat valóban erre a célra használják fel, továbbá gondoskodjanak e források átlátható kezeléséről, hogy ezáltal el lehessen kerülni, hogy a villamos energia piacán a tisztességes versenyt akadályozó tényezők jelenjenek meg (3)”.

               (9)

               A Bizottság rámutatott „annak fontosságára, hogy biztosítva legyen az Euratom-Szerződés célkitűzéseihez kapcsolódó, a leszerelés műveleteire és a hulladékok kezelésére létrehozott alapok átlátható kezelése és egyedül e célra való felhasználása. E tekintetben a Bizottság az Euratom-Szerződésben előírt feladatkörében éves jelentést szándékozik közzétenni a leszerelésre és a hulladékkezelésre szánt alapok felhasználásáról. A Bizottság különös figyelmet fordít arra, hogy a közösségi jog irányadó rendelkezéseit teljes mértékben alkalmazzák (4)”.

               (10)

               A Bizottság az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak szóló közleményében (5) kiemelte, hogy fokozottan szükség van ezen pénzügyi források kezelésének átláthatóságára és harmonizálására. A Bizottság megfogalmazta azon szándékát is, hogy 2005-ben ajánlást fog előterjeszteni.

               (11)

               Maguk a leszerelési műveletek is jelenthetnek potenciális kockázatot a lakosság egészségére és a környezetre nézve, különösen ha a leszerelési műveletek radiológiai kockázatainak kezeléséhez szükséges intézkedések nem születnek meg időben.

               (12)

               Mindezen kockázatok kezeléséhez biztosítani kell a nukleáris létesítmények biztonságos leszerelését, beleértve a radioaktív hulladék és a kiégett fűtőanyagok hosszú távú kezelését is.

               (13)

               A nukleáris létesítmények biztonságos leszereléséhez, ezen belül a radioaktív hulladék és a kiégett fűtőanyagok hosszú távú kezeléséhez nagy összegű pénzügyi forrásokra van szükség. Hátrányosan hathat a leszerelési folyamatra, ha ezek a források a szükséges időpontban nem állnak rendelkezésre. A nukleáris létesítmények biztonsági előírásokkal összhangban történő teljes leszereléséhez megfelelő pénzügyi forrásoknak kell rendelkezésre állniuk a kellő időpontban.

               (14)

               A „szennyező fizet” elvet követve a nukleáris létesítmények üzemeltetőinek a létesítmény aktív élettartama alatt megfelelő pénzügyi forrásokat kell elkülöníteniük a jövőbeli leszerelés költségeinek fedezésére.

               (15)

               A csatlakozási tárgyalások során napirendre került azon nukleáris erőművi reaktorok idő előtti leállításának ügye, amelyek vélhetően már nem korszerűsíthetők gazdaságosan. Ennek megfelelően a Bizottság saját kezdeményezésére hozzájárult különböző, egyes új tagállamokban megvalósuló leszerelési projektek pénzügyi forrásainak előteremtéséhez, és – meghatározott feltételekkel – jelenleg is támogat ilyen projekteket.

               (16)

               A 2001. június 18-án hatályba lépett, a kiégett fűtőelemek kezelésének biztonságáról és a radioaktív hulladékok kezelésének biztonságáról szóló közös egyezmény 26. cikke kimondja, hogy „a szerződő felek megteszik a szükséges intézkedéseket a nukleáris létesítmények biztonságos leszerelésére. Ezen intézkedések keretében gondoskodni kell többek között megfelelő szakemberekről és pénzügyi forrásokról.” Az egyezmény 22. cikkének ii. pontja olyan intézkedések meghozatalára kötelezi a szerződő feleket, amelyek révén biztosítható, hogy „a kiégett fűtőelemek és a radioaktív hulladékok kezelését szolgáló létesítmények biztonságos működésének támogatására megfelelő pénzeszközök álljanak rendelkezésre mind a létesítmények aktív élettartama alatt, mind pedig a leszereléskor”.

               (17)

               A Szerződés 2. cikkének c) pontja előírja a Közösség számára, hogy segítse elő a beruházásokat, és biztosítsa a Közösségben az atomenergia alkalmazásának fejlesztéséhez szükséges alapvető létesítmények megteremtését. A nukleáris energiatermelés nem választható el az ilyen jellegű beruházások vagy létesítmények leszerelési műveleteitől. A Szerződés 41. cikke előírja, hogy a nukleáris energiával kapcsolatos beruházási projekteket vizsgálat céljából be kell jelenteni a Bizottságnak. Az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés 41. cikkének megfelelően a Bizottsággal közlendő beruházási projektek meghatározásáról szóló, 1999. december 2-i 2587/1999/Euratom tanácsi rendelet (6) úgy hivatkozik a leszerelési műveletekre, mint a Bizottsággal közlendő és megtárgyalandó beruházási projektekre. Ennek megfelelően a személyeknek és a vállalkozásoknak (7) értesíteniük kell a Bizottságot az újonnan épített nukleáris létesítményekkel összefüggő leszerelésfinanszírozási rendszerekről.

               (18)

               A pénzeszközök kellő időben és elegendő összegben történő biztosítása megköveteli a finanszírozás forrásainak, illetve a szóban forgó létesítmények leszerelési költségeinek alapos és megfontolt elemzését. A leszerelés forrásigényének meghatározásakor tekintetbe kell venni a technológiai szempontokat és a nukleáris biztonsági előírásokat.

               (19)

               Annak érdekében, hogy a nukleáris létesítmények leszereléséhez szükséges források a kellő időben rendelkezésre álljanak, elsőrendű fontosságú ezen pénzügyi források átlátható kezelése és megfelelő külső felügyelete, amely egyúttal segít megakadályozni azt is, hogy a villamos energia piacán tisztességes versenyt akadályozó tényezők jelenjenek meg. Ezen célkitűzések megvalósítására számos kezelési mód alkalmas. Célszerű olyan felelős nemzeti testületet létrehozni, amely képes szakértői véleményt alkotni a pénzeszközök kezelésével, valamint a leszerelések költségeivel kapcsolatos kérdésekről.

               (20)

               Ez az ajánlás nem tartalmaz eltérést az állami támogatásokra vonatkozó szabályoktól. Az állami beavatkozás ebben az összefüggésben az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződésben foglalt ügyekkel kapcsolatos, ezért ennek a Szerződésnek az alapján ítélendő meg. Amennyiben azonban a beavatkozás az említett Szerződés célkitűzéseihez nem szükséges vagy azokat meghaladó mértékű, illetve ha a belső piaci versenyt veszélyezteti vagy veszélyeztetheti, akkor az Európai Közösséget létrehozó szerződés alapján ítélendő meg.

               (21)

               Az esetleges visszaélések elkerülése érdekében körültekintően kell eljárni a pénzügyi források befektetésekor. A befektetéseknek hosszú távúaknak, valamint biztonságos kockázati profillal rendelkezőknek kell lenniük, egyszersmind szavatolniuk kell a pénzeszközök reálértékét is.

               (22)

               Biztonsági okokból a nukleáris létesítmények leszereléséhez szükséges megfelelő források összegyűjtése során figyelembe kell venni egyes létesítmények speciális körülményeit.

               (23)

               A tapasztalatok szerint a biztonsági kihívásokra adott közös válaszok megtalálásának egyik leghatékonyabb módja, ha a nemzeti szakértők véleményt cserélnek a leszereléssel és hulladékkezeléssel kapcsolatos különböző felfogásokról és finanszírozási rendszerekről. Ezért a Bizottság a tagállamokkal folytatott együttműködés erősítésének szándékával kijelenti, hogy létre kíván hozni egy leszerelésfinanszírozással foglalkozó állandó csoportot. Ez a leszerelésfinanszírozási csoport lesz hivatott segíteni a Bizottság jelen ajánlással összefüggő munkáját.

               (24)

               A szubszidiaritás általános elvének sérelme nélkül kívánatosnak mutatkozik bizonyos mértékű harmonizáció a leszereléssel kapcsolatos fogalmak területén. Ezt a harmonizációt a leszerelésfinanszírozási csoportban kell lefolytatni oly módon, hogy a testület – tekintettel az ajánlásban foglaltak gyakorlatban történő megvalósítására, különösen pedig a leszerelési műveletek költségkalkulációs módszereinek harmonizációja céljából – közös álláspontot alakít ki ezen ajánlás értelmezéséről.

               (25)

               A Szerződés 8. cikke alapján a Közös Kutatóközpont atomenergiával kapcsolatos kutatási programokat valósít meg, amelyekkel összefüggésben a létesítmények aktív élettartamának lejárta után ionizáló sugárzás kockázata léphet fel. Az említett létesítmények biztonságosságának szavatolása érdekében a Bizottságnak gondoskodnia kell arról, hogy a központ működése megfeleljen az itt megfogalmazott ajánlásoknak. A Bizottságnak ellenőriznie kell különösen, hogy a központ létesítményeinek leszerelésére szánt pénzügyi források kielégítőek-e. E feladatok ellátására a Bizottság nukleáris és költségvetési ügyekért felelős szervezeti egységei a legalkalmasabbak,

         AJÁNLJA:
   1.   SZAKASZ
   AZ AJÁNLÁS CÉLJA
   Figyelemmel a Szerződés biztonsággal kapcsolatos célkitűzéseire, ez az ajánlás intézkedéseket javasol annak biztosítására, hogy a nukleáris létesítmények összes leszerelési műveletéhez, illetve a kiégett fűtőelemek és radioaktív hulladékok kezeléséhez a szükséges időpontban rendelkezésre álljanak a megfelelő pénzügyi források.
   2.   SZAKASZ
   FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
   Ezen ajánlás alkalmazásában:

               a)

               „leszerelés”: minden olyan műszaki ártalmatlanítási tevékenység a nukleáris létesítményekkel (dekontamináció, lebontás és megsemmisítés) és a hulladékkezeléssel (radioaktív hulladék és kiégett fűtőelemek kezelése és ártalmatlanítása) kapcsolatban, amely a nukleáris létesítmények radiológiai korlátozások alóli mentesülését eredményezi;

               b)

               „leszerelési alap”: kifejezetten a nukleáris létesítmények leszereléséhez szükséges kiadások fedezésére szolgáló, tetszőleges típusú pénzügyi forrás;

               c)

               „külső leszerelési alap”: olyan leszerelési alap, amelynek kezelését egy kijelölt, döntéseiben az alapba befizetőktől független testület végzi;

               d)

               „belső leszerelési alap”: az üzemeltető által kezelt leszerelési alap;

               e)

               „elkülönített leszerelési alap”: különállónak tekintett külső vagy belső leszerelési alap;

               f)

               „üzemeltető”: a nukleáris létesítményt üzemeltető azon jogi személy, amely elsősorban köteles a nukleáris biztonsággal kapcsolatos feladatok ellátására;

               g)

               „nukleáris létesítmény”: olyan polgári létesítmény, a hozzá tartozó terület, épületek és felszerelés, amelyben radioaktív anyagokat állítanak elő, dolgoznak fel, használnak, kezelnek, tárolnak vagy hulladékként elhelyeznek.

         3.   SZAKASZ
   NUKLEÁRIS LÉTESÍTMÉNYEK LESZERELÉSE

               1.

               A végleges bezárást követően a nukleáris létesítményeket le kell szerelni, a hulladékkezelésre pedig megfelelő megoldást kell kidolgozni.

               2.

               A leszerelési tevékenységeket a munkavállalók és a lakosság egészségének szükségtelen veszélyeztetése nélkül kell végrehajtani.

               3.

               A nukleáris létesítmények leszerelése során teljeskörűen alkalmazni kell a „szennyező fizet” elvet. Ebből a szempontból a nukleáris üzemeltetők elsődleges kötelezettsége abban áll, hogy a biztonságos leszerelés érdekében biztosítsák a megfelelő pénzügyi források rendelkezésre állását az adott nukleáris létesítmény végleges bezárásakor.

