title: A Bizottság (EU) 2020/1366 ajánlása (2020. szeptember 23.) a migrációval kapcsolatos felkészültségi és válságkezelési uniós mechanizmusról (migrációs felkészültségi és válságkezelési terv)

text:
               2020.10.1.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 317/26

      A BIZOTTSÁG (EU) 2020/1366 AJÁNLÁSA
      (2020. szeptember 23.)
      a migrációval kapcsolatos felkészültségi és válságkezelési uniós mechanizmusról
      (migrációs felkészültségi és válságkezelési terv)
      AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
      mivel:

                  (1)

                  A 2015. évi menekültügyi válság rávilágított az uniós és nemzeti migrációs válságkezelési rendszerek gyengeségeire és hiányosságaira, valamint arra, hogy a legnagyobb nyomásnak kitett tagállamoknak nem áll rendelkezésre elegendő kapacitás és eszköz. A válság egyértelművé tette, hogy egyszerre több fronton kell fellépni: a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő harmadik országokban, az EU külső határain, valamint egyéb, nyomásnak kitett tagállamokban.

                  (2)

                  Az Unió és a tagállamok által a 2015. évi menekültügyi válságot követően hozott intézkedések számos szakpolitikai, jogalkotási, operatív és pénzügyi igény kielégítésére és a migrációkezelés fenntarthatóságának javítására irányultak. Ezek a példa nélküli erőfeszítések – beleértve a nemzeti, nemzetközi és uniós szintű intézkedéseket is – hozzájárultak ahhoz, hogy évről évre fokozatosan csökkenjen az irreguláris érkezések száma, amely végül 2019-ben elérte az elmúlt hat év legalacsonyabb szintjét.

                  (3)

                  A külső határokon fennálló helyzet azonban továbbra is rendkívül bizonytalan, és további előrelépésekre van szükség ahhoz, hogy jobban fel lehessen készülni az esetleges nagy horderejű migrációs válsághelyzetek kezelésére. Emellett a jogellenesen tartózkodási helyet módosító és több tagállamban menedékjog iránti kérelmet benyújtó migránsok komoly terhet jelenthetnek a nemzeti menekültügyi rendszerek számára.

                  (4)

                  Az EU-ba irányuló, látszólag ellenőrizetlen migrációs áramlások 2015-höz hasonló megjelenésének elkerülése és a nemzeti migrációs rendszerek hatékony működésének biztosítása érdekében meg kell szilárdítani az eddig kialakított operatív együttműködést egy olyan keret létrehozásával, amely elősegíti a vonatkozó jogszabályok összehangoltabb alkalmazását. Egy ilyen keret létrehozása jelentősen hozzájárulna annak biztosításához, hogy a tagállamok és az Unió kifejlesszék a migrációs válsághelyzetek hatékony kezeléséhez szükséges rezilienciát. Továbbá a migrációs helyzetet rendszeresen nyomon kell követni annak érdekében, hogy a döntéseket lehetőség szerint teljes körű helyzetkép alapján lehessen meghozni. Ennek a folyamatnak a 2015. évi menekültügyi válságot követően a migrációs helyzet nyomon követése során szerzett tapasztalatokon kell alapulnia, beleértve a Tanács politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmusának vonatkozó aktiválása keretében kiadott integrált helyzetismereti és -elemzési jelentéseket.

                  (5)

                  Az Unió és a tagállamok rezilienciájának megerősítése érdekében valamennyi érdekelt félnek – a tagállamoknak kétoldalú csatornákon keresztül – továbbra is aktívan részt kell venni a konfliktusmegelőzésben és -megoldásban, ezenkívül a feleknek figyelmeztetniük kell egymást egy harmadik országban esetlegesen kialakuló válsághelyzetre, amely az EU-n belül migrációs válsághoz vezethet. A partnerországok jogi keretével és fő célkitűzéseivel összhangban lévő valamennyi releváns uniós eszközt fel kell használni az adott országok kapacitásának kiépítéséhez és az ilyen jellegű válsághelyzetek kezeléséhez, mielőtt azok hatása elérné az EU-t, ugyanakkor meg kell erősíteni a migrációs szakpolitikai célkitűzéseket.

                  (6)

                  A migrációs válságra adott hatékony operatív válasz az egyes tagállamok felkészültségétől, a szükséges felszerelések és erőforrások mozgósítására vonatkozó képességétől, valamint a meglévő uniós struktúrák által támogatott összehangolt fellépéstől függ. Megköveteli továbbá valamennyi érintett szereplő gyors és hatékony együttműködését. A hatékony és időszerű válságkezelési mechanizmus ezért a korábban létrehozott válságkezelési együttműködési eljárások meglétén alapul, amelyek nemzeti és uniós szinten egyértelműen meghatározzák a kulcsfontosságú szereplők szerepét és felelősségi körét.

                  (7)

                  Olyan strukturált migrációkezelési mechanizmusra van szükség, amely valós idejű nyomon követést, korai előrejelzést és központosított, koordinált uniós választ foglal magában a struktúrák, eszközök, valamint emberi és pénzügyi erőforrások szükség szerinti mozgósítása érdekében az uniós intézményeken és ügynökségeken belül, továbbá a tagállamokkal együttműködésben.

                  (8)

                  Az Európai Határ- és Parti Őrségről szóló (EU) 2019/1896 európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) rögzítette, hogy az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) és a tagállamok illetékes hatóságai közös felelősséggel rendelkeznek az európai integrált határigazgatás megvalósítása terén. Ezenkívül a rendelet szükségesnek tartja a helyzetismeret biztosítását, és integrált tervet tartalmaz az európai integrált határigazgatásról, beleértve a vészhelyzeti tervezést is.

                  (9)

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési tervnek a következő vezérelveken kell alapulnia: előrejelzés, szolidaritás és a felelősség méltányos megosztása, koordináció, időben történő reagálás és rugalmas forráselosztás.

                  (10)

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv alapvető célja egyrészt a helyzetismeret és a jobb felkészültség, másrészt a hatékony irányítás és az időben történő reagálás biztosítása.

                  (11)

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési tervnek operatív keretet kell biztosítania a migrációs áramlások és a migrációs helyzetek nyomon követéséhez és előrejelzéséhez, a rezilienciaépítéshez, valamint a migrációs válságra adott összehangolt válasz megszervezéséhez. Ezek a célkitűzések a migrációs felkészültségi és válságkezelési tervben felvázolt két fő szakaszt tükrözik: egyrészt a nyomon követést és a felkészültséget, másrészt a válságkezelést.

                  (12)

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv alkalmazásában migrációs válságnak minősül minden olyan helyzet vagy fejlemény, amely az EU-n belül vagy egy harmadik országban következik be, és amely hatással van és különösen nagy terhet ró valamely tagállam menekültügyi, migrációs vagy határigazgatási rendszerére, vagy ilyen potenciállal rendelkezik. Ez magában foglalja a migrációs és menekültügyi válsághelyzetek és vis maior helyzetek kezeléséről szóló rendeletjavaslat 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott körülményeket, valamint a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 2. cikkének w) pontjában meghatározott körülményeket, és túlmutat azokon.

                  (13)

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv összhangban van a kialakított uniós válságkezelési mechanizmusokkal – nevezetesen az uniós polgári védelmi mechanizmussal, beleértve a Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központját, a Tanács politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmusával, a Bizottság általános biztonsági sürgősségi riasztórendszerével és az EKSZ válságelhárítási mechanizmusával –, és kiegészíti azokat; a mechanizmusok a válságkezelési szakaszban a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv aktiválásával egyidejűleg vagy azt követően aktiválhatók. A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv célja ezen általános válságkezelési mechanizmusok interakciójának és együttműködésének támogatása oly módon, hogy naprakész információkkal látja el azokat a válsághelyzettel kapcsolatban.

                  (14)

                  Bár a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv a meglévő vonatkozó jogszabályokra épül, az is célja, hogy támogassa a Bizottság által javasolt új eszközök végrehajtását, beleértve a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletet, valamint a migrációs és menekültügyi válsághelyzetek és vis maior helyzetek kezeléséről szóló rendeletet.

                  (15)

                  A nyomonkövetési és felkészültségi szakaszra vonatkozóan a migrációs felkészültségi és válságkezelési tervnek számos olyan lépést kell tartalmaznia, amelyek biztosítják a rendszeres helyzetismeretet és a korai előrejelzést/előrejelzést, valamint segítik a Bizottság által a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 6. cikkével összhangban kiadott, a migrációkezelésről szóló éves jelentés elkészítését. A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv által biztosított helyzetismeret többek között lehetővé teheti a Tanács elnöksége számára, hogy a migrációs válság kezelése érdekében enyhítse az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus jelenlegi aktiválását. A válságkezelési szakaszban a migrációs felkészültségi és válságkezelési tervnek biztosítania kell, hogy a migrációs helyzetre vonatkozó naprakész és átfogó információk minden szereplő számára rendelkezésre álljanak – lehetővé téve a megfelelő időben történő döntéshozatalt –, valamint hogy a határozatok végrehajtását megfelelően nyomon kövessék és koordinálják.

                  (16)

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv megvalósítása érdekében a tagállamoknak, a Tanácsnak, a Bizottságnak, az Európai Külügyi Szolgálatnak (EKSZ), az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatalnak (EASO), az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökségnek (Frontex), az Európai Bűnüldözési Ügynökségnek (EUROPOL), a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség nagyméretű IT-rendszereinek üzemeltetési igazgatását végző európai uniós ügynökségnek (eu-LISA) és az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének (FRA) együtt kell működniük, megalkotva az EU migrációs felkészültségi és válságkezelési hálózatát. A hálózat fő célkitűzése az kell hogy legyen, hogy biztosítsa a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv két szakasza szempontjából releváns információk megfelelő cseréjét.

