title: A Bizottság (EU) 2019/1658 ajánlása (2019. szeptember 25.) az energiahatékonysági irányelv értelmében előírt energiamegtakarítási kötelezettségek átültetéséről

text:
                  28.10.2019

                  HU

                  Az Európai Unió Hivatalos Lapja

                  L 275/1

         A BIZOTTSÁG (EU) 2019/1658 AJÁNLÁSA
         (2019. szeptember 25.)
         az energiahatékonysági irányelv értelmében előírt energiamegtakarítási kötelezettségek átültetéséről
         AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
         tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
         mivel:

                     (1)

                     Az Unió elkötelezett egy fenntartható, versenyképes, biztonságos és dekarbonizált energiarendszer kialakítása iránt. Az energiaunióra vonatkozó stratégia nagyszabású uniós célokat tűzött ki. 2030-ig legalább további 40 %-kal kívánja csökkenteni az üvegházhatásúgáz-kibocsátást az 1990. évi szinthez képest, legalább 32 %-ra kívánja növelni a megújulóenergia-fogyasztás arányát, és nagymértékű energiamegtakarításra törekszik, javítva az energiabiztonságot, a versenyképességet és a fenntarthatóságot. Az (EU) 2018/2002 irányelv (1) által módosított 2012/27/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) (a továbbiakban: energiahatékonysági irányelv) kiemelt célként tűzi ki a legalább 32,5 %-os uniós szintű energiamegtakarítás 2030-ig történő megvalósítását.

                     (2)

                     Az energiaszükséglet csökkentése egyike „A stabil és alkalmazkodóképes energiaunió és az előretekintő éghajlat-politika keretstratégiája” című, 2015. február 25-i bizottsági közleménnyel létrehozott, az energiaunióra vonatkozó stratégia öt dimenziójának. Az energetikai és éghajlati célok uniós megvalósítása az energiahatékonyság priorizálásától, az „első az energiahatékonyság” elv alkalmazásától, valamint a megújuló energiaforrások használatának mérlegelésétől függ.

                     (3)

                     Az „Európai hosszú távú stratégiai jövőkép egy virágzó, modern, versenyképes és klímasemleges gazdaságról” című közlemény (3) hangsúlyozza, hogy az energiahatékonysági intézkedések központi szerepet játszanak a klímasemleges gazdaság 2050-ig történő megvalósításában. Az (EU) 2018/1999 európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) (a továbbiakban: irányításról szóló rendelet) előírja, hogy a tagállamoknak az „első az energiahatékonyság” elvét kell alkalmazniuk.

                     (4)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv hatásvizsgálatában (5) szereplő bizottsági becslés szerint az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének végrehajtásával megvalósulna a tagállamok által az energiahatékonysági irányelv értelmében elérendő energiamegtakarítás több mint fele.

                     (5)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv egyaránt hatással van a jelenlegi (2014–2020) és (főként) a jövőbeni kötelezettségi időszakra (2021–2030 és az azt követő időszak). A tagállamokat támogatni kell az új követelmények végrehajtásában (ez mindkét kötelezettségi időszak tekintetében fontos), a meglévő követelmények eltérő végrehajtásában (ez mindkét kötelezettségi időszak tekintetében fontos), valamint annak meghatározásában, hogy mely követelmények váltak egyértelművé, de maradtak változatlanok.

                     (6)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv kiterjeszti az energiamegtakarítási kötelezettséget a 2021. január 1. és a 2030. december 31. közötti, illetve az azt követő időszakra (ez a Bizottság felülvizsgálatának tárgyát képezi). A 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakban és az azt követő időszakban a tagállamoknak minden évben az ezen időszak és az ezt követő időszak végsőenergia-fogyasztása 0,8 %-ának megfelelő új megtakarítással egyenértékű halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást kell elérniük. Ettől eltérően Ciprusnak és Máltának ebben és az ezt követő időszakban a végsőenergia-fogyasztás mindössze 0,24 %-ának megfelelő új megtakarítással egyenértékű halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást kell elérnie.

                     (7)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv emellett pontosítja az energiamegtakarítás mennyiségének kiszámítását. A módosítások egyértelművé teszik, hogy az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések azonos feltételek mellett alkalmazandók, és kombinálhatók egymással. A tagállamok mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a kötelezett felek kijelölése és az egyes felek által megvalósítandó energiamegtakarítás mennyiségének meghatározása tekintetében. A módosított energiahatékonysági irányelv rugalmassága révén lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a különböző típusú rendszerek közül kiválasszák azt, amelyik leginkább megfelel helyzetüknek és körülményeiknek.

                     (8)

                     Ha a tagállamok teljesíteni akarják energiamegtakarítási kötelezettségüket, fontos a köztudatban való megerősítés és az energiahatékonysági előnyökre vonatkozó pontos tájékoztatás. Ez történhet képzési vagy oktatási programokkal.

                     (9)

                     A módosítások kifejezetten lehetővé teszik, hogy a tagállamok egyes ágazatokra, például az építőiparra vagy a vízügyi ágazatra irányuló szakpolitikai intézkedéseket hozzanak.

                     (10)

                     A hatékony vízgazdálkodás jelentős mértékben hozzájárulhat az energiamegtakarításhoz, és a tagállamoknak meg kell vizsgálniuk az erre a területre vonatkozó további intézkedésekben rejlő lehetőségeket. Emellett tanácsos olyan szakpolitikai intézkedéseket kidolgozniuk, amelyek egyidejűleg a környezetvédelemmel és a természeti erőforrások védelmével kapcsolatos egyéb célkitűzéseket is figyelembe vesznek.

                     (11)

                     Az energiaszegénység enyhítésére szolgáló erőfeszítések fokozása érdekében a tagállamoknak az energiahatékonysági szakpolitikai intézkedések egy részét prioritásként kell végrehajtaniuk a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások tekintetében, és meg kell határozniuk az energiaszegénység kezelésének módjára vonatkozó követelményeket.

                     (12)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv egyértelműbb követelményeket tartalmaz az intézkedések élettartamára vonatkozóan. Az energiamegtakarítás mennyiségének kiszámításakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük egyrészt azt, hogy egy intézkedés milyen hosszú ideig fog energiamegtakarítást eredményezni, másrészt azt a lehetőséget is, hogy idővel kisebb energiamegtakarítással fog járni.

                     (13)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv pontosítja, hogy az energiamegtakarítás mennyiségének kiszámításakor a tagállamoknak nem kell figyelembe venniük azokat az intézkedéseket, amelyeket mindenképpen meghoztak volna, és csak olyan megtakarítást jelenthetnek be, amely meghaladja az uniós jogszabályok által előírt minimális mennyiséget. Az épületek felújításával elért energiamegtakarítás kivételt jelent.

                     (14)

                     A módosított energiahatékonysági irányelv kihangsúlyozza a nyomon követés és ellenőrzés fontosságát annak biztosításában, hogy az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések megvalósítsák kitűzött céljaikat. Az ezzel az ajánlással együtt kiadott útmutató megmutatja, hogyan hozhatnak létre a tagállamok hatékony mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereket.

                     (15)

                     Tekintettel arra, milyen fontos az épületeken vagy épületekben megújulóenergia-technológiákkal termelt energia, az ezzel az ajánlással együtt kiadott útmutató ismerteti, hogyan számíthatják ki a tagállamok a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák felszerelését támogató szakpolitikai intézkedésekből fakadó végfelhasználási energiamegtakarítást az energiamegtakarítási kötelezettségük teljesítése tekintetében.

                     (16)

                     A tagállamoknak 2020. június 25-ig hatályba kell léptetniük az energiamegtakarítási kötelezettséget átültető törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket. Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének módosításai a hatálybalépésükkel hatással lesznek a 2014–2020 közötti kötelezettségi időszakra vonatkozó energiamegtakarítási kötelezettség végrehajtására. Az ezzel az ajánlással együtt kiadott útmutató ebben a tekintetben is támogatni fogja a tagállamokat.

                     (17)

                     Elengedhetetlen a módosított energiahatékonysági irányelv teljes átültetése és hatékony végrehajtása, ha az EU el akarja érni a 2030-ra vonatkozó energiahatékonysági célkitűzéseit és teljesíteni akarja azt a kötelezettségvállalását, hogy a fogyasztókat állítja az energiaunió középpontjába.

                     (18)

                     A tagállamok mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az energiamegtakarítási kötelezettségeikre vonatkozó módosított követelmények oly módon történő átültetése és végrehajtása tekintetében, amely leginkább megfelel nemzeti körülményeiknek. Ez az ajánlás ismerteti a módosított követelményeket, és bemutatja, hogyan érhetők el az irányelv célkitűzései. A cél elsősorban az, hogy a tagállamok egységesen értelmezzék az energiahatékonysági irányelvet az átültetési intézkedéseik kidolgozása során.

                     (19)

                     Az ezzel az ajánlással együtt kiadott útmutató kiegészíti és részben hatályon kívül helyezi a Bizottság által az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének vonatkozásában korábban kiadott útmutatót (6). Ki kell emelni a módosító rendelkezések által a 2014–2020 közötti kötelezettségi időszakra gyakorolt hatást. Figyelembe kell venni az energiahatékonyságról szóló 2012/27/EU irányelv (a továbbiakban: 2012/27/EU irányelv) átültetése óta a tagállamoktól a Bizottsághoz érkezett visszajelzéseket.

                     (20)

                     Ez az ajánlás nem módosítja az energiahatékonysági irányelv joghatásait, és nem érinti annak a Bíróság által megfogalmazott kötelező erejű értelmezését. Ez az ajánlás az energiamegtakarítási kötelezettséggel kapcsolatos rendelkezésekre összpontosít, és az energiahatékonysági irányelv 7., 7a. és 7b. cikkével, valamint V. mellékletével foglalkozik.

                     (21)

                     Az ajánlás melléklete támogatni kívánja a tagállamokat többek között az előírt energiamegtakarítás kiszámításában, a támogatható szakpolitikai intézkedések kidolgozásában és az elért energiamegtakarítás helyes bejelentésében, továbbá magyarázatokat tartalmaz és gyakorlati végrehajtási megoldásokkal szolgál,

               ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
         A tagállamok az (EU) 2018/2002 irányelv által bevezetett és a 2012/27/EU irányelv 7., 7a. és 7b. cikkében, valamint V. mellékletében meghatározott követelmények átültetésekor követik az ezen ajánlás mellékletében szereplő iránymutatást.

            Kelt Brüsszelben, 2019. szeptember 25-én.

                  a Bizottság részéről

               Miguel ARIAS CAÑETE

                  a Bizottság tagja

            (1)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2018/2002 irányelve (2018. december 11.) az energiahatékonyságról szóló 2012/27/EU irányelv módosításáról (HL L 328., 2018.12.21., 210. o.).

            (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2012/27/EU irányelve (2012. október 25.) az energiahatékonyságról, a 2009/125/EK és a 2010/30/EU irányelv módosításáról, valamint a 2004/8/EK és a 2006/32/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 315., 2012.11.14., 1. o.).

            (3)  A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, a Régiók Bizottságának és az Európai Beruházási Banknak: Tiszta bolygót mindenkinek – Európai hosszú távú stratégiai jövőkép egy virágzó, modern, versenyképes és klímasemleges gazdaságról (COM(2018) 773 final).

            (4)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2018/1999 rendelete (2018. december 11.) az energiaunió és az éghajlat-politika irányításáról, valamint a 663/2009/EK és a 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 94/22/EK, a 98/70/EK, a 2009/31/EK, a 2009/73/EK, a 2010/31/EU, a 2012/27/EU és a 2013/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2009/119/EK és az (EU) 2015/652 tanácsi irányelv módosításáról, továbbá az 525/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 328., 2018.12.21., 1. o.).

            (5)  SWD(2016) 402 final.

            (6)  COM(2013) 762 final és SWD(2013) 451 final, Brüsszel, 2013. november 6.

            MELLÉKLET
            1.   BEVEZETÉS
            Ez az ajánlás csak a Bizottság véleményét tükrözi, nem módosítja az irányelvek és rendeletek joghatásait, és nem érinti az energiahatékonyságról szóló módosított 2012/27/EU irányelv (a továbbiakban: energiahatékonysági irányelv) 7., 7a. és 7b. cikkének, valamint V. mellékletének a Bíróság által megfogalmazott kötelező erejű értelmezését. Ez az ajánlás a tagállamoktól az energiahatékonyságról szóló 2012/27/EU irányelv átültetése óta a Bizottsághoz érkezett visszajelzéseken, valamint azon alapul, milyen megállapításokat vont le a Bizottság a tagállami értesítésekből, valamint a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek és éves jelentések értékeléséből (1).

               Összefoglaló: A 2012/27/EU irányelv főbb módosításai

                        1.

                        Az energiamegtakarítási kötelezettségre vonatkozó és a kapcsolódó rendelkezések felépítése

                                    —

                                    7. cikk (az energiamegtakarítási kötelezettségre vonatkozó általános szabályok), 7a. cikk (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerekre vonatkozó szabályok) és 7b. cikk (az alternatív szakpolitikai intézkedésekre vonatkozó szabályok);

                                    —

                                    V. melléklet (a számításra vonatkozó közös módszerek és elvek); és

                                    —

                                    tervezési és jelentési kötelezettségek az irányításról szóló rendelet értelmében.

                        2.

                        Az energiamegtakarítási kötelezettség hatálya (2021–2030)

                                    —

                                    Új energiamegtakarítási kötelezettségi időszak (2021–2030), valamint a kötelezettség kiterjesztése a 2030 utáni időszakra záró dátum nélkül, ami 2027-ig, majd azt követően 10 évente felülvizsgálandó;

                                    —

                                    a 2021–2030 közötti időszakban a tagállamoknak a végsőenergia-fogyasztás legalább 0,8 %-ának megfelelő új éves megtakarítással egyenértékű halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást kell elérniük (kivéve Ciprust és Máltát, amelynek a végsőenergia-fogyasztás 0,24 %-ának megfelelő új megtakarítást kell elérnie), ami több, mint a jelenlegi időszakban;

                                    —

                                    a tagállamoknak lehetőségük nyílik a megtakarítások eltérő számítására, feltéve, hogy elérik az előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást; és

                                    —

                                    a tagállamoknak a szakpolitikai intézkedések kidolgozásakor a tagállamok által meghatározandó követelményeknek megfelelően figyelembe kell venniük az energiaszegénység csökkentésének szükségességét.

                        3.

                        A szakpolitikai intézkedések hatásának kiszámítása

                                    —

                                    A tagállamok csak akkor jelenthetnek be az uniós jog végrehajtásából származó energiamegtakarítást, ha az az épületek felújításához kapcsolódik. Ettől eltérve és bizonyos feltételek mellett az új épületekre vonatkozó nemzeti minimumkövetelmények végrehajtásából származó megtakarítások beszámíthatók kizárólag az első kötelezettségi időszak (2014–2020) tekintetében előírt energiamegtakarításba.

                        4.

                        Magyarázatok

                                    —

                                    Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések egyaránt használhatók az energiahatékonysági irányelv átültetésére;

                                    —

                                    az egyes szakpolitikai intézkedéstípusokból származó energiamegtakarítást az energiahatékonysági irányelv V. mellékletében meghatározott közös elveknek és módszereknek megfelelően kell kiszámítani;

                                    —

                                    a mérési és ellenőrzési követelmény pontosítása és annak egyértelművé tétele, hogy milyen fontos az energiahatékonyság-javító intézkedésekre vonatkozó reprezentatív mintavétel;

                                    —

                                    a tagállamok az energiahatékonysági irányelv 20. cikke (6) bekezdésének megfelelően nemzeti energiahatékonysági alapot hozhatnak létre alternatív szakpolitikai intézkedésként vagy olyan energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek részeként, amelyek előírják, hogy a kötelezett felek a megtakarításaik egy részével vagy egészével járuljanak hozzá az alaphoz;

                                    —

                                    a kiegészítő jellegre vonatkozó követelmény pontosítása (az energiamegtakarítás kiegészíti azt az energiamegtakarítást, amelyre a kötelezett vagy részt vevő fél tevékenysége nélkül is mindenképpen sor került volna), beleértve bizonyos tényezőket, így a potyautasokat, a piaci hatásokat és a meglévő szakpolitikák hatását;

                                    —

                                    az energiamegtakarítás kiszámításánál figyelembe kell venni az intézkedések élettartamát és azt, hogy idővel milyen ütemben csökken az energiamegtakarítás; és

                                    —

                                    az épületekben vagy épületeken felszerelt kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák használatából származó energiamegtakarítás beszámítható, amennyiben megfelel az V. mellékletnek.

                  2.   A 2021–2030 KÖZÖTTI KÖTELEZETTSÉGI IDŐSZAKRA ELŐÍRT ENERGIAMEGTAKARÍTÁS KISZÁMÍTÁSA

               „7. cikk

                  Energiamegtakarítási kötelezettség

                           1.

                           A tagállamok legalább az alábbiakkal egyenértékű halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást érnek el:

                                       a)

                                       […];

                                       b)

                                       2021. január 1-jétől2030. december 31-ig minden évben az éves végsőenergia-fogyasztás 0,8 %-ának megfelelő új megtakarítás a 2019. január 1-jét megelőző legutóbbi hároméves időszak átlagában. E követelménytől eltérve, Ciprus és Málta 2021. január 1-jétől2030. december 31-ig minden évben az éves végsőenergia-fogyasztás 0,24 %-ának megfelelő új megtakarítást ér el a 2019. január 1-jét megelőző legutóbbi hároméves időszak átlagában.”

            A fenti b) pont az alábbiak elérését írja elő a tagállamok számára:

                        —

                        halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás (vagyis az energiamegtakarítás teljes nagysága) 2021–2030 között, és

                        —

                        új megtakarítás (amelynek mértéke nincs meghatározva) ezen időszak minden évében.

                  Az első kötelezettségi időszakban (2014–2020) valamennyi tagállam esetében azonos az új éves energiamegtakarítás nagysága (1,5 %), a második időszakban (2021–2030) azonban már nem, mert Ciprusnak és Máltának a végsőenergia-fogyasztás (1)0,24 %-ának megfelelő új megtakarítással egyenértékű halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást kell elérnie.
            Minden tagállamnak 2030. december 31-ig el kell érnie a halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás (vagyis a 2021–2030 közötti időszakra vonatkozó teljes energiamegtakarítás) számításokkal meghatározott nagyságát. Az első kötelezettségi időszaktól eltérően ez a mennyiség nem csökkenthető a tagállamok számára biztosított számítási rugalmasság eredményeként (2).
            A tagállamoknak nem kell az éves végsőenergia-fogyasztás (3)0,8 %-ával (illetve Málta és Ciprus esetében 0,24 %-ával) egyenértékű új megtakarításokat elérniük a második kötelezettségi időszak minden évében. A második időszakban és az azt követő időszakokban továbbra is alkalmazható az a jelenleg biztosított számítási rugalmasság, amelynek értelmében a tagállamok eloszthatják az új megtakarítások nagyságát az adott időszakban (4).
            2.1.   A második kötelezettségi időszakra előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás kiszámítása

            A második kötelezettségi időszakra előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás nagyságának kiszámításához a tagállamoknak először ki kell számítaniuk a 2019-et megelőző három év (vagyis a 2016 és 2018 közötti időszak) átlagos végsőenergia-fogyasztását (5).
            Következő lépésként az „új” éves megtakarítás egyenértékű mennyiségének megállapításához ezt az átlagot meg kell szorozni 0,8-cal (Ciprus és Málta esetében 0,24-gyel).

               Példa:

            Egy tagállam 2016. évi 102 Mtoe (millió tonna olajegyenérték), 2017. évi 98 Mtoe és 2018. évi 100 Mtoe nagyságú energiafogyasztásának hároméves átlaga 100 Mtoe.
            A halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás (2021–2030) kiszámításához így az új megtakarítás minimális nagysága minden évben0,8 Mtoe (100 Mtoe x 0,8).
            A tagállamok ezt követően a teljes kötelezettségi időszak vonatkozásában kiszámíthatják a halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást.

               Példa:

            Egy tagállam kiszámítja, hogy a 2016 és 2018 közötti átlagos végsőenergia-fogyasztása 100 Mtoe volt. 2021 tekintetében a teljes végfelhasználási megtakarítás így 0,8 Mtoe (100 × 0,8 x 1) lenne.
            Mivel 2021 és 2030 között minden évben legalább az új megtakarítással egyenértékű halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást kell elérnie, a tagállamnak a 2030-ig hátralévő valamennyi további év vonatkozásában új megtakarítást kell kiszámítania.
            A 2022 vonatkozásában kiszámított teljes halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás 1,6 Mtoe (100 × 0,8 × 2) (beleértve 0,8 Mtoe új megtakarítást 2022-ben, lent szürkével jelölve).
            A 2030-ig hátralévő valamennyi további év vonatkozásában az energiamegtakarítás nagysága hasonlóképpen számítható ki. A 10 éves időszakra előírt teljes halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás 44,0 Mtoe (100 × 0,8 × 55).