               4.

               A rendelkezésre álló pénzügyi forrásoknak fedezniük kell a leszerelési tevékenységek összes mozzanatát, a létesítmény műszaki leszerelésétől a hulladékkezelésig.

         4.   SZAKASZ
   INTÉZMÉNYI ÉS ELJÁRÁSI SZEMPONTOK

               5.

               A Szerződés új nukleáris létesítmények építéséről szóló 41. cikkének rendelkezései, illetve az azok végrehajtására vonatkozó hatályos rendeletek (8) sérelme nélkül, a Szerződés 41. cikkében meghatározott eljárás keretében a személyeknek és vállalkozásoknak be kell jelenteniük a tervezett leszerelésfinanszírozási intézkedéseket.
               A Bizottság a javasolt leszerelésfinanszírozási intézkedések vizsgálata során – figyelemmel a Szerződés 44. cikkének előírásaira – konzultál a leszerelésfinanszírozási csoporttal.

               6.

               A tagállamok, ha ez még nem történt meg, olyan nemzeti testületeket hoznak létre vagy neveznek ki, amelyek képesek szakértői véleményt alkotni a pénzeszközök kezelésével, valamint a leszerelés költségeivel kapcsolatos kérdésekről. E testületeknek függetleneknek kell lenniük az alapba befizetőktől.
               A nemzeti testület évente megvizsgálja a begyűjtött pénzügyi forrásokat, és rendszeresen, legalább ötévente a leszerelések költségkalkulációit. A költségkalkuláció és az összegyűjtött források közötti különbözetet idejében rendezni kell.
               A tagállamok évente jelentésben számolnak be a Bizottságnak a fent említett nemzeti testület működési tapasztalatairól.

         5.   SZAKASZ
   LESZERELÉSI ALAPOK

               7.

               A nukleáris létesítmények a tervezett élettartam alatt folytatott nukleáris tevékenységükből származó bevételekből megfelelő leszerelési alapot képeznek.

               8.

               Az összes nukleáris létesítményre vonatkozóan preferált megoldás az elkülönített, a körültekintő felhasználás tekintetében megfelelően ellenőrzött leszerelési alap. Az ezen ajánlásban előírt nemzeti testület által készített felülvizsgálatnak kiemelt szerepet kell betöltenie az alapok megfelelő kezelésében és felhasználásában.

               9.

               Új nukleáris létesítmények esetében kívánatos egy elkülönített, a körültekintő felhasználás tekintetében megfelelően ellenőrzött leszerelési alap létrehozása.

         6.   SZAKASZ
   A LESZERELÉSI KÖLTSÉGEK KALKULÁCIÓJA

               10.

               Tekintettel az összegyűjtött leszerelési alapok eltérő felhasználására, elkülönítetten kell kezelni egyfelől a létesítmény műszaki leszerelését, másfelől a hulladékkezelést, és ezekre külön-külön költségkalkulációt kell készíteni.

               11.

               A megfelelő pénzügyi források rendelkezésre bocsáthatósága érdekében a költségkalkulációt körültekintően, a reálisan megvalósítható alternatívák figyelembevételével kell elvégezni; a számítások külső ellenőrzését és jóváhagyását a jelen ajánlásban előírt nemzeti testület végzi.

               12.

               A költségkalkulációnak helyszínspecifikusnak kell lennie, és a lehető legpontosabb becslésekből kell kiindulnia.

               13.

               Amennyiben a megvalósítás során a leszerelési projekt a jóváhagyott költségkalkulációnál drágábbnak bizonyul, a többletköltségeket az üzemeltető állja. Ezt a szempontot körültekintően kell érvényesíteni abban az esetben, ha az üzemeltető személyében a nukleáris létesítmény aktív élettartama alatt vagy azt követően változás következik be.

               14.

               Megfelelő figyelmet kell szentelni azoknak az eseteknek, amelyekben történelmi okokból valamilyen speciális megoldás a legkedvezőbb. Az adott esetben alkalmazott eljárásnak átláthatónak kell lennie, és az ezen ajánlásban előírt nemzeti testületnek teljeskörűen részt kell benne vennie.

         7.   SZAKASZ
   A LESZERELÉSI ALAPOK FELHASZNÁLÁSA

               15.

               A pénzügyi források kizárólag arra a célra használhatók, amelyre létrehozzák és kezelik őket. Ezzel összefüggésben kiemelt figyelmet kell kapnia az átláthatóságnak. Minden adatnak nyilvánosnak kell lennie, kivéve a bizalmas üzleti információkat.

               16.

               Az eszközberuházások terén biztonságos kockázati profilra kell törekedni, amely minden időpillanatban biztosítja a pozitív hozamot.

               17.

               Mivel az üzemeltető nem képes befolyást gyakorolni a külső leszerelési alap pénzügyi kezelésére, az államnak kell szavatolnia a befektetések értékét annak érdekében, hogy az adott időpontban megfelelő pénzeszközök álljanak rendelkezésre még akkor is, ha ezen pénzügyi források tervezett felhasználási idejére a befektetett összegek független kezelője nominális veszteséget realizál. Ebben az esetben az alapot nem szabad a befektetési veszteségnél nagyobb összeggel kiegészíteni.

               18.

               Amennyiben a belső alap kezelője a vártnál kevesebb nyereséget realizál, az üzemeltető felel azért, hogy a kellő időpontban rendelkezésre álljon a szükséges pénzeszköz.

               19.

               Azon nukleáris létesítmények esetében, amelyek elsődleges célja nem áru- vagy szolgáltatásértékesítés, biztosítani kell a leszerelés megfelelő tervezését és költségvetési előirányzatát annak érdekében, hogy a megfelelő finanszírozási eszközök rendelkezésre álljanak az időben történő, biztonságos leszereléshez.

               20.

               Az előirányzott költségvetést az ezen ajánlásban előírt nemzeti testület vizsgálja felül. Nemzeti testület hiányában a tagállamok kikérhetik a Bizottság tanácsát a meghozandó intézkedésekkel kapcsolatban.

      Kelt Brüsszelben, 2006. október 24-én.

            a Bizottság részéről

         Andris PIEBALGS

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 159., 1996.6.29., 1. o.

      (2)  HL L 175., 1985.7.5., 40. o. A legutóbb a 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 156., 2003.6.25., 17. o.) módosított irányelv.

      (3)  Intézményközi nyilatkozat, HL L 176., 2003.7.15., 56. o.

      (4)  A Bizottság nyilatkozata, HL L 176., 2003.7.15., 56. o.

      (5)  COM(2004) 719, Jelentés a nukleáris atomerőművek leszerelésére szánt pénzügyi források felhasználásáról, 2004.10.26.

      (6)  HL L 315., 1999.12.9., 1. o.

      (7)  Az Euratom-Szerződés II. mellékletében felsorolt ipari tevékenységeket folytató személyek és vállalkozások.

      (8)  Az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés 41. cikkének megfelelően a Bizottsággal közlendő beruházási projektek meghatározásáról szóló, 1999. december 2-i 2587/1999/Euratom tanácsi rendelet, valamint az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés (HL L 315., 1999.12.9., 1. o.) 41. cikkében előírt közlemények megtételét érintő eljárások meghatározásáról szóló 1209/2000/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. július 23-i 1352/2003/Euratom bizottsági rendelet (HL L 192., 2003.7.31., 15. o.).


				|

		52013PC0395

			Ajánlás A TANÁCS HATÁROZATA A Romániában fennálló túlzott hiányról szóló 2009/590/EK határozat hatályon kívül helyezéséről /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Ajánlás
A TANÁCS HATÁROZATA
A Romániában fennálló túlzott hiányról szóló
2009/590/EK határozat hatályon kívül helyezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló
szerződésre és különösen annak 126. cikkének (12) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
mivel:
(1)       Az Európai Közösséget
létrehozó szerződés (a továbbiakban: Szerződés) 104. cikke (6) bekezdésének
megfelelően a Tanács a Bizottság ajánlása alapján a 2009. július 7-i
2009/590/EK tanácsi határozattal[1]
megállapította, hogy Romániában túlzott hiány áll fenn. A Tanács
megállapította, hogy az államháztartás hiánya 2008-ben a GDP 5,4 %-a volt, ami
meghaladta a Szerződésben előirányzott, a GDP 3%-ának megfelelő
referenciaértéket, míg a bruttó államadósság szintje a GDP 13,6%-ának felelt
meg, ami jóval alatta maradt a Szerződésben előirányzott 60%-os
referenciaértéknek[2].

(2)       2009. július 7-én a Szerződés
104. cikkének (7) bekezdésével és a túlzott hiány esetén követendő eljárás
végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló, 1997. július 7-i
1467/97/EK tanácsi rendelet[3]
3. cikkének (4) bekezdésével összhangban a Tanács a Bizottság ajánlása alapján
ajánlást intézett Romániához azzal a céllal, hogy az legkésőbb 2011-ig
szüntesse meg a túlzott hiányt. Az ajánlást nyilvánosságra hozták.
(3)       2010. február 12-én az
Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 126. cikkének
(7) bekezdésével és a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának
felgyorsításáról és pontosításáról szóló, 1997. július 7-i 1467/97/EK tanácsi
rendelet 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban a Tanács, elismerve, hogy a
román hatóságok a Tanács 2009. június 7-i ajánlásával összhangban eredményes
intézkedéseket tettek, valamint, hogy a költségvetésre jelentős negatív hatást
gyakorló, előre nem látható kedvezőtlen gazdasági események következtek be, a
Bizottság ajánlása alapján felülvizsgált ajánlást intézett Romániához azzal a
céllal, hogy az legkésőbb 2012-ig szüntesse meg a túlzott hiányt. Ezt az
ajánlást nyilvánosságra hozták.
(4)       A Szerződésekhez csatolt, a
túlzott hiány esetén követendő eljárásról szóló jegyzőkönyv 4. cikkével
összhangban a Bizottság biztosítja a túlzott hiány esetén követendő eljárás
végrehajtásához kapcsolódó adatokat. A jegyzőkönyv alkalmazásának részeként az
Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, a túlzott hiány esetén
követendő eljárásról szóló jegyzőkönyv alkalmazásáról szóló, 2009. május 25-i
479/2009/EK tanácsi rendelet[4]
3. cikkével összhangban a tagállamok évente kétszer, konkrétan április
1-jéig és október 1-jéig kötelesek közölni a költségvetési hiányra, az
államadósságra és más kapcsolódó változókra vonatkozó adatokat.
(5)       Annak mérlegelésekor, hogy
indokolt-e a túlzott hiány fennállásáról szóló határozat hatályon kívül
helyezése, a Tanácsnak a közölt adatok alapján kell döntést hoznia. Emellett a
túlzott hiány esetén követendő eljárás megszüntetésére csak akkor kerülhet sor,
ha a Bizottság előrejelzései szerint a hiány az előrejelzésnek megfelelő
időtávon nem haladja meg a GDP 3 %-ában meghatározott küszöbértéket[5].
(6)       Románia 2013. április 1-je
előtti bejelentését és a bizottsági szolgálatok 2013. tavaszi előrejelzését
követően, a 479/2009/EK rendelet 14. cikkével összhangban a Bizottság
(Eurostat) által közölt adatok alapján a következő következtetések vonhatók le:
–
A vártnál súlyosabb 2009-es recesszió következtében
az állami bevételek jelentősen visszaestek (a GDP közel 9 %-ával), ami az
államháztartás hiányát az állami kiadások csökkentése érdekében tett
erőfeszítések ellenére a becslések szerint a GDP 7,8%-ára növelte. E váratlan
fejleményt után és azt követően, hogy a túlzott hiány kijavításának határidejét
egy évvel meghosszabbították, az államháztartás hiányát 2010-ben a GDP
6,8 %-ára, 2011-ben a GDP 5,6 %-ára, 2012-ben pedig a GDP
2,9 %-ára, a hiányra vonatkozó 3%-os GDP-referenciaérték alá
csökkentették. A hiány korrekcióját elsősorban a kiadások növekedésének szigorú
ellenőrzésével valósították meg, ideértve a közszektorban a bérek ellenőrzését,
a nyugdíjak befagyasztását, valamint a nyugdíjak kivételével az összes szociális
juttatás csökkentését. A korrekcióhoz olyan intézkedések is hozzájárultak, mint
a héa mértékének 5 százalékpontos növelése, és a személyi jövedelemadó
alapjának szélesítése. A költségvetés korrekciójára két, egymást követő
gazdasági kiigazító programmal összefüggésben került sor, melyeket
fizetésimérleg-támogatás segített elő.
–
A 2013. évi konvergenciaprogram a hiány további
csökkenését vetíti előre: 2013-ben a GDP 2,4 %-ára, majd 2014-ban a GDP
2,0 %-ára. A Bizottság szolgálatainak 2013. tavaszi előrejelzése
szerint – változatlan gazdaságpolitikát feltételezve – az államháztartási hiány
2013-ben a GDP 2,6 %-ára, 2014-ban 2,4 %-ára javul, vagyis a
Szerződésben meghatározott referenciaérték alatt marad.
–
A Bizottság szolgálatainak 2013. tavaszi előrejelzése
a bruttó államadósság enyhe növekedését vetíti előre: a GDP 37,8 %-ának
megfelelő 2012-es értékről 38,5 %-ra 2014-re.
(7)       A Tanács emlékeztet arra,
hogy 2013-tól, mely a túlzott hiány megszüntetését követő év, Romániának
megfelelő ütemben kell haladnia középtávú céljai megvalósítása felé, ideértve a
kiadási szint tiszteletben tartását is.
(8)       A Szerződés 126. cikke
(12) bekezdésének megfelelően a túlzott hiány fennállásáról szóló tanácsi
határozatot hatályon kívül kell helyezni, ha a Tanács úgy ítéli meg, hogy az
érintett tagállamban megszüntették a túlzott hiányt.
(9)       A Tanács véleménye szerint a
romániai túlzott hiány kiigazítása megtörtént, ezért a 2009/590/EK határozatot
hatályon kívül kell helyezni,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az átfogó értékelésből az következik, hogy
Romániában a túlzott hiány kiigazítása megtörtént.
2. cikk
A 2009/590/EC határozat hatályát veszti.
3. cikk
Ennek a határozatnak Románia a címzettje.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 202., 2009.8.4., 48-49. o.
[2]               A 2008. évre vonatkozó államháztartási hiányt és az
államadósságot később módosították, ezek értéke jelenleg a GDP 5,8%-ának,
illetve 13,4%-ának felel meg.
[3]               HL L 209., 1997.8.2., 8. o.
[4]               HL L 145., 2009.6.10., 1. o.
[5]               Összhangban az „A Stabilitási és Növekedési Paktum
végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási
programok és konvergenciaprogramok tartalmára és formájára vonatkozóan” című,
2012. szeptember 3-i dokumentummal. Lásd:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: A Bizottság ajánlása ( 2008. február 7. ) a felelősségteljes nanotudományi és nanotechnológiai kutatás magatartási kódexéről (az értesítés a C(2008) 424. számú dokumentummal történt)