                  (17)

                  A hálózatnak támogatnia kell a migrációs áramlások nyomon követését és előrejelzését, növelnie kell a rezilienciát, és javítania kell a válságra való reagálás technikai koordinációját, miközben teljes mértékben tiszteletben kell tartania a hatályos jogszabályokat, valamint fel kell használnia és ki kell egészítenie a meglévő eszközöket.

                  (18)

                  Lehetőség szerint a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő érintett harmadik országokat eseti alapon szintén be kell vonni a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv megvalósításába. A harmadik országok bevonásának köszönhetően a felek hatékonyan oszthatják meg egymással az információkat és az intézkedéseket, ami ezekben az országokban a migrációval kapcsolatban megfelelő helyzetismeretet eredményez, és segíti a potenciális válsághelyzetekre való reagálást,

            ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

                  1.

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv keretében a tagállamoknak, a Tanácsnak, a Bizottságnak, az Európai Külügyi Szolgálatnak (EKSZ), az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatalnak (EASO), az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökségnek (Frontex), az Európai Bűnüldözési Ügynökségnek (EUROPOL), a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség nagyméretű IT-rendszereinek üzemeltetési igazgatását végző európai uniós ügynökségnek (eu-LISA) és az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének (FRA) (a továbbiakban: a szereplők) együtt kell működniük, hogy a migrációs áramlások nyomon követése és előrejelzése, a reziliencia és a felkészültség kiépítése, valamint a migrációs válságra adott válaszlépések megszervezése révén hozzájáruljanak a hatékonyabb migrációkezeléshez.

                  2.

                  E célból a szereplőknek együtt kell működniük a migrációs felkészültségi és válságkezelési mechanizmus uniós hálózatának keretében (a továbbiakban: a hálózat) a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv végrehajtásának támogatása érdekében.

                  3.

                  A hálózatot alkotó szereplőknek biztosítaniuk kell a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv két szakasza szempontjából releváns információk megfelelő cseréjét, teljes mértékben tiszteletben tartva a hatáskörükre és felelősségükre vonatkozó jogi rendelkezéseket.

                  4.

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv első szakaszában a szereplőknek időszerű és megfelelő információkat kell biztosítaniuk a naprakész migrációs helyzetismeret kialakítása érdekében, korai előrejelzést/előrejelzést kell adniuk, valamint növelniük kell a rezilienciát, hogy a migrációs válsághelyzetek bármely típusát hatékonyan tudják kezelni; a terv aktiválásának, amelyet a második szakaszban folytatni kell, állandó jellegűnek kell lennie. A második szakaszt olyan helyzetek vagy fejlemények esetében kell alkalmazni, amelyek az EU-n belül vagy egy harmadik országban következnek be, és amelyek hatással vannak és különösen nagy terhet rónak valamely tagállam menekültügyi, migrációs vagy határigazgatási rendszerére, vagy ilyen potenciállal rendelkeznek. A második szakasz magában foglalja a migrációs és menekültügyi válsághelyzetek és vis maior helyzetek kezeléséről szóló rendeletjavaslat 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott körülményeket, valamint a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 2. cikkének w) pontjában meghatározott körülményeket, és túlmutat azokon.

                  5.

                  A hálózatnak végrehajtási iránymutatásokat kell kidolgoznia azzal a céllal, hogy biztosítsa a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv működéséhez szükséges információk hatékony áramlását az adott nemzeti és uniós válságkezelési mechanizmusok között.

                  6.

                  A tagállamoknak, a Tanácsnak, a Bizottságnak, az Európai Külügyi Szolgálatnak (EKSZ), az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatalnak (EASO), az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökségnek (Frontex), az Európai Bűnüldözési Ügynökségnek (EUROPOL), a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség nagyméretű IT-rendszereinek üzemeltetési igazgatását végző európai uniós ügynökségnek (eu-LISA) és az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének (FRA) a hálózat működőképessé tétele érdekében ki kell neveznie egy-egy kapcsolattartót.

                  7.

                  A kapcsolattartóknak rendszeresen információt kell cserélniük, különösen a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 6. cikkének (4) bekezdése szerinti időszakos migrációkezelési jelentések, valamint a 6. cikk (6) bekezdése szerinti helyzetjelentések Bizottság általi kiadásának támogatása céljából.

                  8.

                  A migrációkezelési jelentések és a helyzetjelentések megállapításaival összhangban a tagállamoknak meg kell vitatniuk a szükséges intézkedéseket. Ezeket a megbeszéléseket technikai, stratégiai és szükség esetén politikai szinten kell lebonyolítani az érintett tanácsi előkészítő szervekben vagy a Tanácsban.

                  9.

                  A Bizottságnak – a 4. ajánlásban említett migrációs
                     válsághelyzettel szembesülő tagállammal egyetértésben — tájékoztatnia kell a hálózat többi kapcsolattartóját a helyzetről annak érdekében, hogy aktiválja a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv válságszakaszát. Az érintett tagállam kapcsolattartójának haladéktalanul el kell látnia a Bizottság kapcsolattartóját a mellékletben meghatározott szükséges információkkal.

                  10.

                  Ilyen válsághelyzet esetén a kapcsolattartóknak támogatniuk kell a Bizottságot oly módon, hogy biztosítják a szükséges információkat és iránymutatást, valamint koordinálják a válság kezelése érdekében hozott intézkedéseket.

                  11.

                  A hálózaton belüli információcserének a rendelkezésre álló kommunikációs csatornákon keresztül kell megtörténnie, beleértve – lehetőség szerint – az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus platformját a megfelelő funkciókkal és a fenti 5. ajánlásban említett végrehajtási iránymutatásokkal összhangban.

                  12.

                  A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv két szakaszának meg kell felelnie a mellékletben meghatározott irányításnak és munkafolyamatnak.

         Kelt Brüsszelben, 2020. szeptember 23-án.

               a Bizottság részéről

            Ylva JOHANSSON

               a Bizottság tagja

         (1)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2019/1896 rendelete (2019. november 13.) az Európai Határ- és Parti Őrségről, valamint az 1052/2013/EU és az (EU) 2016/1624 rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 295., 2019.11.14., 1. o.).

         MELLÉKLET
         Ez a melléklet ismerteti a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv alapelveit és főbb szereplőit, és részletesen leírja annak kétszakaszos működését.
         1.   A két szakasz alapelvei és szereplői

            Alapelvek

         A szükséges intézkedések meghatározása és az egyes szereplők felelősségi körének kijelölése során a migrációs felkészültségi és válságkezelési tervnek a következő alapelvek szerint kell működnie:

                     i.

                        Előrejelzés: a migrációs helyzetet rendszeresen nyomon kell követni, és a döntéseket teljes körű és összehangolt helyzetkép alapján kell meghozni, elsősorban a megelőzés érdekében.

                     ii.

                        Koordináció: a válságra való reagálás során az összehangolt és átfogó megközelítés jegyében valamennyi érintett szereplő intézkedéseit hasznosítani kell az összes vonatkozó belső és külső szakpolitikai területről.

                     iii.

                        Időben történő reagálás: a helyzet eszkalálódásának elkerülése érdekében azonnal intézkedéseket kell tenni, amint erre szükség van.

                     iv.

                        Rugalmas forráselosztás: az erőforrásokat gyorsan kell mobilizálni, teljes mértékben kihasználva az érintett szereplők rugalmasságát, ahogyan azt a különböző finanszírozási eszközök lehetővé teszik.

                     v.

                        Szolidaritás és a felelősség igazságos megosztása a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 5. cikkének megfelelően.

            Szereplők

         A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv két szakaszának végrehajtásában részt vevő szereplők a következők:

                     —

                     a tagállamok és az összekötő tisztviselőik,

                     —

                     a Tanács,

                     —

                     az Európai Bizottság, beleértve a helyszíni munkatársakat és az uniós küldöttségeken dolgozó személyzetet, valamint az európai migrációs összekötő tisztviselőket,

                     —

                     az Európai Külügyi Szolgálat, beleértve az uniós küldöttségeket, valamint az érintett közös biztonság- és védelempolitikai missziókat és műveleteket,

                     —

                     az uniós ügynökségek (EASO, Frontex, EUROPOL, eu-LISA és FRA), beleértve az összekötő tisztviselőiket.

               2.   Nyomonkövetési és felkészültségi szakasz (1. szakasz)
         a)   Célkitűzés
         A nyomonkövetési és felkészültségi szakaszban a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv célja a meglévő jogszabályok összehangoltabb alkalmazásának támogatása a közös helyzetismeret megerősítése és valamennyi érintett szereplő közötti megosztása, egy uniós szintű korai előrejelző/előrejelző rendszer kidolgozása, valamint a tagállamokban a migrációs válsághelyzetek bármely típusának hatékony kezeléséhez szükséges reziliencia kifejlesztésének támogatása révén.
         A mechanizmus első szakasza a következő alapvető célkitűzések megvalósítására irányul:

                     —

                        A helyzetismeret és a korai előrejelzés/előrejelzés megosztása. Az események és az új tendenciák valamennyi érdekelt fél általi, időben történő és kellően átfogó megértése lehetővé teszi a helyzet nyomon követését és szükség esetén az összehangolt reagálásra való megfelelő felkészülést. Az újonnan felmerülő problémás és kritikus helyzeteket időben előre kell jelezni. Valamennyi szereplőnek információkat és bizonyítékokat kell szolgáltatnia egy uniós szinten kidolgozandó korai előrejelző/előrejelző rendszer számára. Az ilyen jellegű rendszer kifejlesztésére irányuló erőfeszítéseket a Bizottságnak kell koordinálnia, építve a jelenleg rendelkezésre álló és a lehetséges jövőbeli eszközökre.