                        Tárgyév

                        2021

                        2022

                        2023

                        2024

                        2025

                        2026

                        2027

                        2028

                        2029

                        2030

                        Végfelhasználási energia-megtakarítás (Mtoe)

                        0,8

                        Teljes halmozott végfelhasználási energia-megtakarítás (2030-ig)

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                           Összesen (Mtoe)

                           0,8

                           1,6

                           2,4

                           3,2

                           4,0

                           4,8

                           5,6

                           6,4

                           7,2

                           8,0

                           44,0
                            (6)

                  2.2.   Statisztikai adatkészlet

            2.2.1.   Az Eurostat adatkészletének használata

            A 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakban használandó statisztikai adatkészletek létrehozásához a tagállamoknak az Eurostat statisztikai adatkészletét kell használniuk, amely az előírt megtakarítás mennyiségének kiszámítására vonatkozó alapvető forrás (lásd az irányításról szóló rendelet III. melléklete 1. pontjának c) alpontját).
            Az Eurostat 2019-ben az Egyesült Nemzetek Szervezetének Statisztikai Bizottsága által kiadott energetikai statisztikákra vonatkozó nemzetközi ajánlások alapján felülvizsgálta az energiamérleget (7). A tagállami energiahatékonysági hozzájárulások és energiamegtakarítási kötelezettségek tekintetében létrehozta a „végsőenergia-fogyasztás (Európa, 2020–2030)” külön kategóriát (8) (kód: FEC2020-2030). Ez az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírt elemeket tartalmaz, és a tagállamok kötelesek ezt használni az energiamegtakarítási kötelezettség alkalmazásában (9).
            Az új kategóriába az alábbi számtani fogalommeghatározások tartoznak az energiastatisztikáról szóló 1099/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (10) legutóbbi módosításai alapján:
            Végsőenergia-fogyasztás (Európa, 2020–2030) [Valamennyi termék összesen] =
            Végsőenergia-fogyasztás [Valamennyi termék összesen]
            – Végsőenergia-fogyasztás [Környezeti hő (hőszivattyúk)]
            + Nemzetközi légi közlekedés [Valamennyi termék összesen]
            + Átalakítási input Nagyolvasztók [Valamennyi termék összesen]
            + Átalakítási output Nagyolvasztók [Valamennyi termék összesen]
            + Energiaágazat Nagyolvasztók [Szilárd fosszilis tüzelőanyagok]
            + Energiaágazat Nagyolvasztók [Feldolgozott gázok]
            + Energiaágazat Nagyolvasztók [Tőzeg és tőzegtermékek]
            + Energiaágazat Nagyolvasztók [Olajpala és olajhomok]
            + Energiaágazat Nagyolvasztók [Olaj és petróleumtermékek]
            + Energiaágazat Nagyolvasztók [Földgáz]
            2.2.2.   Alternatív statisztikai források és szakértői becslések használata

            A tagállamok használhatnak alternatív statisztikai forrásokat, de a Bizottságnak benyújtott értesítésben (lásd az irányításról szóló rendelet III. melléklete 1. pontjának c) alpontját) ismertetniük és indokolniuk kell a használatukat, illetve az eredményül kapott mennyiségekben mutatkozó eltéréseket.
            Ha adott évekre vonatkozó adatok nem állnak rendelkezésre a tagállami jelentés időpontjában, a tagállamok szakértői becslésekhez is folyamodhatnak (ezeket is meg kell indokolni az értesítésben). Ha a hivatalos adatok elérhetővé válásakor jelentős eltérések vannak a becsült és a tényleges értékek között, az előírt megtakarítás mennyiségét az utóbbihoz kell igazítani.
            Ajánlott, hogy a tagállamok az irányítási mechanizmus keretében a lehető leghamarabb a hivatalos adatokhoz igazítsák a becsléseket az adatoknak az irányításról szóló rendelet értelmében vett következő benyújtásával vagy kötelező jelentésével (például a nemzeti energia- és éghajlat-politikai terv 2023. június 30-ig történő, a rendelet 14. cikkének (1) bekezdése értelmében vett aktualizálásakor).
            2.2.3.   A közlekedésben felhasznált energia

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) bekezdése b) pontjának sérelme nélkül (11) a tagállamok a második kötelezettségi időszakban és az azt követő kötelezettségi időszakokban a közlekedési végsőenergia-fogyasztást a továbbiakban nem hagyhatják ki a számítási alapértékből.
            2.2.4.   A saját végső használatra termelt energia

            Míg az első kötelezettségi időszakban a halmozott végfelhasználási energiamegtakarítások „a végső felhasználók számára értékesített energián” alapulnak, addig az energiahatékonysági irányelv a második és az azt követő minden további kötelezettségi időszak vonatkozásában tudatosan változtat ezen, és a „végsőenergia-fogyasztást” veszi figyelembe.
            A tagállamoknak így az ezekre az időszakokra vonatkozó számítási alapértékekbe bele kell foglalniuk a saját végső használatra termelt energiát (például a fotovoltaikus rendszerek által termelt villamos energiát és a napkollektorokkal vagy a hulladékok ipari együttégetésével termelt hőenergiát).
            A „végsőenergia-fogyasztás” elnevezésű Eurostat-kategória (kód: B 101700 (12)) – az energiahatékonysági irányelv megvitatása és elfogadása idején – magában foglalt az épületekben vagy épületeken felszerelt kisléptékű, fogyasztásközeli technológiák vonatkozásában releváns bizonyos megújuló energiaforrásokat (napenergia, beleértve a fotovoltaikus energiát és a naphőenergiát, szélenergia, szilárd biomassza, biogáz és folyékony bio-tüzelőanyagok (13)). A környezeti hő, például a hőszivattyúkban használt hő nem szerepelt a „végsőenergia-fogyasztás” kategóriában. Annak biztosítása érdekében, hogy az energiamérlegek átdolgozása ne módosítsa az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, a társjogalkotók által elfogadott energiamegtakarítási kötelezettséget, az energiahatékonyság alkalmazásában az Eurostat létrehozta és alkalmazza a „végsőenergia-fogyasztás (Európa, 2020–2030)” külön kategóriát (kód: FEC2020-2030), amely 2030-ig továbbra sem foglalja magában a környezeti hőt (14).
            Az irányításról szóló rendelet III. melléklete 1. pontjának c) alpontja előírja, hogy az Eurostat adatkészlete az alapértelmezett forrás, a tagállamoknak azonban figyelembe kell venniük valamennyi nemzeti szinten elérhető adatot. Abban az esetben, ha ezek eltérnek az Eurostat adataitól, a tagállamoknak fel kell tüntetniük a nemzeti forrásaikat, amennyiben azok pontosabbak. A tagállamoknak ezeket az adatokat figyelembe kell venniük a számítási alapértékben, illetve a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervükben be kell jelenteniük és ismertetniük kell, hogy milyen adatforrásokat használtak, beleértve az Eurostat adatkészletében nem szereplő, a végsőenergia-fogyasztásra vonatkozó további hivatalos adatokat vagy becsült mennyiségeket.
            2.3.   Az energiamegtakarítások elosztása a 2021-2030 közötti időszakban

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének utolsó albekezdése értelmében a tagállamok „döntik el, hogy az új megtakarítás kiszámított mennyiségét hogyan szakaszolják [az egyes időszakokon] belül, feltéve, hogy minden egyes kötelezettségi időszak végéig sikerült elérni az előírt teljes halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást”.

               Példák:

            Az egyik tagállam úgy dönthet, hogy a megtakarítások időben lineáris növekedését választja, egy másik viszont dönthet úgy, hogy későbbi kezdi a megtakarításokat, de a második kötelezettségi időszak közepe/vége felé nagyobb megtakarítást ír elő.
            Egy harmadik tagállam dönthet úgy, hogy a halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás előírt mennyiségét (például 44,0 Mtoe-t) a lentieknek megfelelően elosztja, feltéve, ha 2021 és 2030 között eléri az előírt halmozott megtakarítás mennyiségét (feltéve, hogy valamennyi intézkedés tartós hatással bír, és legalább 2030-ig minden évben megtakarítást eredményez):

                        Tárgyév

                        2021

                        2022

                        2023

                        2024

                        2025

                        2026

                        2027

                        2028

                        2029

                        2030

                        Végfel-használási energia-megtakarítás (Mtoe)

                        0,8

                        Teljes halmozott végfel-használási energia-megtakarí-tás (2030-ig)

                        1,1

                        1,1

                        0,5

                        0,6

                        0,6

                        0,7

                        0,7

                        0,7

                        0,7

                        0,6

                        0,6

                        0,6

                        0,6

                        0,6

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        0,8

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,0

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        1,2

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,9

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                        0,4

                           Összesen (Mtoe)

                           0,4

                           1,3

                           2,5

                           3,5

                           4,3

                           4,9

                           5,6

                           6,1

                           7,3

                           8,1

                           44

                  Ha egy tagállam energiahatékonysági kötelezettségi rendszert hoz létre vagy tart fenn, nem kell jelentenie, hogyan osztja be az erőfeszítéseit a kötelezettségi időszakban. Ugyanakkor ajánlott, hogy a tagállamok kidolgozzák, hogyan fogják ezt megtenni, és ajánlott ezt bejelenteniük. Az irányításról szóló rendelet III. melléklete 3.1. pontja b) alpontjának megfelelően a tagállamoknak be kell jelenteniük a megtakarítás várható halmozott és éves mennyiségét és a kötelezettségi rendszerük időtartamát.
            Az energiahatékonysági irányelv 7b. cikke értelmében alternatív szakpolitikai intézkedéseket és/vagy az energiahatékonysági irányelv 20. cikkének (6) bekezdése értelmében nemzeti energiahatékonysági alapot létrehozó vagy fenntartó tagállamok teljes mérlegelési jogkörrel rendelkeznek azzal kapcsolatban, hogyan osztják el a második kötelezettségi időszakban az előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarításukat. Nem kötelező jelleggel köztes időszakokat vezethetnek be, amelyek eltérő hosszúságúak lehetnek. Ugyanakkor az irányításról szóló rendelet III. melléklete 3.2. pontjának c) alpontja előírja, hogy jelentsék be „az egyes intézkedések alapján várható megtakarítás teljes halmozott és éves összegét és/vagy az energiamegtakarítás mennyiségét a köztes időszakokhoz képest”.

            3.   AZ ELŐÍRT ENERGIAMEGTAKARÍTÁS KISZÁMÍTÁSÁNAK EGYÉB MÓDJAI
            3.1.   Arány és hatókör

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében szereplő lehetőségek nem érintik az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában szereplő energiamegtakarítási kötelezettséget. Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (4) bekezdése lehetővé teszi, hogy a tagállamok eltérő számítási módszereket alkalmazzanak (például bizonyos nemzeti körülmények figyelembevétele érdekében), de ez nem vezethet az előírt energiamegtakarítás csökkenéséhez, vagyis a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében szereplő egy vagy több módszerrel végzett számítások ugyanakkora halmozott minimális energiamegtakarítást eredményeznek, mint amekkorát az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja előír.
            Ezért a 2021–2030 közötti kötelezettségi időszak tekintetében, függetlenül attól, hogy az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (4) bekezdésében szereplő lehetőségeket használják-e, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy 2030. december 31-ig megvalósuljon a legalább 0,8 %-nak (15) megfelelő új éves megtakarítással egyenértékű előírt halmozott végsőenergia-fogyasztási megtakarítás. Annak biztosítása érdekében, hogy az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (4) bekezdése értelmében alkalmazott számítási rugalmasság ne csökkentse a végsőenergia-fogyasztást illetően a kötelezettségi időszakban elérendő új megtakarítás kiszámított minimális nettó mennyiségét, a tagállamok saját éves megtakarítási arányának magasabbnak kell lennie az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírt halmozott energiamegtakarítás eléréséhez szükséges aránynál (16). A tagállamok nem kötelesek igénybe venni az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében felsorolt lehetőségeket.
            3.2.   Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében szereplő lehetőségek

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi, hogy a tagállamok kiszámítsák az energiamegtakarítás előírt mennyiségét

                        —

                        az éves megtakarítási aránynak a végső felhasználók számára értékesített energiavolumenre vagy a végsőenergia-fogyasztásra való alkalmazásával, a 2016–2018 közötti időszak átlagában, és/vagy

                        —

                        a közlekedésben felhasznált energiának a számítási alapértékből részben vagy egészben történő kihagyásával, és/vagy

                        —

                        az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (4) bekezdésében szereplő lehetőségek igénybevételével.

                  3.3.   Saját éves megtakarítási arány és számítási alapérték

            Amikor a tagállamok igénybe vesznek egy vagy több lehetőséget, az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy meg kell állapítaniuk

                        —

                        a halmozott végfelhasználási energiamegtakarításuk kiszámításához alkalmazandó saját éves megtakarítási arányukat annak biztosítása érdekében, hogy az előírt energiamegtakarítás ne legyen kevesebb az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírtnál, és

                        —

                        saját számítási alapértéküket, amelyből részben vagy egészben kihagyhatják a közlekedésben felhasznált energiát (17).

                  Ezek kiegészítik (18) az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja értelmében vett éves új megtakarítási arányra és a halmozott végfelhasználási megtakarításra vonatkozó számításokat.
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (5) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy függetlenül attól, hogy a tagállamok részben vagy egészben kihagyják-e a közlekedésben felhasznált energiát a számítási alapértékükből vagy alkalmazzák-e az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (4) bekezdésben felsorolt lehetőségek valamelyikét, biztosítaniuk kell, hogy a végsőenergia-fogyasztást illetően a 2021-től 2030-ig tartó kötelezettségi időszakban elérendő új megtakarítás kiszámított nettó mennyisége ne legyen kevesebb a 7. cikk (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában említett éves megtakarítási arány alkalmazásából származó mennyiségnél, vagyis 0,8 %-nál (Ciprus és Málta esetében 0,24 %-nál).
            3.4.   Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (4) bekezdésében szereplő lehetőségek

            A 2021-től 2030-ig tartó kötelezettségi időszakban a tagállamok igénybe vehetnek egy vagy több alábbi lehetőséget (az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (4) bekezdése):

                        b)

                        az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó egyes ipari tevékenységek során fogyasztott energia egy részének vagy egészének kizárása;

                        c)

                        az energiaátalakítási és -elosztási ágazatokban elért egyes energiamegtakarítások beszámítása;

                        d)

                        a 2008 végét követően végrehajtott olyan korai fellépések beszámítása, amelyek 2020 után is eredményeznek megtakarítást;

                        e)

                        a 2018 elejétől 2020 végéig megvalósított olyan egyéni fellépések beszámítása, amelyek 2020 után is eredményeznek megtakarítást;

                        f)

                        a megújulóenergia-technológiák új telepítésének előmozdítására irányuló szakpolitikai intézkedések eredményeként az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energiamennyiség 30 %-ának kihagyása a számításból; és

                        g)

                        a 2014-től 2020-ig tartó kötelezettségi időszakra előírt energiamegtakarításon felüli egyes energiamegtakarítások beszámítása.

                  Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (5) bekezdésének b) pontja értelmében ezek a lehetőségek csak „az energiamegtakarításnak a 7. cikk (2) és (3) bekezdésével összhangban kiszámított mennyisége” esetén alkalmazhatók, és mindez „nem eredményezheti az energiamegtakarítás […] mennyiségének 35 %-nál nagyobb csökkenését”.
            Fontos, hogy ezek a lehetőségek nem használhatók az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja értelmében előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás teljes mennyiségének csökkentésére. Más szavakkal, függetlenül attól, hogy a tagállamok részben vagy egészben kihagyják-e a közlekedésben felhasznált energiát a számítási alapértékükből vagy alkalmazzák-e a felsorolt lehetőségek valamelyikét, biztosítaniuk kell, hogy a végsőenergia-fogyasztást illetően a 2021-től 2030-ig tartó kötelezettségi időszakban elérendő új megtakarítás kiszámított nettó mennyisége ne legyen kevesebb az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában említett éves megtakarítási arány alkalmazásából származó mennyiségnél (19). Ennek biztosítására az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (5) bekezdése szerint a tagállamoknak ki kell számítaniuk, hogy milyen hatást gyakorol az egy vagy több lehetőség igénybevételére vonatkozó döntés a kötelezettségi időszakban (20).
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének b) és f) pontjában szereplő lehetőségek csak az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelő saját számítási érték kiszámítása céljából vehetők igénybe. A mennyiségek levonhatók a kiszámított mennyiségből (az előírt korlátozásoknak megfelelően).
            A c), d), e) és g) pontban szereplő lehetőségek az energiamegtakarításhoz kapcsolódnak, és csak az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében előírt energiamegtakarítás kiszámított mennyiségébe számíthatók be. Ezért nem használhatók az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában szereplő energiamegtakarítási kötelezettség mértékének csökkentésére, de felhasználhatók e kötelezettség teljesítésére.
            3.4.1.   A lehetőségek részletes ismertetése

            3.4.1.1.   Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó egyes ipari tevékenységek során fogyasztott energia egy részének vagy egészének kizárása (a 7. cikk (4) bekezdésének b) pontja)

            Ha egy tagállam csak azzal a lehetőséggel él, hogy részben vagy egészben kizárja az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó egyes ipari tevékenységek során fogyasztott energiát a számításból (az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének b) pontja), meg kell állapítania, hogy ezen ipari tevékenységek vonatkozásában mekkora mennyiségű biztosított vagy értékesített energia felhasználására kerül sor. A számítás a kibocsátáskereskedelmi rendszerről szóló irányelv (21) I. mellékletében felsorolt tevékenységekhez használt energián alapul.
            Az említett mellékletben felsorolt „energetikai tevékenységekhez” (tüzelőanyag-berendezések 20 MW-ot meghaladó névleges bemenő hőteljesítménnyel – kivéve a veszélyeshulladék-égető és településihulladék-égető létesítményeket –, ásványolaj-feldolgozók, kokszolókemencék) használt energia és a légi közlekedésben használt energia levonásra kerül ebből a mennyiségből (22).
            3.4.1.2.   Az energiaátalakítási és -elosztási ágazatokban elért energiamegtakarítás (a 7. cikk (4) bekezdésének c) pontja)

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontja lehetővé teszi, hogy a tagállamok beszámítsák az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően kiszámított energiamegtakarítás mennyiségébe az energiaátalakítási, -szállítási és -elosztási ágazatban – ezen belül a hatékony távfűtési és távhűtési infrastruktúra terén – az energiahatékonysági irányelv 14. cikkének (4) bekezdésében, a 14. cikke (5) bekezdésének b) pontjában, valamint a 15. cikke (1)–(6) és (9) bekezdésében foglalt követelmények végrehajtásának eredményeként elért energiamegtakarítást (23).
            3.4.1.3.   A 2008. december 31. óta újonnan végrehajtott egyéni fellépésekből származó energiamegtakarítás (a 7. cikk (4) bekezdésének d) pontja)

            Ha egy tagállam beszámítja az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően kiszámított előírt energiamegtakarítás mennyiségébe a 2008. december 31. óta újonnan végrehajtott egyéni fellépésekből származó energiamegtakarítást, az ilyen fellépéseknek 2020 után is hatást kell gyakorolniuk a 2021–2030 közötti kötelezettségi időszak tekintetében, vagyis 2020. december 31. után új energiamegtakarítást kell eredményezniük. Az energiahatékonysági irányelv 2. cikke (19) bekezdésében szereplő fogalommeghatározás szerint az „egyéni fellépés” olyan fellépés, amely ellenőrizhető, és mérhető vagy megbecsülhető energiahatékonysági javulást eredményez és arra egy szakpolitikai intézkedés nyomán került sor. Az energiamegtakarításokat továbbá mérni és ellenőrizni kell.
            3.4.1.4.   A 2018 elejétől 2020 végéig megvalósított egyéni fellépések (a 7. cikk (4) bekezdésének e) pontja)

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének e) pontja értelmében a tagállamok beszámíthatják az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően kiszámított energiamegtakarítás mennyiségébe a szakpolitikai intézkedésekből származó energiamegtakarítást, feltéve, ha bizonyítják, hogy ezek az intézkedések olyan egyéni fellépéseket eredményeznek, amelyek 2018. január 1-jétől2020. december 31-ig kerülnek megvalósításra, és amelyek ezt követően is eredményeznek megtakarítást.
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének d) pontja utal a 2008. december 31. és 2013. december 31. közötti egyéni fellépések végrehajtására, de az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének e) pontja csak a 2018. január 1-jétől2020. december 31-ig megvalósított egyéni fellépésekre vonatkozik. Ez a különbség fontos, amikor a tagállamok egy 2008-ban végrehajtott fellépés esetében legfeljebb 21 éves élettartammal, egy 2018-ban végrehajtott fellépés esetében pedig legfeljebb 12 éves élettartammal számolnak. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy a hosszú élettartamú fellépések, például a külső térelhatárolók szigetelése esetében az első eset releváns.
            3.4.1.5.   A megújulóenergia-technológiák új telepítésének eredményeként az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energia (a 7. cikk (4) bekezdésének f) pontja)

            E lehetőség értelmében a tagállamok kihagyhatják az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően előírt energiamegtakarítás mennyiségére vonatkozó számításból a megújulóenergia-technológiák új telepítésének eredményeként az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energia meghatározott, ellenőrizhető mennyiségét.
            E lehetőség használata az alábbi három szempontból korlátozott:

                        —

                        a megújulóenergia-technológiák új telepítésének eredményeként az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energia legfeljebb 30 %-a hagyható ki a számítási alapértékből,

                        —

                        nem eredményezheti az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (3) bekezdésével összhangban kiszámított energiamegtakarítás 35 %-nál nagyobb csökkenését, és

                        —

                        az ilyen energiamennyiség nem hagyható ki az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja szerinti megtakarítási kötelezettség tekintetében végzett számításokból.