text:
               30.4.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 116/46

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2008. február 7.)
   a felelősségteljes nanotudományi és nanotechnológiai kutatás magatartási kódexéről
   (az értesítés a C(2008) 424. számú dokumentummal történt)
   (2008/345/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az „Egy európai kutatási térség felé” címmel a Tanácshoz, az Európai Parlamenthez, a Gazdasági és Szociális Bizottsághoz és a Régiók Bizottságához intézett közleményében (1) a Bizottság 2000 januárjában az európai kutatáspolitika megszilárdítása és szerkezetének kialakítása céljából javasolta egy európai kutatási térség létrehozását. A Bizottság 2007 májusában „Európai Kutatási Térség: új perspektívák” címmel kiadott zöld könyvével (2) újabb széles körű intézményközi és nyilvános vitát kezdeményezett a kutatóközösség, az üzleti élet és a lakosság igényeit és várakozásait egyaránt kielégítő, egységes és vonzó európai kutatási térség létrehozása érdekében megteendő lépésekről.

               (2)

               A Bizottság 2000 februárjában közleményt fogadott el az elővigyázatosság elvéről (3), amellyel közös álláspontot kísérelt meg kialakítani azoknak a kockázatoknak az elemzésével, felmérésével, kezelésével és kommunikálásával kapcsolatban, amelyeket a tudomány még nem képes teljes körűen értékelni.

               (3)

               Az Európai Tanács 2000 márciusában, lisszaboni ülésén azt a célt tűzte a Közösség elé, hogy a következő évtized folyamán a világ legversenyképesebb és legdinamikusabb tudásalapú gazdaságává váljon oly módon, hogy egyszerre legyen képes fenntartható gazdasági növekedést felmutatni, több és jobb munkahelyet létrehozni és nagyobb társadalmi kohéziót megvalósítani.

               (4)

               „Egy európai nanotechnológiai stratégia felé” címmel 2004-ben kiadott közleményében (4) a Bizottság konkrét teendőket jelölt meg annak a közösségi hozzáadott értéknek a létrehozása érdekében, amely az ágazat versenyképességének fenntartásához és ezzel egy időben a felelősségteljes technológiafejlesztés biztosításához szükséges. 2004. szeptember 24-i következtetéseiben (5) a Tanács (Versenyképesség) üdvözölte a javasolt integrált és felelősségteljes megközelítést, valamint a Bizottság azon szándékát, hogy a nanotechnológia területén cselekvési tervet kíván kidolgozni.

               (5)

               Egy nyilvános konzultáció eredményeire alapozva a Bizottság 2005-ben – az „Egy európai nanotechnológiai stratégia felé” című közleményben megjelölt elsőbbségi területekhez igazodva – nanotechnológiai cselekvési tervet (6) állított össze, amelyben olyan, egymással kölcsönösen összefüggő és egységes rendszerbe illeszkedő teendőket jelölt meg, amelyek révén haladéktalanul integrált, biztonságos és felelősségteljes stratégia hajtható végre a nanotudomány és a nanotechnológia területén. Mindkét közlemény külön kiemelte, hogy a nanotudományt és a nanotechnológiát érintő kutatásba minden esetben be kell építeni a környezetvédelemmel, az emberi egészséggel és a biztonsággal összefüggő szempontokat.

               (6)

               A nanotudományra és a nanotechnológiára vonatkozó cselekvési terv kiadását követően a tudomány és az új technológiák etikai kérdéseit vizsgáló európai csoport véleményt adott közre a nanogyógyászat etikai aspektusairól (7).

               (7)

               Az új és újonnan azonosított egészségügyi kockázatok tudományos bizottsága 2006 márciusában, az egyik korábbi véleménye kapcsán lefolytatott nyilvános konzultáción felmerült észrevételek nyomán, módosított véleményt fogadott el a mesterségesen előállított és járulékos, nanotechnológiát tartalmazó termékek potenciális kockázatainak értékelésére felhasználható meglévő módszerek alkalmasságáról (8).

               (8)

               Az Európai Tanács 2006 júniusában felülvizsgálta és finomhangolta a fenntartható fejlődésre vonatkozóan a 2001. júniusi göteborgi csúcstalálkozón útjára indított közösségi stratégiát, és a környezet és az egészség védelmét, valamint a szegénység felszámolását állította annak középpontjába.

               (9)

               A Tanács (Versenyképesség) 2007. november 23-i következtetéseiben (9) elismerte a nanotudományban és a nanotechnológiában érdekelt valamennyi fél közötti szinergia és együttműködés előmozdításának szükségességét, egyaránt ideértve a tagállamokat, a Bizottságot, a felsőoktatást, a kutatóközpontokat, az ipart, a pénzügyi szervezeteket, a nem kormányzati szervezeteket és a társadalom egészét.

               (10)

               Az európai nanotechnológiai cselekvési terv végrehajtásáról a Bizottság első ízben 2007-ben adott jelentést (10). Ebben a jelentésében a Bizottság előirányozta egy önkéntes jellegű, a felelősségteljes nanotudományi és nanotechnológiai kutatás tekintetében alkalmazandó magatartási kódex elfogadását.

               (11)

               Ez az ajánlás – az egész társadalom érdekét szem előtt tartó, integrált, biztonságos és felelősségteljes európai nanotudományi és nanotechnológiai kutatás ügyének segítése érdekében – megállapítja az említett magatartási kódexet.

               (12)

               Az ebben az ajánlásban felvázolt általános elvek és cselekvési szempontok nyilvános konzultáció eredményeként jöttek létre.

               (13)

               Ez az ajánlás lehetőséget ad arra, hogy a tagállamok további kezdeményezéseket tegyenek az Európai Unióban megvalósuló nanotudományi és nanotechnológiai kutatás biztonságos, etikus és fenntartható kereteinek kialakítása érdekében.

               (14)

               Ez az ajánlás egyben a megfelelő szintű tagállamközi koordinációhoz is hozzá kíván járulni, ennek révén pedig biztosítani kívánja a nanotudományi és a nanotechnológiai kutatásban érdekelt valamennyi fél között európai és nemzetközi szinten meglévő szinergiák optimális kihasználását,

         AJÁNLJA:

               1.

               A tagállamok, amikor a fenntartható nanotudományi és nanotechnológiai (a továbbiakban: N + N) kutatásra vonatkozóan, a Bizottság nanotechnológiai stratégiájával és cselekvési tervével összhangban saját stratégiájukat megfogalmazzák, elfogadják és végrehajtják, iránymutatásként vegyék figyelembe a mellékletben található, a felelősségteljes nanotudományi és nanotechnológiai kutatás tekintetében alkalmazandó magatartási kódexben meghatározott általános elveket és cselekvési szempontokat.

               2.

               A tagállamok, amikor – az N + N-re alkalmazandó, már meglévő iránymutatások, helyes gyakorlat és szabályok figyelembevételével – nemzeti jogukban megállapított kutatási és fejlesztési stratégiáikat végrehajtják, illetőleg ágazati és intézményi kutatási és fejlesztési előírásokat fogalmaznak meg, törekedjenek ezen általános elvek és cselekvési szempontok követésére.

               3.

               Ezeket az általános elveket és kutatási szempontokat a tagállamok tekintsék az intézményi minőségbiztosítási mechanizmusok szerves részének, ennek érdekében használják fel őket eszközként a nemzeti, illetőleg regionális finanszírozási rendszerek támogatási feltételeinek meghatározásában, és alkalmazzák őket a közszervezetek pénzügyi ellenőrzése, tevékenységének figyelemmel kísérése és értékelése keretében.

               4.

               A tagállamok bátorítsák a magatartási kódex önkéntes alkalmazására a nemzeti és a regionális hatóságokat, a munkáltatókat és a kutatásfinanszírozó szervezeteket, a kutatókat, valamint minden más olyan magánszemélyt és civil társadalmi szervezetet, amely részt vesz vagy érdekelt az N + N-kutatásban; tegyenek erőfeszítéseket azoknak a lépéseknek a megtételére, amelyek révén hozzájárulhatnak egy támogató kutatási környezet kialakításához, ezen keresztül pedig az N + N-ben rejlő lehetőségek biztonságos, etikus és eredményes kiaknázásához.

               5.

               A tagállamok működjenek együtt a Bizottsággal ezen ajánlás kétévente történő felülvizsgálata érdekében, és kísérjék figyelemmel, hogy az érintettek mennyire alkalmazzák a magatartási kódexben foglaltakat.

               6.

               A közösségi szinten elvégzett hasonló munka figyelembevételével szülessék a tagállamok részvételével megállapodás a magatartási kódex betartása és alkalmazása mérési kritériumainak meghatározásáról.

               7.