                     —

                        A reziliencia kifejlesztésének támogatása. A helyzet, az okok és az előrejelzés közös megértése segítheti a tagállamokat abban, hogy új migrációs válság esetén összpontosítsák a kapacitásbővítésre irányuló erőfeszítéseiket.

               b)   Irányítás
         A Bizottságnak – szükség esetén az EKSZ-szel együttműködésben – vezető szerepet kell betöltenie a nyomonkövetési és felkészültségi szakaszban, felhasználva valamennyi eszközét, többek között az európai migrációs összekötő tisztviselőket, a Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központot (ERCC) és a rendelkezésre álló pénzeszközöket, összhangban azok megfelelő megbízatásával, célkitűzéseivel és eljárásaival. A Bizottság adja a hálózat elnökét és titkárságát, összegyűjti az információkat és biztosítja a szükséges jelentéseket, valamint nyomon követi a szereplők által meghozandó intézkedések végrehajtását.
         A tagállamoknak, az uniós ügynökségeknek és más szereplőknek támogatniuk kell a Bizottságot a fenti szerepkörben, különösen azáltal, hogy időszerű és pontos információkat, elemzéseket és előrejelzéseket küldenek, valamint értékelik felkészültségüket és vészhelyzeti tervezésüket.
         A tagállami intézkedéseket kívánó szükséges egyeztetéseket technikai, stratégiai és szükség esetén politikai szinten, a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv e szakaszában kiadott bizottsági jelentések megállapításai alapján, a megfelelő tanácsi előkészítő szervekben kell lebonyolítani.
         Azokban az esetekben, amikor a Tanács operatív következtetések és ajánlások kiadása mellett dönt, a hálózatnak a vonatkozó információk cseréje révén támogatnia kell azok végrehajtását.
         c)   Munkafolyamat

               A helyzetismeret és a korai előrejelzés/előrejelzés megosztása

         A Bizottságnak rendszeresen, legalább negyedévente üléseket vagy videokonferenciákat kell összehívnia a hálózat számára. A kapcsolatfelvételek gyakoriságát a migrációs helyzet súlyosságától, valamint a migráció és a vészhelyzetek nyomon követése révén azonosított problémák súlyosságától kell függővé tenni.
         Amennyiben releváns és megvalósítható, a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő főbb harmadik országok, valamint a legfontosabb nemzetközi partnerek és érdekelt felek képviselőit eseti alapon meg kell hívni a hálózatnak egy adott migrációs útvonallal kapcsolatos megbeszéléseire annak érdekében, hogy a felek kellő időben és rendszeresen megoszthassák egymással a migrációs áramlásokra, a csempésztevékenységekre, valamint a menekültügyet, a migrációt vagy az EU határigazgatását befolyásoló egyéb (többek között geopolitikai, egészségügyi, környezeti, éghajlati, demográfiai vagy egyéb társadalmi-gazdasági) tényezőkre vonatkozó információkat. E hozzájárulás módozatait a szóban forgó országokkal konzultálva, az érintett uniós küldöttségeken keresztül, az EKSZ-szel szoros együttműködésben kell kidolgozni.
         A felkészültségnek a harmadik országokkal – különösen az EU szomszédságában lévőkkel – folytatott migrációs párbeszéd kulcsfontosságú elemét kell képeznie, és elő kell segítenie a kommunikációs csatornák létrehozását, valamint a válság esetén hasznosítható és megkereshető helyi szereplők azonosítását.
         A Bizottságnak lehetőség szerint az EKSZ-szel együttműködve eseti jelleggel migrációs útvonalanként célzott videokonferenciákat kell szerveznie a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő főbb harmadik országokkal, ezenkívül továbbra is meg kell tartani a jelenlegi hasonló videokonferenciákat. Ezeken a videokonferenciákon minden olyan érdekelt félnek részt kell vennie, amely érintett vagy egyértelműen érdekelt az adott migrációs útvonalon áthaladó migrációs mozgásokban. A videokonferencia struktúrájának ösztönöznie kell a valamennyi résztvevő javát szolgáló, az uniós küldöttségekkel szoros együttműködésben zajló érdemi megbeszéléseket.
         A szükséges helyzetkép kialakítása érdekében a hálózat valamennyi kapcsolattartójának információkat kell biztosítania. A helyzetismeret megosztása magában foglalja a migrációs áramlásokra vonatkozó adatokat, a befogadási, menekültügyi és határigazgatási rendszerekre vonatkozó információkat, a migráció területén a tagállamokban és harmadik országokban bekövetkezett releváns nemzeti fejleményeket, a korai előrejelzést/előrejelzést, valamint a harmadik országokkal folytatott együttműködési intézkedéseket. A közös uniós szintű helyzetkép felvázolása érdekében valamennyi kapcsolattartónak meg kell osztania a többi féllel a kihívásokat, a hiányosságokat és a helyszíni válaszintézkedéseket. A hálózat pontos működését az eljárási standardokban kell részletezni.
         A hálózatnak teljes mértékben ki kell használnia a rendelkezésre álló kommunikációs csatornákat és platformokat, beleértve – lehetőség szerint – az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus platformját a megfelelő funkciókkal. Amennyiben a rendelkezésre álló eszközök nem elegendőek, a Bizottság fontolóra veszi meglévő platformjainak javítását vagy egy erre a célra létrehozott, biztonságos, webalapú platform létrehozását, amely biztosítja a hálózaton belüli gyors információcserét.
         E hozzájárulások alapján a Bizottságnak helyzetjelentéseket – migrációs helyzetismereti és -elemzési (MISAA) jelentést – kell kiadnia olyan gyakorisággal, amelyről a hálózatnak a nyomonkövetési és felkészültségi szakaszban kell döntenie. A MISAA-jelentésnek az integrált helyzetismereti és -elemzési (ISAA) jelentés sablonjára és módszertanára kell épülnie, amelyet a 2015. évi menekültügyi válsággal kapcsolatos uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus aktiválása során adtak ki és dolgoztak ki, és a MISAA felváltja az integrált helyzetismereti és -elemzési jelentést, amennyiben az elnökség az említett uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmust inaktiválja. A szereplőknek lehetőség szerint meg kell osztaniuk a nem uniós forrásokból – többek között harmadik országoktól és a nemzetközi partnerektől – származó információkat is. A MISAA-jelentésnek azonosítania kell a tendenciákat, és lehetőség szerint korai előrejelzést/előrejelzést kell tartalmaznia az áramlásokról, lehetővé téve valamennyi szereplő figyelmeztetését és a korrekciós intézkedéseket. A MISAA-jelentést kizárólag az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus platformján keresztül lehet megosztani a szereplőkkel, teljes mértékben tiszteletben tartva az e platformhoz való hozzáférésre vonatkozó szabályokat, a Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központ megfelelő bevonásával.
         A tagállamoknak meg kell vitatniuk a szükséges meghozandó intézkedéseket és a MISAA-jelentésben meghatározott következtetéseket. A tagállamoknak a megbeszéléseket technikai, stratégiai és szükség esetén politikai szinten kell lebonyolítaniuk a megfelelő tanácsi előkészítő szervekben vagy a tanácsi ülések során. A Tanács operatív következtetéseket és ajánlásokat adhat ki, amelyeket az érintett szereplőknek a hálózat támogatásával nyomon kell követniük.

               A reziliencia kifejlesztésének támogatása

         A menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 6. cikkének (4) és (6) bekezdésében előírt migrációkezelési jelentésekre és nemzeti stratégiákra építve, valamint az átfogó uniós migrációkezelés rezilienciájának fokozása érdekében migrációs vészhelyzeti ciklust kell létrehozni.
         A menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 6. cikkének (3) bekezdésével összhangban a tagállamoknak rendelkezniük kell olyan nemzeti stratégiákkal, amelyek biztosítják a hatékony menekültügyi és migrációkezeléshez szükséges kapacitást, és amelyek információkat tartalmaznak arról, hogy a tagállamok nemzeti szinten hogyan hajtják végre az említett rendeletben meghatározott elveket és az azokból eredő jogi kötelezettségeket. E stratégiáknak magukban kell foglalniuk a nemzeti szintű vészhelyzeti tervezést, figyelembe véve a vonatkozó jogszabályok – többek között az (EU) 2019/1896 rendelet (Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökség) 8. cikkének (6) bekezdése és 9. cikkének (3), (5) és (6) bekezdése – szerinti vészhelyzeti tervezést, valamint az említett rendeletben meghatározott európai integrált határigazgatás végrehajtását.
         Az uniós ügynökségeknek jelentést kell tenniük a Bizottságnak kapacitásaikról és vészhelyzeti terveikről, ezenkívül minden egyéb olyan jelentést is rendelkezésre kell bocsátaniuk, amelyet a Bizottság ebben az összefüggésben felhasználhat.

            Az EKSZ-nek hozzá kell járulnia a migráció külső vonatkozásaihoz és a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő harmadik országokkal folytatott együttműködési tevékenységekhez.