                  Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának e) alpontja meghatározza, hogy a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató intézkedések eredményeképpen megvalósuló energiamegtakarítás hogyan számítható bele az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében előírt energiamegtakarításba (24). Mennyiségi korlátozások nem alkalmazandók.
            Mivel az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének f) pontja „az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt, ellenőrizhető energiamennyiségre” (25) utal (nem a ténylegesen felhasznált mennyiségre), a tagállamoknak meg kell határozniuk, illetve ellenőrizniük kell az új telepítéseket támogató intézkedések eredményeképpen a 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakban az épületeken saját használatra termelt megújuló energia mennyiségét (ktoe, MW vagy ezzel egyenértékű mértékegység használatával). Mivel a rendelkezés „ellenőrizhető energiamennyiséget” említ, ez a számítás csak a 2020. december 31. után az épületekbe beépített vagy épületekre felszerelt egységek által 2021–2030 között saját használatra termelt megújuló energia átlagos becsült mennyiségét veheti figyelembe.
            Az irányításról szóló rendelet 21. cikke b) pontjának 3. alpontja előírja, hogy a tagállamok integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentéseinek információkat kell tartalmazniuk a nemzeti energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések végrehajtásával kapcsolatban. Ezért 2021. március 15-től (majd ezt követően kétévente) tájékoztatást kell nyújtaniuk az újonnan telepített megújulóenergia-technológiák eredményeként az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energia tényleges mennyiségéről.

               Tájékoztató, nem kimerítő jellegű példák

            Az alábbi táblázat a technológiák nem kimerítő jellegű felsorolása mellett megmutatja, mennyi energia zárható ki az energiamegtakarítási követelménynek megfelelő számításból. Például egy naphőenergiával és gázzal működő kazán telepítése során 1 000 kWh megújuló energia termelődhet, amelynek 30 %-a (300 kWh) kihagyható a számításból (amennyiben ez nem haladja meg az előírt megtakarítás 35 %-át).

                        Technológia típusa

                        Végfelhasználói energiaigény
                        (kWh)

                        Az épületeken termelt megújuló energia aránya
                        (%)

                        A megtakarítási célmennyiség csökkentése szempontjából figyelembe vehető energiatermelés
                        (kWh)

                        30 %, amely figyelmen kívül hagyható a megtakarításokra vonatkozó követelmény szempontjából
                        (kWh)

                        1.

                        Gáztüzelésű kondenzációs kazán

                        10 526

                        0

                        0

                        2.

                        Fatüzelésű kondenzációs kazán

                        10 870

                        100

                        10 870  kWh

                        3 261

                        3.

                        Hőszivattyú (hálózati energiával)

                        2 857

                        0

                        0 kWh

                        4.

                        Naphőenergiával és gázzal működő kazán

                        10 474

                        ~10

                        1 000  kWh

                        300

                        naphőenergia-berendezés

                        1 000

                        100

                        1 000  kWh

                        300

                        gáztüzelésű kazán

                        9 474

                        0

                        0 kWh

                        5.

                        Fotovoltaikus létesítmény

                        3 500

                        100

                        3 500  kWh

                        1 050

                  3.4.1.6.   Az első kötelezettségi időszakra előírt energiamegtakarítás mennyiségén felüli energiamegtakarítás (a 7. cikk (4) bekezdésének g) pontja)

            A tagállamok beszámíthatják az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (3) bekezdése szerint számolt energiamegtakarítás mennyiségébe az első kötelezettségi időszakra (2014–2020) előírt energiamegtakarításon felüli energiamegtakarítást, feltéve, hogy

                        —

                        ez a megtakarítás az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer vagy alternatív szakpolitikai intézkedések alapján megvalósított egyéni fellépésekből származik, és

                        —

                        a tagállam a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervében beszámolt az érintett szakpolitikai intézkedésekről, és jelentést tett róluk az elért eredményekről szóló jelentésében a 24. cikk (2) bekezdésével összhangban (26).

                  4.   AZ ELŐÍRT HALMOZOTT VÉGFELHASZNÁLÁSI ENERGIAMEGTAKARÍTÁS ELÉRÉSÉRE SZOLGÁLÓ SZAKPOLITIKAI INTÉZKEDÉSEK KIVÁLASZTÁSA
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (10) bekezdése értelmében a tagállamoknak az előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást az alábbiakkal kell elérniük:

                        —

                        energiahatékonysági kötelezettségi rendszer létrehozása,

                        —

                        alternatív szakpolitikai intézkedések meghozatala, vagy

                        —

                        a fentiek kombinációja.

                  Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke egyértelművé teszi, hogy az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések egyaránt alkalmazhatók ebben a tekintetben. A tagállamok rendkívül rugalmasan és széles mérlegelési jogkört gyakorolva kiválaszthatják a különböző típusú rendszerek közül azt a rendszert, amelyik leginkább megfelel helyzetüknek és körülményeiknek (27).
            Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (1) bekezdése és 7b. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy valamennyi szakpolitikai intézkedést az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése értelmében vett energiamegtakarítási kötelezettség teljesítése céljából kell megtervezni, és hozzá kell tudniuk járulni a „végfelhasználási energiamegtakarításhoz”„a végső felhasználók körében”. Ugyanakkor nem hátrány, ha egy szakpolitikai intézkedés más célokat és célkitűzéseket is figyelembe vesz (például az energetikai szakpolitikák keretében foglakozik a környezet megőrzésével, védelmével és minőségének javításával vagy a természeti erőforrások körültekintő és észszerű felhasználásával).
            Az energiahatékonysági irányelv 2. cikkének (18) bekezdése értelmében a „szakpolitikai intézkedés” olyan szabályozási, pénzügyi, adóügyi, önkéntes vagy tájékoztatási eszköz, amelyet egy tagállamban az előírásoknak megfelelően hoztak létre és hajtottak végre annak érdekében, hogy a piaci szereplők számára olyan támogatási keret, követelmény vagy ösztönző jöjjön létre, amelynek köszönhetően ez utóbbiak energiahatékonysági szolgáltatásokat nyújtanak és vesznek igénybe, valamint egyéb energiahatékonyság-javító intézkedéseket vezetnek be. Elképzelhető, hogy az energiahatékonysági irányelv 7. cikke szempontjából figyelmen kívül kell hagyni az olyan szakpolitikai intézkedéseket, amelyek csak az energiahatékonyságon kívüli szakpolitikai célkitűzéseket támogatnak, vagy csak energetikai szolgáltatások biztosítására vagy vásárlására szolgálnak, vagy nem a végső felhasználók körében elért végfelhasználási energiamegtakarítást eredményeznek. A tagállamoknak minden esetben gondosan értékelniük kell az intézkedéseket, és bizonyítaniuk kell, hogy az energiamegtakarítás közvetlenül ezeknek tulajdonítható.
            Függetlenül attól, hogy a tagállamok energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek használata vagy alternatív szakpolitikai intézkedések meghozatala mellett döntenek, biztosítaniuk kell, hogy a szakpolitikai intézkedések figyelembe vehetők legyenek az előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítások 2030. december 31-ig (vagy az intézkedések dátumától függően egy későbbi megtakarítási időszakban) történő elérése szempontjából.
            A szakpolitikai intézkedések kidolgozásakor a fogalommeghatározások alábbi nem kimerítő listáját kell figyelembe venni (a módosított energiahatékonysági irányelvben ezek a fogalommeghatározások nem változtak):

               Az energiahatékonysági irányelv 2. cikke

                        „(4)

                        „energiahatékonyság”: a teljesítményben, a szolgáltatásban, a termékekben vagy az energiában kifejezett eredmény és a befektetett energia hányadosa;

                        (5)

                        „energiamegtakarítás”: az a megtakarított energiamennyiség, amely valamely energiahatékonyság-javító intézkedés végrehajtása előtt és után mért és/vagy becsült fogyasztás alapján kerül meghatározásra, biztosítva az energiafogyasztást befolyásoló külső feltételeknek megfelelő normalizálást;

                        (6)

                        „energiahatékonyság-javulás”: az energiahatékonyság növekedése a technológiai, magatartásbeli és/vagy gazdasági változások eredményeképpen;”

                        „(14)

                        „kötelezett fél”: a 7. cikkben említett, a nemzeti energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek hatálya alá tartozó energiaelosztó vagy kiskereskedelmienergia-értékesítő;

                        (15)

                        „megbízott fél”: olyan jogi személy, amely a kormánytól vagy más közintézménytől felhatalmazást kapott arra, hogy a kormány vagy más közintézmény nevében dolgozzon ki, kezeljen vagy működtessen egy finanszírozási rendszert;

                        (16)

                        „részt vevő fél”: olyan vállalkozás vagy közintézmény, amely egy önkéntes megállapodás keretében vállalta bizonyos célkitűzések elérését, vagy amely nemzeti szabályozás hatálya alá tartozik;

                        (17)

                        „végrehajtó állami hatóság”: olyan közjogi szerv, amely felel az energiaadóztatás vagy a széndioxidkibocsátás-adóztatás, a finanszírozási rendszerek és eszközök, a pénzügyi ösztönzők, a szabványok és normák, az energiacímkézési rendszerek, valamint az oktatás és képzés megvalósításáért vagy nyomon követéséért;

                        (18)

                        „szakpolitikai intézkedés”: olyan szabályozási, pénzügyi, adóügyi, önkéntes vagy tájékoztatási eszköz, amelyet egy tagállamban az előírásoknak megfelelően hoztak létre és hajtottak végre annak érdekében, hogy a piaci szereplők számára olyan támogatási keret, követelmény vagy ösztönző jöjjön létre, amelynek köszönhetően ez utóbbiak energiahatékonysági szolgáltatásokat nyújtanak és vesznek igénybe, valamint egyéb energiahatékonyság-javító intézkedéseket vezetnek be;

                        (19)

                        „egyéni fellépés”: olyan fellépés, amely ellenőrizhető, és mérhető vagy megbecsülhető energiahatékonysági javulást eredményez és arra egy szakpolitikai intézkedés nyomán került sor;

                        (20)

                        „energiaelosztó”: az a természetes vagy jogi személy, az elosztórendszer-üzemeltetőket is beleértve, aki az energia végső felhasználókhoz, illetve a végső felhasználók számára energiát értékesítő elosztóállomásokhoz történő szállításáért felel;

                        (21)

                        „elosztórendszer-üzemeltető”: a 2009/72/EK, illetve a 2009/73/EK irányelv értelmében vett elosztórendszer-üzemeltető;

                        (22)

                        „kiskereskedelmienergia-értékesítő vállalkozás”: az a természetes vagy jogi személy, aki energiát ad el a végső felhasználók számára;

                        (23)

                        „végső felhasználó”: az a természetes vagy jogi személy, aki saját végső felhasználásra vásárol energiát;

                        (24)

                        „energiahatékonysági szolgáltató”: az a természetes vagy jogi személy, aki energiahatékonysági szolgáltatásokat nyújt vagy egyéb energiahatékonyság-javító intézkedéseket hajt végre a végső felhasználók létesítményeiben vagy helyiségeiben;”

                  Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (10) bekezdésének alkalmazásában a tagállamok beszámíthatják a 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakban újonnan elfogadott szakpolitikai intézkedések eredményeként megvalósuló energiamegtakarítást. A 2014–2020 közötti kötelezettségi időszakban (vagy korábban) elfogadott szakpolitikai intézkedések eredményeként megvalósuló energiamegtakarítást is beszámíthatják, amennyiben az megfelel az energiahatékonysági irányelv 7., 7a. vagy 7b. cikkében szereplő követelményeknek.
            A tagállamok a 2020. december 31-ig vagy azt követően elfogadott intézkedések eredményeként megvalósuló energiamegtakarítást csak akkor számíthatják be, ha ezek az intézkedések 2020. december 31. után és 2030. december 31. előtt végrehajtott új egyéni fellépéseket eredményeznek.

               Példák az intézkedésekre, fellépésekre és megtakarításokra:

            2010-ben az épületek energetikai felújítására irányuló pénzügyi támogatási program indult. Amíg ez a program működik és a releváns időszakban új felújításokhoz vezet, az ilyen felújításokból származó energiamegtakarítás beszámítható a második kötelezettségi időszakra előírt energiamegtakarításba.
            2021 előtt sor került egy üzemanyagadó bevezetésére a fogyasztói magatartás megváltozásából származó megtakarítások és a hatékonyabb közlekedés érdekében. Amíg ez az adó érvényben van és a fogyasztói magatartásra gyakorolt hatásai mérhetők és ellenőrizhetők a legfrissebb árrugalmasság tekintetében, az ebből az intézkedésből származó energiamegtakarítás beszámítható a második kötelezettségi időszakra előírt energiamegtakarításba.
            4.1.   Energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek

            Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszernek az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja értelmében előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarítás elérése érdekében történő alkalmazására vonatkozó döntés melletti legfőbb érv az lehet, hogy az energiaszolgáltatók, az energia- kiskereskedők és az energiaelosztók tudják legjobban azonosítani az energiamegtakarítást az ügyfeleik körében, és képesek lesznek energiamegtakarítást elérni az energetikai szolgáltatásokra vonatkozó üzleti modellekben. Ebben az esetben a tagállamoknak nemzeti szinten ki kell jelölniük egy vagy több kötelezett felet (28), és nekik kell megvalósítaniuk az energiamegtakarítást a végső fogyasztók körében (29). A kötelezett fél kijelölésének az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke (2) bekezdése értelmében objektív és megkülönböztetésmentes kritériumokon kell alapulnia.
            A kötelezett feleknek az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek értelmében való kijelölésekor a tagállamoknak figyelembe kell venniük a Bíróság által a C-561/16. sz. ügyben hozott ítéletet. A Bíróság kimondta, hogy a tagállamok „csak az energiaágazat bizonyos meghatározott vállalkozásaival szemben ír[hatnak] elő energiahatékonysági kötelezettségeket, feltéve, hogy e vállalkozások kötelezett felekként történő kijelölése ténylegesen kifejezetten meghatározott, objektív és megkülönböztetésmentes kritériumokon alapul, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia” (30).
            A tagállamoknak emellett meg kell határozniuk az egyes kötelezett felek (alkategóriái) által elérendő energiamegtakarítás mennyiségét. Ezeket a mennyiségeket ezt követően hozzá kell rendelni az egyes kötelezett felekhez, hogy ellenőrizni lehessen, teljesítették-e kötelezettségeiket.
            A 7a. cikk (4) bekezdése lehetővé teszi, hogy a tagállamok a IV. mellékletben meghatározott átváltási tényezők alkalmazásával az egyes kötelezett felek részére előírt energiamegtakarítás mennyiségét végsőenergia-fogyasztásként vagy primerenergia-fogyasztásként fejezzék ki (31).
            A tagállamok azt is eldönthetik, hogy engedélyezik-e vagy előírják-e a kötelezett felek számára, hogy a nemzeti jog értelmében fennálló kötelezettségeik egy részét vagy egészét a nemzeti energiahatékonysági alaphoz való hozzájárulásként teljesítsék (32). Lehetővé tehetik, hogy a kötelezett felek az energiaszolgáltatók (33) vagy egyéb harmadik felek által elért energiamegtakarítást beszámítsák az általuk teljesítendő kötelezettségbe. Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke (6) bekezdésének a) pontja értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az energiamegtakarítás tanúsítására egyértelmű, átlátható és minden piaci szereplő számára nyitott, a tanúsítás költségeinek minimalizálására törekvő jóváhagyási folyamat mentén kerüljön sor (34).
            Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (3) bekezdése pontosítja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy az energiaértékesítő vállalkozások semmilyen módon ne akadályozzák a fogyasztókat abban, hogy szolgáltatót váltsanak.
            Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (5) bekezdése értelmében a tagállamok olyan mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereket vezetnek be, amelyek keretében a kötelezett felek által megvalósított energiahatékonyság-javító intézkedéseknek legalább egy statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján dokumentált ellenőrzést végeznek (35).
            Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében a tagállamok lehetővé tehetik a „tartalékolást és átadást”, vagyis lehetővé tehetik a kötelezett felek számára, hogy az egy adott évben elért megtakarítást a négy megelőző vagy a három következő évben elért megtakarításként vegyék figyelembe. Meg kell jegyezni, hogy ez a rugalmas megközelítés

                        —

                        csak a 2014. január 1-je óta alkalmazott energiahatékonysági kötelezettségi rendszerekből származó energiamegtakarításra vonatkozik, az alternatív szakpolitikai intézkedésekre nem, és

                        —

                        időben korlátozott, mert a tagállamok csak valamely kötelezettségi időszakon belül tehetik lehetővé a kötelezett felek számára a „tartalékolást és átadást”.

                  Más szavakkal a 2014 és 2020 között elért energiamegtakarítás 2020. december 31. után nem „tartalékolható” és nem „adható át”. A 2021 és 2030 között elért energiamegtakarítás 2020. december 31. előtt vagy 2030. december 31. után nem „tartalékolható” és nem „adható át”. A 2010 után és 2014. január 1-jét megelőzően elért energiamegtakarítás nem „tartalékolható” és nem „adható át” az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja alkalmazásában.
            Mivel az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (8) bekezdése kifejezetten rendelkezik eltérésről, alkalmazása korlátozó, és az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjára korlátozódik.

               Példák:

            A 2014-ben (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek eredményeként) elért energiamegtakarítás beszámítható úgy, mintha 2017-ben valósult volna meg.
            A 2014-ben (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek eredményeként) elért energiamegtakarítás 2021 vonatkozásában nem számítható be.
            A 2018-ban (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek eredményeként) elért energiamegtakarítás 2014 vonatkozásában beszámítható.
            Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke (6) bekezdésének második albekezdése értelmében a tagállamok „értékelik a helyzetet és adott esetben intézkedéseket hoznak az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek közvetlen és közvetett költségeinek a nemzetközi versenynek kitett energiaigényes iparágak versenyképességére gyakorolt hatásának minimálisra csökkentése érdekében”.
            Általánosságban véve az alábbi kétféle költségről van szó:

                        —

                        beruházási költségek; és

                        —

                        igazgatási költségek (beleértve a nyomon követést és a jelentéstételt).

                  A Bizottság a hatásvizsgálatában (36) – a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján – megmutatta, hogy az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek rendkívül költséghatékonyak. Az ilyen rendszerek alkalmazásakor a kötelezett felek kötelesek biztosítani, hogy a végfelhasználási energiamegtakarításra a legalacsonyabb (beruházási és igazgatási) költségek mellett kerüljön sor, különösen akkor, ha a költségek továbbhárulnak a végfelhasználókra. Ez a követelmény akkor is alkalmazandó, ha a kötelezett felek úgy döntenek, hogy elszámolják azt a tanúsított energiamegtakarítást, amelyet az energiahatékonysági szolgáltatók vagy más harmadik felek értek el.
            Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (7) bekezdése értelmében a tagállamok „évente közzéteszik a rendszer keretében az egyes kötelezett felek vagy a kötelezett felek egyes alkategóriái által elért energiamegtakarítást, valamint az összesített adatokat”. Ezt az információt közzétehetik más olyan adatokkal együtt, amelyeket kötelesek nyilvánosságra hozni. Az ilyen adatok egyéb felek, például a Bizottság általi közzététele nem mentesíti őket e kötelezettség alól.
            4.2.   Alternatív szakpolitikai intézkedések

            Az energiahatékonysági irányelv egyértelművé teszi, hogy nagy fokú rugalmasságot kell biztosítani a tagállamok számára az alternatív szakpolitikai intézkedések megtervezése és végrehajtása során. Az energiahatékonysági irányelv már nem tartalmazza az intézkedéstípusok felsorolását, de a 2. cikkének (18) bekezdésében a „szakpolitikai intézkedés” fogalommeghatározása tartalmazza a lehetséges típusok nem kimerítő jellegű felsorolását: „olyan szabályozási, pénzügyi, adóügyi, önkéntes vagy tájékoztatási eszköz, amelyet egy tagállamban az előírásoknak megfelelően hoztak létre és hajtottak végre annak érdekében, hogy a piaci szereplők számára olyan támogatási keret, követelmény vagy ösztönző jöjjön létre, amelynek köszönhetően ez utóbbiak energiahatékonysági szolgáltatásokat nyújtanak és vesznek igénybe, valamint egyéb energiahatékonyság-javító intézkedéseket vezetnek be”.
            A tagállamok mérlegelhetik annak lehetőségét, hogy előmozdítsák a helyi megújulóenergia-közösségek szerepét az alternatív szakpolitikai intézkedések végrehajtásához való hozzájárulásban (37).
            Az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének 3. pontja meghatározza az alternatív szakpolitikai intézkedések tervezésére és kezelésére vonatkozó követelményeket:

                        a)

                        a szakpolitikai intézkedések és az egyéni fellépések ellenőrizhető végfelhasználási energiamegtakarítást eredményeznek;

                        b)

                        az esettől függően az egyes részt vevő felek, megbízott felek vagy a végrehajtó állami hatóság felelőssége egyértelműen meghatározott;

                        c)

                        az elért vagy az elérendő energiamegtakarítást átlátható módon határozzák meg;

                        d)

                        a szakpolitikai intézkedések által előírt vagy elérendő energiamegtakarítás mennyisége végsőenergia-felhasználásban vagy primerenergia-felhasználásban van kifejezve a IV. mellékletben foglalt átváltási tényezők alkalmazásával;

                        e)

                        éves jelentés készítése és közzététele a megbízott felek, a részt vevő felek és a végrehajtó állami hatóságok által elért energiamegtakarításról és az energiamegtakarítás terén érvényesülő éves tendenciákkal kapcsolatos adatokról;

                        f)

                        az eredmények nyomon követése és megfelelő intézkedések meghozatala arra az esetre, ha az előrehaladás nem kielégítő;

                        g)

                        az egyéni fellépésből származó energiamegtakarítást nem jelenti be egynél több fél;

                        h)

                        a részt vevő fél, a megbízott fél vagy a végrehajtó állami hatóság tevékenységei bizonyítottan lényegesek a bejelentett energiamegtakarítás elérésében.