               A tagállamok, amikor harmadik országokkal a kutatási stratégiák és tevékenységek tárgyában fennálló kétoldalú megállapodások keretében, illetőleg nemzetközi szervezetekben betöltött tagságukból fakadóan kutatási stratégiákra tesznek javaslatot és döntéseket hoznak, vegyék kellő mértékben figyelembe az ezen ajánlásban foglaltakat, és ezzel összefüggésben lépéseiket kellő mértékben hangolják össze más tagállamokkal és a Bizottsággal.

               8.

               Annak érdekében, hogy a nyilvánosság jobban megérthesse az új technológiák fejlesztését és abba jobban bekapcsolódhasson, ez az ajánlás szolgáljon eszközül az irányítás valamennyi szintjén a politikai döntéshozók, kutatók, iparági képviselők, etikai bizottságok, civil társadalmi szervezetek és a társadalom széles rétegei közötti párbeszéd bátorításához.

               9.

               A tagállamok 2008. június 30-ig, majd azt követően évente tájékoztassák a Bizottságot az ezen ajánlás alapján meghozott intézkedéseikről és ezen ajánlás alkalmazásának első eredményeiről, továbbá ismertessék helyesnek tartott gyakorlati megoldásaikat.

      Kelt Brüsszelben, 2008. február 7-én.

            a Bizottság részéről

         Janez POTOČNIK

            a Bizottság tagja

      (1)  COM(2000) 6, 2000. január 18.

      (2)  COM(2007) 161, 2007. április 4.

      (3)  COM(2000) 1, 2000. február 2.

      (4)  COM(2004) 338, 2004. május 12.

      (5)  12487/04. sz. dokumentum.

      (6)  COM(2005) 243, 2005. június 7.

      (7)  Az Európai Etikai Csoport 21. sz. véleménye, 2007. január 17.

      (8)  SCENIHR/002/05, 2006. március 10.

      (9)  14865/07. sz. dokumentum.

      (10)  COM(2007) 505, 2007. szeptember 6.

      MELLÉKLET
      A felelős nanotudományi és nanotechnológiai kutatás magatartási kódexe
      Ez a magatartási kódex olyan iránymutatást ad a tagállamoknak, a munkáltatóknak, a kutatásfinanszírozóknak, a kutatóknak és – általában véve – a nanotudomány és a nanotechnológia (a továbbiakban: N + N) kutatásában részt vevő, illetőleg érdekelt valamennyi magánszemélynek és civil társadalmi szervezetnek (a továbbiakban együtt: valamennyi érdekelt), amely elősegíti a Közösségben az N + N felelősségteljes és nyitott szemléletű kutatását.
      Ez a magatartási kódex kiegészíti a hatályos szabályozást. Nem korlátozza, sem más módon nem befolyásolja a tagállamok lehetőségeit abban, hogy az N + N kutatása számára az e magatartási kódexben meghatározottnál szélesebb körű védelmet biztosítsanak.
      Kívánatos, hogy az ezen magatartási kódexet magukénak valló érdekeltek – az adott esetnek megfelelően – az Európai Unió Alapjogi Chartájában meghatározott elvekből is merítsenek ihletet.
      A magatartási kódexet a Bizottság rendszeresen figyelemmel kíséri, és – az N + N területén világszerte megfigyelhető fejlemények és az N + N európai társadalomban betöltött szerepének figyelembevétele érdekében – kétévente felülvizsgálja.
      1.   Hatály és cél
      A magatartási kódex felkéri valamennyi érdekeltet, hogy – a Bizottság N + N-re vonatkozó stratégiájával és cselekvési tervével összhangban – cselekedjen felelősségteljes módon és működjön egymással együtt annak biztosítása érdekében, hogy a Közösségben az N + N kutatása biztonságos, etikus és hatékony keretek között történjen, és hozzájáruljon a fenntartható gazdasági, társadalmi és környezeti fejlődéshez.
      A magatartási kódex az európai kutatási térségen belül az N + N kutatására irányuló valamennyi tevékenységre vonatkozik.
      A magatartási kódex önkéntes. Olyan általános elveket és iránymutatásokat fogalmaz meg, amelyeket valamennyi N + N-érdekeltnek kívánatos tevékenyen alkalmaznia. Célja, hogy elősegítse és támogassa az N + N-re vonatkozóan 2005–2009-re elfogadott európai cselekvési tervben körvonalazott, szabályozáson és a szabályozástól különböző eszközökön alapuló megközelítésmódok érvényesülését, ennek érdekében javítsa a hatályos szabályozás végrehajtását, és segítse a tudományos jellegű bizonytalanságok kezelését.
      A magatartási kódexnek célja továbbá, hogy alapot szolgáltasson Európa számára a harmadik országokkal és a nemzetközi szervezetekkel folytatott párbeszédhez.
      2.   Fogalommeghatározások
      E magatartási kódex alkalmazásában:

                  a)

                  „nanoobjektum”: elismert nemzetközi terminológia hiányában a „nanoobjektum” általános szakkifejezés e magatartási kódex alkalmazásában az N + N kutatásának eredményeként előálló termékeket jelöli. Magában foglalja a nanorészecskéket és ezek nanoléptékű halmazait, a nanorendszereket, a nanoanyagokat, a nanostruktúrájú anyagokat és a nanotermékeket;

                  b)

                  „az N + N kutatása”: az e dokumentumban alkalmazott tág értelemben „az N + N kutatása” magában foglal minden olyan kutatási tevékenységet, amely az anyaggal nanoléptékben (1–100 nm-es nagyságrendben) foglalkozik. Kiterjed valamennyi, ember által előállított nanoobjektumra, függetlenül attól, hogy az adott objektum szándékos tevékenység eredményeként vagy akaratlanul jött-e létre. E magatartási kódex hatálya nem terjed ki a természetben előforduló nanoobjektumokra. Az N + N kutatása a legalapvetőbb kutatástól az alkalmazott kutatásig, a technológiafejlesztésig, valamint a tudományos tanácsadást, a szabványosítást és a szabályozást támogató pre- és konormatív kutatásig terjedő kutatási tevékenységeket foglalja magában;

                  c)

                  „N + N-érdekeltek”: a tagállamok, a munkáltatók, a kutatásfinanszírozók, a kutatók és – általában véve – az N + N kutatásában részt vevő, illetőleg érdekelt valamennyi magánszemély és civil társadalmi szervezet;

                  d)

                  „civil társadalmi szervezet”: e magatartási kódex alkalmazásában civil társadalmi szervezet minden olyan jogalany, amely nem kormányzati szervezetként, nonprofit alapon működik, nem képvisel kereskedelmi érdeket, és közös közérdekű cél elérésére törekszik.

            3.   Általános elvek
      Ez a magatartási kódex olyan általános elveken nyugszik, amelyek érvényesülése érdekében valamennyi érdekeltnek tevőlegesen fel kell lépnie.
      3.1.   Jelentőségteljesség
      Az N + N kutatására irányuló tevékenységnek közérthetőnek kell lennie. Az N + N kutatására irányuló tevékenységet – a megtervezés, a kivitelezés, a terjesztés és a felhasználás tekintetében egyaránt – az alapjogok tiszteletben tartásával, az egyes ember és a társadalom jólétének érdekét szem előtt tartva kell folytatni.
      3.2.   Fenntarthatóság
      Az N + N kutatására irányuló tevékenységnek biztonságosnak és etikusnak kell lennie, és – a Közösség fenntarthatósági célkitűzéseit szolgálva, hozzájárulva az ENSZ millenniumi fejlesztési céljainak (1) eléréséhez – hozzá kell járulnia a fenntartható fejlődéshez. Sem a jelenben, sem a jövőben nem károsíthat, biológiailag, fizikailag vagy morálisan nem fenyegethet embereket, állatokat, növényeket vagy a környezetet.
      3.3.   Elővigyázatosság
      Az N + N kutatására irányuló tevékenységet az elővigyázatosság elvével összhangban kell végezni; előre kell jelezni az N + N-kutatás eredményeinek lehetséges környezeti, egészségügyi és biztonsági hatásait, megfelelő, a védelem szintjével arányos óvintézkedéseket kell tenni, ugyanakkor azonban a társadalom és a környezet javát szem előtt tartva bátorítani kell a haladást.
      3.4.   Nyitottság
      Az N + N kutatására irányuló tevékenység kereteinek meghatározása során biztosítani kell a valamennyi érdekelt irányában való nyitottság, az átláthatóság, valamint a tájékozódáshoz fűződő, jogszabályban elismert jogok tiszteletben tartásának elvét. Biztosítani kell, hogy a döntéshozatali folyamatokban az N + N kutatásában részt vevő és az N + N kutatása által érintett valamennyi érdekelt részt vehessen.
      3.5.   Kiválóság
      Az N + N kutatására irányuló tevékenységnek a legmagasabb tudományos színvonalat kell képviselnie, így különösen igazodnia kell a kutatás kikezdhetetlenségét támogató és a helyes laboratóriumi gyakorlattal (2) kapcsolatos elvárásokhoz.
      3.6.   Innováció
      Az N + N kutatására irányuló tevékenység kereteinek meghatározása alkalmával az innováció és a gazdasági növekedés érdekében a lehető legnagyobb mértékben bátorítani kell a kreativitást, a rugalmasságot és a tervezhetőséget.
      3.7.   Elszámoltathatóság
      A kutatóknak és a kutatószervezeteknek mindenkor elszámoltathatóknak kell lenniük az általuk végzett N + N-kutatás által a mostani és a jövőbeni generációkra gyakorolt társadalmi, környezeti és egészségügyi hatásokért.
      4.   Iránymutatás a teendőkkel kapcsolatban
      Az ebben a pontban meghatározott iránymutatások a 3. pontban ismertetett általános elveken alapulnak. Céljuk, hogy útmutatást adjanak a kutatási tevékenység kereteinek helyes meghatározása, az elővigyázatosság elvének kívánatos mértékű tiszteletben tartása, valamint a magatartási kódex széles körű terjesztése és helyes figyelemmel kísérése tekintetében. Az alábbiakban megjelöljük a legfontosabb felelősségi köröket, azonban az elvek gyakorlati megvalósításához az N + N területén működő valamennyi érdekeltnek – a lehetőségekhez mérten, saját feladatkörén belül – hozzá kell járulnia.
      4.1.   Az N + N kutatása kereteinek helyes meghatározása
      Az N + N kutatása kereteinek helyes meghatározása során figyelembe kell venni valamennyi érdekelt azon igényét és óhaját, hogy tudatában lehessen az N + N-nel kapcsolatos valamennyi konkrét kihívásnak és lehetőségnek. A jövőbeli, ma még nem látható kihívások és lehetőségek tekintetében ki kell alakítani a felelősségérzet általános kultúráját.
      4.1.1.   Kívánatos, hogy a tagállamok együttműködjenek a Bizottsággal egy olyan, az N + N kutatásával kapcsolatos, közösségi szintű, nyitott, plurális vitafórum fenntartásában, amely ösztönzi az N + N kutatásával kapcsolatos társadalmi vitát, bátorítja az aggályok és a remények meghatározását és megvitatását, és elősegíti a lehetséges kezdeményezések és megoldások kialakítását. Ennek megfelelően a tagállamoknak javítaniuk kell az N + N kutatásával kapcsolatos előnyök, kockázatok és bizonytalansági tényezők nyilvánosság felé való kommunikálását. Különös figyelmet kell szentelni a népesség fiatalabb és idősebb tagjainak.
      4.1.2.   A szellemi tulajdonnal kapcsolatos jogok kellő tiszteletben tartása mellett a tagállamok, az N + N kutatását finanszírozó szervezetek, a kutatószervezetek és a kutatók tegyék könnyen hozzáférhetővé és érthetővé mind a hétköznapi ember, mind a kutatóközösség számára az N + N-nel kapcsolatos tudományos ismeretek összességét és a kapcsolódó információkat, így különösen a vonatkozó szabványokat, megjelöléseket, címkéket, hatásvizsgálatokat, előírásokat és jogszabályokat.
      4.1.3.   Kívánatos, hogy a tagállamok a szellemi tulajdon védelmének kellő tiszteletben tartásával bátorítsák a magán- és a közszektorban működő laboratóriumokat az N + N kutatása terén kialakított legjobb gyakorlati megoldásaik cseréjére.
      4.1.4.   Kívánatos, hogy az N + N kutatásában részt vevő kutatószervezetek és kutatók gondoskodjanak arról, hogy a tudományos adatok és eredmények a kutatóközösségen kívüli, széles körű terjesztést megelőzően – érthetőségük és kiegyensúlyozott bemutatásuk érdekében – megfelelő szakmai értékelésen essenek át.
      4.1.5.   Az N + N kutatásában rejlő lehetőségekre való tekintettel kívánatos, hogy a tagállamok és az érintett kutatóintézetek gondoskodjanak arról, hogy az N + N kutatása a lehető legkikezdhetetlenebb tudományos eszközökkel történjen. Az N + N kutatása terén fel kell venni a harcot a megkérdőjelezhető gyakorlat ellen (amely nem korlátozódik az adatok jogosulatlan átvételére, meghamisítására és színlelt előállítására), mert az egészségügyi, biztonsági és környezeti szempontból kockázatokat hordoz magában, csökkenti a nyilvánosság bizalmát, és lassítja a kutatásból származó javak terjesztését. Kívánatos, hogy azok a magánszemélyek, akik tisztátalan magatartásra hívják fel a figyelmet, munkáltatóik, valamint a nemzeti vagy a regionális jog részéről védelemben részesüljenek.
      4.1.6.   Kívánatos, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy az N + N kutatására alkalmazandó hatályos törvényi és rendeleti rendelkezések alkalmazása a humán- és a pénzügyi erőforrások szempontjából ne szenvedjen hiányt. Kívánatos, hogy az N + N kutatására irányuló tevékenységet végző szervezetek átlátható módon tegyenek tanúbizonyságot arról, hogy teljesítik az irányadó jogi követelményeket.
      4.1.7.   Kívánatos, hogy a nemzeti és a helyi etikai bizottságok és illetékes hatóságok értékeljék a kettős felhasználású nanotechnológiai kutatásra vonatkozó etikai felülvizsgálati követelmények alkalmazásának módját. Kívánatos, hogy ezek a szervek foglalkozzanak különösen az emberi egészséggel kapcsolatos, az előzetes tájékoztatás alapján történő beleegyezésre és a kutatási eredmények közzétételére vonatkozó esetleges korlátozások alapjogi vonatkozásaival.
      A nyitott megközelítés támogatása