            A harmadik országok számára lehetővé kell tenni, hogy saját migrációs stratégiáikat és vészhelyzeti terveiket önkéntes alapon megosszák a Bizottsággal vagy a hálózattal.
         A fenti információk alapján, valamint a menekültügyről és migrációkezelésről szóló rendeletjavaslat 6. cikkének (4) bekezdésével összhangban a Bizottság évente migrációkezelési jelentést nyújt be, amelyben bemutatja a migrációs helyzet várható alakulását, valamint az Unió és a tagállamok felkészültségét.
         A tagállamoknak a megfelelő fórumokon meg kell vitatniuk a Bizottság által készített éves migrációkezelési jelentések eredményeit.
         A Bizottságnak a hálózat többi szereplőjének támogatásával keretet kell biztosítania az éves migrációkezelési jelentések eredményei követésének figyelemmel kíséréséhez, és a következő éves ciklusjelentésekben be kell számolnia az elért eredményekről és az aktuális helyzetről.
         3.   Migrációs válságkezelési szakasz (2. szakasz)
         a)   Célkitűzés
         A válságkezelési szakaszban a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv célkitűzése a migrációs válságra adott gyors, hatékony és összehangolt uniós válasz támogatása azáltal, hogy időszerű és naprakész információkat nyújt az uniós döntéshozóknak a kibontakozó operatív helyzetről, valamint támogatja a nyomon követést, a helyszíni koordinációt és a valamennyi szereplő közötti technikai szintű kommunikációt.
         b)   Irányítás
         A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv válságkezelési szakaszában, valamint az általános uniós válságkezelési mechanizmusok (uniós polgári védelmi mechanizmus, politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus, általános biztonsági sürgősségi riasztórendszer és válságelhárítási mechanizmus) aktiválásáig a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv célkitűzésének megvalósítása érdekében a saját keretét és jelentéstételi mechanizmusát használja, beleértve a hálózatot is.
         Amint az általános uniós válságkezelési mechanizmusokat a vonatkozó eljárásoknak és célkitűzéseknek megfelelően aktiválják, biztosítani kell az átfogó válságkezelés szerepét, beleértve a mechanizmusok között szükséges koordinációt.
         A 2. szakasz aktiválása során az 1. szakasz tevékenységei folytatódnak és intenzívebbé válnak.
         A hálózatnak – a Bizottság által aktivált és vezetett formában – támogatnia kell az általános uniós válságkezelési mechanizmusok munkáját. A támogatásnak különösen az e mechanizmusokkal kapcsolatos megbeszélésekhez és döntésekhez szükséges helyzetismeret biztosítására, valamint az érintett szereplők általi végrehajtásuk nyomon követésére kell összpontosítania. E célból a hálózatnak rendszeresen videokonferenciákat kell tartania, és meg kell vitatnia az általános uniós válságkezelési mechanizmusok keretében hozott döntések valamennyi operatív vonatkozását, és jelentést kell tennie azokról.
         Aktiválás esetén a tagállami válságkezelési központoknak biztosítaniuk kell az általános uniós válságkezelési mechanizmusokhoz – többek között az uniós polgári védelmi mechanizmushoz és annak Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központjához – való megfelelő kapcsolódást, valamint az 5. ajánlásban említett iránymutatásokkal összhangban támogatniuk kell a hálózatbeli kapcsolattartójuk tevékenységét.
         Szükség esetén és az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus keretében a Tanácsban tartott üléseket kiegészítve további megbeszélésekre kerülhet sor az érintett tanácsi előkészítő szervekben vagy a Tanácsban a Bizottság helyzetjelentéseinek megállapításai alapján.

            Minden szereplőnek meg kell tennie a szükséges intézkedéseket, beleértve az eszköztárban a d) pont alatt felsoroltakat is.
         c)   Munkafolyamat

                     1.

                     A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv válságkezelési szakaszát a Bizottság indíthatja el a 4. ajánlásban említett migrációs válsághelyzettel szembesülő tagállammal egyetértésben.

                     2.

                     A Bizottság kapcsolattartójának tájékoztatnia kell a hálózat többi kapcsolattartóját (az uniós elnökséget, a tagállamokat, a Tanácsot, az EKSZ-t, az uniós ügynökségeket) arról a döntésről, hogy a válságkezelési szakaszban aktiválják a migrációs felkészültségi és válságkezelési tervet.

                     3.

                     A Bizottság azonnal, teljes körűen aktiválja a hálózatot, hogy az a hét minden napján a nap 24 órájában működjön, és sürgős ülést/videokonferenciát hív össze a hálózatnak az alábbi pontok technikai szintű megvitatása érdekében:

                                 a)

                                 információcsere a helyzetről;

                                 b)

                                 a gyors, hatékony és eredményes reagálás lehetőségeinek elemzése;

                                 c)

                                 a nyilvános kommunikációra szánt üzenetek koordinálása a meglévő struktúrákkal összhangban;

                                 d)

                                 a támogatás helyszíni koordinálása.

                     4.

                     Az érintett tagállamnak életbe kell léptetnie saját rendkívüli intézkedéseit, és el kell végeznie a szükségletek előzetes értékelését, amelyet haladéktalanul meg kell osztania a Bizottsággal és a hálózat többi tagjával. Ennek az előzetes értékelésnek a következő információkat kell tartalmaznia:

                                 a)

                                 a helyszíni helyzet, a fő hajtóerők és az előrejelzés, beleértve a lehetséges következményeket is;

                                 b)

                                 a jelenlegi anyagi, működési és pénzügyi kapacitás;

                                 c)

                                 a rendkívüli intézkedések végrehajtása;

                                 d)

                                 az anyagi, működési és pénzügyi szükségletek, amelyeket az adott szereplőknek, többek között más tagállamoknak vagy uniós ügynökségeknek kell biztosítaniuk.

                     5.

                     A hálózaton keresztül összegyűjtött információk alapján a Bizottságnak különösen az alábbiakról kell tájékoztatnia a hálózatot:

                                 a)

                                 a helyzet áttekintése, beleértve az előrejelzést és a lehetséges következményeket; lehetőség szerint az érintett harmadik országoktól származó és az azokról szóló információkat is meg kell osztani;

                                 b)

                                 a válság által érintett tagállamok és a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő harmadik országok jelenlegi kapacitásai, valamint az EU és más tagállamok jelenlegi kapacitásai a válság kezelésére;

                                 c)

                                 az uniós és tagállami segítségnyújtás jelenlegi szintje;

                                 d)

                                 a hiányosságok és a szükségletek értékelése;

                                 e)

                                 lehetséges intézkedések az uniós intézmények, az uniós szervek, az uniós ügynökségek és a tagállamok szintjén az alábbi eszköztárból.

                           Amennyiben egy tagállam a migrációs és menekültügyi válsághelyzetek és vis maior helyzetek kezeléséről szóló rendeletjavaslat 2. cikkének (1) bekezdése vagy 6. cikkének (1) bekezdése alapján indokolással ellátott kérelmet nyújtott be, a hálózaton keresztül összegyűjtött információk támogathatják a Bizottság elemzését és intézkedéseit az említett javaslat 2. és 6. cikkében előírtak szerint.
                     Amennyiben a Bizottság a menekültügyről és migrációkezeléséről szóló rendeletjavaslat 47. cikke alapján értékel egy tagállamban fennálló migrációs helyzetet, a hálózaton keresztül összegyűjtött információk támogathatják a migrációs nyomásról szóló, az említett javaslat 48. cikkében előírt bizottsági jelentést.
                     A polgári védelmi segítségnyújtás tekintetében a tagállamok közötti koordinációt a Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központon keresztül kell biztosítani.

                     6.

                     A Tanács elnöksége mérlegelhetné egy rendkívüli tanácsi ülés összehívásának szükségességét.

                     7.

                     A hálózat az általános uniós válságkezelési rendszerek aktiválását követően bekapcsolódik azok munkájába oly módon, hogy helyzetismeretet nyújt, és biztosítja az e rendszerek keretében elfogadott szükséges intézkedések végrehajtásának technikai szintű nyomon követéséhez szükséges információkat.

                     8.

                     A migrációval foglalkozó megfelelő nemzeti válságkezelési mechanizmusoknak biztosítaniuk kell a tagállami koordinációt valamennyi érintett nemzeti szereplő bevonásával, a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv végrehajtásával teljes összhangban és koherenciában, valamint az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus átfogó koordináló szerepe mellett.

                     9.

                     Az uniós polgári védelmi mechanizmus aktiválása esetén a Bizottság Veszélyhelyzet-reagálási Koordinációs Központjának (ERCC) elő kell segítenie a szükséghelyzeti támogatás gyors célbajuttatását a kérelmező tagállamok számára, és a polgári védelmi segítségnyújtás koordinációs központjaként kell működnie valamennyi uniós tagállam és részt vevő állam között. Az érintett bizottsági szolgálatok között a hét minden napján napi 24 órában fennálló kapcsolatot kell kialakítani.

                     10.

                     Adott esetben és lehetőség szerint a harmadik országokban megerősített nyomonkövetési mechanizmust kell létrehozni, amelynek keretében a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő főbb harmadik országok valamennyi szereplője összekötő tisztviselőket küld ki vagy aktivál.

                     11.

                     Az alábbi eszköztárban felsorolt igényektől függően más ágazati válságkezelési mechanizmusokat
                        és eszközöket is be kell vonni.

                     12.

                     A hálózatot a válság teljes időtartama alatt a hét minden napján napi 24 órában, teljes mértékben aktiválni kell.