                  Az energiahatékonysági irányelv 7b. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok olyan mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereket vezetnek be, amelyek keretében a részt vevő vagy megbízott felek által megvalósított alternatív energiahatékonyság-javító intézkedéseknek legalább egy statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján dokumentált ellenőrzést végeznek.
            Megjegyzendő, hogy

                        —

                        a mérést, irányítást és ellenőrzést az említett felektől (38) függetlenül kell elvégezni, és

                        —

                        a „statisztikailag jelentős része és reprezentatív minta” olyan részhalmaz, amely megfelelően tükrözi az energiatakarékossági intézkedések statisztikai sokaságát, és így lehetővé teszi az összes intézkedés megbízhatóságára vonatkozó észszerűen megbízható következtetések levonását.

                  4.2.1.   Finanszírozási rendszerek és eszközök, valamint költségvetési ösztönzők

            Ezek olyan, a tagállamok által kidolgozott szakpolitikai intézkedések, amelyek keretében egy monetáris és költségvetési ösztönző energiahatékony technológiák vagy technikák alkalmazását eredményezi, és hatásukra csökken a végfelhasználási energiafogyasztás (39).
            Megjegyzendő, hogy

                        —

                        a hatások mérését, irányítását vagy ellenőrzését a részt vevő és megbízott felektől (40) függetlenül kell elvégezni; és

                        —

                        finanszírozási rendszerek vagy eszközök esetében a finanszírozás

                                    —

                                    állami (európai vagy nemzeti) forrásból származik, vagy

                                    —

                                    állami (európai vagy nemzeti) forrásból és magánforrásból (például bankok, beruházási alapok, nyugdíjalapok) származik, és kifejezetten a végfelhasználási energiamegtakarítást eredményező egyéni fellépések megvalósítására irányul.

                  4.2.2.   Nemzeti energiahatékonysági alap

            A tagállamok az energiahatékonysági irányelv 20. cikke (6) bekezdésének megfelelően nemzeti energiahatékonysági alapot hozhatnak létre alternatív szakpolitikai intézkedésként vagy az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek részeként, hogy a kötelezett felek a megtakarítási kötelezettséget részben vagy egészben az alaphoz való hozzájárulással teljesítsék.
            Ha egy tagállam az energiahatékonysági kötelezettségek teljesítésének elsődleges módszereként egy nemzeti energiahatékonysági alaphoz való évenkénti hozzájárulási mechanizmust hoz létre, nemzeti jogszabályainak biztosítaniuk kell az alábbiakat:

                        —

                        az elért energiamegtakarítás egyenértékű az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek keretében elért energiamegtakarítással, és

                        —

                        a támogatott intézkedések eleget tesznek az energiahatékonysági irányelv 7b. cikkében, a 20. cikke (6) bekezdésében és az V. melléklete 3. pontjában szereplő követelményeknek (41).

                  A nemzeti energiahatékonysági alap a tagállam által a nemzeti energiahatékonysági kezdeményezések támogatása céljából létrehozott bármely alap lehet. Létrehozható a gazdasági és pénzügyi támogatási rendszerek, a technikai segítségnyújtás, a képzés és tájékoztatás vagy az energiahatékonyság fokozására irányuló egyéb intézkedések finanszírozása céljából, hogy hozzájáruljon az uniós jog célkitűzéseinek eléréséhez (42). Általában véve az állami alapok (például a piac nem megfelelő működésének kezelésére a piaci alapú mechanizmusok keretében általában mellőzött költségkategóriák vagy intézkedések) és a magántőke kombinálható is a hatékonyabb megoldások érdekében.
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke alkalmazásában történő beszámításhoz a finanszírozás

                        —

                        állami (európai vagy nemzeti) forrásból származik, vagy

                        —

                        állami (európai vagy nemzeti) forrásból és magánforrásból (például bankok, beruházási alapok, nyugdíjalapok, kötelezett felek) származik, és kifejezetten a végfelhasználási energiamegtakarítást eredményező egyéni fellépések megvalósítására irányul.

                  4.2.3.   Rendeletek és önkéntes megállapodások

            Ezek olyan, a tagállamok által kidolgozott szakpolitikai intézkedések, amelyek energiahatékony technológiák vagy technikák alkalmazását eredményezik, és hatásukra csökken a végfelhasználási energiafogyasztás. Ezek lehetnek

                        —

                        jogilag kötelező érvényű intézkedések, amelyek konkrét technológiákat vagy technikákat írnak elő, vagy

                        —

                        olyan önkéntes megállapodások, amelyek keretében a vállalkozások vagy az önkormányzatok vállalnak bizonyos fellépéseket (43).

                  A „részt vevő fél” olyan „vállalkozás vagy közintézmény, amely egy önkéntes megállapodás keretében vállalta bizonyos célkitűzések elérését, vagy amely nemzeti szabályozás hatálya alá tartozik”.
            4.2.4.   Standardok és normák

            Ezek olyan, a tagállamok által kidolgozott szakpolitikai intézkedések, amelyek célja (például) a termékek, szolgáltatások, épületek és járművek energiahatékonyságának javítása (44). Az ezekben a rendszerekben részt vevő felek a „végrehajtó állami hatóságok”.
            4.2.5.   Energiacímkézési rendszerek

            Ezek a tagállamok által létrehozott címkézési rendszerek, kivéve az uniós jog értelmében kötelező rendszereket (például az energiacímkézésről szóló rendeletek vagy az energiacímkézési rendelet (45) alkalmazásából származó energiamegtakarítás nem számítható be) (46).
            Az egyidejűleg végrehajtott egyéb szakpolitikai intézkedések is hatással lehetnek az energiamegtakarításra, így az értékelés tárgyát képező intézkedés bevezetése óta megfigyelt változások nem mindene esetben tulajdoníthatók csak annak az intézkedésnek. A címkézési rendszerek hatását gondosan meg kell vizsgálni az energiamegtakarítással járó, neki tulajdonítható egyéni fellépéssel való összefüggés megállapítására.
            4.2.6.   Képzés és oktatás, beleértve az energetikai tanácsadói programokat

            Ezek olyan, a tagállamok által kidolgozott szakpolitikai intézkedések, amelyek energiahatékony technológiák vagy technikák alkalmazását eredményezik, és hatásukra az energetikai auditorok számára szervezett képzési programok, az energetikai menedzserek számára szervezett oktatási programok vagy a háztartások számára szervezett energetikai tanácsadói programok révén csökken a végfelhasználási energiafogyasztás.
            Megjegyzendő, hogy

                        —

                        az ilyen intézkedéseket a „végrehajtó állami hatóságoknak” nyomon kell követniük, és

                        —

                        gondosan meg kell vizsgálni a hatásukat az alábbiak megállapítása érdekében:

                                    —

                                    a képzési vagy oktatási tevékenység és az annak tulajdonítható egyéni fellépés közötti összefüggés, és

                                    —

                                    az az időtartam, amelyen keresztül a programok továbbra is hatást fejthetnek ki (47).

                  4.2.7.   Egyéb alternatív intézkedések

            Az alternatív szakpolitikai intézkedések felsorolása nem teljes, és egyéb szakpolitikai intézkedések is alkalmazhatók. A tagállamoknak azonban a Bizottságnak benyújtott értesítésben ismertetniük kell, hogyan kerül sor a megtakarítás egyenértékű nagyságának biztosítására, a nyomon követésre és az ellenőrzésre (48).
            Az energiafogyasztás csökkentése és a megújuló energia használata az épületekben fontos intézkedés az energiafüggőség és üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése szempontjából, különös tekintettel a 2030-ra kitűzött ambiciózus uniós éghajlat- és energiapolitikai célokra, valamint a Párizsi Megállapodás keretében tett globális kötelezettségvállalásra. Ezért a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató szakpolitikai intézkedések is az energiamegtakarítási kötelezettség teljesítésének minősülhetnek (49).
            Az intézkedéseket úgy kell megtervezni, hogy az előző technológiához viszonyítva végfelhasználási energiamegtakarítást eredményezzenek. Például az ilyen energiamegtakarítás bejelenthető az épületek hatékonyabb hűtési vagy fűtési rendszerekre való áttérésének vagy meleg vizes technológiák alkalmazásának eredményeként, függetlenül attól, hogy ez megújuló energia felhasználásával történik-e. Az ilyen energiamegtakarítás még akkor is beszámítható, ha az alternatív szakpolitikai intézkedés célja nem elsődlegesen az energiahatékonyság fokozása, feltéve, hogy a tagállam bizonyítani tudja, hogy ez az energiamegtakarítás az energiahatékonysági irányelv V. mellékletében szereplő módszereknek és elveknek megfelelően kiegészítő jellegű, mérhető és ellenőrizhető.
            4.2.8.   Energiára vagy szén-dioxidra kivetett adók

            A végfelhasználási energiafogyasztás csökkentésére irányuló tagállami adózási intézkedések beszámíthatók lehetnek. A tagállamok továbbá más intézkedésekkel, például támogatásokkal is kombinálhatják az adózási intézkedéseket (50).
            Az energiahatékonyságot ösztönző adózás főként a piac energiafogyasztás által okozott nem megfelelő működését kívánja javítani az energiaforrások vagy az energiahasználat bizonyos típusaira kivetett adóval vagy illetékkel. A szén-dioxidra kivetett adók is ösztönzőleg hathatnak az olyan egyéni fellépésekre, amelyek célja az alacsonyabb szén-dioxid-kibocsátású energiaforrásokra való áttérés. Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy a források ilyen ellenőrzése nem feltétlenül vezet az energiahatékonyság javulásához.
            Az adózási intézkedések célja, hogy a fogyasztók és termelők fizessék az áru (többek között a szén-dioxid-kibocsátás és az üvegházhatás formájában jelentkező) társadalmi költségét.
            A gyakorlatban az intézkedések (51) általában az alábbiakból állnak:

                        —

                        közvetlen intézkedések – idetartoznak a közvetlenül az „externáliákhoz”, azaz a független harmadik félre hatást gyakorló tevékenységekhez kapcsolódó díjak. Ez az intézkedéstípus hallgatólagosan feltételezi, hogy a piac nem megfelelő működése észlelhető és számszerűsíthető. Ilyen intézkedés például a szén-dioxid-kibocsátás megadóztatása, és

                        —

                        közvetett intézkedések – ezek az externáliákat előidéző fogyasztási cikkekre (például a szén-dioxid-kibocsátást okozó üzemanyagokra) vagy az ilyen fogyasztási cikkekhez kapcsolódó fogyasztási cikkekre (például az ilyen üzemanyagot használó autókra) kivetett adók.

                  A tagállamok új adózási intézkedéseket hozhatnak az új időszakra (2021–2030) vonatkozó energiamegtakarítási kötelezettség teljesítése céljából és/vagy továbbra is alkalmazhatják az első időszak (2014–2020) meglévő intézkedéseit.
            Annak meghatározása vonatkozásában, hogy mely energiamegtakarítás jelenthető be többletmegtakarításként (52), az V. melléklet 2. pontjának a) alpontja szerint „a tagállamok áttekintik, hogy az adott szakpolitikai intézkedés hiányában hogyan alakulna az energiafogyasztás és -kereslet, figyelembe véve legalább a következő tényezőket: az energiafogyasztási trendek, a fogyasztói magatartás változása, a műszaki fejlődés, valamint az uniós és nemzeti szinten végrehajtott egyéb intézkedések által okozott változások”.
            Az adózási intézkedések hatásának kiszámításakor a tagállamoknak továbbá figyelembe kell venniük az V. melléklet 4. pontjában szereplő alábbi követelményeket:

                        a)

                        csak a 2003/96/EK vagy a 2006/112/EK tanácsi irányelvben előírt, a tüzelő-, fűtő-, illetve üzemanyagokra vonatkozó adóztatás minimális szintjét meghaladó adózási intézkedésekből származó energiamegtakarítást lehet jóváírni;

                        b)

                        az (energiára vonatkozó) adózási intézkedések hatásának kiszámítása során figyelembe vett árrugalmasságnak tükröznie kell az energia iránti kereslet alkalmazkodóképességét az árváltozásokhoz, és az árrugalmasság becsléséhez friss és reprezentatív hivatalos forrásadatokat kell felhasználni;

                        c)

                        külön kell elszámolni a kísérő adópolitikai intézkedésekből – köztük a pénzügyi ösztönzőkből vagy az alapokba történő befizetésekből – származó energiamegtakarítást.

                  A tagállamoknak olyan intézkedéseket kell végrehajtaniuk, amelyek az uniós jog értelmében előírt minimális szint meghaladására törekszenek, beleértve az alábbiakat:

                        —

                        az energiatermékek és a villamos energia megadóztatásának minimális szintje (53), és

                        —

                        a közös hozzáadottértékadó-rendszerre vonatkozó rendelkezések (54) az energiafogyasztó termékek és áruk tekintetében.

                  A tagállamoknak az (energiára vonatkozó) adózási intézkedéseik hatásának kiszámításakor figyelembe kell venniük az árrugalmasságokat (az energia iránti kereslet alkalmazkodóképességét az árváltozásokhoz), és az árrugalmasságok becslése során az adatok friss és reprezentatív hivatalos forrásait kell használni (55). Az irányításról szóló rendelet III. melléklete 3.3. pontjának f) alpontja értelmében a tagállamoknak tájékoztatást kell adniuk a számítás módszertanáról, beleértve, hogy milyen árrugalmasságokat alkalmaznak, és azokat miként állapították meg, összhangban az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének 4. pontjával.
            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 4. pontja c) alpontjának alkalmazásában fontos értékelni, hogy milyen kölcsönhatás van az adózási intézkedések és más szakpolitikai intézkedések között. Az egyéb intézkedésekkel együtt alkalmazott adózási intézkedések hatásának kiszámításakor a tagállamoknak ajánlott az alábbiakat használniuk:

                        —

                        csak rövid távú rugalmasság, vagy

                        —

                        rövid- és hosszú távú rugalmasság, de a többi intézkedés eredményeként ne jelentsenek be energiamegtakarítást (azaz az adóügyi intézkedést tekintsék a csomag fő szakpolitikai intézkedésének).

                  A 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakot megelőzően végrehajtott adózási intézkedések esetében a tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének második albekezdésére, amely szerint „A tagállamok azt az energiamegtakarítást számíthatják be, amely 2020. december 31-ig, vagy ezen időpontot követően bevezetett szakpolitikai intézkedésekből származik, feltéve, hogy ezek az intézkedések 2017. december 4. után megvalósítandó új egyéni fellépéseket eredményeznek”.
            Ha egy tagállam adózási és támogatási intézkedéseket alkalmaz egyszerre, el kell különítenie az adózási intézkedések, illetve az ezeket kísérő szakpolitikai intézkedések (beleértve a pénzügyi ösztönzőket) eredményeként megvalósuló energiamegtakarítást.
            A célidőszakban a rövid távú rugalmasság alapján készített becslésekkel kevésbé valószínű az energiamegtakarítás kettős elszámolása.
            4.3.   Az energiaszegénység enyhítésére szolgáló szakpolitikai intézkedések

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (11) bekezdése értelmében az energiamegtakarítás elérésére vonatkozó kötelezettségeik teljesítését célzó szakpolitikai intézkedések kidolgozásakor a tagállamok figyelembe veszik, hogy enyhíteni kell az energiaszegénységet, annak megfelelő mértékű előírásával, hogy a nemzeti energiahatékonysági kötelezettségi rendszerük keretébe tartozó energiahatékonysági intézkedések, az alternatív szakpolitikai intézkedések, illetve a nemzeti energiahatékonysági alap keretében finanszírozott programok vagy intézkedések egy részét prioritásként a – például az energiaszegénység által sújtott – kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások és adott esetben a szociális bérlakások tekintetében kell végrehajtani (56).
            A nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek alkalmazásában a tagállamoknak az irányításról szóló rendelet 3. cikke (3) bekezdésének d) pontja értelmében (57) értékelniük kell az energiaszegénységben élő háztartások számát.
            A tagállamoknak a meglévő gyakorlataikat figyelembe véve meg kell határozniuk az arra vonatkozó kritériumokat, hogyan fogják figyelembe venni az energiaszegénységet a szakpolitikai intézkedések keretében. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv (58) értelmében előírt, az épületállomány felújítására és energiahatékonyságának javítására irányuló hosszú távú intézkedések is hasznosak lesznek az energiaszegénység által érintett háztartások számára. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke értelmében a tagállamok hosszú távú stratégiát dolgoznak ki annak támogatása érdekében, hogy a magán- és köztulajdonban lévő lakó- és nem lakáscélú épületek nemzeti állománya felújítás révén 2050-re nagy energiahatékonyságú és dekarbonizált épületállománnyá váljon.
            Ezeknek a stratégiáknak

                        —

                        elő kell segíteniük a meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké való költséghatékony átalakítását, és

                        —

                        fel kell vázolniuk azokat a releváns nemzeti intézkedéseket, amelyek hozzájárulnak az energiaszegénység mérsékléséhez (59).

                  A hatálybalépése, illetve a nemzeti jogba való átültetése vagy végrehajtása óta ez a követelmény – miszerint figyelembe kell venni az energiaszegénység enyhítésének szükségességét – vonatkozik az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések keretében hozott intézkedésekre. A tagállamok szabadon eldönthetik, hogy milyen típusú szakpolitikai intézkedéseket használnak, mivel mindkét lehetőség egyaránt alkalmazható. Ugyanakkor a kiválasztott intézkedéseknek az energiaszegénység enyhítésére kell irányulniuk.
            Az EU Energiaszegénységi Megfigyelőközpontja olyan bizottsági kezdeményezés, amelyek segít a tagállamoknak hatékonyabban mérni, nyomon követni és megosztani az energiaszegénységgel kapcsolatos ismereteket és bevált gyakorlatokat. Segíteni kíván a tagállamoknak a szakpolitikai intézkedések kidolgozásában. A Megfigyelőközpont honlapjának (60)„Szakpolitikák és intézkedések” című szakasza példákat hoz a szakpolitikák és intézkedések konkrét típusaira.
            4.4.   Az ágazatok kiválasztása

            A tagállamok rugalmasan kiválaszthatnak egy vagy több konkrét ágazatot az energiamegtakarítási kötelezettségeik teljesítésére az energiahatékonysági irányelv 7a. vagy 7b. cikkének megfelelő szakpolitikai intézkedések bevezetésével (61). Az irányításról szóló rendelet III. mellékletének 3.1., 3.2. és 3.3. pontja értelmében a tagállamoknak információval kell szolgálniuk az egyes intézkedések tárgyát képező ágazatról vagy ágazatokról (és adózás esetében az adózók célzott rétegéről). Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának d) alpontja engedélyezi a termékek, berendezések, közlekedési rendszerek, járművek és üzemanyagok, épületek és épületelemek (62), folyamatok vagy piacok energiahatékonysági szintjének növelését ösztönző intézkedéseket.
            Az ilyen intézkedéseknek adott esetben meg kell felelniük az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló 2014/94/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (63) értelmében létrehozott nemzeti szakpolitikai kereteknek. A tagállamok megcélozhatják például az épületeket vagy az ipari ágazatot.
            A tagállamok által az éves jelentésekben és a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervekben bejelentett elért és várható energiamegtakarítás értékelésének megfelelően, az energiahatékonysági irányelv 24. cikke értelmében

                        —

                        az energiamegtakarítás legnagyobb részét várhatóan általában (például a felújításfinanszírozási rendszerek támogatásával) az épületeket megcélzó intézkedések fogják eredményezni,

                        —

                        az energiamegtakarítás másodsorban és harmadsorban várhatóan az iparból, illetve a közlekedésből fog származni, és

                        —

                        az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer (ágazatközi szakpolitika) fogja a legnagyobb arányú energiamegtakarítást eredményezni szakpolitikai intézkedésenként, és például a fűtési rendszerek cseréjének előmozdítására szolgáló intézkedések révén az épületekre is kiterjed (64).A kiaknázatlan energiamegtakarítási lehetőségeket rejtő további ágazatok (például a közlekedés és a vízügy) hozzájárulhatnak az energiamegtakarítási kötelezettség teljesítéséhez a 2021–2030 közötti időszakban.