                  4.1.8.

                  Az N + N kutatásának fő irányvonalairól nyitott módon kívánatos dönteni, valamennyi érdekeltnek meg kell adni a lehetőséget, hogy hozzájáruljon az ilyen célú előzetes eszmecserékhez.

                  4.1.9.

                  A tagállamok, az N + N kutatását finanszírozó szervezetek, a kutatószervezetek és a kutatók már a kezdeti szakaszban, részvételen alapuló előrejelzés révén vegyék figyelembe a kutatás tárgyát képező technológiák vagy objektumok jövőbeli hatásait. Ez lehetőséget adhat olyan megoldások kifejlesztésére, amelyek később kezelhetik az új objektum vagy technológia felhasználásának esetleges kedvezőtlen hatásait. Az említett előrejelzés keretében az alkalmasnak mutatkozó mértékben célszerű egyeztetni az illetékes etikai bizottságokkal.

                  4.1.10.

                  Kívánatos, hogy maga az N + N kutatása is nyitott legyen valamennyi érdekelt hozzájárulása előtt, akiknek ehhez – annak érdekében, hogy a küldetésük és megbízatásuk szabta keretek között aktívan részt vehessenek a kutatási tevékenységben – kellő tájékoztatást és támogatást kell kapniuk.

            Legfontosabb prioritások

                  4.1.11.

                  A kutatással kapcsolatos információk kommunikálásának megkönnyítése érdekében kívánatos, hogy a kutatást felügyelő hatóságok és a szabványosító testületek törekedjenek az N + N szabványos terminológiájának alkalmazására. A tudományos adatok összehasonlíthatóságának érdekében kívánatos továbbá törekedniük a mérési eljárások szabványosítására, illetőleg megfelelő referenciaanyagok használatára.

                  4.1.12.

                  Kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek az N + N kutatásának megfelelő részét kockázatelemzési módszerek és eszközök kidolgozására, a nanoléptékű mérési eljárások finomítására és a szabványosításra fordítsák. Ebben az összefüggésben kívánatos különös figyelmet fordítani a második generációs, aktív nanostruktúrák kockázatainak elemzését lehetővé tévő módszerek kidolgozására.

                  4.1.13.

                  Kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó testületek és szervezetek az N + N kutatásának azokat a területeit bátorítsák, amelyek a legszélesebb körben ígérnek kedvező hatásokat. Elsőbbséget kell adni a lakosság, a környezet, a fogyasztók és a munkavállalók védelmét szolgáló, illetőleg az állatkísérletek kiváltását, számának csökkentését vagy módszereinek finomítását célzó kutatásnak.

                  4.1.14.

                  Kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek a rendelkezésre álló legjobb tudományos adatok alapján kiegyensúlyozott elemzéseket végezzenek és tegyenek közzé a finanszírozható kutatási területek lehetséges költségeiről, kockázatairól és eredményeiről.

            Tilalmak és korlátozások

                  4.1.15.

                  Nem kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek olyan területek kutatását finanszírozzák, amelyek – akár a kutatás, akár a fejlesztés szakában (pl. potenciálisan patogén mesterséges vírusok) – alapjogok vagy alapvető etikai elvek megsértését vonják maguk után.

                  4.1.16.

                  Nem kívánatos, hogy az N + N kutatásában részt vevő kutatószervezetek olyan kutatást végezzenek, amelynek célja az ember tulajdonságainak nem gyógyászati célú feljavítása, függetlenül attól, hogy ez függőséget eredményez-e, vagy csupán az emberi test teljesítményének jogellenes feljavítását szolgálja.

                  4.1.17.

                  Amíg a hosszú távú biztonsággal kapcsolatban nem készülnek kockázatelemző tanulmányok, kívánatos kerülni azokat a kutatási tevékenységeket, amelyek nanoobjektumoknak az emberi testben való szándékos elhelyezésével, illetőleg élelmiszerekben (különösen csecsemőknek szánt élelmiszerekben), takarmányokban, gyermekjátékszerekben, kozmetikai termékekben és egyéb olyan termékekben való elhelyezésével járnak, hogy ezzel emberi vagy környezeti expozíciót eredményeznek.

            4.2.   Az elővigyázatosság elvének kívánatos mértékű tiszteletben tartása
      Tekintettel arra, hogy a nanoobjektumok környezeti és egészségügyi hatásaival kapcsolatban hiányosak az ismereteink, kívánatos hogy a tagállamok az elővigyázatosság elvét követve az N + N kutatása során védelmet biztosítsanak nemcsak azoknak a kutatóknak, akik elsőként kerülnek kapcsolatba nanoobjektumokkal, hanem más szakembereknek, a fogyasztóknak, a lakosságnak és a környezetnek is.
      4.2.1.   Kívánatos, hogy az N + N kutatásában részt vevő felsőoktatási hallgatók, kutatók és kutatószervezetek különleges, a manipuláció tárgyát képező nanoobjektumok egyedi jellemzőihez igazodó egészségügyi, biztonsági és környezetvédelmi intézkedéseket tegyenek. A munkahelyi egészségvédelemmel és biztonsággal kapcsolatos, a 2007-től 2014-ig terjedő időszakra vonatkozó közösségi stratégiával (3) összhangban különös iránymutatásokat kell kidolgozni a nanoobjektumok által okozott megbetegedések megelőzéséről.
      4.2.2.   Kívánatos, hogy az N + N kutatásában részt vevő kutatószervezetek kövessék az osztályba sorolás és a címkézés területén meglévő helyes gyakorlatot. Tekintettel arra, hogy a nanoobjektumok méretük miatt különleges tulajdonságokkal rendelkezhetnek, kívánatos hogy az N + N kutatásában részt vevő kutatószervezetek kutatást végezzenek olyan rendszerek kialakítása céljából (ideértve egyebek mellett különleges piktogramok kidolgozását) is, amelyek a kutatókat és a kutatás céljára felhasznált helyiségekben várhatóan nanoobjektumokkal kapcsolatba kerülő személyeket általában (például a biztonsági és a sürgősségi szolgálatok dolgozóit) tájékoztatják, és ezzel lehetővé teszik, hogy az érintettek feladataik végzése során megtehessék a szükséges és megfelelő védekezési intézkedéseket.
      4.2.3.   Kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek – a köz- és a magánszektorban egyaránt – az N + N kutatására irányuló pályázatok benyújtását kockázatértékelés bemutatásához kössék.
      4.2.4.   Kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek programjai tartalmazzák az N + N lehetséges társadalmi, környezeti és egészségügyi hatásainak egy alkalmas időszakon keresztül történő nyomon követését.
      Az elővigyázatossági elv követésének magában kell foglalnia a tudományos ismeretek hiányosságainak csökkentését, ennek érdekében további kutatási és fejlesztési tevékenység végzését egyebek mellett a következő kérdésekben:
      4.2.5.   Kívánatos, hogy a kutatásfinanszírozó szervezetek az N + N kutatásának megfelelő részét azon lehetséges, a környezetet és az emberi egészséget érintő kockázatok megértésére fordítsák, amelyeket a nanoobjektumok teljes életciklusuk alatt, létrehozásuktól élettartamuk végéig – az újrafeldolgozást is ideértve – okoznak.
      4.2.6.   Kívánatos, hogy az N + N kutatásában részt vevő kutatószervezetek és kutatók olyan összehangolt egyedi tevékenységeket kezdeményezzenek az N + N kutatása terén, amelyek révén jobban megismerhetők az ember által előállított és a természetben előforduló nanoobjektumok toxikológiai és ökotoxikológiai hatásait meghatározó alapvető biológiai folyamatok. Az – akár kedvező, akár kedvezőtlen, akár semleges – biológiai hatásokra vonatkozó adatokat és eredményeket megfelelő validálás után indokolt széles körben közzétenni.
      4.2.7.   Kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek olyan összehangolt egyedi tevékenységeket kezdeményezzenek, amelyek révén jobban megismerhetők az N + N által újonnan megnyitott területek etikai, jogi és társadalmi hatásai. Különös figyelmet kell fordítani az információs és kommunikációs technológiákra, a biotechnológiára, valamint e területek és a kognitív tudományok, illetőleg az N + N konvergenciájára.
      4.3.   A magatartási kódex széles körű terjesztése és figyelemmel kísérése
      4.3.1.   Kívánatos, hogy a tagállamok – a nemzeti és a regionális kutatásfinanszírozó közszerveken keresztül – támogassák e magatartási kódex széles körű terjesztését.
      4.3.2.   E magatartási kódex léte mellett kívánatos, hogy az N + N kutatását finanszírozó szervezetek gondoskodjanak arról, hogy az N + N kutatói tudatában legyenek valamennyi irányadó jogi rendelkezésnek, illetőleg etikai és társadalmi keretnek.
      4.3.3.   Indokolt gondoskodni e magatartási kódex teljes Közösségre kiterjedő figyelemmel kíséréséről; ennek érdekében kívánatos, hogy a tagállamok együttműködjenek a Bizottsággal a figyelemmel kísérés végrehajtásához és a többi tagállammal fennálló szinergiák garantálásához nemzeti szinten szükséges intézkedések kidolgozásában.

         (1)  Az ENSZ millenniumi nyilatkozata, 55/2. sz. közgyűlési határozat, 2000.9.8.