                     13.

                     Az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus aktiválása esetén a migráció rendszeres nyomon követését az ISAA-jelentések biztosítják, amelyek az aktiválási időszakban a MISAA-jelentések helyébe lépnek. Amennyiben az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmust nem aktiválják, a Bizottság által a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv első szakaszában kiadott MISAA-jelentéseket az érintett szereplőknek a hálózaton keresztül összegyűjtött hozzájárulásai alapján folytatják.

                     14.

                     A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv e szakaszában a Bizottság által kiadott MISAA-/ISAA-jelentéseket meg kell vitatni az érintett tanácsi előkészítő szervekben vagy a Tanácsban.

                     15.

                     A migrációs felkészültségi és válságkezelési terv válságkezelési szakaszát a Bizottság a tagállam(ok) kérésére vagy saját kezdeményezésére megszüntetheti, ha a válságot kiváltó helyzet már nem áll fenn, vagy ha azt ellenőrzés alatt tartják.

                     16.

                     A Bizottságnak a Tanáccsal, az EKSZ-szel és az uniós ügynökségekkel közösen testreszabott képzést kell szerveznie a migrációs válsághelyzetekben alkalmazott eljárásokról és eszközökről annak érdekében, hogy bővítse az érintett személyzet ismereteit és javítsa azok felkészültségét.

                     17.

                     Valamennyi szereplőnek nemzeti és európai szinten is rendszeresen tartania kell válsághelyzetekre való reagálási gyakorlatokat, és szükség esetén a levont tanulságok alapján a jelenlegi migrációs felkészültségi és válságkezelési tervet felül kell vizsgálni.

               d)   Eszköztár
         Az alábbi intézkedések alkotják a migrációs válságnak a vonatkozó jogszabályokkal összhangban történő kezeléséhez szükséges eszköztárat.

            Intézkedések a származási, tranzit- és/vagy célországokban

                     —

                     A harmadik partnerekkel folytatott folyamatos együttműködésen túlmenően a Bizottság az EKSZ-szel, az uniós küldöttségekkel és a tagállamokkal együttműködve összehangolja intézkedéseit a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő főbb harmadik országokkal – különös tekintettel az EU-val szomszédos országokra –, hogy támogassa őket befogadási kapacitásaik további javításában, a migrációs áramlások hatékonyabb kezelésében – különösen a határok védelme és a migránscsempészés elleni küzdelem terén –, valamint a visszatérési együttműködés megerősítésében.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal és az EKSZ-szel együttműködve további biztonságos folyosókat és áttelepítési programokat biztosít az érintett származási, tranzit- és/vagy célországokban.

                     —

                     A Bizottság együttműködik a főbb nemzetközi szervezetekkel (nevezetesen az ENSZ Menekültügyi Főbiztosának Hivatalával [UNHCR] és az ENSZ Migrációs Szervezetével [IOM]) és a főbb nem kormányzati szervezetekkel, és biztosítja közöttük a szinergiákat az intézkedések megfelelő kiegészítő alkalmazása érdekében az érintett származási, tranzit- és/vagy célországban.

                     —

                     A Bizottság az azonosított szükségletek alapján felülvizsgálja és aktiválja az összes releváns (belső és külső) finanszírozási eszköz keretében rendelkezésre álló finanszírozást, beleértve adott esetben azok vészhelyzeti elemeit is, összhangban azok jogi keretével és célkitűzéseivel. Az eszközök összehangolása elengedhetetlen az elhúzódó migrációs nyomás kezeléséhez.

                     —

                     Kivételes körülmények esetén a Bizottság megvizsgálja, hogy rendelkezésre állnak-e további források, amelyeket a többéves pénzügyi keret rendelkezései alapján mozgósítani lehet, amennyiben a fenti finanszírozás nem elegendő.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal együttműködve fontolóra veszi az uniós és a nemzeti költségvetésekből származó finanszírozás együttes felhasználását, amíg döntés nem születik a finanszírozásnak a jövőbeli többéves pénzügyi keret időszakában való folytatásáról.

                     —

                     Adott esetben és lehetőség szerint a Bizottság – a meglévő tagállami intézkedéseket figyelembe véve – megerősített ellenőrzési mechanizmust alakít ki a harmadik országokban, ezenkívül felhasználja a migrációs útvonalanként megszervezett külön videokonferenciákat is, amennyiben azokat a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv alapján hozták létre, valamint összekötő tisztviselőket küld ki vagy aktivál a származási, tranzit- és/vagy célországnak minősülő főbb harmadik országokban.

                     —

                     Amennyiben az EU és egy harmadik ország jogállásról szóló megállapodást kötött, a Frontex határigazgatási csapatokat küld ki, hogy támogassa az adott harmadik ország illetékes hatóságait határainak ellenőrzésében.

                     —

                     Az EKSZ a migráció külső dimenziójával kapcsolatos vagy azt érintő súlyos helyzet vagy vészhelyzet esetén aktiválja válságelhárítási mechanizmusát, adott esetben a válságelhárítási mechanizmus egyes elemeinek (válságértekezlet, válságkezelési egység, válságfórum és munkacsoport) alkalmazásával.

                     —

                     Az EKSZ-küldöttségek a Bizottsággal szoros együttműködésben a válság előtt, alatt és után is elvégzik feladataikat, többek között helyzetismeretet biztosítanak, de közreműködnek az EU diplomáciai, politikai és operatív válaszlépéseinek végrehajtásában is.

                     —

                     Az EKSZ mozgósítja a Biztonsági és Békevédelmi Integrált Megközelítés Igazgatóságának, a Polgári Tervezési és Végrehajtási Szolgálatnak, a Katonai Tervezési és Végrehajtási Szolgálatnak, valamint a közös biztonság- és védelempolitikai misszióknak a funkcióit annak érdekében, hogy a helyzetismereti és felkészültségi (rezilienciával kapcsolatos) funkcióknak megfelelően naprakésszé tegye az adott koordinációs platformot.

            Intézkedések a tagállamokban az EU külső határain

                     —

                     A tagállamok az EU külső határain aktiválják a határigazgatásra, a befogadásra és a menekültügyre vonatkozó nemzeti vészhelyzeti tervezést/intézkedéseket.

                     —

                     A tagállamok tájékoztatást nyújtanak az EU külső határain fennálló operatív helyzetről, hiányosságokról és szükségletekről.

                     —

                     Az EU külső határán lévő tagállamok kérésére az uniós polgári védelmi mechanizmus aktiválható a szükséges segítségnyújtás biztosítása érdekében.

                     —

                     A Bizottsággal és az uniós ügynökségekkel együttműködésben megerősítik a határőrizetet annak érdekében, hogy azt a leginkább érintett területekre is kiterjesszék.

                     —

                     A Frontex a tagállamok kérésére támogatást nyújt a meglévő közös műveletek megerősítéséhez vagy a Frontex gyorsreagálási határvédelmi intervenciójának bevetéséhez.

                     —

                     Az EASO a tagállamokkal együttműködve megfelelő személyzetet és felszerelést küld a befogadás és a menekültügy terén való segítségnyújtás céljából.

                     —

                     Az Europol a tagállamokkal együttműködve személyzetét/berendezéseit/kapcsolattartóit küldi ki az érkező migránsok biztonsági ellenőrzésének elvégzésére.

                     —

                     A Frontex a tagállamokkal összehangoltan támogatja a visszaküldési tevékenységeket azáltal, hogy visszaküldési szakértőket küld ki, és a visszatérési műveletek lebonyolításához charter- és menetrend szerinti járatok indítását szervezi meg és koordinálja, ezenkívül a visszaküldéshez kísérőket és megfigyelőket biztosít.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokban az EU külső határain európai regionális munkacsoportokat hoz létre, amelyek keretként szolgálnak az információcsere megkönnyítéséhez és az érdekelt felek közötti koordináció javításához.

                     —

                     A nagy nyomásnak kitett helyszíneken migrációkezelést támogató csoportokat és befogadó állomásokat alakítanak ki, amelyekhez a személyzetet az érintett nemzeti hatóságok adják, és amelyekhez az uniós ügynökségek a szükséges migrációs és biztonsági információs rendszerek biztosításával nyújtanak támogatást.

                     —

                     A Bizottság személyzetet küld a tagállamokba az EU külső határaira, hogy segítse a reagálási intézkedések koordinálását.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal együttműködve megállapodik a kulcsfontosságú nyilvános válságkommunikációs üzenetekről, és a leghatékonyabb kommunikációs eszközöket – többek között az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus platformját – használja ezen üzenetek terjesztésére és a dezinformáció elleni küzdelemre.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal közösen eseti alapon együttműködik a főbb nemzetközi szervezetekkel (nevezetesen az UNHCR-rel és az IOM-mel) és a kulcsfontosságú nem kormányzati szervezetekkel az EU külső határain alkalmazott tagállami intézkedések megfelelő kiegészítése érdekében.

                     —

                     A Bizottság elérhetővé teszi a támogatott önkéntes visszatéréssel és reintegrációval kapcsolatos, a tagállamok által igénybe vehető projekteket.

                     —

                     A Bizottság a tagállamok szükségleteinek felmérése alapján felülvizsgálja és aktiválja az összes releváns (belső és külső) finanszírozási eszköz keretében rendelkezésre álló finanszírozást, beleértve adott esetben azok vészhelyzeti elemeit is.