                  4.4.1.   Közlekedési ágazat

            A Bizottság a 2016. évi hatásvizsgálatában a tagállami jelentések alapján megállapította, hogy a 7. cikk szerinti energiamegtakarítás 6 %-a a közlekedési ágazatra irányuló intézkedésekhez köthető (65).
            Az első, 2014. évi nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek és újabban a 2017. évi nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek óta a tagállamok aktualizálták az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív szakpolitikai intézkedések jegyzékét, és több közlekedési intézkedést jelentettek be. Ezek a fejlemények jelzik, hogy a közlekedési ágazatban 2014–2020 között elért energiamegtakarítás (lehetséges) aránya akár meg is haladhatja a hatásvizsgálatban előre jelzett arányt.
            Mivel a közlekedési végsőenergia-fogyasztás szerepel a számítási alapértékben, a közlekedési ágazat nyilvánvaló célágazat lehet a 2021–2030 közötti időszakra vonatkozó energiamegtakarítási kötelezettség teljesítése szempontjából.

               Példák:

            A szakpolitikai intézkedések előmozdíthatják a hatékonyabb gépjárművek használatát (meghaladva a 443/2009/EK (66), az 510/2011/EU (67) vagy az (EU) 2019/631 (68) európai parlamenti és tanácsi rendeletben vagy a tiszta járművekről szóló átdolgozott irányelvben (69) előírt minimális szintet), vagy a kerékpárhasználatot, a gyaloglást és a közösségi közlekedést előnyben részesítő modális váltást, illetve a közlekedés iránti igényt csökkentő mobilitás- vagy várostervezést.
            A lényegesség és a kiegészítő jelleg függvényében (lásd az V. melléklet 2. pontját) figyelembe vehetők olyan intézkedések is, amelyek felgyorsítják az új, hatékonyabb gépjárművek elterjedését, vagy olyan szakpolitikák, amelyek támogatják a kilométerenkénti energiafelhasználást csökkentő, jobb teljesítményű üzemanyagokra való áttérést.
            4.4.2.   Vízügyi ágazat

            Az energia és a víz szorosan összefügg a gazdasági életben, több szinten is („a víz és energia közötti összefüggés”). Energetikai célokból, például hűtés, tárolás, bio-tüzelőanyagok vagy a vízenergia céljából szükség van vízre. Vízügyi célokból szükség van energiára, például a szivattyúzáshoz, kezeléshez vagy sótalanításhoz (70).
            Az energiatermelő ágazat a legnagyobb vízfogyasztó, amelynek fogyasztása az összfogyasztás 44 %-át teszi ki (71). A vízügyi ágazat és a szennyvíztisztító ágazat villamosenergia-felhasználása az Unió villamosenergia-felhasználásának 3,5 %-át teszi ki, és ez a részarány várhatóan növekedni fog (72). Ugyanakkor a vízszivárgás az Unióban a teljes vízfogyasztás 24 %-át teszi ki, ami jelentős pazarlás és veszteség az elpazarolt vízkészletek és az ilyen készletek kezeléséhez szükséges energia tekintetében.
            Az irányításról szóló rendelet és a módosított energiahatékonysági irányelv hatálybalépésével alkalmazni kell az „első az energiahatékonyság” elvet. A vízügyi ágazat az említett elv kedvezményezettjei közé tartozhat.
            A hatékony és energiahatékony vízgazdálkodás jelentős mértékben hozzájárulhat az energiamegtakarításhoz. A Nemzetközi Energia Ügynökség (IEA) szerint a globális vízkinyerés 10 %-a az energiatermeléshez kapcsolódik, és ez az arány várhatóan jelentős mértékben nőni fog számos alacsony szén-dioxid-kibocsátású, de vízigényes folyamat előmozdításával, beleértve a villamosenergia-termelést, a bio-tüzelőanyagok gyártását, valamint a szén-dioxid-leválasztást és -tárolást (73). A tagállamok ezért feltérképezhetnék, hogy milyen potenciális energiamegtakarítással jár az intelligens technológiák és folyamatok alkalmazása.
            Az intelligens technológiák és folyamatok alkalmazása révén megvalósuló potenciális energiamegtakarítás teljeskörű feltérképezésével – és az energiahatékonysági irányelv ezek használatára ösztönzi a tagállamokat (74) – a tagállamok megoldásokat kereshetnek az energiafogyasztás és a vízfogyasztás közötti összefüggés megszüntetésére.
            A tagállamok például megvizsgálhatnák a csapadékvíz és a szennyvíz elkülönített kezeléséhez szükséges kétpillérű rendszer létrehozásában rejlő lehetőségeket. Ezzel elkerülhető lenne a vízkezelési kapacitás fokozásának szükségessége, amely megnövekedett energiafogyasztással járhatna.
            A tagállamok a vízzel kapcsolatban korlátozott számú intézkedést jelentettek be a 7. cikk értelmében vett energiamegtakarítási kötelezettségük teljesítésének vonatkozásában. A leggyakoribb intézkedés a meleg víz napkollektorok használatával történő előállítása (a nem megújuló energiaforrásokon alapuló melegvíz-előállítás helyett) vagy a gázzal működő hatékonyabb vízmelegítők, de az ilyen intézkedések inkább a hőtermeléshez kapcsolódnak, nem pedig a víz előállításához.
            Az ivóvíz energiahatékony előállításával kapcsolatos szakpolitikai intézkedések a teljes ellátási lánc mentén (elosztás, fogyasztás és szennyvízkezelés) számításba vehetők. A fő nemzeti célkitűzések eddig a vízhiány enyhítésére és a vízminőség javítására irányultak. A hatékonyabb szivattyúk telepítésén túl a bejelentett intézkedés a csökkent vízigény vagy a víz újrafelhasználása révén közvetetten megvalósuló energiamegtakarítást eredményez.
            A vízügyi ágazatban a potenciális energiamegtakarítás az alábbiakból származhat:

                        —

                        a különböző típusú víz előállításához és kezeléséhez használt energiamennyiség csökkentése; és

                        —

                        a vízigény és a hálózati veszteségek csökkentése, ami a szivattyúzás és kezelés tekintetében kisebb energiaszükségletet eredményez.

                  A vízügyi ágazat energiamegtakarítása pozitív hatással lehet az önkormányzatok költségvetésére. Különösen abban az esetben, ha a közüzemi vízszolgáltató az önkormányzat tulajdonában van, a víztelepek (szennyvíztelepek) villamosenergia-fogyasztása a villamosenergia-költségek jelentős részét teheti ki. Mivel például az egyes önkormányzatok tudatossága, tapasztalata és kapacitása nagymértékben eltérő lehet, a regionális vagy nemzeti programok hasznosak lehetnek a tapasztalatcsere előmozdítása szempontjából, illetve a technológiai és pénzügyi támogatás így növelheti a potenciális energiamegtakarítást.

               Tájékoztató jellegű, nem teljeskörű példák:

            A tagállamok intézkedéseket hozhatnának annak érdekében, hogy a víz valamennyi formája esetében a víz előállítása és használata, illetve a szennyvíztisztítás során energiát takarítsanak meg a teljes ellátási lánc mentén:

                        —

                        ivóvíz előállítása (a felszín alatti víz vagy a felszíni víz szivattyúzása, tisztítása, a tengervíz sótalanítása);

                        —

                        a vízveszteség csökkentése az elosztó hálózatban;

                        —

                        a végfelhasználók vízfogyasztásának csökkentése (beleértve az ipari folyamatokra, öntözésre, háztartási célokra használt vizet);

                        —

                        a háztartási víz visszaforgatásával a vízfogyasztás csökkentése;

                        —

                        a szennyvíz tisztítása újrafelhasználás vagy szennyvízként való kibocsátás céljából (szivattyúzás, szennyvízkezelési eljárások, hővisszanyerés); és

                        —

                        a csapadékvíz kezelésére használt energiamennyiség csökkentése (a csapadékvíz-kezelő rendszerek esetében a kezelési teher csökkentése).

                  5.   AZ IRÁNYELV ÁTDOLGOZÁSÁNAK HATÁSA AZ ELSŐ KÖTELEZETTSÉGI IDŐSZAKRA
            A tagállamoknak hatályba kell léptetniük azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy legkésőbb 18 hónappal az energiahatékonysági irányelv hatálybalépését követően, azaz 2020. június 25-ig megfeleljenek a módosított energiamegtakarítási kötelezettségnek.
            A tagállamoknak meg kell felelniük az alábbiaknak:

                        —

                        az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek vagy egyéb szakpolitikai intézkedések hatásának kiszámítására vonatkozó közös módszerek és elvek (az energiahatékonysági irányelv V. melléklete),

                        —

                        az arra vonatkozó követelmény, hogy a szakpolitikai intézkedések (energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és alternatív szakpolitikai intézkedések) kidolgozásakor figyelembe kell venni az energiaszegénység enyhítésének szükségességét, bár különböző intézkedések hozhatók az energiaszegénység által érintett háztartások érdekében (az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (11) bekezdése),

                        —

                        az a rendelkezés, amely szerint az uniós jog végrehajtásából származó megtakarítás nem jelenthető be, kivéve a felújítási intézkedéseket és a hatékonyabb háztartási készülékek és járművek korai cseréjét (az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontja),

                        —

                        az arra vonatkozó a követelmény, hogy az energiamegtakarítás kiszámításának figyelembe kell vennie az intézkedések élettartamát és a megtakarítások idővel történő csökkenésének arányát (az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának g) alpontja – a hatálybalépéstől), és

                        —

                        az arra vonatkozó a követelmény, hogy az energiamegtakarítási kötelezettség teljesítése során a kiskereskedelmienergia-értékesítő vállalkozások (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer értelmében) ne akadályozzák a fogyasztókat abban, hogy szolgáltatót váltsanak (az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (3) bekezdése).

                  A tagállamok a módosított energiahatékonysági irányelvet már a határidő előtt átültethetik és végrehajthatják. Ilyen esetekben az első kötelezettségi időszak végéig fennmaradó időszak vonatkozásában

                        —

                        igénybe vehetik az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (8) bekezdésében biztosított eltérést,

                        —

                        igénybe vehetik az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontjában biztosított eltérést, és

                        —

                        dönthetnek úgy, hogy a kötelezett felek – részben vagy egészben – a nemzeti energiahatékonysági alaphoz való hozzájárulással teljesítsék az energiamegtakarítási kötelezettségüket (az energiahatékonysági irányelv 20. cikkének (6) bekezdése).

                  Azok a tagállamok, amelyek az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdése a)–d) pontjának alkalmazásához folyamodnak az első kötelezettségi időszakra előírt energiamegtakarítás mennyiségének kiszámítása során, az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (5) bekezdése a) pontjának megfelelően elkülönítetten alkalmazzák a kiválasztott lehetőségeket és külön számítják ki azok hatását az első időszakra vonatkozóan.
            6.   AZ ELŐÍRT ENERGIAMEGTAKARÍTÁS MENNYISÉGÉBE TÖRTÉNŐ BESZÁMÍTÁS
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében a két kötelezettségi időszak (az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjának megfelelően a 2014 és 2020 közötti időszak, valamint a b) pontban említett, 2021 és 2030 közötti időszak) két külön időszak.
            Főszabály szerint, ahogy az első időszak vonatkozásában is, csak az adott időszakban elért energiamegtakarítás számítható be az arra az időszakra vonatkozó kötelezettség teljesítésébe, kivéve, ha az energiahatékonysági irányelv másképp rendelkezik.
            A tagállamok visszamenőlegesen nem számíthatnak be energiamegtakarítást, vagyis az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (7) bekezdése értelmében a 2020. december 31. után elért energiamegtakarítás nem számítható bele a 2014-től 2020-ig tartó időszakra előírt mennyiségbe.
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében a tagállamok azt az energiamegtakarítást számíthatják be a 2021–2030 közötti időszakra előírt mennyiségbe, amely 2020. december 31-ig, vagy ezen időpontot követően bevezetett szakpolitikai intézkedésekből származik, feltéve, hogy ezek az intézkedések 2020. december 31. után megvalósítandó új egyéni fellépéseket eredményeznek (75).
            A tagállamok főszabály szerint az adott évben megvalósult energiamegtakarítást csak az adott évre számíthatják be. Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke (6) bekezdésének b) pontja értelmében az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerrel rendelkezők lehetővé tehetik, hogy a kötelezett felek egy adott évben elért megtakarítást a négy megelőző vagy a három következő évben elért megtakarításként vegyenek figyelembe, amennyiben ez az időszak nem nyúlik túl az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében foglalt kötelezettségi időszak végén.

               Tájékoztató jellegű példa:

            A 2014-ben megvalósult energiamegtakarítás beszámítható (három évvel később) 2017-re, de a 2024-ben megvalósult energiamegtakarítás nem számítható be 2020-ra, mert bár a négy megelőző év egyikéről van szó, de külön kötelezettségi időszakban.
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (8) bekezdése konkrét eltérést tartalmaz ettől az elvtől. Ha egy 2009. december 31. és 2014. december 31. között bármikor érvényben lévő energiahatékonysági kötelezettségi rendszer lehetővé tette, hogy egy kötelezett fél „tartalékoláshoz és átadáshoz” folyamodjon (az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke (6) bekezdésének b) pontja), az adott tagállam a 2010-et követően, de 2014. január 1-jét megelőzően bármely adott évben elért energiamegtakarítást úgy számíthatja be, mintha azt 2013. december 31. után és 2021. január 1. előtt érte volna el, feltéve, hogy az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (8) bekezdésében szereplő alábbi követelmények mindegyike teljesül:

                        a)

                        2009. december 31. és 2014. december 31. között valamikor hatályban volt az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer, amely be volt építve a tagállamnak a 24. cikk (2) bekezdése alapján benyújtott első nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervébe;

                        b)

                        a megtakarítás az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer keretében keletkezett;

                        c)

                        a megtakarítás kiszámítására az V. melléklettel összhangban kerül sor; és

                        d)

                        a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervekben beszámoltak azokról az évekről, amelyekben az elért megtakarítás beszámításra került.

                  7.   KÖZÖS MÓDSZEREK ÉS ELVEK A 7., A 7A. ÉS A 7B. CIKK, VALAMINT A 20. CIKK (6) BEKEZDÉSE SZERINTI ENERGIAHATÉKONYSÁGI KÖTELEZETTSÉGI RENDSZEREK VAGY MÁS SZAKPOLITIKAI INTÉZKEDÉSEK HATÁSÁNAK KISZÁMÍTÁSÁHOZ
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (9) bekezdése értelmében a tagállamok biztosítják, hogy az energiahatékonysági irányelv 7a. és 7b. cikkében, valamint a 20. cikke (6) bekezdésében említett szakpolitikai intézkedések eredményeként elért megtakarítás kiszámítása az energiahatékonysági irányelv V. mellékletével összhangban történjen.
            7.1.   Mérési módszerek

            7.1.1.   Mérési módszerek az adózási intézkedésektől eltérő szakpolitikai intézkedések tekintetében

            Az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének 1. pontja meghatározza, milyen módszerek használhatók az adózási intézkedésekből származóktól eltérő energiamegtakarításnak az energiahatékonysági irányelv 7., 7a. és 7b. cikkének, valamint a 20. cikke (6) bekezdésének alkalmazásában történő kiszámításához.
            A kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek, illetve a végrehajtó állami hatóságok az energiamegtakarítás kiszámításához az alábbi módszereket alkalmazhatják:

                        a)

                        várható energia-megtakarítás, hasonló létesítményekben végrehajtott korábbi, függetlenül ellenőrzött energiafejlesztések eredményeire tett hivatkozással. Az általános megközelítés „előzetes” megközelítésnek minősül;

                        b)

                        mért megtakarítás, amikor az intézkedés vagy intézkedéscsomag megvalósítása nyomán elért megtakarítás úgy kerül meghatározásra, hogy rögzítik az energiafelhasználás tényleges csökkenését, kellően figyelembe véve olyan, a fogyasztást befolyásolható tényezőket, mint az addicionalitás, a kihasználtság, a termelési szintek és az időjárás. Az általános megközelítés „utólagos” megközelítésnek minősül;

                        c)

                        nagyságrendi megtakarítás, amikor a megtakarítások műszaki becslését alkalmazzák. Ez a megközelítés csak akkor alkalmazható, amikor egy adott létesítmény tekintetében nehéz vagy aránytalanul költséges megbízható mért adatokat megállapítani; ilyen eset például egy attól eltérő kWh teljesítményű kompresszor vagy elektromos motor cseréje, mint amellyel kapcsolatban független megtakarítási adatokat mértek, vagy ha a szóban forgó becsléseket nemzeti szinten meghatározott módszertanok és referenciaértékek alapján végezték olyan, képesítéssel vagy akkreditációval rendelkező szakértők, akik függetlenek az érintett kötelezett, részt vevő vagy megbízott felektől;

                        d)

                        felmérésen alapuló megtakarítás, amikor a fogyasztóknak a tanácsokra, tájékoztató kampányokra, címkézési vagy tanúsítási rendszerekre vagy az okos mérésre adott reakcióit mérik fel. Ez a megközelítés csak a fogyasztói magatartás változásából fakadó megtakarítások esetében alkalmazható. Nem használható a fizikai intézkedések foganatosításából adódó megtakarításokra.

                  7.1.2.   Mérési módszerek az adózási intézkedések esetében

            Az energiahatékonysági irányelv 7b. cikke értelmében bevezetett, adózási vonatkozású szakpolitikai intézkedésekből származó energiamegtakarítás meghatározásakor (76) az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének 4. pontjában szereplő alábbi elvek alkalmazandók:

                        a)

                        csak a 2003/96/EK vagy a 2006/112/EK tanácsi irányelvben előírt, a tüzelő-, fűtő-, illetve üzemanyagokra vonatkozó adóztatás minimális szintjét meghaladó adózási intézkedésekből származó energiamegtakarítást lehet jóváírni;

                        b)

                        az (energiára vonatkozó) adózási intézkedések hatásának kiszámítása során figyelembe vett árrugalmasságnak tükröznie kell az energia iránti kereslet alkalmazkodóképességét az árváltozásokhoz, és az árrugalmasság becsléséhez friss és reprezentatív hivatalos forrásadatokat kell felhasználni;

                        c)

                        külön kell elszámolni a kísérő adópolitikai intézkedésekből – köztük a pénzügyi ösztönzőkből vagy az alapokba történő befizetésekből – származó energiamegtakarítást.

                  7.2.   Az intézkedések élettartama és az energiamegtakarítás arányának csökkenése az élettartam során

            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának i) alpontja értelmében „az energiamegtakarítás kiszámítása során figyelembe kell venni az intézkedések élettartamát és azt, hogy idővel milyen arányban csökkennek a megtakarítások. Ezt a kiszámítást az egyes egyéni fellépések által a végrehajtásuk időpontjától 2020. december 31-ig vagy adott esetben 2030. december 31-ig tartó időszakban majd elért megtakarítások összeadásával kell elvégezni. A tagállamok ehelyett bevezethetnek más olyan módszert is, amely a becslések szerint legalább ugyanolyan teljes megtakarításmennyiséget eredményez. Más módszerek használata esetén a tagállamok biztosítják, hogy az e módszerrel kiszámított energiamegtakarítás teljes mennyisége ne haladja meg az energiamegtakarítás azon mennyiségét, amelyet annak eredményeképpen kaptak volna, ha összeszámolják az egyes egyéni fellépések által a végrehajtásuk időpontjától 2020. december 31-ig vagy adott esetben 2030. december 31-ig tartó időszakban majd elért megtakarításokat”.
            Az egyéni energiamegtakarítási fellépés „élettartama” arra utal, hogy energiamegtakarításra nemcsak a végrehajtás évében, hanem a későbbi években is sor kerülhet. Az „élettartam” ezért az az időszak, amelyben a fellépés továbbra is mérhető energiamegtakarítást eredményez.
            A fellépések élettartama során megvalósuló energiamegtakarítás kiszámításakor a tagállamok

                        —

                        minden fellépéshez hozzárendelhetik azt a „valós” energiamegtakarítást, amelyet a végrehajtás évétől kezdődően a második kötelezettségi időszak végéig (vagyis 2030. december 31-ig) elérnek, ez az úgynevezett „egyszerű” módszer (77).
                        A 2030 utáni energiamegtakarítás hozzárendelése nem engedélyezett. A tagállamok a 2030 előtt bevezetett szakpolitikai intézkedésekből származó energiamegtakarítást csak akkor számíthatják be a 2030 utáni időszakra előírt mennyiségbe, ha ezek az intézkedések új egyéni fellépéshez vezetnek a következő kötelezettségi időszakban;

                        —

                        a várható időtartamot tükrözi jelzőszámot alkalmazhatnak (78);

                        —

                        maximalizálhatják az egyéni fellépésekhez hozzárendelt élettartamot (79), például a tagállamok maximálisan 5 évben határozhatják azt meg. Az ezt a módszert alkalmazó tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az eredmény ne haladja meg az „egyszerű” megközelítés eredményét; vagy

                        —

                        teljes élettartamban számolnak, de a jövőbeli energiamegtakarítást e módszer alkalmazása mellett „diszkontálják” (80), és a következő években évi 10 %-os diszkontrátával leírhatják az energiamegtakarítást, amennyiben ez észszerű megoldás. Az ezt a módszert alkalmazó tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az eredmény ne haladja meg az „egyszerű” megközelítés eredményét.