         (2)  A 2004/9/EK és a 2004/10/EK irányelv.

         (3)  COM(2007) 62, 2007.2.21.


title: A Bizottság ajánlása ( 2005. december 8. ) a 2494/95/EK tanácsi rendelet keretén belül a harmonizált fogyasztói árindexben az egészségügyi reformokra vonatkozó egyes kérdések kezeléséről és erre vonatkozóan egyedi végrehajtási intézkedésekről   (EGT vonatkozású szöveg)

text:
               10.12.2005

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 324/94

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2005. december 8.)
   a 2494/95/EK tanácsi rendelet keretén belül a harmonizált fogyasztói árindexben az egészségügyi reformokra vonatkozó egyes kérdések kezeléséről és erre vonatkozóan egyedi végrehajtási intézkedésekről
   (EGT vonatkozású szöveg)
   (2005/881/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikkére,
   mivel:

               (1)

               2006 januárjától a hollandiai egészségbiztosítást megreformálják. Új kötelező alapvető társadalombiztosítási rendszer fedezi a teljes népességre irányuló egészségügyi ellátás jelentős részét, és várhatóan a teljes népesség kb. 37,5 %-a kerül át magánbiztosítási rendszerekből az új társadalombiztosítási rendszerbe (a továbbiakban: reform).

               (2)

               A reform alapvető változást hoz az egészségügyi ellátási rendszer szervezésében és intézményi szerkezetében. E reformot a harmonizált fogyasztói árindexekben (HICP) megfelelően kell kezelni, ami összhangban áll a HICP jogi keretével, különösen a következő rendeletekkel:

                           —

                           a harmonizált fogyasztói árindexekről szóló, 1995. október 23-i 2494/95/EK tanácsi rendelet (1) és különösen annak 4. cikke, 5. cikkének (3) bekezdése, 8. cikkének (3) bekezdése, 9. és 12. cikke,

                           —

                           a harmonizált fogyasztói árindexekről szóló 2494/95/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó kezdeti intézkedésekről szóló, 1996. szeptember 9-i 1749/96/EK bizottsági rendelet (2) és különösen annak 2. és 4. cikke, Ia. melléklete és különösen annak 16. és 17. lábjegyzete,

                           —

                           a HICP-súlyozás minőségére vonatkozó minimumszabályok tekintetében, a 2494/95/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1997. december 10-i 2454/97/EK bizottsági rendelet (3),

                           —

                           a biztosítás harmonizált fogyasztói árindexben történő kezelésének minimumszabályai tekintetében a 2494/95/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról és a 2214/96/EK bizottsági rendelet módosításáról szóló, 1999. július 23-i 1617/1999/EK bizottsági rendelet (4) és különösen annak 2. és 3. cikke,

                           —

                           az egészségügy, oktatás és szociális ellátás ágazatok termékeinek a harmonizált fogyasztói árindexben történő kezelésére vonatkozó minimumszabályok tekintetében a 2494/95/EK rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. október 8-i 2166/1999/EK tanácsi rendelet (5) és különösen annak 4. cikke,

                     és összehasonlítható, megbízható és releváns HICP-ket eredményez.

               (3)

               A HICP jogi kerete e reform esetét, amely a társadalombiztosítás támogatási és hozzáférési szabályaiban alapvető változásokat hordoz magában, nem kezeli nyíltan és egyedi módon. Figyelembe véve a HICP-re gyakorolt esetleges hatást és a felhasználók ebből következő bizonytalanságát, a reform HICP-ben történő kezelésére vonatkozóan a Bizottság ajánlás kiadását tartja szükségesnek a meglévő HICP-rendeletek tisztázása érdekében.

               (4)

               A fogyasztói árakban bekövetkezett változások mérése érdekében a HICP-kre vonatkozó jogi keret megkívánja, hogy a HICP figyelembe vegye a zéró árakról pozitív árakra történő változásokat, és fordítva is. E követemény külön történő olvasása azt mutathatja, hogy e reform eredményeként a HICP igen jelentős inflációcsökkenést jegyez. A reform összefüggésében azonban a Bizottság (Eurostat) úgy véli, hogy ez a fajta kezelés különféle értékkoncepciókat alkalmazó árkalkulációs tranzakciók következtében indokolatlan árváltozást mutatna.

               (5)

               A HICP-ben az egészségügyi ellátási kiadások értékelése (COICOP/HICP 06) (6) az egészségbiztosítás kezelésétől (COICOP/HICP 12.5.3) függ.

               (6)

               A társadalombiztosítás nem esik a háztartások végső fogyasztási kiadásának (HFMCE) hatáskörébe sem a reform előtt, sem utána. A reform eredményeként a magánbiztosítási rendszerekbe tartozó népesség létszáma jelentősen csökken.

               (7)

               Az egészségügyi ellátás terén az egy főre jutó fogyasztási mennyiségek elméletileg változatlanok maradnak az alap vagy referencia-időszakban mértekhez képest, azonban az összehasonlított időszakokban az egészségbiztosítási rendszerekben alkalmazandó új támogatási és hozzáférési szabályok következtében a fogyasztói népesség összetétele és az értékelési koncepció egyaránt változik.

               (8)

               Januártól, azaz a reform hatálybalépésétől kezdődően az új társadalombiztosítási rendszerre áttérő fogyasztók HICP-kre gyakorolt hatása ezért a HICP-re nézve hozzávetőlegesen semleges.

               (9)

               A Bizottság úgy véli, hogy ez a fajta kezelés nem kérdőjelezi meg a zéró árról pozitív árakra történő változások és fordítva (pl. a 2000-es műsorszórási engedély visszavonása és a 2004-es egészségbiztosítási reform Hollandiában vagy a 2004-es egészségügyi reform Németországban) korábbi példáinak kezelését.

               (10)

               A fentiekre való tekintettel a Bizottság (Eurostat) figyelembe vette a HICP-felhasználók és a nemzeti HICP-szakértők nézeteit,

         AJÁNLJA:

               1.

               A fogyasztói árakban bekövetkezett változásokat a HICP számára nem egyszerűen a társadalombiztosítást érintő támogathatósági és hozzáférési szabályokban történt változások eredményeként kell mérni. Ehelyett a HICP-nek magában kell foglalnia az egy és ugyanazon rendszeren belüli árak változását és az egy és ugyanazon rendszeren belüli szabályokban bekövetkező változásokból származó árváltozásokat.

               2.

               Mind az árak, mind pedig az egészségbiztosítási és egészségügyi ellátási kiadások súlyai kölcsönösen koherensek, és ennek időtállóan így kell lennie.

               3.

               A HICP pontossága és relevanciája érdekében a fent említett jellemzőkkel rendelkező reformokat figyelembe kell venni a súlyok kiigazítása által és az árindexek rögzítésével a következők esetében:

                           a)

                           egészségbiztosítás vagy az egészségbiztosításon belül a legutolsó olyan december és január közötti időszakban, amikor reform lép hatályba;

                           b)

                           egészségügyi ellátási kiadás vagy az egészségügyi ellátási kiadáson belül a legutolsó olyan december és január közötti időszakban, amikor reform lép hatályba. A kezelés így összhangban áll az egészségbiztosítás kezelésével.

               4.

               Ezt az ajánlást a HICP-ket összegyűjtő hatóságoknak figyelembe kell venniük az egyes reformok különleges körülményeinek tekintetbevételével.

               5.

               Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2005. december 8-án.

            a Bizottság részéről

         Joaquín ALMUNIA

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 257., 1995.10.27., 1. o. Az 1882/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 284., 2003.10.31., 1. o.) módosított rendelet.

      (2)  HL L 229., 1996.9.10., 3. o. A legutóbb az 1708/2005/EK rendelettel (HL L 274., 2005.10.20., 9. o.) módosított rendelet.

      (3)  HL L 340., 1997.12.11., 24. o.

      (4)  HL L 192., 1999.7.24., 9. o.

      (5)  HL L 266., 1999.10.14., 1. o.

      (6)  Az egyéni fogyasztás cél szerinti osztályozása illeszkedik a HICP-k (COICOP/HICP) igényeihez.


title: A Tanács ajánlása (2017. július 11.) Svédország 2017. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Svédország 2017. évi konvergenciaprogramját

text:
               9.8.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 261/119

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2017. július 11.)
   Svédország 2017. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Svédország 2017. évi konvergenciaprogramját
   (2017/C 261/26)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2016. november 16-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2017. évi európai szemeszterét. Az Európai Tanács a 2017. március 9–10-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2016. november 16-án elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Svédországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (2)

               2017. február 22-én közzétették a Svédországra vonatkozó 2017. évi országjelentést. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2016. július 12-én elfogadott országspecifikus ajánlások és az előző években Svédországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Svédország által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2017. február 22-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Svédországban makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. A lakásárak már amúgy is túlértékelt szintről való tartós emelkedése a háztartások adósságállományának folyamatos növekedésével társulva azt a kockázatot hordozza magában, hogy heves piaci korrekcióra kerül sor. Bár a bankok tőkehelyzete megfelelőnek tűnik, egy heves korrekció hatással lehet a pénzügyi szektorra is, mivel egyre nagyobb a bankok lakossági jelzáloghitelekkel szembeni kitettsége. Ebben az esetben átgyűrűző hatások jelentkezhetnek a szomszédos országokban, mivel a svéd bankcsoportok rendszerszintű jelentőséggel bírnak az észak-balti régióban. A svéd hatóságok tudatában vannak a növekvő kockázatnak, és az elmúlt években intézkedéseket hoztak, hogy korlátozzák a jelzáloghitelek növekedését, és ösztönözzék a lakásépítést. Az eddig végrehajtott szakpolitikai lépések azonban nem bizonyultak elegendőnek a lakásszektor túlhevülésének kezelésére. Összességében továbbra is szakpolitikai hiányosságok figyelhetők meg a lakhatással kapcsolatos adóztatás, a makroprudenciális keret, az új lakások kínálatával összefüggő szűk keresztmetszetek, valamint a meglévő lakásállomány hatékony hasznosításának útjában álló akadályok kezelése terén.

               (3)

               Svédország 2017. április 28-án benyújtotta 2017. évi nemzeti reformprogramját és 2017. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020-as időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodásának és releváns programjainak felülvizsgálatát és az azok módosítására vonatkozó javaslattételt. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

               (5)

               Svédország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. 2017. évi konvergenciaprogramja értelmében a kormány 2017-ben a GDP 0,3 %-ának megfelelő többlet elérésére, valamint arra törekszik, hogy a programidőszak egésze során továbbra is teljesítse a GDP 1 %-ának megfelelő strukturális hiányként meghatározott középtávú költségvetési célt. A konvergenciaprogram szerint a GDP-arányos államadósság 2017-ben várhatóan 39,5 %-ra mérséklődik, és a további csökkenés eredményeként 2020-ban 31,4 % lesz. A tervek szerint a GDP-arányos államadósság csökkenésének fő hajtóereje az erőteljes gazdasági növekedés és a stabil államháztartás lesz. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A Bizottság 2017. tavaszi előrejelzése alapján a strukturális egyenleg 2017-ben várhatóan a GDP 0,4 %-ának, majd 2018-ban 0,8 %-ának megfelelő többletet mutat majd, vagyis meghaladja a középtávú költségvetési célt. A konvergenciaprogram értékelése alapján és a Bizottság 2017. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács úgy véli, hogy Svédország 2017-ben és 2018-ban várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (6)

               A háztartások korábban is magas szintű eladósodottsága tovább nőtt. A háztartások adósságállománya 2016-ban 7,1 %-kal nőtt, és megközelíti a GDP 86 %-át, ami a rendelkezésre álló jövedelem mintegy 180 %-ának felel meg; ez a növekedés főként a lakásárak folyamatos emelkedéséhez kapcsolódó nagyarányú jelzáloghitel-felvétel következménye. Az eladósodottság eloszlása egyre egyenlőtlenebb: az újonnan jelzáloghitelt felvett háztartások közül azok igen nagy aránya, amelyek esetében a hitelösszege eléri vagy meghaladja a rendelkezésükre álló jövedelem 600 %-át (2016-ban 16,4 %). A kormány ezzel összefüggésben több makroprudenciális intézkedést hozott – többek között 2016-ban új követelményt vezetett be a jelzáloghitelek törlesztésére vonatkozóan –, de továbbra sem egyértelmű, hogy ezek középtávon kellő hatást gyakorolnak-e. 2017 februárjában a kormány jogalkotási eljárást indított, hogy megerősítse a makroprudenciális hatóság jogi mandátumát és így biztosítsa, hogy a hatóság a jövőben megfelelő időben be tudjon vezetni esetleges makroprudenciális intézkedéseket, és eszközök szélesebb köre álljon rendelkezésére. A tervek szerint a jogszabályi módosítások 2018 februárjától lépnek hatályba. A fiskális ösztönzők kiigazításával – például a jelzáloghitel-kamatok adóból való levonhatóságának fokozatos mérséklésével vagy a rendszeres ingatlanadók növelésével – elő lehetne segíteni a háztartások adósságállomány-növekedésének visszafogását, ám a kormány eddig nem tett előrelépést e téren.

