title: A Tanács ajánlása (2018. március 6.) a PESCO végrehajtására vonatkozó ütemtervről

text:
               8.3.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 88/1

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2018. március 6.)
   a PESCO végrehajtására vonatkozó ütemtervről
   (2018/C 88/01)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre és különösen annak 46. cikke (6) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés 42. cikkével létrehozott állandó strukturált együttműködésről szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt (10.) jegyzőkönyvre,
   tekintettel az állandó strukturált együttműködés (PESCO) létrehozásáról és a részt vevő tagállamok jegyzékének meghatározásáról szóló, 2017. december 11-i (KKBP) 2017/2315 tanácsi határozatra (1),
   tekintettel a Németországi Szövetségi Köztársaság, a Spanyol Királyság, a Francia Köztársaság és az Olasz köztársaság javaslatára,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács a 2017. júniusi ülésén egyetértett abban, hogy inkluzív és nagyívű, állandó strukturált együttműködést (PESCO) kell indítani abból a célból, hogy az EU globális stratégiájából eredő és az EU globális stratégiájának a biztonság és a védelem területén történő végrehajtásáról szóló, 2016. november 14-i tanácsi következtetésekben meghatározott uniós ambíciószint teljesítéséhez való hozzájárulás érdekében megerősítsék Európa biztonságát és védelmét. Az Európai Tanács felhívta a figyelmet arra, hogy ennek a munkának összhangban kell állnia a tagállamok nemzeti védelmi tervezésével és az érintett tagállamok által a NATO és az ENSZ keretében vállalt kötelezettségekkel.

               (2)

               A Tanács és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője (a továbbiakban: a főképviselő) 2017. november 13-án az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 46. cikkének (1) bekezdésével összhangban közös bejelentést kapott 23 tagállamtól, majd 2017. december 7-én további két tagállamtól.

               (3)

               A (KKBP) 2017/2315 határozat létrehozta a PESCO-t és úgy rendelkezett, hogy a PESCO irányítása a Tanács szintjén történik, valamint az azon részt vevő tagállamok csoportjai által végrehajtott projektek keretében, amelyek maguk között megállapodtak ilyen projektek végrehajtásában.

               (4)

               Ezenkívül a PESCO-ban részt vevő tagállamok 2017. december 11-én nyilatkozatot fogadtak el, amelyben kifejezték arra vonatkozó szándékukat, hogy különböző csoportokban kidolgozzák az első, együttműködésen alapuló PESCO-projekteket, amelyeket a nyilatkozat melléklete tartalmaz.

               (5)

               Az Európai Tanács 2017. december 14-én üdvözölte a nagyívű és inkluzív PESCO létrehozását, valamint hangsúlyozta annak fontosságát, hogy az első projekteket mielőbb végre kell hajtani, és felszólította a részt vevő tagállamokat, hogy teljesítsék a nemzeti végrehajtási terveikben foglaltakat.

               (6)

               A Tanács 2018. március 6-án elfogadta a PESCO keretében kidolgozandó projektek listájának összeállításáról szóló (KKBP) 2018/340 határozatot (2).

               (7)

               A (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdésének a) pontja megerősíti, hogy az EUSZ 46. cikke (6) bekezdésének megfelelően eljárva a Tanács határozatokat és ajánlásokat fogadhat el, amelyekben stratégiai irány- és útmutatást nyújt a PESCO tekintetében.

               (8)

               A Tanácsnak ennélfogva ajánlást kell elfogadnia, amelyben ilyen irány- és útmutatást nyújt a PESCO végrehajtása tekintetében,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   I.   CÉLKITŰZÉSEK ÉS HATÁLY

               1.

               Ezen ajánlás célja stratégiai irány- és útmutatást nyújtani a PESCO végrehajtása tekintetében a folyamatokkal és az irányítással kapcsolatban szükséges további munka strukturálása érdekében, többek között a projektek vonatkozásában is, abból a célból, hogy a részt vevő tagállamok teljesíthessék az egymás tekintetében tett szigorúbb, a (KKBP) 2017/2315 határozat mellékletében foglaltak szerinti kötelezettségvállalásaikat.

         II.   VÉGREHAJTÁS

      A kötelezettségvállalások teljesítésének ütemezése és konkrétabb célok meghatározása

               2.

               A (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja úgy rendelkezik, hogy a Tanács határozatokat és ajánlásokat fogad el, amelyekben ütemezi a mellékletben foglalt szigorúbb kötelezettségvállalások teljesítését két egymást követő kezdeti szakasz során (2018–2020 és 2021–2025), és az egyes szakaszok kezdetekor részletesen meghatározza a mellékletben foglalt szigorúbb kötelezettségvállalások teljesítésére vonatkozó konkrétabb célokat.

               3.

               Ennélfogva helyénvaló, hogy a Tanács 2018 júniusáig ajánlást fogadjon el a 2018–2020-as és a 2021–2025-ös szakaszokra vonatkozó kötelezettségvállalások teljesítésének ütemezéséről és konkrétabb célok meghatározásáról, a 2020 előtt teljesítendő kötelezettségvállalásokat is beleértve. Ezen ajánlásban olyan közösen elfogadott mutatókat is meg kell határozni, amelyek segítik a részt vevő tagállamokat a kötelezettségvállalások teljesítésében, valamint lehetővé teszik az e tekintetben született eredmények értékelését.

               4.

               A PESCO titkársága – amelyet a (KKBP) 2017/2315 határozat 7. cikkében foglaltak szerint az Európai Unió Katonai Törzsét (EUKT) is beleértve az Európai Külügyi Szolgálat és az Európai Védelmi Ügynökség közösen biztosít – felkérést kap arra, hogy 2018. március végéig tegye meg első észrevételeit a részt vevő tagállamok által – a kötelezettségvállalásaik teljesítésére figyelemmel – 2017 decemberében benyújtott nemzeti végrehajtási tervekben szereplő információk típusáról, pontosságáról és szerkezetéről. Ezen észrevételek várhatóan segítenek majd megalapozni az ütemezésről szóló ajánlás kidolgozását, amelyet a Tanácsnak a (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdésének b) pontjával összhangban el kell fogadnia. A PESCO titkársága emellett segítséget nyújthatna az egyes részt vevő tagállamok számára – azok kérésére – ahhoz, hogy javítsák nemzeti végrehajtási terveik minőségét.

               5.

               Helyénvaló, hogy az ütemezésről szóló ajánlás elfogadását követően a részt vevő tagállamok – a (KKBP) 2017/2315 határozat 3. cikke (2) bekezdésének megfelelően – felülvizsgálják és adott esetben a szükséges módon aktualizálják nemzeti végrehajtási terveiket, és azokat 2019. január 10-ig megküldjék a PESCO titkárságának. 2020-tól kezdődően ezeket a terveket minden évben január 10-ig kell benyújtani a PESCO titkárságának, figyelembe véve a PESCO Tanács általi – a főképviselőnek a (KKBP) 2017/2315 határozat 6. cikkében említett előző éves jelentésén alapuló – felülvizsgálatát, a képességfejlesztési tervet és a koordinált éves védelmi szemle keretében készült kétévenkénti jelentésben foglalt ajánlásokat is.

               6.

               Az első szakasz végén a Tanács – a (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdésének c) pontjával összhangban – aktualizálja és szükség esetén fokozza az említett határozatban foglalt szigorúbb kötelezettségvállalásokat a PESCO keretében elért eredményekre figyelemmel, az Unió képességbeli és műveleti igényeinek, valamint folyamatosan változó biztonsági környezetének a tükrözése érdekében. Az ilyen határozatok a PESCO keretében tett kötelezettségvállalások teljesítésének stratégiai felülvizsgálati folyamatán alapulnak majd.

               7.

               A következő szakasz kezdetén a Tanácsnak helyénvaló elfogadnia a konkrétabb célok második, a 2021–2025-ös szakaszra vonatkozó csomagját, figyelembe véve a (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdésének c) pontját.

      A PESCO keretében kidolgozandó projektek listája

               8.

               Helyénvaló, hogy miután a Tanács 2018. március 6-án elfogadta a PESCO keretében kidolgozandó projektek listájának összeállításáról szóló határozatot, a részt vevő tagállamok jelentős erőfeszítéseket tegyenek az egyes projektek célkitűzéseinek és menetrendjének meghatározására.

               9.

               Helyénvaló, hogy a Tanács ezt a listát 2018 novemberéig aktualizálja, hogy – a (KKBP) 2017/2315 határozat 5. cikkében foglalt eljárásnak megfelelően – felvegye abba a soron következő PESCO-projekteket.

               10.

               Ezt követően – a PESCO fenntartható és eredményes végrehajtása céljából – a részt vevő tagállamok által benyújtott új projektek értékelésére szolgáló ezen eljárást elvben minden évben novemberben le kell zárni, miután ugyanazon év májusának elejéig közzétették az új projektjavaslatokra vonatkozó felhívást. A PESCO-projektekre vonatkozó javaslatok PESCO titkársága által végzett értékelésének olyan átlátható kritériumokon kell alapulnia, amelyek kiterjednek mind a képességi, mind a műveleti szempontra, és amelyeket a részt vevő tagállamokkal közösen tovább kell fejleszteni. A (KKBP) 2017/2315 határozat 5. cikkével összhangban az Európai Unió Katonai Bizottsága (EUKB) katonai tanácsadást fog biztosítani a főképviselő PESCO-projektek meghatározására és értékelésére vonatkozó ajánlását illetően.

               11.

               Helyénvaló, hogy azok a részt vevő tagállamok, amelyek egyedi projekt indítását kívánják javasolni, kellő időben értesítsék a többi részt vevő tagállamot, mielőtt előterjesztik javaslataikat, annak érdekében, hogy támogatást szerezzenek és a többi tagállamnak lehetősége legyen csatlakozni az így közösen benyújtandó javaslathoz. A végrehajtásra vonatkozó menetrendeket is tartalmazó részletes projektjavaslatokat úgy kell benyújtani, hogy a PESCO titkársága számára elegendő idő álljon rendelkezésre azok abból a célból történő értékelésére, hogy a főképviselő a (KKBP) 2017/2315 határozat 5. cikke (1) bekezdésének megfelelően ajánlást tehessen a Tanácsnak. A Tanács felkéri a PESCO titkárságát, hogy dolgozzon ki sablont a benyújtandó projektekre vonatkozóan, valamint hogy támogassa a részt vevő tagállamokat az egyes PESCO-projektjavaslataik más tagállamok részére történő eljuttatásában.

      A projektekre vonatkozó közös irányítási szabálykészlet

               12.