                  A bármely szakpolitikai intézkedésből származó energiamegtakarításnak az előírt halmozott végfelhasználási energiamegtakarításba való beszámításakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük az alábbiakat:

                        i.

                        mikor kerül sor az intézkedés végrehajtására;

                        ii.

                        az éves energiamegtakarítás mennyisége; és

                        iii.

                        az intézkedés 2030-ban is fog-e energiamegtakarítást eredményezni (81).

                  Az épületekre vonatkozó szakpolitikai intézkedések tekintetében az EN 15459-1:2017 uniós szabvány (82) már iránymutatást tartalmaz az élettartam értékelésére.
            Különös figyelmet kell fordítani az olyan magatartási jellegű intézkedések élettartamának bejelentésére, amelyek nem kapcsolódnak fizikai intézkedésekhez. (83) A magatartási jellegű intézkedések nagymértékben visszafordíthatók, mert a hatékony viselkedés fenntartásának időtartama számos tényezőtől függhet. Ha például a környezetkímélő vezetés a támogatott hatékony viselkedés, akkor a vezetőktől és a környezetkímélő vezetési képzés típusától függően a környezetkímélő vezetési képzés hatásai tarthatnak néhány napig, de akár néhány évig is.

               Példák arra, hogyan számítható ki az intézkedések élettartama

            1.   „Egyszerű” módszer
            Egy egyéni fellépés (például ablakcsere) évente 1 toe energiafogyasztást takarít meg, és ezt követően is éveken át biztosítja ezt az energiamegtakarítást. Ha a fellépésre 2021-ben kerül sor, 2021-ben 1 toe energiamegtakarítással jár, majd azt követően 2030-ig minden évben 1 toe megtakarítást eredményez, ami 2030-ig összesen 10 toe. Ha a fellépésre 2022-ben kerül sor, 2022 és 2030 között minden évben 1 toe energiamegtakarítással jár, ami összesen 9 toe. Ha a fellépésre 2030-ban kerül sor, csak az arra az évre vonatkozó kötelezettségbe fog beleszámítani, összesen 1 toe mennyiségben.
            Egy tagállamnak 65 Mtoe energiát kell megtakarítania az adott időszakban, és ezt várhatóan évi egy tájékoztatási kampánnyal éri el, amely például egymillió fellépéssel (egy felmérés szerint az egyes fellépések hatékonysága 1 toe) és évi egymillió ablakcserével (a becslések szerint minden ablakcsere hatékonysága 1 toe) jár. Minden tájékoztatási kampány a végrehajtás adott évében 1 Mtoe energiamegtakarítást eredményezne, vagyis a 10 kampány összesen 10 Mtoe energiamegtakarítással járna tíz éven át 2030. december 31-ig. Az egymillió ablakcsere az első évben 10 Mtoe energiamegtakarítással járna, a második évben 9 Mtoe, a harmadik évben 8 Mtoe, a negyedik évben 7 Mtoe, az ötödik évben 6 Mtoe, a hatodik évben 5 Mtoe, a hetedik évben 4 Mtoe, a nyolcadik évben 3 Mtoe, a kilencedik évben 2 Mtoe, a tizedik évben pedig 1 Mtoe energiamegtakarítást eredményezne, ami 2030. december 31-ig összesen 55 Mtoe. A tájékoztatási kampányokból és az ablakcserékből származó energiamegtakarítás nagysága így 65 Mtoe (10 Mtoe + 55 Mtoe).
            Ezzel szemben egy rövid élettartamú fellépés (például egy tájékoztató kampány) a végrehajtás évében 1 toe energiát takaríthat meg, a következő években pedig nem járna energiamegtakarítással. 2021 és 2030 között bármikor kerül is sor a végrehajtásra, a hozzájárulása 1 toe lesz.
            Ha egy tagállam elsősorban rövid élettartamú egyéni fellépéseket vezet be a tízéves kötelezettségi időszak kezdetén, további intézkedéseket kell hoznia a 7. cikk (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírt energiamegtakarítás elérésére.
            Az „egyszerű” módszer egyértelműen teljesíti azt a követelményt, hogy a számítási módszernek az előírt energiamegtakarítás tényleges eléréséhez kell vezetnie. A tagállamok ugyanakkor megfelelőbbnek tarthatnak alternatív módszereket.
            2.   „Jelzőszám-módszer”
            Alternatív megoldásként minden fellépéshez jelzőszám társul, amely tükrözi a fellépés várt élettartamát. Egy tájékoztató kampány jelzőszáma 0,25 lenne, míg egy ablakcsere jelzőszáma 6. Ha minden egyes fellépés évente 1 toe energiát takarít meg, a tájékoztató kampánynak tulajdonítható megtakarítás 0,25 toe (1 x 0,25 toe). Az ablakcserének tulajdonítható energiamegtakarítás – a végrehajtás évétől függetlenül – 6 toe (1 x 6 toe).
            A tájékoztató kampányok ekkor 0,25 Mtoe energiamegtakarítással számíthatók be a végrehajtás évében vagy 2,5 Mtoe nagyságban a 2030 végéig tartó tíz évben összesen végrehajtott 10 kampányt tekintve. Ha ebben az időszakban 7 millió ablakcserére kerül sor, akkor az ebből származó 7 Mtoe energiamegtakarítást a jelzőszámmal (6) megszorozva 42 Mtoe energiamegtakarítást kapunk. A tájékoztatási kampányokból és az ablakcserékből származó energiamegtakarítás nagysága így 44,5 Mtoe (2,5 Mtoe + 42 Mtoe).
            Az ezt a módszert alkalmazó tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az eredmény ne haladja meg az „egyszerű” megközelítés eredményét.
            3.   Maximalizálási módszer
            Egy másik lehetőség az egyéni fellépésekhez rendelt élettartam maximalizálása. Például választható ötéves időkorlát. Egy tájékoztató kampányból származó energiamegtakarítás 1,25 Mtoe lenne, például 0,25 Mtoe 2022-ben, 0,25 Mtoe 2023-ban, 0,25 Mtoe 2024-ben, 0,25 Mtoe 2025-ben és 0,25 Mtoe 2026-ban. Az ablakcseréből származó energiamegtakarítás – a végrehajtás évétől függetlenül – (1 x 5), azaz 5 Mtoe lenne, például 1 Mtoe 2022-ben, 1 Mtoe 2023-ban, 1 Mtoe 2024-ben, 1 Mtoe 2025-ben és 1 Mtoe 2026-ban.
            Az ezt a módszert alkalmazó tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az eredmény ne haladja meg az „egyszerű” megközelítés eredményét.
            A szakpolitikai intézkedések energiahatékonysági szempontból való teljes értékének meghatározásához az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának i) alpontja értelmében a tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy az energiamegtakarítás az egyes intézkedések élettartama alatt csökken (84). Ennek célja az energiamegtakarítás reális beszámításának biztosítása, tekintettel arra, hogy elképzelhető például, hogy egy új energiahatékony termék néhány év használat után nem ugyanakkora energiamegtakarítást eredményez (85). A tagállamoknak ezért ezt figyelembe kell venniük a módszertanukban. A csökkenés aránya a szakpolitikai intézkedések típusától függően eltérhet, és minden tagállamnak be kell jelentenie és ismertetnie kell ezt az arányt az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontja i) alpontjának megfelelően (86).
            7.3.   Kiegészítő jelleg

            Az energiamegtakarítás meghatározásakor a szakpolitikai intézkedések minden formája esetében figyelembe kell venni a kiegészítő jellegre vonatkozó követelményt. Az alapelveket az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának a) és b) alpontja tartalmazza:

                        a)

                        megtakarításról bizonyítani kell, hogy többletmegtakarítás ahhoz képest, amelyre mindenképpen sor került volna, függetlenül a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek, vagy a végrehajtó állami hatóságok tevékenységétől. Annak meghatározásához, hogy mely megtakarítások jelenthetők be többletmegtakarításként, a tagállamok áttekintik, hogy az adott szakpolitikai intézkedés hiányában hogyan alakulna az energiafogyasztás és -kereslet, figyelembe véve legalább a következő tényezőket: az energiafogyasztási trendek, a fogyasztói magatartás változása, a műszaki fejlődés, valamint az uniós és nemzeti szinten végrehajtott egyéb intézkedések által okozott változások;

                        b)

                        kötelező erejű uniós jog végrehajtásából származó megtakarítások olyan megtakarításnak tekintendők, amelyekre mindenképpen sor került volna, ezért azokat a 7. cikk (1) bekezdése alkalmazásában nem lehet energiamegtakarításként bejelenteni.

                  Ez azt jelenti, hogy ha az uniós jog előírja a tagállamok számára az energiamegtakarítás bizonyos mennyiségét vagy mértékét, csak az ezt meghaladó energiamegtakarítást jelenthetik be, amennyiben a többi követelmény teljesül, például bemutatható és ellenőrizhető, hogy az energiamegtakarításra a szóban forgó fellépés/intézkedés eredményeként került sor.
            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának a) alpontja emellett előírja a tagállamok számára a jelenlegi piaci fejlemények nyomon követését és egy alapforgatókönyv kidolgozását. Ez különösen a – szállítói kötelezettségek és a pénzügyi támogatási rendszerek összefüggésében gyakori – „potyautasok” bejelentésének elkerülése érdekében fontos. Például, ha egy nemzeti épületfelújítási támogatási rendszer egy adott évben 100 egyéni fellépést támogat, ezek közül néhány fellépésre mindenképpen sor került volna (a rendszer nélkül), ezért ezek nem számíthatók be.
            Hasonlóképpen, amikor egy szakpolitika sok éven át érvényben van, nagyon valószínű, hogy átalakítja a piacot. Például a magánszektorhoz tartozó érdekelt felek figyelembe fogják ezt venni a termékek, szolgáltatások stb. kidolgozására vonatkozó saját stratégiáikban. Ez azt jelenti például, hogy az átlagos piacokra jellemző jelenlegi tendenciák részben az előző években követett szakpolitika hatásainak eredményei. Ezért, ha a „potyautasok” hatásait értékelő felmérésre kerül sor, valószínű, hogy néhány ilyen mai hatás az előző évekből származó továbbgyűrűző hatás is egyben. Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) és c) alpontja eltéréseket tesz lehetővé az ilyen alapelvek alkalmazásától:
            „Ezen követelménytől eltérve, a meglévő épületek felújításához kapcsolódó megtakarítások a 7. cikk (1) bekezdése alkalmazásában bejelenthetők energiamegtakarításként, amennyiben biztosítva van az V. melléklet 3. pontjának h) alpontjában említett lényegességi kritérium teljesülése. Az új épületekre vonatkozóan a 2010/31/EU irányelv átültetése előtt meghatározott nemzeti minimumkövetelmények végrehajtásából származó megtakarítások a 7. cikk (1) bekezdésének a) pontja alkalmazásában bejelenthetők energiamegtakarításként, amennyiben biztosítva van a lényegességi kritérium teljesülése, és amennyiben a tagállamok e megtakarításokról a nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveikben a 24. cikk (2) bekezdésével összhangban beszámoltak.

                        c)

                        A megtakarítások csak akkor írhatók jóvá, ha azok meghaladják az alábbi szinteket:

                                    i.

                                    a 443/2009/EK, illetve az 510/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtását követő uniós kibocsátási követelmények az új személygépkocsikra és az új könnyű haszongépjárművekre vonatkozóan;

                                    ii.

                                    a 2009/125/EK irányelv szerinti végrehajtási intézkedések végrehajtását követően bizonyos, energiafogyasztást befolyásoló termékek piacról való kivonására vonatkozó uniós követelmények.”

                  A tagállamoknak továbbá figyelembe kell venniük és a nemzeti jogukban meg kell haladniuk az (EU) 2019/631 rendeletben meghatározott szinteket, illetve az egyes közúti járművek beszerzésekor a tiszta és kibocsátásmentes járművekre vonatkozó minimális célértékeket a tiszta járművekről szóló átdolgozott irányelv végrehajtását követően.
            7.3.1.   Kiegészítő jelleg az épületek felújítására irányuló intézkedések tekintetében (87)

            Általános elvként az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontja szerint a kötelező erejű uniós jog végrehajtásából származó megtakarítások olyan megtakarításoknak tekintendők, amelyekre mindenképpen sor került volna, ezért azokat nem lehet energiamegtakarításként bejelenteni.
            Az épületek energiahatékonyságával kapcsolatos helyi építési szabályzatok általában kötelező követelményeket fogalmaznak meg az uniós jog (az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv) értelmében, és ezek a szabályzatok az alapforgatókönyv részei.
            Ettől eltérve, a tagállamok az épületek felújításából származó megtakarítást teljes egészében beszámíthatják, amennyiben teljesül az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 3. pontjának h) alpontjában szereplő lényegességi kritérium, és minden energiamegtakarítás a felújítást előmozdító szakpolitikai intézkedések eredménye. Azt is be kell mutatniuk, hogy az intézkedések eredményeként bejelentett energiamegtakarítás meghaladja azt az energiamegtakarítást, amely az intézkedések hiányában bekövetkezett volna. Bizonyítaniuk kell, hogy a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott fél hozzájárul a bejelentett energiamegtakarítások eléréséhez (88).
            Az energiamegtakarítás kiszámításának kiindulópontja az épület felújítás előtti és utáni fogyasztásának mérése. A tagállamok ezt az eltérést mindkét kötelezettségi időszak vonatkozásában igénybe vehetik a módosító irányelv (az (EU) 2018/2002 irányelv) hatálybalépésétől kezdve, azaz 2018. december 24. óta.

               Példa

            Egy nemzeti helyi építési szabályzat szerint a jelentős felújításon áteső épületeknek a felújítás eredményeként legalább B energiahatékonysági osztályba kell tartozniuk. Az érintett tagállam a 7. cikk alkalmazásában nem jelentheti be az ebből származó energiamegtakarítást.
            Ugyanakkor energiamegtakarítást jelenthet be, ha felújítást előmozdító intézkedést hozott (például támogatást nyújt a háztartásoknak olyan felújítások céljára, amelyekre máskülönben nem kerülne sor). Ebben az esetben az ebből az intézkedésből származó valamennyi energiamegtakarítás bejelenthető a magasabb energiahatékonysági osztályba való besorolástól függetlenül (vagyis minden energiamegtakarítás bejelenthető például D osztályból C osztályba, D osztályból B osztályba vagy D osztályból A osztályba stb. való energetikai besorolás esetén).
            A felújítási projekteknek meg kell felelniük az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvben meghatározott nemzeti energiahatékonysági minimumkövetelményeknek. A tagállamok olyan intézkedésekre ösztönözhetnek, amelyek hozzájárulhatnak a nagyobb szabású célokhoz, vagyis az előírtnál jobb energiateljesítményhez.
            7.3.2.   Kiegészítő jelleg az új épületek építésére irányuló intézkedések tekintetében

            A módosított energiahatékonysági irányelv hatálybalépése és szükség esetén a nemzeti átültetés vagy végrehajtás óta a tagállamok az új épületekre vonatkozó nemzeti minimumkövetelmények végrehajtásából származó energiamegtakarítást csak az első kötelezettségi időszakra (2014–2020) előírt energiamegtakarításba számíthatják be, amennyiben ez az energiamegtakarítás

                        i.

                        megfelel az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv átültetését megelőzően, azaz 2012. július 9-ig megállapított nemzeti minimumkövetelményeknek (lásd az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 28. cikkének (1) bekezdését);

                        ii.

                        „lényeges”; és

                        iii.

                        2017. április 30-ig bejelentésre került a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek részeként (lásd az energiahatékonysági irányelv 24. cikkének (2) bekezdését).

                  Energiamegtakarítás csak a módosított energiahatékonysági irányelv hatálybalépésének időpontjától számítható be és csak a 2020. december 31-ig előírt halmozott végfelhasználási megtakarításokba. A tagállamoknak bizonyítaniuk kell, hogy a nemzeti minimumkövetelmények alkalmazása olyan mérhető megtakarításhoz vezetett, amelyet máskülönben nem értek volna el. Ha az ilyen energiamegtakarítás beszámíthatóságához bármilyen nemzeti átültetési vagy végrehajtási intézkedésre van szükség, ezeket el kell fogadni és alkalmazni kell őket az energiamegtakarítás bejelentése előtt.
            Ha egy tagállam az eltéréshez folyamodik, gondosan mérlegelnie kell az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének d) pontjában biztosított mentességgel („korai fellépés”) való lehetséges kölcsönhatást, és biztosítani kell a kettős beszámítás elkerülését.
            Az épületek építési projektjeinek meg kell felelniük a nemzeti energiahatékonysági minimumkövetelményeknek. A tagállamok olyan intézkedésekre ösztönözhetnek, amelyek hozzájárulhatnak a nagyobb szabású célokhoz, vagyis az előírtnál jobb energiateljesítményhez.
            7.3.3.   Kiegészítő jelleg a közintézmények épületei tekintetében

            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontjában szereplő, a kiegészítő jellegre vonatkozó elvtől való eltérés főszabály szerint a közintézmények épületeinek felújításával kapcsolatos energiamegtakarításokra is vonatkozik, mivel az ilyen energiamegtakarítások „a meglévő épületek felújításához kapcsolódó megtakarítások” (lásd az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontját).
            Az eltérés célja, hogy a tagállamok – a módosító irányelv hatálybalépésétől – az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában beszámíthassanak valamennyi energiamegtakarítást, amely például a központi kormányzat tulajdonában és használatában lévő fűtött és/vagy hűtött épületek alapterületének 3 %-át érintő felújítási arány elérésére irányuló intézkedés eredménye (lásd az 5. cikket).
            Ugyanakkor a tagállamoknak igazolniuk kell, hogy valamennyi bejelentett energiamegtakarítás a közintézmények épületeinek felújítása érdekében végrehajtott szakpolitikai intézkedésekből származik (89). Nem számítható be olyan energiamegtakarítás, amely a szakpolitikai intézkedés hiányában is bekövetkezett volna. A tagállamoknak ezért bizonyítaniuk kell a lényegességet. Ha az ilyen energiamegtakarítás beszámíthatóságához bármilyen nemzeti átültetési vagy végrehajtási intézkedésre szükség van, azokat meg kell hozni az energiamegtakarítás bejelentése előtt.
            A tagállamoknak az V. mellékletnek megfelelően kell kiszámítaniuk a közintézmények épületeinek felújítása érdekében végrehajtott szakpolitikai intézkedésekből származó, bejelentett energiamegtakarítást. Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében előírt végfelhasználási energiamegtakarításba beszámított energiamegtakarítás mennyiségét végsőenergia-fogyasztásban kell kifejezni. Ha az energiamegtakarítás mennyisége primer energiában van kifejezve, a tagállamoknak alkalmazniuk kell az energiahatékonysági irányelv IV. mellékletében meghatározott átváltási tényezőket.
            7.3.4.   Kiegészítő jelleg a környezetbarát tervezésre vonatkozó irányelv értelmében végrehajtott végrehajtási intézkedések tekintetében (90)

            A kazáncsere önmagában nem minősül felújítási intézkedésnek az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának c) pontjában szereplő konkrét rendelkezés miatt. A kiindulópontot ezért mindig a környezetbarát tervezésre vonatkozó konkrét rendelkezések értelmében előírt minimumkövetelmények jelentik (91). A környezetbarát tervezésre vonatkozó jogszabályok által szabályozott háztartási készülékek, például a helyiségfűtő berendezések cseréjéből származó energiamegtakarítás csak akkor számítható be, ha meghaladja a környezetbarát tervezésre vonatkozó minimumkövetelményeket, kivéve korai csere esetében (lásd az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának e) alpontját).
            Ha a tagállamok az uniós energiacímkézési rendeletek hatálya alá tartozó termékeket érintő ösztönzőket vagy támogatásokat biztosítanak, ajánlott megcélozni a magasabb energiahatékonysági osztályokat. Például az új, energiahatékonyabb kazánok használatát előmozdító ösztönzők vagy támogatások csak azokra a kazánokra vonatkoznának, amelyek a két legmagasabb energiahatékonysági osztályba tartoznak, az adott időszakra vonatkozó piaci adatok alapján.
            7.3.5.   Kiegészítő jelleg a 8. cikk értelmében vett energetikai auditok tekintetében

            A 8. cikk (4) bekezdése szerint a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a nagyobb vállalatoknál (vagyis amelyek nem kis- és középvállalkozások) négyévente energetikai auditra kerüljön sor; ez önmagában nem vezet energiamegtakarításhoz.
            Az auditok során megfogalmazott ajánlások végrehajtását előmozdító vagy támogató intézkedések meghaladják a 8. cikk értelmében előírt minimumot; a 8. cikk (7) bekezdésének második albekezdése értelmében a tagállamok „ösztönző vagy támogatási rendszereket alkalmazhatnak”. Ezért az ilyen intézkedésekből származó energiamegtakarítás beszámítható – mert az intézkedések hiányában nem került volna rá sor –, amennyiben teljesül a lényegességi követelmény. Ugyanez vonatkozik azokra az energiamegtakarításokra, amelyek a kis- és középvállalkozásokra irányuló intézkedésekből származnak.
            7.4.   Lényegesség és beszámíthatóság

            A kiegészítő jellegre vonatkozó elv mellett a tagállamoknak a „lényegességre” vonatkozó követelménynek is eleget kell tenniük. Az uniós jogszabályok automatikus bevezetése, illetve a piaci erők vagy a technológiafejlesztések miatt bekövetkező önálló fejlemények (például) nem vehetők figyelembe, mert a tagállamok nem számíthatnak be olyan fellépéseket, amelyekre mindenképpen sor került volna.
            A nemzeti hatóságok által a szakpolitikai intézkedés végrehajtása során végrehajtott tevékenységeknek „lényegesnek” kell lenniük a bejelentett energiamegtakarítás elérése szempontjából, más szóval

                        —

                        hozzá kellett járulniuk a szóban forgó egyéni fellépéshez; és

                        —

                        a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott fél támogatásának vagy részvételének egyértelműen a minimális hatást meghaladó hatást kellett gyakorolnia a végfelhasználó által az energiahatékonysági beruházás érdekében hozott döntésre.