               (7)

               Svédországban a 90-es évek közepe óta gyorsan és tartósan emelkednek a lakásárak. A lakásárak gyors és tartós növekedése különösen a főbb városi övezetekben szembetűnő. Ennek fő kiváltó okai közé tartozik a lakástulajdon és a jelzáloghitelek nagyvonalú adóügyi megítélése, a kedvező hitelfeltételek és a viszonylag alacsony jelzáloghitel-törlesztési ráták, valamint a lakáspiac nem megfelelő strukturális hatékonysága miatt tartósan fennálló lakáshiány. A lakásépítés bővül, de még mindig nem tud lépést tartani az új igényekkel. A kormány 22 pontos lakáspiaci terve kezeli a lakáshiány egyes mögöttes tényezőit, többek között a lakásépítésre rendelkezésre álló területek nagyságának növelésére, az építési költségek csökkentésére és a tervezési folyamatok átfutási idejének lerövidítésére irányuló intézkedésekkel. Mindazonáltal bizonyos egyéb strukturális hatékonysági hiányosságok – például a gyenge építőipari verseny – nem kapnak kellő figyelmet. A lakáshiányt súlyosbítják a meglévő lakásállomány hatékony kihasználásának korlátai. Svédország szigorúan szabályozott lakásbérleti piaca úgynevezett „bezáródási” és bennfentes-kívülálló hatást eredményez, de eddig nem került sor érdemi szakpolitikai intézkedésre a lakbér-megállapítás rugalmasabbá tétele érdekében. A saját használatú ingatlanok piacán a viszonylag magas tőkenyereség-adók a lakástulajdonosok mobilitásának gátját jelentik. Átmeneti reform bevezetésére került sor az ingatlanügyletre kivetett tőkenyereség-adók halasztott fizetésére vonatkozó szabályok terén, de ennek valószínűleg korlátozott lesz a hatása. A rendelkezésre álló és megfizethető lakások hiánya egyúttal a munkaerő mobilitását és a migránsok hatékony munkaerőpiaci integrációját is akadályozhatja, továbbá hozzájárul a generációk közötti egyenlőtlenségekhez.

               (8)

               2016-ban Svédország foglalkoztatási rátája az egyik legmagasabb volt az EU-ban (81,2 %), miközben a tartós munkanélküliségi ráta a legalacsonyabbak között van. Az ország azonban változatlanul kihívásokkal néz szembe, meg kell oldani például az alacsony képzettségűek és az Unión kívüli migránsok munkaerőpiacra való integrálását és csökkenteni kell az Unión kívül született nők esetében fennálló jelentős foglalkoztatási rést. Svédország komoly erőfeszítéseket tett a menedékkérők fogadása és a menekültek, valamint más bevándorlók integrálása érdekében. További intézkedésekre lehet azonban még szükség, mivel 2016-ban az integrálási programokban részt vevőknek csupán egyharmada kapott munkát vagy részesült oktatásban a program lezárását követő 90 napon belül, és még nem alakították ki ehhez kapcsolódóan a képesítések elismerésére vonatkozó átfogó megközelítést és szabályozást.

               (9)

               Az OECD 2015-ös PISA-felmérése (nemzetközi tanulói teljesítménymérés) szerint többéves romló teljesítményt követően a 15 éves korosztály alapvető készségszintje javult. A rosszul teljesítők aránya azonban még mindig az uniós átlag körül van, és egyre nagyobb a tanulók társadalmi-gazdasági hátteréből eredő teljesítménykülönbség. A kormány által az iskolai eredmények és az esélyegyenlőség javítása érdekében bevezetett intézkedések, továbbá az újonnan érkezett migráns hátterű tanulóknak az iskolarendszerbe való integrálására irányuló kezdeményezések fokozott nyomon követést igényelnek.

               (10)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte a svéd gazdaságpolitikát, és az elemzést közzétette a 2017. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2017. évi konvergenciaprogramot és a 2017. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Svédországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette nemcsak azoknak Svédország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

               (11)

               Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2017. évi konvergenciaprogramot, és azt a véleményt (4) fogalmazta meg, hogy Svédország várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (12)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2017. évi nemzeti reformprogramot és a 2017. évi konvergenciaprogramot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Svédország 2017-ben és 2018-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Kezelje a háztartások adósságállományához kapcsolódó kockázatokat, mindenekelőtt a jelzáloghitel-kamatok adóból való levonhatóságának fokozatos mérséklésével vagy a rendszeres ingatlanadók növelésével, ugyanakkor fogja vissza az olyan hitelezést, amelynél a hitelösszeg túl magas a jövedelemhez viszonyítva. Mozdítsa elő a lakásberuházásokat és javítsa a lakáspiac hatékonyságát, többek között a lakbérek megállapításának rugalmasabbá tétele, valamint a tőkenyereség-adó kialakításának felülvizsgálata révén.

      Kelt Brüsszelben, 2017. július 11-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         T. TÕNISTE

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17-i 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 23. cikke (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (4)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Bizottság ajánlása ( 2013. november 27. ) a büntetőeljárás során a gyanúsítottak vagy vádlottak költségmentességhez való jogáról

text:
               24.12.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 378/11

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2013. november 27.)
   a büntetőeljárás során a gyanúsítottak vagy vádlottak költségmentességhez való jogáról
   2013/C 378/03
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Ezen ajánlás célja a büntetőeljárás során a gyanúsítottak vagy vádlottak, valamint a Tanács 2002/584/IB kerethatározata (1) alapján az európai elfogatóparancshoz kapcsolódó eljárásokban keresett személyek költségmentességhez való jogának megerősítése annak érdekében, hogy kiegészítse és hatékonyabbá tegye az Európai Parlament és a Tanács 2013/48/EU irányelve (2) rendelkezéseinek megfelelő ügyvédi segítségnyújtás igénybevételéhez való jogot.

               (2)

               A büntetőeljárás során a költségmentességhez való jogot az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: a Charta) 47. cikke, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. cikke (3) bekezdés c) pontja is rögzíti. E jogot a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 14. cikke (3) bekezdés d) pontja is elismeri. A költségmentességi rendszer alapelveit az ENSZ Közgyűlés által 2012. december 20-án elfogadott, „A büntető igazságszolgáltatási rendszerekben a költségmentesség igénybevételének alapelvei és iránymutatásai” elnevezésű dokumentum vázolja.

               (3)

               Az ügyvédi segítséghez való jog tartamát és terjedelmét a 2013/48/EU irányelv határozza meg, és ezen ajánlásban semmi nem értelmezhető az irányelvben foglalt jogok korlátozásaként.

               (4)

               A büntetőeljárás során a gyanúsított vagy vádlott attól az időponttól jogosult ügyvédi segítségre, hogy – hivatalos értesítés útján vagy más módon – az illetékes hatóság a tudomására hozta, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják, és ez a jog nem függ a szabadság esetleges megvonásától. Az ügyvédi segítség igénybevételéhez való jog az eljárás befejezéséig tartó időszakra alkalmazandó, azaz annak végső megállapításáig, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette-e a bűncselekményt, beleértve adott esetben a büntetéskiszabást és a jogorvoslat elbírálását is. Ugyanezen időtartam vonatkozik a költségmentességhez való jogra is.

               (5)

               Ezen ajánlásban az „ügyvéd” fogalma minden olyan személyt jelöl, aki – a nemzeti joggal összhangban – képesítése és jogosultsága alapján (többek között valamely felhatalmazott szerv általi akkreditálás révén) jogi tanácsadást és jogi segítséget nyújthat a gyanúsítottak vagy a vádlottak számára.

               (6)

               A „költségmentesség”: a tagállamtól kapott anyagi támogatás és segítségnyújtás az ügyvédi segítség igénybevételéhez való jog hatékony érvényesítéséhez. Az anyagi támogatásnak fedeznie kell a védelem és az eljárás költségeit a büntetőeljárás során gyanúsítottak vagy vádlottak, illetve az európai elfogatóparanccsal kapcsolatos eljárásokban keresett személyek számára.

               (7)

               A védelem és az eljárás költségeinek egészére vagy egy részére elégséges anyagi forrásokkal nem rendelkező gyanúsítottak vagy vádlottak, és keresett személyek számára lehetővé kell tenni a költségmentesség igénybevételét, amennyiben e költségmentesség az igazságszolgáltatás érdekében szükséges.

               (8)

               A gyanúsítottnak vagy vádlottnak nem szükséges kétséget kizáróan bizonyítania, hogy nincs elégséges anyagi háttere, ahogy azt az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlata is megállapította. Az Emberi Jogok Európai Bírósága kimondta, hogy a következő kritériumokat kell külön-külön számításba venni annak eldöntése céljából, hogy „az igazságszolgáltatás érdekében” szükség van-e a költségmentes jogi segítségnyújtásra: a bűncselekmény súlya, a kiszabható ítélet súlya, az ügy összetettsége, illetve a gyanúsított vagy a vádlott személyes körülményei.

               (9)

               Ezen túlmenően az Emberi Jogok Európai Bírósága megállapította, hogy ha szabadságelvonás lehetősége áll fenn, „az igazságszolgáltatás érdekére” vonatkozó feltételt főszabály szerint megvalósultnak kell tekintetni.

               (10)

               A büntetőeljárás során a költségmentesség megítélésére vagy elutasítására vonatkozó döntést kellő időben kell meghozni ahhoz, hogy a gyanúsított vagy a vádlott konkrétan és hatékonyan előadhassa az ügyét.

               (11)

               A jogi szakma függetlenségét tekintve a védelem módját alapvetően a gyanúsított vagy vádlott, illetve a keresett személy és az előbbiek képviselője határozza meg. A tisztességes eljárást garantáló magas szakmai szintű jogi képviselet érdekében a tagállamoknak hatékony rendszert kell létrehozniuk a hivatalból kirendelt ügyvédek általános minőségbiztosítására. E célból a tagállamoknak akkreditációs rendszereket kell bevezetniük a hivatalból kirendelt ügyvédek számára. A tagállamoknak minden esetben gondoskodniuk kell arról, hogy intézkedéseket hozzanak a jogi segítségnyújtás nyilvánvaló hibája esetén, vagy amennyiben a hibára kellően felhívták a tagállamok figyelmét.

               (12)

               A védőügyvédeknek, valamint a költségmentességhez való jog kérdésében a döntéshozatal során eljáró személyeknek – például ügyészek, bírák és a jogsegéllyel foglalkozó szervezetek – megfelelő képzésben kell részesülniük, hogy tovább erősítsék a költségmentesség hatékony igénybevételéhez való jogot.