               Helyénvaló, hogy a Tanács 2018 júniusáig elfogadja a (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdésének f) pontja szerinti, a projektekre vonatkozó közös irányítási szabálykészletet, amelyet az egyes projektekben részt vevő tagállamok a szükséges módon hozzáigazíthatnak az adott projekthez. A szabálykészlet várhatóan olyan keretként szolgál majd, amellyel biztosítani lehet a PESCO-projektek koherens és következetes végrehajtását, és magában foglalja az egyes projektek alakulásáról – a (KKBP) 2017/2315 határozat 5. cikke (2) bekezdésének megfelelően – a Tanács részére nyújtandó rendszeres tájékoztatásra és a Tanács általi szükséges felügyelet lehetővé tételére vonatkozó részletes szabályokat is. E tekintetben helyénvaló tovább pontosítani a részt vevő tagállamokra, többek között adott esetben a megfigyelőkre, valamint a PESCO titkárságára háruló szerepköröket és feladatokat. Ez a keret továbbá várhatóan általános iránymutatással szolgál majd a résztvevők számára az egyes projektek irányítására alkalmas szabályoknak a (KKBP) 2017/2315 határozat 5. cikke (3) bekezdésével összhangban történő kialakítása terén. Ezzel összefüggésben a Tanács 2018 júniusáig a részt vevő tagállamok projektekben betöltött koordinációs feladatainak kérdésével is újra foglalkozik majd.

      Harmadik államok egyes projektekben való kivételes részvételére vonatkozó általános feltételek

               13.

               A (KKBP) 2017/2315 határozat 4. cikke (2) bekezdése g) pontjának és 9. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Tanács kellő időben határozatot fogad el, amelyben megállapítja azokat az általános feltételeket, amelyek mellett harmadik államokat kivételesen fel lehet kérni egyes projektekben való részvételre, továbbá a (KKBP) 2017/2315 határozat 9. cikke (2) bekezdésének megfelelően határoz arról, hogy egy adott harmadik állam esetében teljesülnek-e ezek a feltételek. Helyénvaló, hogy az ezen általános feltételek kidolgozására irányuló munka a projektekre vonatkozó közös irányítási szabálykészletnek és a kötelezettségvállalások teljesítése ütemezésének 2018 júniusáig történő elfogadását követően haladéktalanul megkezdődjön, valamint hogy – a Tanács általi további értékelésre is figyelemmel – 2018 vége előtt sor kerüljön egy határozat elfogadására.

      A főképviselő éves jelentése a Tanácsnak és az értékelési mechanizmus

               14.

               A (KKBP) 2017/2315 határozat 6. cikke (3) bekezdésének megfelelően, valamint a részt vevő tagállamok által előterjesztett, aktualizált nemzeti végrehajtási tervek alapján a főképviselő évente jelentést fog benyújtani a Tanácsnak, amelyben ismerteti a PESCO végrehajtásának állását, beleértve azt is, hogy az egyes részt vevő tagállamok miként teljesítik a nemzeti végrehajtási terveikkel összhangban álló kötelezettségvállalásaikat. A jelentésnek a részt vevő tagállamok által a kötelezettségvállalásaik teljesítése céljából – többek között PESCO-projekteken keresztül, valamint a konkrétabb célok és a két egymást követő kezdeti szakasz tekintetében meghatározott ütemezés alapján – végrehajtott konkrét intézkedésekre és rendelkezésekre kell összpontosítania. Ezzel összefüggésben a PESCO titkársága felkérést kap arra, hogy bocsássa rendelkezésre a nemzeti végrehajtási tervek aktualizált sablonját.
               Helyénvaló, hogy a részt vevő tagállamok foglaljanak bele nemzeti végrehajtási terveikbe a kötelezettségvállalásaik teljesítése érdekében végrehajtott konkrét intézkedésekre és rendelkezésekre vonatkozó információkat, a projektekhez való hozzájárulásra vonatkozó információkat is beleértve. Ezenkívül nem hivatalos konzultációkra kerülhet sor, amelyek segíthetnek tisztázni a tervekben szereplő információkat.

               15.

               Helyénvaló, hogy a főképviselő 2019 áprilisában vagy legalábbis a Külügyek Tanácsának az év első felében tartandó megfelelő ülését megelőzően nyújtsa be első éves jelentését, hogy abban figyelembe lehessen venni a részt vevő tagállamok által 2019. január 10-ig előterjesztett aktualizált nemzeti végrehajtási terveket. 2020-tól kezdődően az éves jelentéseket március vagy április folyamán kell benyújtani, figyelembe véve az ugyanazon év januárjában előterjesztett felülvizsgált és aktualizált nemzeti végrehajtási terveket.

               16.

               Helyénvaló, hogy az EUKB – a főképviselő jelentése alapján – katonai tanácsadást biztosítson és ajánlásokat fogalmazzon meg a Politikai és Biztonsági Bizottság részére, hogy ezáltal a PBB előkészíthesse azt a folyamatot, amelynek keretében a Tanács minden év májusáig felül fogja vizsgálni, hogy a részt vevő tagállamok továbbra is teljesítik-e a szigorúbb kötelezettségvállalásokat. Ezzel összefüggésben helyénvaló, hogy a Tanács felülvizsgálja az uniós célkitűzések szintjének teljesítésében tett előrelépést, ezáltal javítva az Unió kapacitását arra, hogy biztonságszolgáltatóként lépjen fel, fokozva stratégiai autonómiáját és erősítve a partnerekkel való együttműködési, illetve azon képességét, hogy megvédje polgárait.

      Kelt Brüsszelben, 2018. március 6-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         F. MOGHERINI

      (1)  HL L 331., 2017.12.14., 57. o.

      (2)  HL L 65., 2018.3.8., 24. o.


               4.10.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 356/130

      P8_TA(2017)0440
      Keleti partnerség: a 2017. novemberi csúcstalálkozó
      Az Európai Parlament 2017. november 15-i a Tanácshoz, a Bizottsághoz és az EKSZ-hez intézett, a 2017. novemberi csúcstalálkozó előkészítéseként a keleti partnerségről szóló ajánlása (2017/2130(INI))
      (2018/C 356/18)

         Az Európai Parlament,

                  —

                  tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 2., 3. és 8. cikkére és V. címére, különösen 21., 22., 36. és 37. cikkére, valamint az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) ötödik részére,

                  —

                  tekintettel a keleti partnerségnek az Unió és keleti partnerei, Azerbajdzsán, Belarusz, Grúzia, Moldova, Örményország és Ukrajna közös erőfeszítéseként Prágában, 2009. május 7-én történt létrehozására,

                  —

                  tekintettel a keleti partnerség 2011. évi varsói, 2013. évi vilniusi és 2015. évi rigai csúcstalálkozóján tett együttes nyilatkozatokra,

                  —

                  tekintettel a 27 tagállam vezetői, valamint az Európai Tanács, az Európai Parlament és az Európai Bizottság által tett, Rómában, 2017. március 25-én elfogadott nyilatkozatra,

                  —

                  tekintettel az Euronest Parlamenti Közgyűlés, a keleti partnerség civil társadalmi fóruma és a Régiók Bizottsága ajánlásaira és tevékenységeire, továbbá a keleti partnerség helyi és regionális önkormányzatainak konferenciájára (CORLEAP),

                  —

                  tekintettel az Európai Bizottság és az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) európai szomszédságpolitikáról (ENP) szóló közleményeire, különösen az ENP felülvizsgálatának végrehajtásáról szóló 2017. évi jelentésre (JOIN(2017)0018) és a „Keleti partnerség – 20 megvalósítandó célkitűzés 2020-ig: összpontosítás a legfontosabb kiemelt kérdésekre és a kézzelfogható eredményekre” című, 2017. évi módosított munkadokumentumra (SWD(2017)0300), továbbá az „Európai Unió kül- és biztonságpolitikára vonatkozó globális stratégiája” című, 2016. évi közleményre,

                  —

                  tekintettel a Külügyek Tanácsának az ENP-ről és a keleti partnerségről szóló következtetéseire,

                  —

                  tekintettel a Tanácshoz intézett, az Egyesült Nemzetek Szervezete Közgyűlésének 72. ülésszakáról szóló, 2017. július 5-i ajánlására (1), állásfoglalásaira, különösen az Afgan Mukhtarli azeri újságíró ügyéről és a média azerbajdzsáni helyzetéről szóló 2017. június 15-i (2), a belarusz helyzetről szóló 2017. április 6-i (3) és 2016. november 24-i (4), az ENSZ Emberi Jogi Tanácsának 2017. évi ülésein képviselendő európai uniós prioritásokról szóló 2017. március 16-i (5), a keleti partnerség államaiban a nők jogairól szóló 2016. december 13-i (6), a Grúziával, Moldovával és Ukrajnával kötött társulási megállapodásokról/mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi térségekről szóló 2016. január 21-i (7) és az európai szomszédságpolitika felülvizsgálatáról szóló 2015. július 9-i (8) állásfoglalásaira,

                  —

                  tekintettel Grúzia, Moldova és Ukrajna parlamentjeinek 2017. július 3-án tett együttes nyilatkozatára,

                  —

                  tekintettel eljárási szabályzata 113. cikkére,

                  —

                  tekintettel a Külügyi Bizottság jelentésére (A8-0308/2017),

                  A.

                  mivel a keleti partnerség alapja Azerbajdzsán, Belarusz, Grúzia, Moldova, Örményország, Ukrajna és az Európai Unió közös elkötelezettsége kapcsolataik elmélyítése, valamint a nemzetközi jog és az alapvető értékek, ezen belül a demokrácia, a jogállamiság, illetve az emberi jogok, az alapvető szabadságok és a nemek közötti egyenlőség tiszteletben tartása, továbbá a piacgazdaság, a fenntartható fejlődés és a jó kormányzás iránt;

                  B.

                  mivel a keleti partnerség a stabilitás, a bizalomépítés és az együttműködés előmozdítására, a demokratikus reformok, a jószomszédi viszony, a békés konfliktusrendezés és a regionális együttműködés támogatására, az emberek közötti kapcsolatok erősítésére és a kereskedelem fejlesztésére irányuló közös célokat követi a politikai párbeszéd és társulás, továbbá a gazdasági együttműködés és integráció fokozása érdekében;

                  C.

                  mivel az Unió – globális stratégiája és a felülvizsgált ENP útján – arra törekszik, hogy közelítse partnereit az Unióval való felgyorsított politikai társulás és gazdasági integráció révén, ugyanakkor pedig elő kívánja mozdítani szomszédságában a politikai stabilizációt, a társadalmi ellenálló képességet és a gazdasági jólétet, és lehetőségeket kínál a kiemelt politikai és gazdasági kapcsolatokra az egyes partnerországok törekvéseinek megfelelően;

                  D.

                  mivel – tekintettel arra, hogy az Unió az együttműködést önmagában értéknek tekinti, és határozott meggyőződése, hogy ez valamennyi érintett fél számára előnyös helyzeteket eredményez – az Unió elkötelezett a keleti partnerség valamennyi országával való további együttműködés iránt, amennyiben nem kérdőjelezik meg, illetve nem ássák alá az alapvető európai értékeket;

                  E.