                     —

                     Kivételes körülmények esetén a Bizottság megvizsgálja, hogy rendelkezésre állnak-e további források, amelyeket a többéves pénzügyi keret rendelkezései alapján mozgósítani lehet, amennyiben a fenti finanszírozás nem elegendő.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal együttműködve fontolóra veszi az uniós és a nemzeti költségvetésekből származó finanszírozás együttes felhasználását, amíg döntés nem születik a finanszírozásnak a jövőbeli többéves pénzügyi keret időszakában való folytatásáról.

                     —

                     A nyomásnak ki nem tett tagállamok segítséget nyújthatnak az EU külső határain lévő tagállamoknak felszerelések, anyagok, személyzet, szakképzett személyzet bevetése, a migránsok önkéntes áthelyezése, valamint az uniós ügynökségek műveleteihez való személyzeti hozzájárulás révén.

                     —

                     A nyomásnak ki nem tett tagállamok anyagilag is hozzájárulhatnak a biztonsági intézkedések végrehajtásához szükséges további pénzügyi megoldásokhoz.

            Intézkedések a nyomásnak kitett más tagállamokban

                     —

                     A nyomásnak kitett más tagállamok a befogadással és a menekültüggyel kapcsolatos nemzeti vészhelyzeti tervezést/intézkedéseket aktiválnak.

                     —

                     A nyomásnak kitett más tagállamok tájékoztatást nyújtanak az operatív helyzetről, a hiányosságokról és a szükségletekről.

                     —

                     A nyomásnak kitett tagállamok kérésére az uniós polgári védelmi mechanizmust aktiválják a szükséges segítségnyújtás biztosítása érdekében.

                     —

                     A Bizottság a nyomásnak kitett más tagállamokban európai regionális munkacsoportokat hoz létre, amelyek keretként szolgálnak az információcsere megkönnyítéséhez és az érdekelt felek közötti koordináció javításához.

                     —

                     A Frontex a tagállamokkal összehangoltan támogatja a visszaküldési tevékenységeket azáltal, hogy visszaküldési szakértőket küld ki, és a visszatérési műveletek lebonyolításához charter- és menetrend szerinti járatok indítását szervezi meg és koordinálja, ezenkívül a visszaküldéshez kísérőket és megfigyelőket biztosít.

                     —

                     Az EASO a tagállamokkal együttműködve megfelelő személyzetet és felszerelést küld a befogadás és a menekültügy terén való segítségnyújtás céljából.

                     —

                     Az Europol személyzetét/berendezéseit/kapcsolattartóit küldi ki az érkező migránsok biztonsági ellenőrzésének elvégzésére.

                     —

                     A Bizottság személyzetet küld a nyomásnak kitett tagállamokba, hogy segítse a reagálási intézkedések koordinálását.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal együttműködve megállapodik a kulcsfontosságú nyilvános válságkommunikációs üzenetekről, és a leghatékonyabb kommunikációs eszközöket – többek között az uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmus platformját – használja ezen üzenetek terjesztésére és a dezinformáció elleni küzdelemre.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal közösen együttműködik a főbb nemzetközi szervezetekkel (nevezetesen az UNHCR-rel és az IOM-mel) és a kulcsfontosságú nem kormányzati szervezetekkel a nyomásnak kitett más tagállamok intézkedéseinek megfelelő kiegészítése érdekében.

                     —

                     A Bizottság elérhetővé teszi a támogatott önkéntes visszatéréssel és reintegrációval kapcsolatos, a nyomásnak kitett más tagállamok által igénybe vehető projekteket.

                     —

                     A Bizottság a tagállamok szükségleteinek felmérése alapján felülvizsgálja és aktiválja az összes releváns (belső és külső) finanszírozási eszköz keretében rendelkezésre álló finanszírozást, beleértve adott esetben azok vészhelyzeti elemeit is.

                     —

                     Kivételes körülmények esetén a Bizottság megvizsgálja, hogy rendelkezésre állnak-e további források, amelyeket a többéves pénzügyi keret rendelkezései alapján mozgósítani lehet, amennyiben a fenti finanszírozás nem elegendő.

                     —

                     A Bizottság a tagállamokkal együttműködve fontolóra veszi az uniós és a nemzeti költségvetésekből származó finanszírozás együttes felhasználását, amíg döntés nem születik a finanszírozásnak a jövőbeli többéves pénzügyi keret időszakában való folytatásáról.

                     —

                     A nyomásnak ki nem tett tagállamok segítséget nyújthatnak a nyomásnak kitett más tagállamoknak felszerelések, anyagok, személyzet, szakképzett személyzet bevetése, a migránsok önkéntes áthelyezése, valamint az uniós ügynökségek műveleteihez való személyzeti hozzájárulás révén.

                     —

                     A nyomásnak ki nem tett tagállamok anyagilag is hozzájárulhatnak a biztonsági intézkedések végrehajtásához szükséges további pénzügyi megoldásokhoz.

            1. ÁBRA

         Ez az ábra vizuálisan mutatja be a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv többszintű felépítését.


title: A Bizottság (EU) 2020/1595 ajánlása (2020. október 28.) a Covid19-tesztelési stratégiákról és azokon belül az antitest gyorstesztek alkalmazásáról

text:
               2020.10.30.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 360/43

      A BIZOTTSÁG (EU) 2020/1595 AJÁNLÁSA
      (2020. október 28.)
      a Covid19-tesztelési stratégiákról és azokon belül az antitest gyorstesztek alkalmazásáról
      AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
      mivel:

                  (1)

                  A Covid19-világjárvány továbbra is komoly népegészségügyi veszélyt jelent. Amint az a Covid19-járványokra való rövid távú uniós egészségügyi felkészültségről szóló bizottsági közleményben (1) is szerepel, a Covid19-re való felkészültség és az arra való reagálás alapvető tényezői a megbízható tesztelési stratégiák és az elegendő tesztelési kapacitás, amelyek lehetővé teszik a potenciálisan fertőző személyek korai észlelését, valamint a fertőzöttségi rátákra és a közösségeken belüli terjedésre való rálátást. A tesztelés emellett előfeltétele a megfelelő kontaktkövetésnek, hogy a gyors elkülönítés révén korlátozni lehessen a betegség terjedését.

                  (2)

                  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (2) 168. cikkének (7) bekezdésével összhangban az egészségügyi politika meghatározása, valamint az egészségügyi szolgáltatások és az orvosi ellátás megszervezése és biztosítása továbbra is nemzeti hatáskörbe tartozik. Ezért az uniós tagállamok felelősek a Covid19-tesztelési stratégiáik kidolgozásáról és végrehajtásáról szóló döntésekért, figyelembe véve az országok járványügyi és társadalmi helyzetét.

                  (3)

                  Az EU 2013-ban elfogadta az 1082/2013/EU európai parlamenti és tanácsi határozatot (3) annak érdekében, hogy Európa-szerte javítsa a felkészültséget és a kapacitásokat, valamint hogy megerősítse az egészségügyi veszélyek nyomon követését, gyors észlelését és az azokra való reagálás koordinálását. Az 1082/2013/EU határozattal együtt különböző eszközöket (4) is bevezettek a tagállamok elhárítási terveinek és fellépéseinek támogatására és koordinálására a határokon átterjedő egészségügyi veszélyekkel szemben.

                  (4)

                  Az uniós jelentőségű népegészségügyi válságok koordinálásának kulcsfontosságú eleme az Egészségügyi Biztonsági Bizottság (HSC). Szerepe a felkészültség koordinálásával és a válaszintézkedések megtervezésével kapcsolatos nemzeti tevékenységek legjobb gyakorlatai és az azokra vonatkozó információk megosztásának megerősítése, az ilyen tevékenységek interoperabilitásának és ágazatközi dimenziójának előmozdítása, valamint az egészségügyi ellenintézkedések közös beszerzésére szolgáló mechanizmus létrehozása.

                  (5)

                  A Bizottság 2020. július 15-én elfogadta a rövid távú uniós egészségügyi felkészültségről szóló bizottsági közleményt (5), amelynek célja az EU rövid távú egészségügyi felkészültségének biztosítása a Covid19 újabb európai kitörése esetén. Az említett közlemény egyik cselekvési területének célkitűzése az, hogy a HSC keretében uniós szintű megállapodás jöjjön létre az összehangolt tesztelési stratégiákról és módszerekről.

                  (6)

                  A Tanács június 30-án ajánlást fogadott el az EU-ba irányuló, nem alapvetően szükséges utazások ideiglenes korlátozásának fokozatos feloldásáról (6). Ez olyan elvek és objektív kritériumok alapján történt, mint az egészségügyi helyzet, a járvány megfékezésére irányuló korlátozó intézkedések utazás közbeni alkalmazásának lehetősége és a viszonossági megfontolások, figyelembe véve a releváns forrásokból, például az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központtól (ECDC) és az Egészségügyi Világszervezettől (WHO) származó adatokat.

                  (7)

                  Az Egészségügyi Biztonsági Bizottság 2020. szeptember 17-én„Az EU egészségügyi felkészültsége: Ajánlások a Covid19-teszteléssel kapcsolatos megközelítés uniós szintű összehangolására” (7) című megállapodásában különböző intézkedéseket határozott meg, amelyeket az országoknak meg kell fontolniuk tesztelési stratégiáik aktualizálása vagy kiigazítása során. A dokumentum célja, hogy európai szintű megállapodás szülessen a Covid19-tesztelés egységes megközelítéséről. Tartalma az európai országok 2020. szeptember eleji helyzetén, valamint az akkor végrehajtott tesztelési stratégiákon és célkitűzéseken alapul.