               (13)

               Az ügyvéd és ügyfele közötti bizalom jelentőségét figyelembe véve az érintett illetékes hatóságoknak – amennyire lehetséges – tekintettel kell lenniük a gyanúsított vagy a vádlott preferenciáira és kívánságaira a hivatalból kirendelt ügyvéd kiválasztása terén. Ugyanakkor – amint azt az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlata is megállapította – figyelmen kívül hagyhatják az említett kívánságokat, amennyiben megfelelő és elégséges indok támasztja alá, hogy ez az igazságszolgáltatás érdekében szükséges.

               (14)

               Ezen ajánlás támogatja az alapvető jogokat és tiszteletben tartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben foglalt alapelveket. Ezen ajánlás különösen a szabadsághoz, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog előmozdítására törekszik. Ennek megfelelően kell értelmezni és hatályba léptetni.

               (15)

               Amennyiben az Európai Unió Alapjogi Chartája olyan jogokat említ, amelyek megfelelnek az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény által garantált jogoknak, azon jogok tartalma és terjedelme meg kell, hogy egyezzen az egyezményben foglaltakéval. Ezen ajánlás megfelelő rendelkezéseit olyan módon kell értelmezni és hatályba léptetni, amely összhangban áll az említett a jogokkal, az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatában kialakított értelmezésnek megfelelően.

               (16)

               A tagállamoknak tájékoztatniuk kell a Bizottságot az ajánlást követő intézkedésekről.

               (17)

               A Bizottságnak az ezen ajánlásra vonatkozó értesítéstől számított 48 hónapon belül értékelnie kell, hogy az ajánlás célkitűzéseinek teljes körű megvalósítása érdekében szükség van-e további lépésekre, adott esetben jogalkotási intézkedésekre.

         AJÁNLJA:
   1.   SZAKASZ

      TÁRGY ÉS HATÁLY

               1.

               Ezen ajánlás a büntetőeljárás során a gyanúsítottak vagy vádlottak, valamint az európai elfogatóparancshoz kapcsolódó eljárásokban keresett személyek költségmentességhez való jogát tárgyalja annak érdekében, hogy biztosítsa a 2013/48/EU irányelve rendelkezéseinek megfelelő ügyvédi segítség hatékony igénybevételét.

               2.

               A büntetőeljárás során a gyanúsított vagy vádlott attól az időponttól jogosult költségmentességre, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják. Ez a jog az eljárás befejezéséig fennáll.

         2.   SZAKASZ

      A KÖLTSÉGMENTESSÉG IGÉNYBEVÉTELE

      A költségmentességhez való jog

               3.

               A tagállamoknak megfelelő lépéseket kell tenniük annak biztosítására, hogy ezen ajánlással összhangban a gyanúsítottak vagy vádlottak, valamint a keresett személyek jogosultak legyenek a költségmentesség hatékony igénybevételére a tisztességes eljáráshoz való jog biztosítása érdekében.

               4.

               A gyanúsítottak vagy vádlottak, valamint a keresett személyek legalább azon esetben jogosultak költségmentességre, ha anyagi helyzetük miatt nem állnak rendelkezésükre megfelelő pénzügyi források a védelem és az eljárás költségei egészének vagy egy részének fedezésére („anyagi helyzet vizsgálata”) és/vagy amikor ilyen költségmentesség az igazságszolgáltatás érdekében szükséges („megalapozottság vizsgálata”).

               5.

               Minden szükséges intézkedést meg kell tenni annak érdekében, hogy a gyanúsítottak vagy vádlottak, valamint a keresett személyek részére könnyen hozzáférhető és érthető legyen a büntetőeljárás keretében elérhető költségmentességre vonatkozó valamennyi releváns információ, ideértve az alábbiakkal kapcsolatos tájékoztatást: e költségmentesség kérvényezésének módja és benyújtásának helye, az egyértelmű jogosultsági feltételek, valamint a panaszlehetőségek azon esetekre, amikor a költségmentesség biztosítását megtagadják vagy a hivatalból kirendelt ügyvéd végez nem megfelelő munkát.

      Az anyagi helyzet vizsgálata

               6.

               Amikor a költségmentesség iránti jogot annak a követelménynek az alapján vizsgálják, hogy hiányoznak-e a megfelelő anyagi erőforrások (az anyagi helyzet vizsgálata), a kérvényező gazdasági helyzetét objektív tényezőkre – például jövedelem, tőke, családi helyzet, életszínvonal és egy védőügyvéd költségei – tekintettel kell megállapítani. Amikor gyermek részére kérvényezik a költségmentességet, a gyermek saját vagyonát kell figyelembe venni, nem pedig a szülők vagy a szülői felelősség gyakorlójának vagyonát.

               7.

               Amennyiben az anyagi helyzet vizsgálata során a családi háztartások jövedelmét veszik figyelembe, azonban az egyes családtagok érdekellentétben állnak egymással vagy nincs egyenlő hozzáférésük a családi jövedelemhez, kizárólag a költségmentességért folyamodó személy jövedelmét szabad figyelembe venni.

               8.

               Minden releváns körülményt figyelembe kell venni annak a kérdésnek az eldöntésekor, hogy a gyanúsítottaknak vagy vádlottaknak, valamint a keresett személyeknek hiányoznak-e a megfelelő anyagi erőforrásaik.

               9.

               Ha egy tagállam küszöbértéket határoz meg, amely fölött egy személy feltehetőleg részben vagy egészben képes lenne állni a védelem és az eljárás költségeit, a küszöb meghatározásánál figyelembe kell vennie a 6. pontban szereplő tényezőket. Ezen túlmenően az ilyen küszöbérték megléte az efölötti személyeket nem akadályozhatja meg abban, hogy költségmentességet kapjanak a költségek egy része vagy egésze tekintetében, ha a folyamatban lévő egyedi ügyben nem állnak rendelkezésükre megfelelő anyagi erőforrások.

               10.

               A gyanúsítottaknak vagy vádlottaknak, valamint a keresett személyeknek nem szükséges minden kétséget kizáróan bizonyítaniuk, hogy nem állnak rendelkezésükre a védelem és az eljárás költségei fedezésére a megfelelő anyagi erőforrások.

      A megalapozottság vizsgálata

               11.

               Amikor azt a feltételt vizsgálják, hogy az igazságszolgáltatás érdeke szükségessé teszi-e a költségmentesség biztosítását (megalapozottság vizsgálata), a vizsgálatnak ki kell térnie az ügy bonyolultságára, a gyanúsított vagy vádlott, illetve a keresett személy társadalmi és személyes helyzetére, a bűncselekmény súlyára és a potenciálisan kiszabható büntetés súlyára. Valamennyi releváns körülményt figyelembe kell venni.

               12.

               Olyan helyzetekben, amikor egy adott személyt szabadságvesztés büntetéssel is büntethető bűncselekmény elkövetésével gyanúsítanak vagy vádolnak, továbbá, amikor kötelező a jogi képviselet, úgy kell tekintetni, hogy a költségmentesség biztosítása az igazságszolgáltatás érdekét szolgálja.

               13.

               Ha a gyanúsított vagy vádlott, illetve a keresett személy részére a megalapozottsági vizsgálat alapján biztosítják a költségmentességet, ennek költségét jogerős elítélés esetén be lehet hajtani, feltéve, hogy a behajtás idején az érintett személy megfelelő anyagi erőforrásokkal rendelkezik a 6–10. pontban meghatározottak szerint.

      A költségmentesség iránti kérelmekre vonatkozó határozatok

               14.

               Az illetékes, független hatóság haladéktalanul meghozza a költségmentesség biztosítására vagy elutasításra vonatkozó határozatokat, olyan határidőn belül, amely lehetővé teszi a gyanúsítottak vagy vádlottak, illetve a keresett személyek számára, hogy hatékonyan és ténylegesen fel tudjanak készülni védelmükre.

               15.

               A gyanúsítottaknak vagy vádlottaknak vagy a keresett személyeknek jogot kell biztosítani a költségmentesség iránti kérelmüket részben vagy egészben elutasító határozatokkal szembeni jogorvoslatra.

               16.

               Ha a kérelmüket részben vagy egészben elutasítják, az elutasítás indokait írásba kell foglalni.

         3.   SZAKASZ

      A KÖLTSÉGMENTESSÉG HATÉKONYSÁGA ÉS MINŐSÉGE

      A költségmentességi rendszerek keretében nyújtott jogi segítség minősége

               17.

               A tisztességes eljárás érdekében a költségmentességi rendszerek keretében nyújtott jogi segítségnek magas szakmai szintűnek kell lennie. Ennek érdekében valamennyi tagállamban be kell vezetni a hivatalból kirendelt ügyvédek minőségi munkáját biztosító rendszereket.

               18.

               Olyan mechanizmusokat kell létrehozni, amelyek lehetővé teszik az illetékes hatóságoknak, hogy helyettesítsék a hivatalból kirendelt ügyvédeket vagy számon kérjék tőlük kötelezettségeik teljesítését, ha nem biztosítanak megfelelő jogi segítséget.

      Akkreditáció

               19.

               Valamennyi tagállamban létre kell hozni és működtetni kell a hivatalból kirendelt ügyvédekre vonatkozó akkreditációs rendszert.

               20.

               A tagállamoknak a legjobb gyakorlatok figyelembevételével kell megállapítaniuk a hivatalból kirendelt ügyvédek akkreditációjának feltételeit.

      Képzés

               21.

               A büntetőeljárás során biztosított költségmentességről szóló döntések meghozatalában résztvevő személyek számára megfelelő képzést kell nyújtani.

               22.

               A magas szakmai szintű jogi tanácsadás és segítségnyújtás biztosítása érdekében a jogi segítséget nyújtó ügyvédek számára ajánlott a képzések biztosítása és képzési programok kidolgozása.

               23.

               A hivatalból kirendelt ügyvédek számára az akkreditáció akár kötelezően elő is írhatja a folyamatos szakmai képzésen való részvételt.

      A hivatalból kirendelt ügyvédek kijelölése

               24.

               Az ügyvédválasztáskor a nemzeti költségmentességi rendszereknek a lehető legnagyobb mértékben figyelembe kell venniük a gyanúsítottak vagy vádlottak, illetve a keresett személyek preferenciáit vagy kívánságait.

               25.

               A költségmentességi rendszereknek törekedniük kell a jogi képviselet azonos ügyvéd által történő folyamatosságának biztosítására, ha a gyanúsított vagy vádlott, illetve a keresett személy úgy kívánja.

               26.

               Átlátható és számon kérhető mechanizmusokat kell biztosítani annak érdekében, hogy a gyanúsítottak vagy vádlottak, valamint a keresett személyek megfelelő információk birtokában, szükségtelen befolyásolás nélkül dönthessenek a költségmentességi rendszerek keretében igénybe vehető jogi segítségről.

         4.   SZAKASZ

      ADATGYŰJTÉS ÉS NYOMON KÖVETÉS

      Adatgyűjtés

               27.

               A tagállamoknak adatokat kell gyűjteniük az ezen ajánlás nyomon követése szempontjából releváns témakörökben.

      Nyomon követés

               28.

               A tagállamoknak (legkésőbb 36 hónappal az értesítést követően) tájékoztatniuk kell a Bizottságot az ajánlás hatályba léptetése érdekében tett lépésekről.

         5.   SZAKASZ

      ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

               29.

               Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2013. november 27-én.

            a Bizottság részéről

         Viviane REDING

            alelnök

      (1)  A Tanács 2002. június 13-i 2002/584/IB kerethatározata az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról (HL L 190., 2002.7.18., 1. o.).

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. október 22-i 2013/48/EU irányelve a büntetőeljárás során és az európai elfogatóparancshoz kapcsolódó eljárásokban ügyvédi segítség igénybevételéhez való jogról, valamint valamely harmadik félnek a szabadságelvonáskor történő tájékoztatásához való jogról, és a harmadik felekkel és a konzuli hatóságokkal való kommunikációhoz való jogról (HL L 294., 2013.11.6., 1. o.).