                  mivel az Uniónak és partnereinek megfelelő forrásokat és eszközöket kell rendelniük a kötelezettségvállalásokhoz, és mivel a partnereknek nagyobb hangsúlyt kell helyezniük a meglévő megállapodások végrehajtására;

                  F.

                  mivel a 2015. évi rigai csúcstalálkozó résztvevői a következő területeken szólítottak fel eredményekre a következő csúcstalálkozóig: 1) az intézmények és a jó kormányzás megerősítése, 2) mobilitás és emberek közötti kapcsolatok, 3) gazdasági fejlődés és piaci lehetőségek, továbbá 4) összekapcsolás, energiahatékonyság, környezet és éghajlatváltozás;

                  G.

                  mivel a legutóbbi csúcstalálkozó óta jelentős eredmények születtek, különösen a Grúziával, Moldovával és Ukrajnával létrejött három társulási megállapodás – és annak részeként a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi térség – megkötése és hatályba lépése, a Grúziával és Ukrajnával 2017 óta (és Moldovával 2014 óta) fennálló vízummentesség, az Örményországgal az átfogó és megerősített partnerségi megállapodásról folytatott tárgyalások lezárása – amely példaként szolgál arra, miként egyeztethető össze az Eurázsiai Gazdasági Unióban való tagság és az Unió szomszédsági stratégiáiban való részvétel –, egy új átfogó megállapodásra irányuló tárgyalások megkezdése Azerbajdzsánnal, továbbá az ezekben az országokban az Európai Unió politikai, technikai és pénzügyi támogatásával elfogadott jelentős reformok, illetve az óvatos közeledés politikájának fenntartása Belarusszal szemben;

                  H.

                  mivel a keleti partnerség prágai elindítása óta néhány alapító tagállamban általánosan romlott az emberi jogok helyzete, és megfordult a demokratizálódás folyamata; mivel az egyik legfőbb kihívás az inkluzív, elszámoltatható, stabil és életképes demokráciák irányába tartó, jelenleg is zajló átmenet elősegítése lesz;

                  I.

                  mivel a partnerországok és az Unió közötti megnövekedett mobilitás és az emberek közötti kapcsolatok erősödése továbbra is elengedhetetlen eszköze az európai értékek előmozdításának;

                  J.

                  mivel a Bizottság és az EKSZ által javasolt, a bilaterális és a regionális együttműködést ötvöző új stratégiai munkaterv célja, hogy a 2020-ig megvalósítandó 20 célkitűzésre összpontosítva irányt mutasson az Unió és a hat partnerország jövőbeli munkája számára;

                  K.

                  mivel az Unió keleti partnereinek függetlenségét, szuverenitását és területi integritását továbbra is – többek között az Oroszországi Föderáció által a nemzetközi jogrend megőrzésére tett nemzetközi kötelezettségvállalásai ellenére kezdeményezett és azóta is aktívan táplált – megoldatlan regionális konfliktusok fenyegetik; mivel az Uniónak aktívabb szerepet kell játszania a szomszédságában zajló valamennyi konfliktus békés rendezésében; mivel az Ukrajnával szembeni orosz agresszió, a Krím-félsziget bekebelezése és két grúziai régió folyamatos megszállása, valamint az orosz hibrid fenyegetések – a destabilizációs és propagandatevékenységeket is beleértve – Európa egészének stabilitását fenyegetik;

                  L.

                  mivel a keleti partnerség politikájának alapja, hogy minden egyes partnerországnak szuverén joga annak eldöntése, hogy milyen szintű ambíciói és milyen célkitűzései vannak az Unióval való kapcsolataiban; mivel az Unióval szorosabb kapcsolatokra törekvő partnerországok számára lehetővé kell tenni, hogy több támogatásra és segítségnyújtásra számíthassanak a kölcsönösen meghatározott célok elérése terén, amennyiben a „többet többért” elvnek megfelelően teljesítik a reformok terén tett meglévő kötelezettségvállalásaikat;

                  1.

                  a következő ajánlásokat intézi a Tanácshoz, a Bizottsághoz és az Európai Külügyi Szolgálathoz:

            A keleti partnerség jövőjéről

                  a)

                  biztosítsák, hogy a 2017. novemberi csúcstalálkozó előretekintő, új lendületet hozó legyen, és határozzon meg világos politikai víziót a keleti partnerség – mint hosszú távú politika – tekintetében; biztosítsák, hogy a csúcstalálkozó eredményei elsődleges prioritásként alapot teremtsenek a keleti partnerség számára is alapul szolgáló alapvető európai uniós értékek – különösen a demokrácia, az emberi jogok, az alapvető szabadságok, a jogállamiság, a jó kormányzás, a polgári jogok, a megkülönböztetésmentesség és a nemek közötti egyenlőség tiszteletben tartása – megőrzéséhez, hangsúlyozva, hogy ezek az értékek a társulási megállapodások lényegi elemei, és elismerve az érintett partnerek elkötelezettségét ezen értékek végrehajtása és előmozdítása iránt;

                  b)

                  feleljenek meg a korrupció felszámolása, a szervezett bűnözés elleni küzdelem és a jogállamiság és a jó kormányzás megerősítése terén valamennyi partnerország állampolgárai által táplált nagyfokú elvárásoknak; ezért egyértelműen meghatározott célkitűzéseket és határidőket tartalmazó megfelelő menetrendek alapján törekedjenek arra, hogy a partnerek megújított kötelezettségvállalásokat tegyenek a bíróságokkal, a közigazgatással, valamint a korrupció és a szervezett bűnözés elleni küzdelemmel kapcsolatos reformok elfogadására és teljes körű végrehajtására;

                  c)

                  erősítsék meg a partnerországokban a civil társadalmat és annak a demokratikus konszolidáció megkerülhetetlen szereplőjeként és a regionális együttműködés egyik platformjaként a keleti partnerségben betöltött alapvető szerepét azáltal, hogy megalkuvás nélkül tiltakoznak minden olyan jogszabály ellen, amely a civil társadalom jogszerű tevékenységeinek visszaszorítására irányul, és ösztönzik annak mélyrehatóbb bevonását a partnerséggel kapcsolatos reformok végrehajtásának előkészítésébe, ellenőrzésébe és nyomon követésébe, továbbá előmozdítják a közintézmények átláthatóságát és elszámoltathatóságát;

                  d)

                  ösztönözzenek a nemzetközi normákkal, az EBESZ által irányított nemzetközi megfigyelő missziók ajánlásaival és a Velencei Bizottság véleményeivel összhangban lévő jogi keretet biztosító, átlátható eljárás keretében elfogadott, széles körű konzultáción és az ellenzékkel és a civil társadalommal létrejött lehető legteljesebb konszenzuson alapuló választási reformokat a választások jogi keretének a kormánypártok iránti bármilyen elfogultságtól mentes javítása érdekében; gondoskodjanak a választási reformokhoz kapcsolódó meglévő feltételrendszer Unió általi szigorú alkalmazásáról;

                  e)

                  biztosítsák, hogy a 2017. novemberi csúcstalálkozó eredményei számba vegyék az elért eredményeket, hangsúlyozzák a meglévő kötelezettségvállalások teljesítésének szükségességét, és adjanak új lendületet a partnerség jövőjének – ezen belül az állampolgárok számára kínált kézzelfogható eredményeknek különösen a foglalkoztatás, a társadalmi-gazdasági egyenlőtlenségek mérséklése, a közlekedés, a hálózatok összekapcsolása, az energiafüggetlenség, a mobilitás és az oktatás területén –, megállapítva, hogy az új európai külső beruházási terv fontos eszköz e tekintetben;

                  f)

                  törekedjenek a munkanélküliség – különösen az ifjúsági munkanélküliség – felszámolására, többek között az EU4Youth programhoz hasonló, a fiatalok támogatását célzó intézkedéscsomag útján, továbbá a munkaerőpiacon keresett készségek többek között szakképzés útján történő fejlesztésére, a vállalkozói szellem és a helyi iparágak előmozdítására, a fenntartható mezőgazdaság támogatására, az idegenforgalom és a digitális gazdaság fejlesztésére, valamint a szociális infrastruktúra és az állami és magántulajdonú szolgáltatási ágazat bővítésére, többek között az egészségügyben és az ápolás terén;

                  g)

                  a társadalom minden rétegében mozdítsák elő és aktívan támogassák a megkülönböztetés elleni politikák végrehajtását; a közpolitikákban biztosítsák a nemek közötti egyenlőség érvényesítését és a nők foglalkoztathatóságának és vállalkozásának támogatását, a politikák folytonosságát pedig garantálják a 2020. évi céldátum után is;

                  h)

                  vállaljanak kötelezettséget az Unió és partnerországai közötti fokozott mobilitást célzó együttműködés iránt; támogassák Moldovát, Grúziát és Ukrajnát a vízumliberalizációs megállapodás végrehajtásában, és – különösen a biztonsági fenyegetésekkel, a bűnözéssel és az engedélyezett tartózkodási időtartam túllépésével szembeni fellépést célzó, szoros rendőrségi és vámügyi együttműködés útján – gondoskodjanak arról, hogy a jövőben ne kerüljön sor a felfüggesztési mechanizmusok végrehajtására; kezdjenek vízumügyi párbeszédet Örményországgal, ösztönözzék az Azerbajdzsán által a vízumkönnyítési és visszafogadási megállapodások végrehajtása során elért eredményeket egy jövőbeli vízumügyi párbeszéd megkezdése céljából, és az állampolgárok érdekében zárják le a vízumkönnyítési és visszafogadási megállapodásról Belarusszal folytatott tárgyalásokat, amennyiben ezek az országok jelentős eredményeket mutatnak fel az alapvető értékek területén, és eleget tesznek a vízumliberalizációs cselekvési tervekben pontosan meghatározott feltételeknek;

                  i)

                  növeljék tovább a szorosabb együttműködés lehetőségeit az oktatás, a kutatás és az innováció területén, különösen az Erasmus+, „A kiválóság terjesztése és a részvétel növelése” és az EU4Innovation programban való részvétel elősegítése, továbbá az Európai Beruházási Bank Csoport InnovFin programja keretében nyújtott hitelgaranciák útján; nyújtsanak támogatást az oktatás reformjára és a kutatási és innovációs szakadék kezelésére;

                  j)

                  gondoskodjanak arról, hogy a 2017. novemberi csúcstalálkozó eredményei adjanak új lendületet a fenntartható gazdasági növekedés, a meglévő ágazatok korszerűsítése és diverzifikálása, a kereskedelmi és beruházási lehetőségek, ezen belül a határokon átnyúló régióközi lehetőségek erősítésének is, és helyezzenek különös hangsúlyt a vállalkozói készségekre és a kis- és középvállalkozásokra (kkv-k);

                  k)