                  A tagállamoknak ezért igazolniuk kell, hogy a megtakarításra a végfelhasználási energiamegtakarítás céljából kidolgozott szakpolitikai intézkedés eredményeként került sor (92). A kötelezően teljesítendő éves üvegházhatásúgázkibocsátás-csökkentésekről szóló (EU) 2018/842 európai parlamenti és tanácsi rendelet (93) értelmében hozott intézkedések lényegesnek tekinthetők, de a tagállamoknak igazolniuk kell, hogy ellenőrizhető, és mérhető vagy felbecsülhető energiahatékonysági javulást eredményeznek.
            A finanszírozási rendszerek esetében például a támogatás összegének jelzése nem elegendő a lényegesség igazolására, mert ez önmagában nem bizonyítja, hogy a támogatások hatással voltak a végfelhasználók beruházási döntéseire. A fellépésekben érintett szereplők szerepe főszabály szerint bizonyítható anélkül is, hogy egy támogatás lenne a viszonyítási pont; a szabványosított fellépés (például a termékekre vonatkozó telepítési szabványok kidolgozása, energetikai tanácsadás vagy energetikai audit, amelyet a fellépések tényleges végrehajtása követ) fontos lényegességi mutató lehet.
            A megfelelőség biztosítása érdekében a tagállamok általános lényegességi követelményeket állapíthatnak meg az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer vagy az alternatív intézkedések keretében, és ezeket projektalapon ellenőrizhetik (94). Ezek előírhatják, hogy a feleknek (például „fehér bizonyítvány” (95) igénylésekor) dokumentálniuk és bizonyítaniuk kell a fellépés végrehajtásához való közvetlen hozzájárulást.
            A kötelezett felek esetében előírás lehet az alábbiak bizonyítása:

                        —

                        a hozzájárulásra közvetetten (vagyis közvetítők révén) vagy közvetlenül került-e sor; és

                        —

                        a döntésre a fellépést megelőzően került-e sor.

                  A tagállamok emellett előírhatják például az alábbiakat is:

                        —

                        szerződést kell kötni az elosztó hálózat üzemeltetői (azaz a kötelezett felek) és a harmadik felek között;

                        —

                        energiamegtakarításra ne kerüljön sor a szerződéskötést megelőzően;

                        —

                        a felek csak akkor számíthatnak be megtakarítást, ha közvetlenül részt vettek az intézkedés végrehajtásában (például energetikai auditokkal, támogatásokkal stb.); és

                        —

                        megállapodást kell kötni a kötelezett felektől kezdve az energetikai végfelhasználókig az ellátási lánc egészére vonatkozóan.

                  7.5.   A kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekben vagy épületeken való, saját használatra irányuló telepítését támogató intézkedések

            Fontos különbséget tenni az alábbiak között:

                        —

                        az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének f) pontjában szereplő lehetőség, amely arra az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energiamennyiségre utal, amely kihagyható az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően kiszámított energiamegtakarítás mennyiségéből; és

                        —

                        az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának e) alpontjában szereplő pontosítás, amely szerint a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató intézkedések eredményeképpen megvalósuló energiamegtakarítás főszabály szerint beszámítható a 7. cikk (1) bekezdése értelmében előírt energiamegtakarításba.

                  Ezt az energiahatékonysági irányelv (43) preambulumbekezdése is kifejti.
            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának e) alpontja értelmében a tagállamok a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák saját használat céljából épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató intézkedésekből származó energiamegtakarítást beszámíthatják az energiamegtakarítási irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében előírt energiamegtakarításba, feltéve, hogy ezek az intézkedések ellenőrizhető, és mérhető vagy felbecsülhető végfelhasználási energiamegtakarítást eredményeznek, illetve kiszámításuk az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének megfelelően történik (96).
            Ezért a kiegészítő jellegre és a lényegességre vonatkozó követelmények és a tagállamok nyomon követésre és ellenőrzésre vonatkozó szabályai is alkalmazandók.
            A tagállamoknak bizonyítaniuk kell, hogy az ilyen intézkedések a technológiai váltás miatt eredményeznek végfelhasználási energiamegtakarítást. Például az épületekben a hatékonyabb fűtési és melegvíz-ellátási technológiákra – beleértve a megújulóenergia-technológiákat – való áttérésből származó megtakarítás továbbra is teljes mértékben beszámítható, ha a tagállamok biztosítani tudják, hogy kiegészítő jellegű, mérhető és ellenőrizhető az V. mellékletben szereplő módszereknek és elveknek megfelelően (97).
            Ezt pontosítja az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának e) alpontja, és mindez az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében megfogalmazott általános célkitűzés, vagyis a végfelhasználási energiamegtakarítás irányába mutat, technológiától függetlenül (legyen szó akár megújuló vagy fosszilis energiát használó technológiákat támogató intézkedésről, amelynek eredményeképpen csökken az épületekben, a közlekedésben vagy az iparban tényleges felhasznált energiamennyiség).
            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának e) alpontja kifejezetten utal a 7. cikkének (1) bekezdésében megfogalmazott energiamegtakarítási kötelezettségre, amely szerint a tagállamoknak halmozott végfelhasználási energiamegtakarítást kell elérniük, és amely a természetes vagy jogi személyek által felhasznált energia tényleges csökkentésére törekszik (az V. melléklet 1. pontja b) alpontjának megfelelően). A 2. cikk (5) bekezdése értelmében az „energiamegtakarítás” az a megtakarított energiamennyiség, amely valamely energiahatékonyság-javító intézkedés végrehajtása előtt és után mért és/vagy becsült fogyasztás alapján kerül meghatározásra, biztosítva az energiafogyasztást befolyásoló külső feltételeknek megfelelő normalizálást. Mivel az energiahatékonysági irányelv 7. cikke a végfelhasználói energia tényleges csökkentésére irányul, megállapítható, hogy az V. melléklet 2. pontjának e) alpontja előírja annak igazolását, hogy a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató intézkedések energiamegtakarításhoz vezetnek, vagyis ténylegesen csökkentik a végfelhasználási energiamennyiséget.
            A tagállamok rugalmasan megadhatják az energiamegtakarításukat végsőenergia-fogyasztásban vagy primerenergia-felhasználásban az V. melléket 3. pontja d) alpontjának (alternatív szakpolitikai intézkedések) és a 7a. cikk (4) bekezdésének (energiahatékonysági kötelezettségi rendszer) megfelelően. Ez a rugalmasság nem változtat a halmozott energiamegtakarítási kötelezettségen az értékesített energia (a 2020-ig tartó időszakban) és a végsőenergia-fogyasztás (2021–2030) tekintetében.
            7.6.   A hatékonyabb termékek és járművek elterjedését előmozdító intézkedések

            A tagállamok közlekedési energiahatékonyság-fejlesztési intézkedései figyelembe vehetők a végfelhasználási energiamegtakarítási kötelezettségük elérése érdekében (98). Ezen intézkedések az alábbiakat foglalják magukban:

                        —

                        a hatékonyabb járművek használatának támogatására, illetve a kerékpárhasználatot, a gyaloglást és a közösségi közlekedést előnyben részesítő modális váltás előmozdítására irányuló szakpolitikák; és

                        —

                        a közlekedés iránti igényt csökkentő mobilitás- vagy várostervezés.

                  A tiszta és kibocsátásmentes járművek közbeszerzése figyelembe vehető a tiszta járművekről szóló átdolgozott irányelvben szereplő minimumkövetelmények tekintetében való kiegészítő jellegüktől függően.
            A lényegességre és a kiegészítő jellegre vonatkozó szabályoknak való megfelelés függvényében figyelembe vehetők olyan rendszerek is, amelyek felgyorsítják az új, hatékonyabb gépjárművek elterjedését, illetve olyan szakpolitikák is, amelyek támogatják a kilométerenkénti energiafelhasználást csökkentő, jobb teljesítményű üzemanyagokra való áttérést (99).
            Az V. melléklet 2. pontjának f) alpontja egyértelművé teszi, hogy a hatékonyabb termékek és járművek elterjedését felgyorsító szakpolitikák tekintetében teljes jóváírás igényelhető, feltéve, hogy

                        —

                        az említett elterjedés bizonyítottan a termék vagy a jármű átlagos várható élettartamának lejárta előtt valósul meg, vagy azt megelőzően, hogy a terméket vagy a járművet normál esetben lecserélnék; és

                        —

                        a megtakarítás teljes mennyisége bizonyítottan csak a lecserélendő termék vagy jármű átlagos várható élettartamának lejártáig tartó időszakra kerül bejelentésre (100).

                  Az ilyen intézkedéseknek adott esetben meg kell felelniük az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló 2014/94/EU irányelv értelmében létrehozott tagállami nemzeti szakpolitikai kereteknek.
            7.7.   A minőségi előírások fenntartásának biztosítása

            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának g) alpontja egyértelművé teszi, hogy az energiahatékonysági intézkedések előmozdítása nem csökkentheti a termékekre, a szolgáltatásokra és az intézkedések végrehajtására vonatkozó minőségi előírások színvonalát. A tagállamoknak gondoskodniuk kell a minőségi előírások fenntartásáról, illetve ilyen előírások hiányában azok bevezetéséről.
            7.8.   Az éghajlati eltérések figyelembevétele

            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának h) alpontja lehetővé teszi, hogy a régiók közötti éghajlati eltérések figyelembevétele érdekében a tagállamok kiigazítsák az energiamegtakarításokat. A rendelkezés két lehetőséget biztosít:

                        i.

                        egy standard értékhez való hozzáigazítást; vagy

                        ii.

                        a különböző megtakarítások egyeztetését a régiók közötti hőmérsékleti ingadozással.

                  7.9.   A kettős beszámítás elkerülése

            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (12) bekezdése szerint a tagállamok bizonyítják, hogy amennyiben átfedés van a szakpolitikai intézkedések vagy az egyéni fellépések hatása között, az energiamegtakarítást nem számítják duplán. Tekintettel a tagállamok által bejelentett eszközök széles körére, valamint az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív intézkedések egyidejű használatából eredően a szakpolitikai átfedések nagy valószínűségére (például az energiaadózás és a háztartásoknak ablakcserére vagy helyiségfűtő berendezésekre nyújtott támogatások közötti kölcsönhatás), fontos foglalkozni a kettős elszámolás kockázatával.
            Ebben a tekintetben hasznos eszköz lehetne egy nemzeti adatbázis. Az adatbázis például nyilvántartaná, hogy egy adott háztartás támogatást kapott egy régi kazán cseréjének előmozdítására, és figyelmeztetné a felhasználót, ha ugyanaz a háztartás ismét támogatásra pályázna.
            Több szakpolitikai intézkedés együttes használata nagyobb összetettséget eredményez a tagállamok számára az alábbiak tekintetében:

                        —

                        a végrehajtáshoz kapcsolódó nagyobb erőfeszítések, például az energiamegtakarítás kiszámítása, és (ami még fontosabb)

                        —

                        az alábbiak biztosítása:

                                    —

                                    érvényesítés, különösen akkor, ha a különböző eszközök hatálya rendkívül eltérő, és

                                    —

                                    a hatás ellenőrzése kettős beszámítás nélkül.

                  Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (12) bekezdése abban az esetben is tiltja a kettős beszámítást, ha szakpolitikák fedik egymást, vagyis a tagállamoknak figyelembe kell venniük azt a tényt, hogy az ugyanazon időtartam során végrehajtott egyéb szakpolitikai intézkedések hatással lehetnek az energiamegtakarítás mennyiségére, ezért az adott szakpolitikai intézkedés bevezetése óta tapasztalt változások nem minden esetben tulajdoníthatók egyedül annak az intézkedésnek.
            8.   MÉRÉS, NYOMON KÖVETÉS, IRÁNYÍTÁS, MINŐSÉG ÉS ELLENŐRZÉS
            Az energiahatékonysági irányelv kihangsúlyozza a nyomon követésre és ellenőrzésre vonatkozó szabályok fontosságát az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek alkalmazása, illetve az alternatív szakpolitikai intézkedések végrehajtása szempontjából, beleértve az intézkedések statisztikailag reprezentatív mintájának ellenőrzésére vonatkozó követelményt.
            Az energiahatékonyság-javítási intézkedések statisztikailag jelentős részének és reprezentatív mintájának kiválasztása keretében meghatározásra kerül az egyes intézkedések körébe tartozó energiatakarékossági fellépések statisztikai sokaságának olyan részhalmaza, amely megfelelően tükrözi valamennyi energiatakarékossági intézkedés statisztikai sokaságát, és így lehetővé teszi az összes intézkedés megbízhatóságára vonatkozó észszerűen megbízható következtetések levonását (101).

               Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (5) bekezdése (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek vonatkozásában)

                  „A tagállamok olyan mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereket vezetnek be, amelyek keretében a kötelezett felek által megvalósított energiahatékonyság-javító intézkedéseknek legalább egy statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján dokumentált ellenőrzést végeznek. Az ilyen mérést, irányítást és ellenőrzést a kötelezett felektől függetlenül kell elvégezni.”

               Az energiahatékonysági irányelv 7b. cikkének (2) bekezdése (az alternatív szakpolitikai intézkedések vonatkozásában)

                  „Az adózási intézkedésekhez kapcsolódóktól eltérő minden intézkedés tekintetében a tagállamok olyan mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereket vezetnek be, amelyek keretében a részt vevő vagy megbízott felek által megvalósított energiahatékonyság-javító intézkedéseknek legalább egy statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján dokumentált ellenőrzést végeznek. A mérést, irányítást és ellenőrzést a részt vevő vagy megbízott felektől függetlenül kell elvégezni.”

            A mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereknek biztosítaniuk kell az energiamegtakarítási számítások ellenőrzését az energiahatékonyság-javító intézkedések statisztikailag jelentős része és reprezentatív mintája tekintetében.

               Ezek a követelmények teljesíthetők többek között az alábbiakkal:

                        —

                        a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek vagy a kedvezményezettek (amennyiben a kedvezményezettek közvetlenül a hatóságoknak jelentik az adatokat) által bejelentett adatok és számítások automatizált számítógépes ellenőrzése vagy dokumentumalapú vizsgálata;

                        —

                        a mért energiamegtakarítás értékelése az intézkedések vagy kedvezményezettek statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján;

                        —

                        valamely szabályozási, minősítési, akkreditációs vagy hitelesítési rendszer keretében elvégzett ellenőrzések, például amikor a bejelentett energiamegtakarítás energetikai auditokon vagy energiahatékonysági tanúsítványokon alapul (nagyságrendi megtakarítások).

                  A szakpolitikai intézkedés dokumentációjában ismertetni kell, hogy az említett másik rendszer követelményei hogyan biztosítják, hogy az irányításra vagy ellenőrzésekre az energetikai auditok vagy a megtakarításokkal kapcsolatos egyéb értékelések statisztikailag jelentős része és reprezentatív mintája vonatkozásában kerüljön sor.
            A nyomonkövetési és ellenőrzési rendszer különböző lépésekben vagy szinteken szervezhető meg. A helyszíni vizsgálatok a megközelítés részét képezhetik az olyan egyéni fellépések almintái esetében elvégzett ellenőrzés második szakaszaként, amelyek esetében felmerült annak kockázata, hogy nem felelnek meg az intézkedésekre vonatkozó követelményeknek. Ahol ez műszakilag vagy gazdaságilag nem megvalósítható, az kifejthető az intézkedésre vonatkozó dokumentációban.
            A tagállamoknak ismertetniük kell, hogyan használják a referenciaértékeket a várható és a nagyságrendi megtakarítás ellenőrzésére (az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 5. pontjának g) alpontja).
            A mérés, az irányítás és a rendszerek függetlensége (lásd az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 5. pontjának j) alpontját) dokumentálható azon az alapon, hogy az ellenőrző szerv (a kritériumok felsorolása nem kimerítő jellegű)

                        —

                        olyan közintézmény, amelynek függetlenségét jogszabály garantálja, vagy

                        —

                        nem áll pénzügyi kapcsolatban a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felekkel (vagyis sem részben, sem egészben nem ezek a felek fizetik), vagy

                        —

                        a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek szerződést köthetnek vele, de ebben az esetben a hatóságok vagy egy minősítési, akkreditációs vagy tanúsítási testület ellenőrzésének hatálya alá tartozik.

                  Az ellenőrző szerv

                        —

                        közvetlenül ellenőrizheti az energiahatékonyság-javítási intézkedéseket vagy az energiamegtakarítási számításokat, vagy

                        —

                        a más szervezetek, köztük a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek által elvégzett ellenőrzések ellenőrzésével és az ellenőrzések mintavételezésével foglalkozik.

                  9.   TERVEZÉSI ÉS JELENTÉSTÉTELI KÖTELEZETTSÉGEK
            9.1.   Az első kötelezettségi időszak

            A 2014–2020 közötti kötelezettségi időszak vonatkozásában a tagállamoknak 2019. és 2020. április 30-ig éves jelentést kell benyújtaniuk (a 24. cikk (1) bekezdése és a XIV. melléklet 2. része) (102). Ennek során többek között jelentést készítenek az energiamegtakarítási célkitűzések megvalósítása terén elért előrehaladásról és a XIV. melléklet 2. része értelmében elfogadott vagy tervezett szakpolitikai intézkedésekről. A Bizottság értékelni fogja ezt a jelentést.
            Az irányításról szóló rendelet 27. cikke értelmében 2022. április 30-ig minden tagállam jelentést tesz a Bizottságnak a 2020-ig teljesítendő – az energiahatékonysági irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében meghatározott – nemzeti energiahatékonysági célkitűzései megvalósításáról, megadva az említett rendelet IX. mellékletének 2. részében foglalt információkat.
            9.2.   A második kötelezettségi időszak és az azt követő időszakok

            A 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakban és azt követően az alábbi főbb tervezési és jelentéstételi kötelezettségek vannak érvényben (az energiahatékonysági irányelv 7., 7a. és 7b. cikke, valamint V. melléklete):

                        —

                        az integrált nemzeti energia- és klímaterveikben (azok tervezetében és végleges változatában) (az irányításról szóló rendelet III. melléklete) a tagállamoknak ismertetniük kell a 2021–2030 közötti időszakban elérendő energiamegtakarítás mennyiségének kiszámítását a 7. cikk (1) bekezdése első albekezdése b) pontjának megfelelően (lásd az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (6) bekezdését);

                        —

                        mivel egyes adatok (például a 2016–2018 közötti éves végsőenergia-fogyasztás átlaga [ktoe]) a nemzeti energia- és klímatervek első tervezetének (103) benyújtása idején nem feltétlenül voltak elérhetők, elképzelhető, hogy nem volt lehetséges a fenti számítás bemutatása. Ugyanakkor a tagállamoknak a nemzeti energia- és klímatervek első végleges változatában és későbbi tervezeteiben és végleges változataiban be kell mutatniuk, hogyan vették figyelembe az irányításról szóló rendelet III. mellékletében felsorolt elemeket;

                        —

                        a fentieken túl a tagállamoknak adott esetben a nemzeti energia- és klímatervükben (a tervezetben és a végleges változatban) ki kell fejteniük, hogyan állapították meg az éves energiamegtakarítási arányt és a számítási alapértéket az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében, illetve hogyan és milyen mértékben alkalmazták a 7. cikk (4) bekezdésében említett lehetőségeket (lásd az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (6) bekezdését);

                        —

                        ha egy tagállam úgy dönt, hogy alkalmaz az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (4) bekezdésében szereplő egy vagy több lehetőséget, alkalmazza a kiválasztott lehetőségeket és kiszámítja a kötelezettségi időszakra gyakorolt hatásukat (lásd az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (5) bekezdését); és

                        —

                        ha egy tagállam az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontjában szereplő lehetőséghez folyamodik a 2021–2030 közötti időszak vonatkozásában, a nemzeti energia- és klímatervében (a tervezetben és a végleges változatban) tájékoztatnia kell a Bizottságot a tervezett szakpolitikai intézkedésekről. Az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének megfelelően ki kell számítania és fel kell tüntetnie az intézkedések hatását a nemzeti energia- és klímatervében (lásd a 7. cikk (4) bekezdésének c) pontját). Ezt az információt először a nemzeti energia- és klímaterv első végleges változatában kell megadni (2019. december 31-ig).