                  (8)

                  A tagállamoknak törekedniük kell az utazási tilalmak elkerülésére. Az egységes piac keretében biztosított szabadságok védelme érdekében a korlátozásokat az uniós jog általános elveivel, különösen az arányossággal és a megkülönböztetésmentességgel összhangban kell alkalmazni, és a korlátozások nem léphetik túl a népegészség védelméhez feltétlenül szükséges mértéket.

                  (9)

                  A Tanács 2020. október 13-án elfogadta a szabad mozgásnak a Covid19-világjárvány miatti korlátozására vonatkozó koordinált megközelítésről szóló ajánlást (8), amely többek között egyértelműbbé teszi a magasabb kockázatú területekről érkező utazókra alkalmazott intézkedéseket (tesztelés és önkéntes karantén), egyértelmű és időszerű tájékoztatást nyújtva a nyilvánosság számára.

                  (10)

                  A hatékony tesztelés kulcsszerepet játszik a személyek szabad mozgásának és a belső piac zökkenőmentes működésének biztosításában. A Covid19-világjárvány kitörése óta a diagnosztikai vizsgálatok területe gyorsan fejlődött, és központi szerepet tölt be a járvány elleni védekezésben. A diagnosztikai vizsgálatok fontosságát felismerve az EU számos uniós kutatási és innovációs fellépésen keresztül támogatja azok fejlesztését1. A Covid19-tesztelés kiterjedt és pontos alkalmazása, valamint a tesztkérelem és a teszteredmény közötti átfutási idő lerövidítése jelentős tényező a SARS-CoV-2 terjedésének csökkentésében. Jelenleg az esetek és kontaktszemélyek tesztelésére a legmegbízhatóbb az RT-PCR (reverz transzkripciós polimeráz láncreakció) alapú vizsgálati módszer; ezek a tesztek álltak a leghamarabb rendelkezésre, amikor a világjárvány elérte az európai kontinenst.

                  (11)

                  Míg azonban az RT-PCR-tesztelés aránya Unió-szerte nő, aminek következtében egyre több Covid19-pozitív esetet azonosítanak, különösen a fiatalabbak körében, akik enyhe tüneteket mutatnak vagy tünetmentesek, addig a laboratóriumok nehezen tudják biztosítani, hogy elegendő erőforrás és kapacitás álljon rendelkezésre a kereslet kielégítéséhez. Ez az RT-PCR-tesztelési eszközök hiányához és hosszabb átfutási időhöz vezetett, ezáltal korlátozva a kockázatcsökkentő intézkedések hatékony végrehajtását és a gyors kontaktkövetést. A hiányok enyhítése érdekében a Bizottság már március 19-én megszervezte a laboratóriumi felszerelések, ideértve az RT-PCR-teszteléshez szükséges tesztkészletek és reagensek közös közbeszerzését, amelyben 20 tagállam vett részt.

                  (12)

                  E közös közbeszerzés végrehajtása ellenére a tagállamok most újra korlátozott tesztelési kapacitásokkal és hosszú tesztelési átfutási időkkel néznek szembe, különösen a jelenlegi epidemiológiai helyzetben, amikor Európában ismét kiugróan növekszik a Covid19-pozitív esetek száma. Ebben az összefüggésben a tagállamok egyre inkább a gyors vagy betegközeli tesztek (pl. antigén tesztek) alkalmazásához fordulnak, főként egészségügyi intézményben, és feltárják azok szélesebb körű alkalmazásának lehetőségeit. A gyorsabb és olcsóbb Covid19-tesztek ezen új generációja, amely gyakran 30 percen belül elvégezhető, egyre több helyen kerül forgalomba.

                  (13)

                  A WHO 2020. szeptember 11-én ideiglenes iránymutatást tett közzé a Covid19 kimutatására szolgáló antitest gyorstesztek alkalmazásáról (9), amely útmutatást nyújt az országoknak e tesztek lehetséges szerepéről és a tesztelés gondos megválasztásának fontosságáról. Amint azt a WHO is hangsúlyozta, bár az antitest gyorstesztek megoldást kínálhatnak a SARS-CoV-2-fertőzés különböző helyzetekben és forgatókönyvek szerint történő diagnosztizálására, klinikai teljesítőképességük (egyelőre) nem optimális, ezért óvatosan kell eljárni.

                  (14)

                  A meglévő modellek közül a WHO olyan antitest gyorstesztek alkalmazását javasolja, amelyek teljesítőképesség tekintetében megfelelnek a 80 %-nál nagyobb diagnosztikai érzékenység és a 97 %-nál nagyobb specificitás minimumkövetelményének, és alkalmazásuk különösen akkor ajánlott, ha az RT-PCR-tesztek hozzáférhetősége ideiglenesen korlátozott, vagy ha a hosszas átfutási idő aláássa a tesztek klinikai hasznosságát. Az antitest gyorstesztekkel végzett szűrés lehetővé teszi azon személyek gyors azonosítását, akik a fertőzés terjesztése szempontjából a legnagyobb kockázatot jelentik, különösen az erőteljes közösségi fertőzés esetében. Emellett az antitest gyorstesztekkel való tesztelést – a gyártó utasításainak megfelelően és a tünetek megjelenését követő 5–7 napon belül, vagyis a legnagyobb vírusterhelés idején – képzett személyzetnek kell végeznie.

                  (15)

                  Számos tagállam (10) már megkezdte az antitest gyorstesztek gyakorlati alkalmazását, és azok használatát nemzeti Covid19-tesztelési stratégiájába is belefoglalta. Emellett a tagállamok többsége jelenleg validáló tanulmányokat vagy kísérleti projekteket hajt végre az antitest gyorstesztek specifikus körülmények közötti klinikai teljesítőképességének értékelése és a SARS-CoV-2-fertőzés bizonyos célcsoportok esetében történő diagnosztizálása céljából. Az Egészségügyi Biztonsági Bizottság 2020. október 19-i ülésén megállapodott abban, hogy közös álláspontot dolgoz ki az antitest gyorstesztek használatával kapcsolatban, amelyben többek között e tesztek alkalmazásával és a teszteredmények felhasználásával készül foglalkozni.

                  (16)

                  Az „Egészséges átjárók” elnevezésű uniós együttes fellépés (11) keretében az antitest gyorstesztek alkalmazását különösen a repülőterekre érkező utasok esetében értékelték ki. A fellépés többek között a laboratóriumi tesztelési módszerek lehetőségeit, az utasok tesztelésének időzítését, a szükséges erőforrásokat és a repülőtereken bevezetendő gyakorlati intézkedéseket vizsgálta meg. Mindez a más közlekedési eszközöket igénybe vevő utasok esetében is releváns lehet.

                  (17)

                  Ezenkívül a Bizottság a közelmúltban felkérte az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központot (ECDC) és az Európai Unió Repülésbiztonsági Ügynökségét (EASA), hogy dolgozzon ki egy, a légi közlekedés biztonságosabbá tételét célzó protokollt, beleértve egy, a repülőtereken bevezetendő közös uniós egészségvédelmi tesztelési protokollra irányuló javaslatot is. A protokoll elemei közé tartozna a tesztek időzítése, a célcsoportok meghatározása, a tesztek típusa és azok repülőtereken való lehetséges alkalmazása; a protokollt egyéb közlekedési módokra is ki lehetne terjeszteni. A specifikus környezetben validált technológiákra és a rendelkezésre álló kapacitásokra épülő tesztelési stratégiák kidolgozása alapul szolgálhat a karanténra vagy egyéb korlátozásokra vonatkozó megközelítések kialakításánál; így például a teszteredmények kölcsönös elismerésével az esetek behurcolásának kockázata egy olyan szintre lehetne megfelelően csökkenthető, amely megegyezik a célrégióban fennálló kockázattal, vagy alacsonyabb annál, és ezért a karantén vagy az egyéb korlátozások megszüntetéséhez vezethet.

                  (18)

                  A validált technológiákra és a rendelkezésre álló kapacitásokra épülő tesztelési stratégiák kidolgozásának alapul kell szolgálnia a karanténra vonatkozó uniós politika kialakításához is. A Bizottság felkérte az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központot (ECDC), hogy nyújtson tudományos iránymutatást a karanténba helyezéssel kapcsolatban annak érdekében, hogy európai megközelítést lehessen javasolni,

            ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

         CÉL

                  1.

                  Ez az ajánlás iránymutatást nyújt az egyes országok számára azon kulcsfontosságú elemek tekintetében, amelyeket nemzeti, regionális vagy helyi tesztelési stratégiáik kidolgozása során figyelembe kell venni.

                  2.

                  Az ajánlás különösen a Covid19-tesztelési stratégiák hatókörére, az elsőbbséggel tesztelendő célcsoportokra és a figyelembe veendő specifikus helyzetekre összpontosít, és a tesztelési kapacitások és erőforrások kulcsfontosságú kérdéseivel foglalkozik. Végezetül az antitest gyorstesztek alkalmazásával kapcsolatos megfontolásokat fogalmaz meg.

                  3.

                  Az ajánlás célja továbbá biztosítani, hogy a tesztelési politikák elősegítsék a belső piac zökkenőmentes működését, a nemzetközi utasforgalmat, valamint a személyek, szolgáltatások és áruk Unión belüli szabad mozgását.

         TESZTELÉSI STRATÉGIÁK

                  4.