                  kérjék az Unió újrakalibrált támogatását – többek között az EU4Business kezdeményezés útján – a társulási menetrendekhez és a kapcsolódó strukturális reformokhoz, különösen azokhoz, amelyek jobb versenyképességet, kedvezőbb üzleti környezetet és a finanszírozási forrásokhoz való megfelelő hozzáférést biztosítanak; a szociális és környezeti dömping elkerülése érdekében szorosan kövessék nyomon a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodások végrehajtását; dolgozzanak ki célzott segítségnyújtást a kkv-k számára annak érdekében, hogy teljes mértékben kihasználhassák a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodásokban rejlő lehetőségeket; mozdítsák elő és támogassák a gazdasági rendszer valódi reformját, amelynek célja, hogy a megfelelő jogszabályok bevezetése, valamint a banki és a pénzügyi ágazat pénzmosás és adóelkerülés elleni harcra irányuló reformja révén megszüntesse a monopóliumokat, és korlátozza az oligarchák szerepét;

                  l)

                  támogassák a szükséges közlekedési és összekapcsolási infrastruktúra fejlesztését – többek között a TEN-T törzshálózatra vonatkozó ambiciózus beruházási terv útján –, és mozdítsák elő a régióközi kereskedelmet; támogassák azokat az infrastrukturális projekteket, amelyek új kereskedelmi lehetőségeket biztosítanak, és több kommunikációt és cserét tesznek lehetővé az EU és a partnerországok között, valamint a partnerországok körében;

                  m)

                  fejlesszék az energiafüggetlenséget és az energiahatékonyságot egyedi beruházások és az energiaforrások diverzifikálása révén – különösen a megújuló energia és a fosszilis tüzelőanyagoktól való függőség mérséklése tekintetében – és az uniós energiaunió hatálya alá tartozó valamennyi kiemelt területen folytatott megerősített együttműködés útján, továbbá a partnerek energiapiacainak az európai energiapiaccal való szorosabb integrálásával, különös hangsúlyt helyezve az összekapcsolhatóságra és az infrastruktúrára; biztosítsák, hogy a régión belüli új csővezeték-infrastruktúra szárazföldi és tengeri szakaszai – az Északi Áramlat 2 vezetéket is beleértve – maradéktalanul megfeleljenek az uniós jogszabályoknak és az energiaunió stratégiájának, és ne veszélyeztessék az energiabiztonságot; működjenek együtt a keleti partnerekkel az emelkedő energiaárak által legsúlyosabban érintett háztartások támogatása érdekében;

                  n)

                  biztosítsák a nukleáris biztonságra és a környezetvédelemre vonatkozó nemzetközi megállapodások és kötelezettségek maradéktalan tiszteletben tartását; többek között figyelemfelhívó kampányok, valamint az Ukrajnában és Azerbajdzsánban található elavult erőművek fokozatos és fenntartható kivezetése révén fokozzák az éghajlatváltozással kapcsolatos kötelezettségvállalások teljesítésére irányuló erőfeszítéseket; szorosan kövessék nyomon az új projektek – például a Belaruszban található osztroveci atomerőmű – alakulását;

                  o)

                  gondoskodjanak arról, hogy a 2017. novemberi csúcstalálkozó eredményei a partnerek és a régió egésze függetlenségét, szuverenitását, területi integritását, alapvető emberi jogait és politikai, társadalmi és gazdasági stabilitását és fejlődését érintő biztonsági fenyegetésekre is kiterjedjenek;

                  p)

                  kötelezzék el magukat amellett, hogy megőrzik az uniós tagállamok egységes fellépését az elsősorban megerősített célzott korlátozó intézkedéseken keresztül Oroszországra gyakorolt kollektív nyomás fenntartása terén – amely ennek ellenére az elmúlt években növelte katonai jelenlétét a térségben –, hogy a minszki megállapodások teljes körű és tényleges végrehajtásával és az EBESZ megfigyelő missziójának fenntartásával rendezzék az ukrajnai konfliktust, hogy a genfi nemzetközi tárgyalások kézzelfogható eredményein és a 2008-as tűzszüneti megállapodás teljes körű végrehajtásán keresztül rendezzék az orosz–grúz konfliktust, hogy helyreállítsák Ukrajna teljes körű szuverenitását a Krím-félszigeten, Grúziáét a megszállt abháziai és dél-oszétiai térségben, Moldováét pedig a Dnyeszteren túli területen, hogy támogatást nyújtsanak partnereiknek ellenálló képességük erősítésében, illetve hogy véget vessenek az állami finanszírozású merényletek, a kiberhadviselés, a félretájékoztatás és a destabilizálás más formái jelentette további veszélyeknek;

                  q)

                  hangsúlyozzák, hogy elfogadhatatlannak tartják a keleti partnerországoknak az Unióra és/vagy annak valamely partnerországára irányuló hadgyakorlatban – például a Belaruszban végrehajtott orosz vezetésű Zapad 2017 hadgyakorlatban – való részvételét; gondoskodjanak arról, hogy partnerország a jövőben ne vegyen részt ilyen hadgyakorlatban;

                  r)

                  szólítsanak fel az örmény és azeri erők közötti katonai ellenségeskedés azonnali megszüntetésére, mivel ez feleslegesen követel emberéleteket a polgárok és a katonák köréből, ugyanakkor akadályozza a társadalmi-gazdasági fejlődést; erősítsék meg, hogy támogatják az EBESZ minszki csoportja társelnökei által a Hegyi-Karabahban zajló konfliktus rendezésére tett erőfeszítéseket és 2009. évi alapelveiket, amelyek magukban foglalják a területi integritást, az önrendelkezést és az erőszak alkalmazásának mellőzését; szólítsák fel Örményországot és Azerbajdzsánt a tárgyalások jóhiszemű újraindítására annak érdekében, hogy megvalósítsák ezeket az alapelveket e katonai erővel megoldhatatlan konfliktus rendezésére; szólítsák fel Örményország és Azerbajdzsán kormányát, hogy tartsanak magas szintű tárgyalásokat, és vállaljanak kötelezettséget a valódi bizalomépítő intézkedésekre, valamint az örmény és azeri civil társadalom közötti párbeszédre; az Unió és az egyes felek közötti új megállapodások megerősítését kössék a konfliktus rendezésére irányuló érdemi kötelezettségvállalások vagy a rendezés felé mutató jelentős eredmények – például a tűzszünet fenntartása és a 2009. évi alapelvek végrehajtásának támogatása – feltételéhez;

                  s)

                  szólítsanak fel az Unió és az EBESZ missziói által Grúziában, Moldovában és Kelet-Ukrajnában folytatott munka folyamatos támogatására, ezek ugyanis olyan alapvető fontosságú műveletek, amelyek mindenekelőtt a helyben lakó állampolgárok javára biztosítják a békét és a biztonságot; gondoskodjanak e missziók megbízatásának eredményes végrehajtásáról, és sürgessék Oroszországot, hogy garantáljon akadálytalan hozzáférést e missziók számára; fontolják meg egy fegyveres EBESZ rendőri misszió bevetésének támogatását Kelet-Ukrajnában; a partnerországokkal közösen gondolják át annak kilátásait, hogy az Unió nagyobb szerepet játsszon e konfliktusok rendezésében, többek között a biztonság és a stabilitás megerősítésével megbízott, teljes felhatalmazással rendelkező közös biztonság- és védelempolitikai (KBVP) missziók létrehozásával;

                  t)

                  szólítsák fel az EU partnereit, hogy teljes mértékben működjenek együtt az Unióval az olyan kihívások kezelése terén, mint az illegális migráció, a terrorizmus, a számítástechnikai bűnözés, az emberkereskedelem, a csempészet és a tiltott kereskedelem;

                  u)

                  a keleti partnerség politikája keretében vizsgálják meg a társulási megállapodásokhoz, illetve a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi térséghez kapcsolódó reformok végrehajtása terén jelentős eredményeket társult országok számára egy hosszabb távú, vonzó „keleti partnerség+” modell létrehozását, amely végső soron a vámunióhoz, az energiaunióhoz, a digitális unióhoz és a schengeni térséghez való csatlakozáshoz, az EU belső piacához való nagyobb hozzáféréshez, az uniós közlekedési hálózatokba, az ipari partnerségekbe történő integrációhoz, egyéb uniós programokban és ügynökségekben való részvételhez, a KBVP terén folytatott szélesebb körű együttműködéshez, illetve közvetlenebb hatású intézkedésekhez, például további egyoldalú vámkedvezményekhez, a partnerek és az Unió közötti barangolási díjak eltörlésére vonatkozó konkrét menetrendhez, valamint a nagy kapacitású széles sáv fejlesztéséhez vezethetne; nyissák meg a „keleti partnerség+” modellt a keleti partnerség más országai előtt is, amint ezek készen állnak e fokozott kötelezettségvállalások megtételére, és jelentős eredményeket értek el a kölcsönösen megállapodáson alapuló reformok végrehajtása terén is;

                  v)

                  a nem társult országok esetében vizsgálják meg a civil társadalom, a vállalkozások, a tudományos élet, a független médiaközösségek és a fiatalok támogatásának új lehetőségeit, többek között kiegészítő finanszírozás és mobilitási partnerségek útján;

                  w)

                  gondoskodjanak arról, hogy a közös célkitűzések szükség esetén közép- és hosszú távra egyaránt érvényesek legyenek, ami egyes partnerországokat arra ösztönözhet, hogy a választási ciklusok logikáján túllépve stratégiaibb jövőképet alakítsanak ki;

            A keleti partnerség végrehajtásáról

                  x)

                  ismételten emeljék ki a differenciálás elvét, továbbá hangsúlyozzák, hogy az Unióval való együttműködés hatókörét és mélységét az Unió és partnerei törekvései, továbbá a reformok üteme és minősége határozzák meg, és ezeket teljes körű és tényleges végrehajtásuk alapján kell értékelni, különösen a demokrácia, az emberi jogok, az alapvető szabadságok, a jogállamiság és a jó kormányzás tiszteletben tartása szempontjából;

                  y)

                  hangsúlyozzák, hogy a keleti partnerség célja a szoros politikai társulás és gazdasági integráció – többek között az uniós programokban való részvétel – szükséges feltételeinek megteremtése; ismételten emeljék ki, hogy a Moldovával, Grúziával és Ukrajnával kötött társulási megállapodások nem a végső célt jelentik az EU-hoz fűződő kapcsolataikban; ismerjék el újra ezen országok európai törekvéseit; mutassanak rá, hogy az Európai Unióról szóló szerződés 49. cikke értelmében és a 2017. március 25-i Római Nyilatkozatnak megfelelően bármely európai állam kérheti felvételét az Európai Unióba, amennyiben teljesíti a koppenhágai kritériumokat és a demokrácia elveit, tiszteletben tartja az alapvető szabadságokat és az emberi jogokat – ezen belül a kisebbségi csoportokét is –, és biztosítja a jogállamiságot; e tekintetben sürgessék a tagállamokat, hogy a 2017. évi csúcstalálkozóra állapodjanak meg egy jelentős hosszú távú célkitűzéseket megfogalmazó, nagyratörő nyilatkozatról;

                  z)

                  kérjék fel Grúziát, Moldovát és Ukrajnát, hogy összpontosítsanak a társulási menetrendek átfogó és teljes körű végrehajtására, hogy kibontakoztassák a társulási megállapodások révén rendelkezésre álló valamennyi lehetőséget, és vegyenek részt a társulási megállapodásokkal/a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi térséggel kapcsolatos reformokhoz kötődő eredményekről, lehetőségekről és kihívásokról zajló közös vitákban is; ismételten hangsúlyozzák a fent említett reformok valódi végrehajtásának fontosságát az országok jövőbeli stabilitása és fejlődése, valamint társadalmaik jóléte tekintetében; erősítsék meg, hogy a kapcsolatok „keleti partnerség+” modell keretében történő elmélyítéséhez, valamint az esetleges uniós tagság lehetőségéhez jelentős eredményekre van szükség e reformok végrehajtásában, különösen a jogállamiság, az emberi jogok tiszteletben tartása és a jó kormányzás tekintetében;

                  aa)

                  biztosítsák, hogy az együttműködés jelenlegi és jövőbeli szintjét és a partnerek támogatását mindig szigorú feltételrendszerhez kötik, és ezt be is tartják; hangsúlyozzák, hogy a partnereknek nyújtott uniós pénzügyi támogatás a konkrét reformlépések és azok tényleges végrehajtásának függvénye, és hogy az Unió ösztönzőkön alapuló megközelítése a jövőben is az ambiciózus reformokban legelkötelezettebben részt vevő partnerek számára lesz előnyös; irányozzák elő a támogatások kisebb részletekben történő kifizetését annak érdekében, hogy az EU jobban reagálhasson a váratlan válságokra vagy a reformok hiányára; hangsúlyozzák különösen, hogy semmilyen átfogó megállapodást sem erősítenek meg olyan országgal, amely nem tartja tiszteletben az EU értékeit, különösen azáltal, hogy elmulasztja az Emberi Jogok Európai Bírósága határozatainak végrehajtását, és zaklatja, megfélemlíti és üldözi az emberijog-védőket, a nem kormányzati szervezeteket és az újságírókat; emeljék ki továbbá, hogy a vízummentességről folytatandó bármilyen új párbeszéd megkezdéséhez és lezárásához egyértelmű referenciaértékeket kell teljesíteni; ismételten hangsúlyozzák, hogy a korábbi eredményekhez viszonyított visszalépés szisztematikusan a megállapodások felfüggesztését eredményezi, a vízummentesség és az uniós finanszírozás területén is;

                  ab)

                  támogassák a keleti partnerség multilaterális dimenzióját – elsősorban a konfliktus sújtotta térségekben – a többoldalú bizalomépítés fokozása és a regionális együttműködés lehetőségeinek megteremtése eszközeként, többek között a transznacionális civil platformokon, a helyi és regionális hatóságok közötti együttműködésen, valamint határokon átnyúló projekteken, például kultúrák közötti párbeszédet tartalmazó vagy – a változás tényezőiként – a fiatalabb generációkat bevonó, emberek közötti programokon keresztül;

                  ac)

                  emeljék ki a keleti partnerséggel kapcsolatos politikák egységes és eredményes belső és külső kommunikálásának, továbbá a kommunikációs tevékenységek adott régiókhoz való hozzáigazításának fontosságát különösen annak érdekében, hogy áthidalják az Unióra és partnereihez fűződő kapcsolataira vonatkozó ismeretek hiányát; ismerjék el a keleti stratégiai kommunikációval foglalkozó munkacsoport által eddig elvégzett kiváló munkát, és támogassák további finanszírozással a munkacsoport tevékenységeit; kezeljék a keleti partnerség konkrét előnyeire és céljaira vonatkozó jobb tájékoztatás kihívását, tényeken alapuló és a partnerországokban valamennyi nyelven hozzáférhető minőségi információkkal szálljanak szembe a félretájékoztatással, és garantálják a véleménynyilvánítás szabadságának teljes körű tiszteletben tartását;

                  ad)

                  ragaszkodjanak ahhoz, hogy az uniós támogatást az egyes partnerekkel való együttműködéssel kapcsolatos közös ambíció szintjéhez kell igazítani, a „többért többet” és a „kevesebbért kevesebbet” elvét követve; különösen szorgalmazzák, hogy elsősorban éves és többéves költségvetési eljárásai keretében az Unió hangolja össze költségvetési eszközeit, például az Európai Szomszédsági Támogatási Eszközt és az Európai Fenntartható Fejlődési Alapot a politikai feladatokkal és a végrehajtási stratégiákkal;

                  ae)

                  üdvözöljék a partnerek számára nyújtandó makrofinanszírozási segítségre irányuló bizottsági javaslatokat, ragaszkodva ugyanakkor ahhoz, hogy a javaslatokhoz szigorú és tényleges feltételrendszert kapcsoljanak, különösen a jogállamiság (többek között a független igazságszolgáltatás és a többpárti parlamenti rendszer) fenntartása, a jó kormányzás (többek között a korrupció elleni eredményes küzdelem) biztosítása és az emberi jogok és a médiaszabadság védelme tekintetében; hathavonta nyújtsanak be a Parlament és a Tanács számára részletes írásbeli jelentést az e három területen az ilyen segítségnyújtásban már részesülő partnerek által elért eredményekről; szólítsák fel a Bizottságot, hogy dolgozzon ki új makroszintű pénzügyi támogatási programokat a múltbéli programokat sikerrel teljesítő partnerországok számára, és az ilyen támogatásokra irányuló jövőbeli javaslatokba szisztematikusan illessze be az említett feltételrendszerre vonatkozó rendelkezéseket, továbbá – különösen Moldova esetében – gondoskodjon a feltételrendszer szigorú alkalmazásáról;

                  af)

                  kérjék fel a Bizottságot, az Európai Beruházási Bankot és más többoldalú pénzügyi intézményeket, hogy tegyenek erőfeszítéseket az európai beruházási terv, valamint egy olyan támogatási mechanizmus sikeres végrehajtása érdekében, amely kifejezetten a keleti partnerségnek a társulási megállapodások végrehajtása iránt elkötelezett országai számára jött létre; kérjék a több adományozó által finanszírozott eszközök bevált gyakorlatain alapuló vagyonkezelői alap létrehozását Ukrajna, Grúzia és Moldova számára, hangsúlyozva ugyanakkor, hogy e vagyonkezelői alapnak egyrészt az állami és a magánberuházásokra – különösen a társadalmi és a gazdasági infrastruktúrára irányuló és a beruházásfelvevő képesség erősítését célzó beruházásokra –, másrészt pedig a nemzetközi pénzügyi intézmények és a nemzetközi adományozói támogatás helyszíni koordinálására kell összpontosítania; vegyék fontolóra egy adományozói konferencia megrendezését Ukrajna számára, hogy támogatást nyújtsanak az ország keleti részén kialakult konfliktus és a Krím-félsziget bekebelezése által kiváltott humanitárius szükségletek kezeléséhez; gondoskodjanak arról, hogy a visszaélések megelőzése érdekében szigorúan ellenőrizzék mindezen pénzeszközök felhasználását;

                  ag)

                  ismételten biztosítsák határozott támogatásukról a keleti partnerség politikájával kapcsolatos parlamenti közreműködést és ellenőrzést, különösen a polgárok életére gyakorolt hatás tekintetében; e tekintetben erősítsék az Euronest Parlamenti Közgyűlés szerepét a keleti partnerség új többoldalú struktúrájában, továbbá a Parlamenti Társulási vagy Együttműködési Bizottságok szerepét a társulási vagy együttműködési tanácsokban; üdvözöljék az átfogó demokráciatámogatási megközelítés végrehajtás alatt álló programjait; kérjék fel a partnerországok parlamenti képviselőit, hogy működjenek együtt a végrehajtás ellenőrzése és a bevált gyakorlatok cseréje érdekében; fokozottabban vonják be a keleti partnerség civil társadalmi fórumát ebbe a folyamatba;

                  ah)

                  vegyék tudomásul a Parlament határozott szándékát a keleti partnerekkel kötött nemzetközi megállapodások végrehajtásának fokozottabb nyomon követésére, illetve az e tekintetben nyújtott uniós támogatás feletti fokozottabb ellenőrzésére iránt; reagáljanak a Parlament partnerországokhoz és a Bizottsághoz intézett felhívására, amelyben kérte az uniós finanszírozásból részesülő valamennyi kedvezményezett átláthatóságának növelését; szólítsák fel a Bizottságot és az EKSZ-t, hogy a Parlament és a Tanács számára hathavonta nyújtsanak be részletes írásbeli jelentést e megállapodások végrehajtásáról;

                  ai)

                  vegyék tudomásul a Parlament határozott szándékát a keleti partnerekkel kötendő jövőbeli nemzetközi megállapodásokra irányuló tárgyalások fokozottabb ellenőrzésére; szólítsák fel a Tanácsot, hogy a vonatkozó intézményközi megállapodásnak (9) megfelelően haladéktalanul nyújtson be a Parlamentnek minden vonatkozó tárgyalási irányelvet; üdvözöljék a Bizottság és az EKSZ Parlamenttel folytatott megfelelő együttműködését az e tárgyalásokkal kapcsolatos tájékoztatás területén, ugyanakkor szólítsák fel a Bizottságot és az EKSZ-t arra, hogy a vonatkozó keretmegállapodásnak (10) megfelelően a tárgyalási szövegek tervezetét és a parafált megállapodásokat is adják át;

                  2.

                  utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az ajánlást a Tanácsnak, az Európai Bizottságnak, az Európai Külügyi Szolgálatnak, valamint tájékoztatás céljából az EU dél-kaukázusi és a grúziai válsággal foglalkozó különleges képviselőjének, az EBESZ Parlamenti Közgyűlésének, az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlésének és a keleti partnerséghez tartozó országok kormányainak és parlamentjeinek.

         (1)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2017)0304.

         (2)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2017)0267.

         (3)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2017)0126.

         (4)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2016)0456.

         (5)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2017)0089.

         (6)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2016)0487.

         (7)  Elfogadott szövegek, P8_TA(2016)0018.

         (8)  HL C 265., 2017.8.11., 110. o.

         (9)  HL C 95., 2014.4.1., 1. o.