                  A teszteléssel biztosított korai észlelés továbbra is alapvető fontosságú. A tagállamoknak – figyelembe véve a rendelkezésre álló erőforrásokat, a tesztelési és kontaktkövetési kapacitásokat, továbbá szem előtt tartva az ECDC által közzétett tesztelési iránymutatásokban bemutatott forgatókönyveket (12) – a lehető legszélesebb körben végre kell hajtaniuk a tesztelést, elsőbbséget biztosítva a tüneteket mutató személyeknek, a megerősített esetekkel kapcsolatba került személyeknek, a súlyos helyi járványkitöréseknek, és lehetőség szerint a tünetmentes személyek tesztelését is.

                  5.

                  Elegendő kapacitás hiányában a tagállamoknak a tesztelés során a Covid19-re jellemző tüneteket mutató személyeknek – köztük az enyhe tüneteket és különösen az akut légzőszervi fertőzés tüneteit mutató személyeknek – kell elsőbbséget biztosítaniuk. A tesztet lehetőség szerint az influenzára és más légzőszervi fertőzésekre irányuló tesztekkel – pl. a rendelkezésre álló multiplex tesztekkel vagy más releváns tesztekkel – célszerű kombinálni. A tesztalanyok elsőbbségi sorrendjének kialakítására vonatkozó kritériumoknak objektíveknek kell lenniük, és megkülönböztetéstől mentesen kell alkalmazni őket.

                  6.

                  A tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk arra, hogy az egészségügyi és a tartós ápolási-gondozási létesítményekben, például az idősotthonokban elkerülhető és/vagy megakadályozható legyen a Covid19 terjedése. Az említett ágazatokban dolgozó munkavállalókat rendszeres időközönként tesztelni kell, és tesztelési programokat kell bevezetni. Ezen túlmenően a betegeket a kórházi felvételkor vagy közvetlenül azt megelőzően tesztelni kell, a beutalt pácienseket pedig a Covid19 tünetei tekintetében a felvételt követő legalább 14 napon keresztül monitorozni és a jóváhagyott program keretében rendszeresen (pl. hetente egyszer) tesztelni kell.

                  7.

                  Egyértelmű és jól azonosított járványklaszterek esetében a tagállamoknak mérlegelniük kell az érintett közösség többségének a tünetek meglététől független tesztelését, mivel ezáltal minimálisra csökkenthető vagy akár el is kerülhető a népegészségügyi intézkedések szigorítása. Az előrelátható kritikus helyzetek tekintetében – pl. iskolák vagy munkahelyek – a helyi hatóságoknak tesztelési és megfelelési programokat kell kidolgozniuk.

                  8.

                  A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a kulcsfontosságú munkakörökben (többek között az egészségügyben, a tartós ápolásban és az oktatásban) dolgozók számára tesztelési programok álljanak rendelkezésre, és hogy ezek a célcsoportok gyakori időközönként tesztelhetők legyenek.

                  9.

                  A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy polgáraik közérthető tájékoztatást kapjanak a népegészségügyi intézkedésekről. Biztosítaniuk kell továbbá, hogy a lakosság számára tesztközpontok álljanak rendelkezése, és hogy a Covid19-tesztek – különösen a tünetmentes esetekben és a helyi gócok megjelenésekor – mindenki számára elérhetőek legyenek.

         TESZTELÉSI KAPACITÁSOK ÉS ERŐFORRÁSOK

                  10.

                  A Bizottság ismételten hangsúlyozza, hogy a tagállamoknak – a tesztelési célok, a keresleti és kínálati oldal irányítása, valamint a betegség jellemzőire vonatkozó legfrissebb tudományos bizonyítékok alapján – meg kell határozniuk a mintavételhez, a teszt elvégzéséhez és a kontaktkövetéshez szükséges tesztelési kapacitásokat és erőforrásokat.

                  11.

                  A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy olyan kapacitások és erőforrások álljanak rendelkezésre, amelyek lehetővé teszik a célzott, megfelelő időben végzett és pontos tesztelést, beleértve a tesztkérelem és a teszteredmény közötti gyors, ideális esetben 24 órás átfutási idő és a mihamarabbi kontaktkövetés biztosítását annak érdekében, hogy az esetek és klaszterek gyorsan azonosíthatók és elszigetelhetők legyenek, és a nem érintett csoportok minél hamarabb visszatérhessenek megszokott életükhöz.

                  12.

                  A vírus lakosságon belüli terjedésének nyomon követése, illetve korai előrejelzés céljából a SARS-CoV-2 szennyvízben való jelenlétének nyomon követése is alkalmazható kiegészítő módszerként. Ezt a néhány tagállam által már használt felügyeleti módszert a lehető legnagyobb mértékben ki kell terjeszteni.

                  13.

                  A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a kontakszemélyek expozícióját követően – azok karanténidőszakának lerövidítése céljából – az ECDC aktuális iránymutatásával összhangban végeztessenek RT-PCR-teszteket vagy azokkal egyenértékű validált teszteket. A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy a karanténra vonatkozó nemzeti rendelkezéseiket kövessék nyomon és aktualizálják a jövőbeli tudományos eredményeknek megfelelően.

                  14.

                  A tagállamoknak forgatókönyv-alapú stressztesztek útján meg kell vizsgálniuk a tesztelési kapacitásokat, a bevezetendő tesztelési programokat és a kontaktkövetési rendszereket. Ezeket a stresszteszteket nemcsak nemzeti szinten, hanem a helyi járványkitörésekre összpontosítva is ajánlott elvégezni, és azoknak olyan konkrét forgatókönyveken kell alapulniuk, mint például a szuperterjesztő események, az egyes ágazatokban jelentkező kitörések, az oktatási létesítmények és az idősotthonok. A tagállamoknak – például az Egészségügyi Biztonsági Bizottság keretében – meg kell osztaniuk a levont tanulságokat és a gyakorlatban leginkább bevált eljárásaikat.

                  15.

                  Annak érdekében, hogy Unió-szerte elegendő RT-PCR- és gyorstesztelési kapacitást lehessen biztosítani, a tagállamoknak meg kell vizsgálniuk a nemzetközi együttműködés lehetőségeit, például mobil laboratóriumok biztosítása vagy a tesztek határokon átnyúló technikai kivitelezése útján.

         ANTITEST GYORSTESZTEK

                  16.

                  A tagállamoknak meg kell állapodniuk az antitest gyorstesztek alkalmazásával, különösen a klinikai teljesítőképességükkel – például az érzékenységgel és a specifikussággal – kapcsolatos kritériumokról, továbbá megegyezésre kell jutniuk azon forgatókönyvek és helyzetek tekintetében, amelyek során az antitest gyorstesztek alkalmazása megfelelő lehet (például a közösségi fertőzés magas kockázatát jelentő helyzetekben).

                  17.

                  A tagállamoknak – különösen az Egészségügyi Biztonsági Bizottságban és más tudásmegosztó platformokon, például a Tanács uniós politikai szintű integrált válságelhárítási mechanizmusán (IPCR) keresztül – aktívan meg kell osztaniuk és meg kell vitatniuk az uniós országokban az antitest gyorstesztekre vonatkozóan végzett validáló tanulmányok eredményeit, mely tanulmányokat a teszteket kifejlesztő vállalatok által folytatott tanulmányoktól függetlenül kell elvégezni.

                  18.

                  A Bizottság együtt fog működni a tagállamokkal annak érdekében, hogy kidolgozza a gyorstesztek értékelésének, jóváhagyásának és kölcsönös elismerésének, valamint a teszteredmények kölcsönös elismerésének keretét. Ezen túlmenően a Bizottság figyelemmel fogja kísérni az új antitest gyorstesztek piacát és a tesztek rendelkezésre állását, figyelembe véve a klinikai teljesítőképességükre és az alkalmazásukra vonatkozó meghatározandó kritériumokat, továbbá – a Covid19 in vitro diagnosztikai eszközök és vizsgálati módszerek már létező adatbázisára építve – adattárat fog létrehozni az antitest gyorstesztek és a validáló tanulmányok eredményeire vonatkozóan, amint azok rendelkezésre állnak. A Bizottság kezdeményezni fogja a tesztek beszerzését annak érdekében, hogy Unió-szerte biztosítsa az antitest gyorstesztekhez való egyenlő hozzáférést és azok mielőbbi alkalmazását.

         Kelt Brüsszelben, 2020. október 28-án.

               a Bizottság részéről

            Sztella KIRIAKÍDISZ

               a Bizottság tagja

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX%3A52020DC0318&qid=1603899755406

         (2)  HL C 326., 2012.10.26., 47. o.

         (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 1082/2013/EU határozata ( 2013. október 22. ) a határokon átterjedő súlyos egészségügyi veszélyekről és a 2119/98/EK határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 293., 2013.11.5., 1. o.)

         (4)  Például a fertőző betegségekkel kapcsolatos korai figyelmeztető és gyorsreagáló rendszer (EWRS), HSC-koordináció, közös közbeszerzés stb.

         (5)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/?uri=CELEX:52020DC0318

         (6)  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-9208-2020-INIT/hu/pdf

         (7)  https://ec.europa.eu/health/sites/health/files/preparedness_response/docs/common_testingapproach_Covid19_hu.pdf

         (8)  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-11689-2020-REV-1/hu/pdf

         (9)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/334253/WHO-2019-nCoV-Antigen_Detection-2020.1-eng.pdf?sequence=1&isAllowed=y

         (10)  Október 22. óta ezek az országok a következők: Belgium, Finnország, Franciaország, Görögország, Németország, Olaszország és Spanyolország, valamint az Egyesült Királyság.

         (11)  https://www.healthygateways.eu/

         (12)  https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/covid-19-testing-strategies-and-objectives