         (10)  HL L 304., 2010.11.20., 47. o.


title: Az Európai Központi Bank ajánlása (2017. december 28.) az osztalékfizetési politikákról (EKB/2017/44)

text:
               11.1.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 8/1

         AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK AJÁNLÁSA
   (2017. december 28.)
   az osztalékfizetési politikákról
   (EKB/2017/44)
   (2018/C 8/01)
   AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK KORMÁNYZÓTANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 127. cikke (6) bekezdésére és 132. cikkére,
   tekintettel a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank Alapokmányára és különösen annak 34. cikkére,
   tekintettel az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló, 2013. október 15-i 1024/2013/EU tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 4. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel az Egységes Felügyeleti Mechanizmuson belül az Európai Központi Bank és az illetékes nemzeti hatóságok, valamint a kijelölt nemzeti hatóságok közötti együttműködési keretrendszer létrehozásáról szóló, 2014. április 16-i 468/2014/EU európai központi banki rendeletre (SSM-keretrendelet) (EKB/2014/17) (2),
   mivel:
   A hitelintézeteknek az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) és a 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) megfelelő időben történő és teljes körű alkalmazására való felkészülést kihívást jelentő makrogazdasági és pénzügyi körülmények között kell folytatniuk, ami nyomást gyakorol a hitelintézetek nyereségességére, és ennek következtében a tőkealapjuk kialakítására való képességükre is. Továbbá, noha a hitelintézeteknek finanszírozniuk kell a gazdaságot, a konzervatív osztalékfizetési politika a megfelelő kockázatkezelés és a stabil bankrendszer részét képezi. Ugyanazt a módszert kell alkalmazni, mint amely az EKB/2016/44 európai központi banki ajánlásban (5) meghatározásra került,
   ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   I.

               1.

               A hitelintézeteknek az osztalékkal kapcsolatos politikájukat konzervatív és prudens feltételezések felhasználásával kell kialakítaniuk annak érdekében, hogy az osztalékfizetést követően meg tudjanak felelni az alkalmazandó tőkekövetelményeknek és a felügyeleti felülvizsgálati és értékelési eljárás (SREP) eredményeinek.

                           a)

                           A hitelintézetek mindenkor kötelesek megfelelni az alkalmazandó minimális tőkekövetelményeknek (1. pillér szerinti követelmények). Ez az 575/2013/EU rendelet 92. cikkének megfelelően magában foglalja a 4,5 %-os elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutatót, a 6 %-os alapvető tőkemegfelelési mutatót és a 8 %-os teljes tőkemegfelelési mutatót.

                           b)

                           Ezenkívül a hitelintézetek mindenkor kötelesek megfelelni az 1024/2013/EU rendelet 16. cikke (2) bekezdése a) pontjának alkalmazásában a SREP-et követő határozatban előírt és az 1. pillér szerinti követelményeken túlterjedő tőkekövetelményeknek (2. pillér szerinti követelmények).

                           c)

                           A hitelintézetek ezenkívül kötelesek megfelelni a 2013/36/EU irányelv 128. cikkének 6. pontjában meghatározott kombinált pufferkövetelménynek.

                           d)

                           A hitelintézetek továbbá kötelesek az irányadó teljes bevezetési időpontig megfelelni a számukra előírt, teljes mértékben megvalósított (fully loaded
                               (6)) elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutatónak, alapvető tőkemegfelelési mutatónak és teljes tőkemegfelelési mutatónak. Ez a fenti mutatóknak az átmeneti rendelkezések alkalmazását követő teljes alkalmazására, valamint a 2013/36/EU irányelv 128. cikke 6. pontjában meghatározott kombinált pufferkövetelmény teljes alkalmazására vonatkozik. Az átmeneti rendelkezéseket a 2013/36/EU irányelv XI. címe és az 575/2013/EU rendelet tizedik része tartalmazza.

                     E követelményeknek mind konszolidált szinten, mind pedig egyedi szinten meg kell felelni, kivéve, ha a prudenciális követelmények egyedi alapú alkalmazásától az 575/2013/EU rendelet 7. és 10. cikkében foglaltaknak megfelelően eltekintettek.

               2.

               A 2017-es pénzügyi évre vonatkozóan 2018-ban osztalékot fizető hitelintézetek (7) tekintetében az EKB azt ajánlja, hogy:

                           a)

                           1. kategória: Azon hitelintézetek, amelyek i. eleget tesznek az 1. pont a), b) és c) alpontjában említett, alkalmazandó tőkekövetelményeknek, és ii. 2017. december 31-én már elérték az 1. pont d) alpontjában említett, teljes mértékben megvalósított mutatóikat, osztalékként a nettó nyereségüket osszák fel konzervatív módon annak érdekében, hogy még romló gazdasági és pénzügyi körülmények esetén is továbbra is eleget tudjanak tenni valamennyi követelménynek és a SREP eredményeinek;

                           b)

                           2. kategória: Azon hitelintézetek, amelyek 2017. december 31-én eleget tesznek az 1. pont a), b) és c) alpontjában említett, alkalmazandó tőkekövetelményeknek, azonban 2017. december 31-én még nem érték el az 1. pont d) alpontjában említett, teljes mértékben megvalósított mutatóikat, osztalékként a nettó nyereségüket osszák fel konzervatív módon annak érdekében, hogy még romló gazdasági és pénzügyi körülmények esetén is továbbra is eleget tudjanak tenni valamennyi követelménynek és a SREP eredményeinek. Emellett főszabály szerint csak annyiban fizessenek osztalékot, amennyiben legalább az 1. pont d) alpontjában hivatkozott, előírt és teljes mértékben megvalósított tőkekövetelményekre és a SREP eredményeire irányuló lineáris (8) pálya biztosított;

                           c)

                           3. kategória: Az 1. pont a), b), vagy c) alpontjában hivatkozott követelményeket nem teljesítő hitelintézetek főszabály szerint ne fizessenek osztalékot.

                     Azon hitelintézetek, amelyek azért nem képesek megfelelni az ezen ajánlásban foglaltaknak, mert úgy tekintik, hogy az osztalékfizetésre vonatkozó jogi kötelezettségük áll fenn, haladéktalanul lépjenek kapcsolatba a közös felügyeleti csoportjukkal.
               A 2. pont a), b) és c) alpontjában említett, az 1., 2. vagy 3. kategóriába tartozó hitelintézeteknek a 2. pillér szerinti útmutatásnak is meg kell felelniük. Az egyéb feltételek változatlansága esetén a tőkeszükséglet (9) várhatóan lényegében stabil marad. Amennyiben egy hitelintézet a 2. pillér szerinti útmutatás alatt működik vagy fog várhatóan működni, haladéktalanul kapcsolatba kell lépnie a közös felügyeleti csoportjával. Az EKB megvizsgálja az okokat, amelyek miatt a hitelintézet tőkeszintje csökkent vagy várhatóan csökkenni fog, és megfontolja megfelelő és arányos intézményspecifikus intézkedések meghozatalát.

         II.
   Ezen ajánlás címzettjei a 468/2014/EU rendelet (EKB/2014/17) 2. cikkének 16. és 22. pontjában meghatározott jelentős felügyelt szervezetek és jelentős felügyelt csoportok.
   III.
   Ezen ajánlás címzettjei továbbá az illetékes nemzeti hatóságok és a kijelölt nemzeti hatóságok, a 468/2014/EU rendelet (EKB/2014/17) 2. cikkének 7. és 23. pontjában meghatározott kevésbé jelentősnek minősülő felügyelt szervezetek és kevésbé jelentősnek minősülő felügyelt csoportok vonatkozásában. Az illetékes nemzeti hatóságok és kijelölt hatóságok ezt az ajánlást az ezen szervezetekre és csoportokra szükség szerint alkalmazzák (10).

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2017. december 28-án.

            az EKB elnöke

         Mario DRAGHI

      (1)  HL L 287., 2013.10.29., 63. o.

      (2)  HL L 141., 2014.5.14., 1. o.

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 575/2013/EU rendelete (2013. június 26.) a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról (HL L 176., 2013.6.27., 1. o.).

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013/36/EU irányelve (2013. június 26.) a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 176., 2013.6.27., 338. o.).

      (5)  Az Európai Központi Bank EKB/2016/44 ajánlása (2016. december 13.) az osztalékfizetési politikákról (HL C 481., 2016.12.23., 1. o.).

      (6)  Valamennyi puffer esetében teljes mértékben megvalósított pufferről van szó.

      (7)  A hitelintézetek különböző jogi formákat ölthetnek, lehetnek például tőzsdén jegyzett társaságok és nem részvénytársaság formájú társaságok, mint a kölcsönös biztosítók, szövetkezeti bankok vagy takarékpénztárak. Az „osztalék” kifejezés ezen ajánlásban bármely típusú készpénzkifizetésre vonatkozik, amely a közgyűlés jóváhagyásához kötött.

      (8)  A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy a 2014. december 31-én kezdődő négy éves időszak alatt a hitelintézeteknek az 1. pont d) alpontjában említett, teljes mértékben megvalósított elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutatójuktól, alapvető tőkemegfelelési mutatójuktól és teljes tőkemegfelelési mutatójuktól őket elválasztó különbségnek főszabály szerint évente legalább 25 %-át vissza kell tartaniuk.

      (9)  A tőkeszükséglet az 1. és a 2. pillér szerinti követelményeket, a tőkefenntartási puffert és a 2. pillér szerinti útmutatást jelenti. A hitelintézeteknek a tőkefenntartási puffer bevezetésétől függetlenül a jövőben is pozitív 2. pillér szerinti útmutatásra kell számítaniuk.

      (10)  Amennyiben az ajánlás olyan kevésbé jelentős felügyelt szervezetek és kevésbé jelentős felügyelt csoportok vonatkozásában is alkalmazásra kerül, amelyek úgy tekintik, hogy azért nem képesek megfelelni annak, mivel az osztalékfizetésre vonatkozó jogi kötelezettségük áll fenn, úgy haladéktalanul kapcsolatba kell lépjenek az illetékes nemzeti hatóságukkal.


title: A Tanács ajánlása (2018. július 13.) Románia 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Románia 2018. évi konvergenciaprogramját

text:
               10.9.2018

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 320/98

      A TANÁCS AJÁNLÁSA
      (2018. július 13.)
      Románia 2018. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Románia 2018. évi konvergenciaprogramját
      (2018/C 320/22)
      AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
      tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
      tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
      tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
      tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
      tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
      tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
      tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
      tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
      mivel:

                  (1)

                  A Bizottság 2017. november 22-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2018. évi európai szemeszterét. A Bizottság kellő figyelmet fordított az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérére. Az Európai Tanács a 2018. március 22-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2017. november 22-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Romániát nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

                  (2)

                  A Romániára vonatkozó 2018. évi országjelentést 2018. március 7-én tették közzé. A Bizottság az országjelentésben értékelte a Tanács által 2017. július 11-én elfogadott országspecifikus ajánlások (2) és az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései tekintetében Románia által elért eredményeket.

                  (3)

                  Románia 2018. május 10-én benyújtotta 2018. évi nemzeti reformprogramját, 2018. május 14-én pedig a 2018. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

                  (4)

                  Az európai strukturális és beruházási alapok 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

                  (5)

                  Románia jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. 2018. évi konvergenciaprogramjában a kormány 2018-ban a GDP 2,95 %-ának megfelelő államháztartási hiányt tervez, amely ezt követően fokozatos csökkenés eredményeként 2021-ben a GDP 1,45 %-ának felel majd meg. A középtávú költségvetési cél – a GDP 1 %-ának megfelelő strukturális hiány – a programidőszak végéig, vagyis 2021-ig várhatóan nem teljesül. Az újraszámított strukturális egyenleg 2021-ben várhatóan eléri a -2,1 %-ot. A 2018. évi konvergenciaprogram szerint a GDP-arányos államadósság-ráta 2021-re várhatóan 40 % alatt marad. Az ezeket a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv optimista. Emellett a kitűzött hiánycélok elérésének támogatásához szükséges intézkedések nincsenek kellőképpen kidolgozva.

                  (6)

                  2017. június 16-án a Tanács az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 121. cikke (4) bekezdésének megfelelően úgy határozott, hogy Romániában 2016-ban a középtávú céltól való jelentős megfigyelhető eltérés következett be. Tekintettel a megállapított jelentős eltérésre, a Tanács 2017. június 16-i ajánlásai szerint Romániának meg kell tennie a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások (4) nominális növekedési rátája 2017-ben ne haladja meg a 3,3 %-ot, ami a GDP 0,5 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. 2017. december 5-én a Tanács megállapította, hogy Románia a neki címzett 2017. június 16-i tanácsi ajánlás nyomán nem tett eredményes intézkedéseket, és felülvizsgált ajánlást bocsátott ki. Az új ajánlásban a Tanács felkérte Romániát, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2018-ban ne haladja meg a 3,3 %-ot, ami a GDP 0,8 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. 2018. június 22-én a Tanács (5) megállapította, hogy Románia a neki címzett 2017. december 5-i tanácsi ajánlás nyomán nem tett eredményes intézkedéseket. Ezen túlmenően a 2017. évi eredményadatok alapján Románia 2017-ben jelentősen eltért az ajánlott kiigazítástól.
                  Az EUMSZ 121. cikkének (4) bekezdésével és az 1466/97/EK tanácsi rendelet 10. cikkének (2) bekezdésével összhangban a Bizottság 2018. május 23-án figyelmeztetést adott ki Románia számára, mely szerint 2017-ben jelentős eltérés volt megfigyelhető a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától. Ezt követően, 2018. június 22-én a Tanács (6) újabb ajánlást fogadott el, amelyben megerősítette, hogy Romániának meg kell tennie a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2018-ban ne haladja meg a 3,3 %-ot, ami a GDP 0,8 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság 2018. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2018-ben eltérés lesz ettől az ajánlástól.

                  (7)

                  A 2019. év tekintetében a Tanács 2018. június 22-én ajánlotta, hogy Románia tegye meg a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája ne haladja meg az 5,1 %-ot, ami a GDP 0,8 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság 2018. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2019-ben eltérés lesz ettől a követelménytől. Emellett a Bizottság 2018. évi tavaszi előrejelzése 2018-ra a GDP 3,4 %-ának, 2019-re pedig a GDP 3,8 %-ának megfelelő költségvetési hiányt vetít előre, ami meghaladja a Szerződésben a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaértéket. Összességében a Tanács véleménye szerint – tekintettel a költségvetési kilátások számottevő romlására – 2018-tól jelentős további intézkedésekre lesz szükség a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés érdekében, összhangban a 2018. június 22-én Romániának címzett, a középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való jelentős, megfigyelhető eltérés korrekcióját célzó ajánlással.

                  (8)

                  Románia költségvetési tervezése rendszeresen figyelmen kívül hagyja költségvetési keretének előírásait, pedig a felelősségteljes költségvetés-politikai döntéshozatal követelmény. A költségvetési paktumot Románia felelősségteljes költségvetési gazdálkodásról szóló törvénye ülteti át a nemzeti jogba. Az ebben foglalt szabályok megfelelően kidolgozottak, de a gyakorlatban ismétlődően figyelmen kívül hagyják őket. 2016-ban a strukturális hiány a középtávú költségvetési cél fölé emelkedett, és ezzel Románia megszegte a hiányra vonatkozó szabályt. Mind a 2017. évi, mind pedig a 2018. évi költségvetés a GDP közel 3 %-át kitevő államháztartási hiányt irányzott elő, ami a strukturális egyenleg – szabályokkal szembemenő – romlását jelenti. A 2017-ben végrehajtott két költségvetési módosítás nem felelt meg azoknak a szabályoknak, amelyek a folyó költségvetési év során az államháztartási hiány és az elsődleges hiány felső határa növekedésének, valamint a személyi állomány és az államháztartási kiadások növekedésének tilalmára vonatkoznak. Továbbá, csakúgy mint a korábbi években, 2017-ben a frissített költségvetési stratégiát jóval a jogszabályban előírt határidő lejárta után küldték meg a parlamentnek, így nem biztosítottak hosszabb távú perspektívát a költségvetési tervezéshez.

                  (9)

                  Az adózási fegyelem továbbra is gyenge, különösen a hozzáadottérték-adó tekintetében. Az elmúlt évben Románia korlátozott mértékű előrelépést tett az adózási fegyelem és az adóbehajtás megerősítésére irányuló ismételt országspecifikus ajánlás végrehajtásában. A hozzáadottérték-adó tekintetében az elméletileg várható és a ténylegesen beszedett bevételek közötti különbség továbbra is nagyon magas. A megfelelés javítása érdekében a hatóságok bevezették a megosztott befizetések lehetőségét. Ez nem kötelező, kivéve a fizetésképtelen társaságok és a jelentős fennálló héa-kötelezettségekkel rendelkező adófizetők esetében. Az intézkedés azonban még nem hozott jelentős eredményeket. Az adóhatóság informatikai rendszeréhez kapcsolódó elektronikus pénztárgépek gyakorlati bevezetése még nem történt meg.

                  (10)

                  A pénzügyi szektor egészsége tovább javult, de bizonyos fejlemények nyomon követésére van szükség. A bankszektor tőkeerős, és eszközminősége javult. Ugyanakkor szoros nyomon követést tesz indokolttá számos olyan, folyamatban lévő jogalkotási kezdeményezés, amely hátrányosan érintheti a nemteljesítő hitelek elidegenítését, a hiteleket és a beruházásokat. Az előre finanszírozott második pillérbe tartozó nyugdíjalapokhoz való hozzájárulások közelmúltbeli csökkentése enyhítette a rövid távú költségvetési aggályokat, azonban negatív hatással lehet a tőkepiacok fejlődésére.

                  (11)

                  A munkaerőpiac a foglalkoztatás növekedésének köszönhetően, valamint a munkaerő-állománynak a népesség elöregedése és a kivándorlás miatti csökkenése következtében szűkült. Románia ugyanakkor jelentős kihasználatlan munkaerő-potenciállal rendelkezik; számos csoport, mint például a fiatalok, a romák, a tartósan munkanélküli személyek és a fogyatékossággal élő személyek nehézségekkel szembesülnek a munkavállalás tekintetében. Az elmúlt évben Románia kevés előrelépést tett a munkaerőpiactól legtávolabb rekedt csoportokra összpontosító célzott aktivizálási politikák és integrált közszolgáltatások megerősítésére irányuló országspecifikus ajánlás tekintetében. A mobilitási programok fokozott pénzügyi ösztönzése ellenére az aktív munkaerőpiaci intézkedésekben való részvétel továbbra is nagyon alacsony maradt, az adminisztratív terhek pedig magasak. A helyi érdekű közmunkaprogramok kevéssé járultak hozzá a megfelelő készségek biztosítása és a rendes foglalkoztatásra való áttérés támogatásához. A tartósan munkanélküli személyek és a szociális ellátások kedvezményezettjei tekintetében nincs esetkezelés. Az állami foglalkoztatási szolgálatok és a szociális és oktatási szolgáltatók, illetve a külső szolgáltatók közötti együttműködés korlátozott.

                  (12)

                  A szegénység vagy a társadalmi kirekesztettség kockázata nagyon magas. Különösen érintettek a gyermekes családok, a fogyatékossággal élő személyek, a romák és a vidéki lakosság. A jövedelmi egyenlőtlenség továbbra is nagy, többek között azért, mert az adókedvezmények rendszere gyenge hatást gyakorol a piaci jövedelmi egyenlőtlenség enyhítésére. A szociális referenciaindexet – amely a legfontosabb szociális ellátások számításának alapját képezi – 2008 óta nem frissítették. A tervek szerint 2018-ban hatályba lépő, a pénzügyi felzárkózást elősegítő minimumjövedelemről szóló törvény megnövelte volna a szociális támogatás kiterjedtségét és megfelelőségét. Ennek hatálybalépését azonban több mint egy évvel elhalasztották. A nők alacsonyabb nyugdíjkorhatára alacsonyabb nyugdíjjogosultságokat von maga után, súlyosbítva az időskori szegénységet és a nemek közötti foglalkoztatottsági különbséget.

                  (13)

                  A szociális partnerek bevonása a gazdasági és szociális reformok kialakításába és végrehajtásába nagyon korlátozott. A szociális partnerek véleményét gyakran nem veszik figyelembe, még akkor sem, ha egymáshoz közelítenek. Románia kollektív tárgyalási kerete nem segíti elő az ágazati kapcsolatok jól működő rendszerét. A szociális párbeszédről elmondható, hogy kollektív tárgyalásokra alig kerül sor, különösen ágazati szinten, a szakszervezeteknek és a munkáltatói szervezeteknek pedig kevés tagja van. A hatékonyabb szociális párbeszéd útjában álló legfontosabb akadályok között említhetők a magas reprezentativitási küszöbértékek és az ágazatok homályos meghatározása. A keret javítását célzó jogszabályi módosítások terén eddig kevés előrelépés történt.

                  (14)

                  Az elmúlt néhány évben a minimálbért többször is – eseti mérlegelés alapján – megemelték. 2015 óta a nettó minimálbér több mint 60 %-kal nőtt. 2017-ben a munkavállalók mintegy 30 %-a dolgozott minimálbérért, ami erősen szűkített béreloszlást jelent. A minimálbér-emelésekre vonatkozó objektív mechanizmusra irányuló javaslatot a szociális partnerek jóváhagyták, de a kormány nem alkalmazta.

                  (15)

                  A készségkínálat nem tart lépést a gazdaság igényeivel. Az alapkészségek és a digitális készségek alacsony szintje kedvezőtlen hatással van a versenyképességre, a foglalkoztatásra és a konvergenciára. A felnőttképzésben való részvétel rendkívül kis mértékű. Még nem áll rendelkezésre olyan mechanizmus, amely az aktív munkaerőpiaci politikákat összehangolja a szükséges készségekkel, továbbá a készségek iránti jövőbeli igények előrejelzésére és az új technológiák várható hatásának becslésére gyenge a kapacitás. A szakképzést továbbra is jobb lehetőség hiányában választják, és nem igazodik kellőképpen a munkaerőpiaci igényekhez, valamint a regionális vagy ágazati szakosodási stratégiákhoz.

                  (16)

                  Az oktatási rendszer gyenge teljesítménye hozzájárul a jelentős mértékű esélyegyenlőtlenséghez és rontja Románia hosszú távú növekedési kilátásait. A minőségi inkluzív többségi oktatás biztosítása és az ahhoz való hozzáférés kihívást jelent, különösen a romák és a vidéki térségekben élő gyermekek számára. Még ki kell dolgozni az iskolai szegregáció kezelésére szolgáló nyomonkövetési módszertant. Az oktatásból és képzésből lemorzsolódók aránya csökken, de még mindig magas. A lemorzsolódás veszélyének kitett gyermekek azonosítására szolgáló korai előrejelző mechanizmus kidolgozása folyamatban van, de nem kap elegendő hangsúlyt a minőségi oktatás. Annak ellenére, hogy hoztak bizonyos intézkedéseket, az iskolai és a felsőoktatási minőségbiztosítás kihívásokkal néz szembe. A felsőfokú végzettséggel rendelkezők aránya nagyon alacsony. Az oktatásba való beruházások szintje viszonylag alacsony, és a hátrányos helyzetű iskolák nem részesülnek megfelelő támogatásban.

                  (17)

                  A lakosság egészségi állapota javult, de továbbra is elmarad az uniós normáktól. Az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés továbbra is kihívást jelent, ami negatív hatással van a gyermekek fejlődésére, a munkaerő foglalkoztathatóságára és az egészséges öregedésre. Az alacsony finanszírozás és az erőforrások nem hatékony felhasználása korlátozza az egészségügyi rendszer hatékonyságát, miközben jelentős az orvos- és ápolóhiány. Az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést korlátozza a hálapénz elterjedt gyakorlata és az egészségügyi infrastruktúrától való távolság. Románia némi előrelépést tett a hálapénz visszaszorítására irányuló országspecifikus ajánlás nyomán, továbbá folyamatban van egy nyomonkövetési mechanizmus bevezetése, amelynek tényleges hatását még értékelni kell. A járóbeteg-szakellátásra való áttérésre vonatkozó országspecifikus ajánlás teljesítése terén eddig korlátozott előrelépés történt. A nemzeti egészségügyi stratégia folyamatban lévő végrehajtását akadályozza a prioritások változása és a beruházások nem megfelelő tervezése.

                  (18)

                  A szakpolitikák tervezése, végrehajtása és nyomon követése terén továbbra is gyenge a stratégiai tervezés, a nyilvános konzultációs folyamat és a szabályozás hatásvizsgálata. Mindez rontja a szabályozás minőségét és kiszámíthatóságát. Emellett a jogszabályok gyakori változásai, mint például az adótörvény módosításai, megterhelik az üzleti környezetet. Az érdekelt felek bevonása a reformok kialakításába és végrehajtásába gyenge, és annak ellenére, hogy a releváns intézményi struktúrák rendelkezésre állnak, valódi párbeszédre ritkán kerül sor. Az a mechanizmus, amely a nyilvános konzultációk során az érdekelt felek véleményének kezelésére szolgál, nem biztosítja a megfelelő nyomon követést. Konkrét közelmúltbeli példa erre annak a szociális partnerek által elfogadott, a minimálbér növelésére irányuló objektív mechanizmusra irányuló javaslatnak a figyelmen kívül hagyása, amely választ jelentett volna az országspecifikus ajánlásra. A közigazgatási reformok terén nem sikerült kézzelfogható eredményeket elérni. A közigazgatás humánerőforrás-menedzsmentjére vonatkozó jogszabályok elfogadása késik. A kormányzati főtitkárság korlátozott szerepet játszik a szakpolitikai tervezés minőségellenőrzésében.

                  (19)

                  Románia növekedési kilátásait korlátozza az infrastruktúra rossz minősége, többek között a közlekedési, a hulladék- és a szennyvízágazatban. Az állami beruházásokat alacsony hatékonyság jellemzi, különösen a projektek előkészítése és rangsorolása során. A közúti, vasúti és vízi infrastruktúra általános állapota és megbízhatósága továbbra is gyenge, a közlekedési ágazat reformja pedig nagyon lassan halad. A hulladékgazdálkodási reform előrehaladása lassú, míg a szilárdhulladék- és szennyvízágazat egyaránt kihívásokkal néz szembe. A közlekedési főterv és a nemzeti hulladékgazdálkodási terv célja, hogy stabil ütemtervet biztosítson a beruházások számára, és erősítse az igazgatási kapacitást az ágazatokban, azonban a projektelőkészítés stratégiai tervezéssel való összehangolása eddig korlátozott volt. Románia korlátozott haladást ért el azon országspecifikus ajánlások végrehajtása terén, amelyek az állami beruházások vonatkozásában a projektek rangsorolásának és előkészítésének megerősítésére vonatkoztak.

                  (20)

                  A hatékony és átlátható közbeszerzés továbbra is kulcsszerepet játszik a Románia előtt álló fontos szakpolitikai kihívások kezelésében, ideértve a hatékony állami kiadásokat, a korrupció elleni küzdelmet, továbbá az innováció, valamint a fenntartható és inkluzív növekedés előmozdítását. Románia némi előrelépést tett a közbeszerzési stratégia végrehajtására vonatkozó országspecifikus ajánlás végrehajtása terén, a tervet azonban még nem hajtották végre teljes mértékben. Ugyanakkor a közbeszerzés hatékonyságának és stratégiai alkalmazásának fokozása, a hatékony ellenőrzés és a csalás elleni küzdelem továbbra is kihívást jelent. A meghozott intézkedések fenntarthatóságának és a reformok visszafordíthatatlanságának biztosításához folyamatos nyomon követésre van szükség. A közbeszerzéssel kapcsolatos hatékonysági és átláthatósági kihívások különösen a iași-i, cluj-i és craiovai regionális kórházakba történő nagy egészségügyi infrastrukturális beruházásokat érintik.

                  (21)

                  Az állami tulajdonban lévő vállalatok kulcsszerepet játszanak a kritikus infrastrukturális ágazatokban, így például az energia és a vasúti közlekedés terén. Működési és pénzügyi teljesítményük azonban gyengébb, mint a magánszektorbeli megfelelőiké. Az állami tulajdonban lévő vállalatok vállalatirányítását a közelmúltban jelentősen meggyengítették, visszafordítva a 2015. és 2016. évi országspecifikus ajánlások nyomán elért haladást. Nem csupán az új jogszabály végrehajtása bizonytalan, de jelenleg is történnek olyan kísérletek, amelyek számos vállalatot kivonnának a hatálya alól. Emellett késik az állami tulajdonú vállalatokra vonatkozó pénzügyi adatok közzététele. Ennek következtében sérültek az állami források hatékony felhasználásának előmozdításához szükséges kulcsfeltételek, és megnyílt az út a torzult beruházási döntések előtt. 2018 februárjában az alkotmánybíróság felszólította a parlamentet, hogy vizsgálja felül a fenti mentességeket.

                  (22)

                  Az elmúlt év fejleményei nagymértékben megkérdőjelezték azt, hogy visszafordíthatatlannak és fenntarthatónak tekinthetők-e a Románia által az igazságszolgáltatási rendszer reformja és a magas szinten elkövetett korrupció kezelése terén elért jelentős eredmények. Az igazságszolgáltatás függetlensége veszélyben van, nyomást gyakorolnak az igazságszolgáltatási intézményekre és a korrupció elleni küzdelem jogi keretére, miközben a fennmaradó kihívások kezelése továbbra is akadályokba ütközik. A korrupció megelőzése és leküzdése érdekében további intézkedéseket kidolgozó, a 2016 és 2020 közötti időszakra vonatkozó nemzeti korrupcióellenes stratégia végrehajtása szakértői szinten folyik, azonban kézzelfoghatóbb politikai támogatásra van szükség, mivel a közszektort érintő korrupciós és irányítási kérdések továbbra is minden szinten jelen vannak, és az üzleti környezet szempontjából az egyik legfőbb kihívást jelentik.

                  (23)

                  Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében a Bizottság folytatja a romániai igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem nyomon követését. Ezek a területek ezért nem szerepelnek a Romániának címzett országspecifikus ajánlásokban, azonban fontosak ahhoz, hogy az országban pozitív társadalmi-gazdasági környezet alakuljon ki.

                  (24)

                  A 2018. évi európai szemeszter keretében a Bizottság átfogóan elemezte a román gazdaságpolitikát, és az elemzést közzétette a 2018. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a 2018. évi konvergenciaprogramot, a 2018. évi nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Romániának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. A Bizottság figyelembe vette nemcsak azoknak Románia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy milyen mértékben felelnek meg az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a leendő tagállami döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni.

                  (25)

                  Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a 2018. évi konvergenciaprogramot, és véleményét (7) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi,

            AJÁNLJA, hogy Románia 2018-ban és 2019-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

                  1.

                  Biztosítsa a Tanács 2018. június 22-i ajánlásának való megfelelést a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős eltérés korrekciója céljából. Biztosítsa a költségvetési keret maradéktalan alkalmazását. Erősítse meg az adózási fegyelmet és az adóbehajtást.

                  2.

                  Fejezze be a pénzügyi felzárkózást elősegítő minimumjövedelem reformját. Javítsa a szociális párbeszéd működését. Biztosítsa az objektív kritériumokon alapuló minimálbér-megállapítást. Javítsa a továbbképzést és a színvonalas többségi oktatás rendelkezésre állását, különösen a romák és a vidéki térségekben élő gyermekek számára. Javítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést, többek között a járóbeteg-szakellátásra való átállás révén.

                  3.

                  Fokozza a döntéshozatal kiszámíthatóságát annak révén, hogy módszeresen és hatékonyan alkalmazza a szabályozási hatásvizsgálatot, az érdekeltekkel folytatott konzultációt, valamint ez utóbbiaknak a reformok megtervezésébe és végrehajtásába való bevonását. Javítsa a nagy infrastrukturális projektek előkészítését és rangsorolását, és gyorsítsa fel végrehajtásukat, különösen a közlekedési, a hulladék- és a szennyvízágazatban. Javítsa a közbeszerzés átláthatóságát és hatékonyságát. Erősítse meg az állami tulajdonban lévő vállalatok vállalatirányítását.

         Kelt Brüsszelben, 2018. július 13-án.

               a Tanács részéről

               az elnök

            H. LÖGER

         (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

         (2)  HL C 261., 2017.8.9., 1. o.

         (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

         (4)  A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint a munkanélküli ellátásra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás négyéves időszakra való simítással történt. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.

         (5)  A Tanács 2018. június 22-i (EU) 2018/923 határozata a 2017. december 5-i tanácsi ajánlás nyomán Romániától várt eredményes intézkedések meghozatalának elmulasztásáról (HL L 164., 2018.6.29., 42. o.).

         (6)  A Tanács 2018. június 22-i ajánlása Románia középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való jelentős, megfigyelhető eltérésének korrekciójáról (HL C 223., 2018.6.27., 3. o.).

         (7)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.