                  Emellett a tagállamoknak a következőket kell tenniük:

                        —

                        az irányításról szóló rendelet 17. cikke értelmében vett integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményekről szóló jelentéseikben információval szolgálnak az energiahatékonysági irányelv keretében az energiaszegénység enyhítése érdekében hozott intézkedések eredményéről (lásd az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (11) bekezdését);

                        —

                        évente közzéteszik a rendszer keretében az egyes kötelezett felek (vagy a kötelezett felek egyes alkategóriái) által elért energiamegtakarítást, valamint az összesített adatokat (lásd az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (7) bekezdését); és

                        —

                        a nemzeti energia- és klímatervükben részletesen ismertetik az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának i) alpontjában szereplő követelmény (az energiamegtakarítás kiszámítása során figyelembe kell venni az intézkedések élettartamát és azt, hogy idővel milyen arányban csökkennek a megtakarítások) teljesítésének biztosítására szolgáló alternatív módszert és rendelkezéseket.
                        A tagállamok ehelyett bevezethetnek más olyan módszert is, amely a becslések szerint legalább ugyanolyan teljes megtakarításmennyiséget eredményez. Ebben az esetben biztosítaniuk kell, hogy az ilyen módszer alkalmazásával kiszámított mennyiség ne haladja meg az egyes egyéni fellépések által a fellépések végrehajtásától 2020. vagy adott esetben 2030. december 31-ig megvalósított energiamegtakarítás kiszámított mennyiségét.

                  Következésképpen az irányításról szóló rendelet értelmében vett alábbi tervezési és jelentéstételi kötelezettségek az energiahatékonysági irányelv 7., 7a. és 7b. cikke, illetve V. melléklete értelmében vett energiamegtakarítási kötelezettség végrehajtására és a kapcsolódó előrehaladásra is vonatkoznak:

               Menetrend

                           2018. december 31.

                        (ezt követően 2028. január 1., majd tízévente)

                        A nemzeti energia- és klímaterv tervezetének benyújtása (az irányításról szóló rendelet 9. cikkének (1) bekezdése, 4. és 6. cikke, az irányításról szóló rendelet I. és III. melléklete)

                        6 hónappal a végleges nemzeti energia- és klímatervet megelőzően

                        A Bizottság ajánlásokat fogalmazhat meg azon tagállamok számára, amelyek hozzájárulásait (beleértve az energiahatékonysági irányelv 3. cikkének (5) bekezdése értelmében vett energiamegtakarítási kötelezettség teljesítéséhez való hozzájárulást) nem tartja elégségesnek (az irányításról szóló rendelet 31. cikkének (1) bekezdése)

                           2019. december 31.

                        (ezt követően 2029. január 1., majd tízévente)

                        A végleges nemzeti energia- és klímaterv benyújtása (az irányításról szóló rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, 4. és 6. cikke, az irányításról szóló rendelet I. és III. melléklete)

                           2020. március 10.

                        Az első hosszú távú felújítási stratégia benyújtása (az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (8) bekezdése)

                           2021. október 31-ig

                        (majd kétévente)

                        A Bizottság értékelése az uniós célkitűzések terén elért eredményekről, különösen az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések alapján (az irányításról szóló rendelet 29. cikke).
                        Az energiamegtakarítási kötelezettség tekintetében az irányításról szóló rendelet 29. cikke, 21. cikke (az energiahatékonyságra vonatkozó integrált jelentéstétel) és 24. cikke (az energiaszegénységre vonatkozó integrált jelentéstétel) alkalmazandó.
                        Valamely tagállam elégtelen előrehaladása esetén a Bizottság ajánlásokat fog megfogalmazni (az irányításról szóló rendelet 32. cikkének (1) bekezdése).

                           2022. április 30-ig

                        A 2020-ra kitűzött energiahatékonysági célok egyes tagállamok általi megvalósításáról szóló jelentés (az irányításról szóló rendelet 27. cikke és a IX. mellékletének 2. része)

                           2023. március 15-ig

                        (majd kétévente)

                        A nemzeti energia- és klímaterv végrehajtásáról szóló jelentés („integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések”) (az irányításról szóló rendelet 17. cikke)

                           2023. június 30.

                        (ezt követően 2033. január 1., majd tízévente)

                        A nemzeti energia- és klímaterv aktualizálására vonatkozó tervezet benyújtása (az irányításról szóló rendelet 14. cikkének (1) bekezdése)

                           2024. június 30.

                        (ezt követően 2034. január 1., majd tízévente)

                        A nemzeti energia- és klímaterv végleges aktualizált változatának benyújtása (az irányításról szóló rendelet 14. cikkének (2) bekezdése)

                  9.3.   Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az alternatív intézkedések (kivéve adózási intézkedések) bejelentése

            Az energiahatékonysági irányelv V. mellékletének 5. pontja és az irányításról szóló rendelet III. melléklete értelmében a tagállamok értesítik a Bizottságot az energiahatékonysági irányelv 7a. és 7b. cikkében, valamint a 20. cikkének (6) bekezdésében említett szakpolitikai intézkedések végrehajtására vonatkozóan javasolt részletes módszertanukról. Az értesítésben – az adózástól eltérő esetekben (lásd a 9.4. szakaszt) – részletesen meg kell adni a következőket:

                        a)

                        a 7. cikk (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja szerint előírt energiamegtakarítás szintje vagy a 2021-től 2030-ig tartó teljes időszakban várható megtakarítás;

                        b)

                        a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek, vagy a végrehajtó állami hatóságok;

                        c)

                        a célzott ágazatok;

                        d)

                        a szakpolitikai intézkedések és egyéni fellépések, beleértve a halmozott energiamegtakarítás egyes intézkedésenkénti várható teljes mennyiségét;

                        e)

                        az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer keretében meghatározott kötelezettségi időszak időtartama;

                        f)

                        a szakpolitikai intézkedések által meghatározott fellépések;

                        g)

                        a számítás módszertana, beleértve azt is, hogy miként határozták meg az addicionalitást és a lényegességet, valamint hogy milyen módszertanokat és referenciaértékeket alkalmaznak a várható és a nagyságrendi megtakarítás tekintetében;

                        h)

                        az intézkedések élettartama és számításuk módja, vagy az, hogy min alapulnak;

                        i)

                        a tagállamon belüli éghajlati eltérések figyelembevételére alkalmazott megközelítés; és

                        j)

                        a 7a. és a 7b. cikk szerinti intézkedésekre vonatkozó nyomonkövetési és ellenőrzési rendszerek, valamint azoknak a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felektől való függetlensége biztosításának módja.

                  Emellett az irányításról szóló irányelv III. melléklete 3.1. és 3.2. pontja előírja, hogy a tagállamoknak be kell jelenteniük az alábbi információkat:

               „3.1.   A 2012/27/EU irányelv 7a. cikkében említett energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek:

                           a)

                           az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer leírása;

                           b)

                           a megtakarítás várható halmozott és éves mennyisége és a kötelezettségi időszak(ok) időtartama;

                           c)

                           a kötelezett felek és felelősségi köreik;

                           d)

                           a célzott ágazatok;

                           e)

                           az intézkedések keretében támogatható intézkedések;

                           f)

                           a 2012/27/EU irányelv következő rendelkezéseinek alkalmazására vonatkozó információk:

                                       i.

                                       adott esetben egyedi intézkedések, az energiamegtakarításnak az energiaszegénység által érintett háztartásokban elérendő hányada, a 7. cikk (11) bekezdésével összhangban;

                                       ii.

                                       az energiahatékonysági szolgáltatók vagy más harmadik felek által elért megtakarítások (a 7a. cikk (6) bekezdésének a) pontja); és

                                       iii.

                                       „banki tevékenységek és hitelfelvétel” (a 7a. cikk (6) bekezdésének b) pontja); és

                           g)

                           információ az energiamegtakarításokkal folytatott kereskedésről.

                     3.2.   Alternatív intézkedések a 2012/27/EU irányelv 7b. cikkének és 20. cikke (6) bekezdésének megfelelően (kivéve az adózást):

                           a)

                           a szakpolitikai intézkedés típusai;

                           b)

                           tömör leírás, beleértve minden egyes bejelentett szakpolitikai intézkedés tervezési jellemzőit;

                           c)

                           az egyes intézkedések alapján várható megtakarítás teljes halmozott és éves mennyisége és/vagy az energiamegtakarítás mennyisége a köztes időszakokhoz képest;

                           d)

                           a végrehajtó állami hatóságok, részt vevő vagy megbízott felek és a szakpolitikai intézkedés(ek) végrehajtásával kapcsolatos felelősségi köreik;

                           e)

                           a célzott ágazatok;

                           f)

                           az intézkedések keretében támogatható intézkedések; és

                           g)

                           adott esetben az energiaszegénységet célzó konkrét szakpolitikai intézkedések vagy egyedi intézkedések.”

            9.4.   Adózási intézkedések

            Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 5. pontjának k) alpontja értelmében a tagállamoknak (az irányításról szóló rendeletnek megfelelően) be kell jelenteniük a Bizottságnak az adózási intézkedések végrehajtására vonatkozó módszertanukat. Különösen az alábbi részleteket kell bejelenteniük:

                        i.

                        a célzott ágazatok és az adózók célzott rétege;

                        ii.

                        a végrehajtó állami hatóság;

                        iii.

                        a várható megtakarítás;

                        iv.

                        az adózási intézkedés időtartama; és

                        v.

                        a számítás módja, beleértve az alkalmazott árrugalmasságot és megállapításának módját.

                  Emellett az irányításról szóló irányelv III. mellékletének 3.3. pontja előírja, hogy a tagállamoknak be kell jelenteniük az alábbi információkat az adózási intézkedések vonatkozásában:

                        a)

                        az intézkedések tömör leírása;

                        b)

                        az intézkedések időtartama;

                        c)

                        a végrehajtó állami hatóság;

                        d)

                        az egyes intézkedések alapján várható megtakarítás teljes halmozott és éves mennyisége;

                        e)

                        célzott ágazatok és az adózói réteg;

                        f)

                        a számítás módszertana, beleértve, hogy milyen árrugalmasságokat alkalmaznak, és azokat miként állapították meg, összhangban az V. melléklet 4. pontjával.

                  A tagállamoknak be kell mutatniuk, hogyan számították ki az árrugalmasságot, és milyen friss és reprezentatív hivatalos adatforrásokat használtak (104).
            10.   AZ ENERGIAMEGTAKARÍTÁSI KÖTELEZETTSÉG 2030 UTÁNI IDŐSZAKA
            Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében a tagállamoknak a 2030 utáni tízéves időszakokban az első albekezdés b) pontjával összhangban továbbra is el kell érniük az évenkénti új megtakarítást, kivéve, ha a Bizottság által 2027-ig, majd azt követően tízévente végzett felülvizsgálatok arra a megállapításra jutnak, hogy ez nem szükséges az EU 2050-re szóló, hosszú távú energiaügyi és éghajlat-politikai célkitűzéseinek eléréséhez.

               (1)  Lásd többek között: Economidou et al., 2018. Assessment of the Second National Energy Efficiency Action Plans under the Energy Efficiency Directive (Az energiahatékonysági irányelv értelmében benyújtott második nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek értékelése). EUR 29272 EN, Publications Office of the European Union, Luxembourg, 2018, ISBN 978-92-79-87946-3, doi:10.2760/780472, JRC110304 (a jelentés elérhető az alábbi internetes oldalon: https://ec.europa.eu/jrc/en/publication/eur-scientific-and-technical-research-reports/assessment-second-national-energy-efficiency-action-plans-under-energy-efficiency-directive) és Tsemekidi-Tzeiranaki et al., 2019. Analysis of the Annual Reports 2018 under the Energy Efficiency Directive (Az energiahatékonysági irányelv értelmében benyújtott 2018. évi éves jelentések elemzése). EUR 29667 EN, Publications Office of the European Union, Luxembourg, 2019, ISBN 978-92-79-00173-7, doi:10.2760/22313, JRC 115238 (a jelentés elérhetősége: http://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/bitstream/JRC115238/kjna29667enn.pdf).

               (1)  Az energiahatékonysági irányelv 2. cikkének (3) bekezdésében szereplő fogalommeghatározás szerint a „végsőenergia-fogyasztás”„az ipar, a közlekedés, a háztartások, a szolgáltatások és a mezőgazdaság számára szolgáltatott energia. Nem tartozik ide magának az energiaátalakítási ágazatnak és az energetikai iparnak szolgáltatott energiaszállítás”. Az energiahatékonysági irányelv nem határozza meg a végfelhasználás fogalmát, ezért azt az energiamegtakarítási kötelezettségre vonatkozó aránynak megfelelően kell értelmezni. A 7. cikk (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja arra irányul, hogy a természetes vagy jogi személyek a saját végső felhasználású energia mennyiségének csökkentésével csökkentsék a végsőenergia-fogyasztást (eltérő rendelkezés hiányában). Az épületeken vagy épületekben termelt megújuló energiából származó energiamegtakarításra külön feltételek vonatkoznak (lásd az energiahatékonysági irányelv (43) preambulumbekezdését és e dokumentum 7.5. szakaszát).

               (2)  Lásd a 3. szakaszt.

               (3)  A 2016–2018 közötti időszakra vonatkozó átlag (lásd a 7. cikk (1) bekezdése első albekezdésének b) pontját).

               (4)  Lásd még a 2.3. szakaszt.

               (5)  Ezzel ellentétben a 7. cikk (1) bekezdése első albekezdésének a) pontja szerint a végső felhasználók számára értékesített energia alapján határozandó meg a 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó számítási alapérték (lásd az alábbi dokumentumot: SWD(2013) 451 final, 3. o.).

               (6)  = 100 x 0,8 x 55.

               (7)  https://unstats.un.org/unsd/energy/ires

               (8)  https://ec.europa.eu/eurostat/documents/10186/6246844/Eurobase-changes-energy.pdf (lásd a 25. oldalt)

               (9)  Az átdolgozott Eurostat-módszertan ismertetése:
            https://ec.europa.eu/eurostat/documents/10186/6246844/Eurobase-changes-energy.pdf

               (10)  Az Európai Parlament és a Tanács 1099/2008/EK rendelete (2008. október 22.) az energiastatisztikáról (HL L 304., 2008.11.14., 1. o.).

               (11)  Lásd a 3.2. és 3.4. szakaszt.

               (12)  „Teljes energiafogyasztás az energiafelhasználás valamennyi terén”.

               (13)  „Végső energiafogyasztás” az 1099/2008/EK rendelet fogalommeghatározása szerint.

               (14)  Lásd a 2.2.1. szakaszt. Az új Eurostat-módszertan ismertetése:
            https://ec.europa.eu/eurostat/documents/10186/6246844/Eurobase-changes-energy.pdf

               (15)  Ciprus és Málta esetében 0,24 %.

               (16)  Lásd az I. függeléket és a 3.2., 3.3. és 3.4. szakaszt.

               (17)  Lásd az I. függeléket.

               (18)  Lásd az irányításról szóló rendelet III. mellékletének 2. pontját.

               (19)  A 7. cikk (5) bekezdésének második albekezdésében meghatározott korlátokon belül.

               (20)  Lásd a 9. szakaszt.

               (21)  Az Európai Parlament és a Tanács 2003/87/EK irányelve (2003. október 13.) az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról (HL L 275., 2003.10.25., 32. o.), a 2009. április 23-i 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosítva.

               (22)  A nem az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó iparágakban felhasznált energiamennyiség megállapításának másik módja, ha az adott ipari ágazatban jelentett végsőenergia-fogyasztást megszorozzuk az üvegházhatást okozó gázok nemzeti nyilvántartása szerinti üvegházhatásúgáz-kibocsátás ETS/nem ETS arányával.

               (23)  Lásd a 9. szakaszt.

               (24)  Lásd a 7.5. szakaszt és a X. függeléket.

               (25)  Az energiahatékonysági irányelv nem határozza meg „az épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energia” fogalmát. Ez a fogalom azonban úgy értendő, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló 2010/31/EU irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott épületen vagy épületben működő végső fogyasztó saját fogyasztásra megújuló energiát termel, és ezt a saját maga által termelt megújuló energiát a az adott, körülhatárolható helyszínen tárolni tudja. Az „épületeken vagy az épületekben saját használatra termelt energia” fogalma kizárja a saját termelésű, de értékesített vagy a hálózatba betáplált energiát. A nem háztartási termelő-fogyasztók esetében a fogalom kizárja továbbá az elsődleges kereskedelmi vagy szakmai tevékenységnek minősülő energiatermelést.

               (26)  Az intézkedéseket ezért 2017. április 30-ig kellett bejelenteni, mert a 24. cikk (2) bekezdése az irányításról szóló rendelet 59. cikkének, valamint 54. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében 2018. december 24-én törlésre került.

               (27)  A Bíróság 2018. augusztus 7-i ítélete a C-561/16. sz. Saras Energía- ügyben (ECLI:EU:C:2018:633, 35. pont), analógia útján utalva a 2013. szeptember 26-án a C-195/12. sz. IBV & Cie-ügyben hozott ítéletre (ECLI:EU:C:2013:598, 62. és 70. pont).

               (28)  A 2. cikk (14) bekezdése értelmében a „kötelezett fél” a nemzeti energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek hatálya alá tartozó energiaelosztó vagy kiskereskedelmienergia-értékesítő vállalkozás. A tagállamok a helyi energiaközösségek vagy a megújulóenergia-közösségek szerepét is figyelembe vehetik az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek tervezésekor.

               (29)  Lásd az irányításról szóló rendelet I. melléklete 3.2. pontjának v. alpontját.

               (30)  A C-561/16. sz., Saras Energía-ügyben hozott ítélet (ECLI:EU:C:2018:633) 56. pontja.

               (31)  A 7a. cikk (4) bekezdése értelmében a kötelezett felek által megvalósított bejelentett megtakarítás kiszámításához is az előírt energiamegtakarítás mennyiségének kifejezéséhez választott módszert kell használni.

               (32)  Lásd az energiahatékonysági irányelv (17) preambulumbekezdését és a 4.2.2. szakaszt.

               (33)  A 2. cikk (24) bekezdése szerint az „energiahatékonysági szolgáltató” az a természetes vagy jogi személy, aki energiahatékonysági szolgáltatásokat nyújt vagy egyéb energiahatékonyság-javító intézkedéseket hajt végre a végső felhasználók létesítményeiben vagy helyiségeiben.

               (34)  Lásd a 8. szakaszt és a XII. függelékben szereplő példákat.

               (35)  Lásd a XII. függeléket.

               (36)  SWD(2016) 402 final, 46. és 47. o.

               (37)  Lásd az irányításról szóló rendelet I. melléklete 3.2. pontjának v. alpontját.

               (38)  Lásd a XII. függeléket.

               (39)  Lásd a III. függeléket.

               (40)  A „megbízott fél” olyan jogi személy, amely a kormánytól vagy más közintézménytől felhatalmazást kapott arra, hogy a kormány vagy más közintézmény nevében dolgozzon ki, kezeljen vagy működtessen egy finanszírozási rendszert.

               (41)  A C-561/16. sz., Saras Energía-ügyben hozott ítélet (ECLI:EU:C:2018:633 EED) 37. pontja az energiahatékonysági irányelv 7. és 20. cikkéről.

               (42)  Lásd még a C-561/16. sz., Saras Energía-ügyben hozott ítélet (ECLI:EU:C:2018:633) 30–33. pontját.

               (43)  III. függelék.

               (44)  III. függelék.

               (45)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2017/1369 rendelete (2017. július 4.) az energiacímkézés keretének meghatározásáról és a 2010/30/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 198., 2017.7.28., 1. o.).

               (46)  III. függelék.

               (47)  III. függelék.

               (48)  XII. függelék.

               (49)  X. függelék.

               (50)  Lásd a IV. függeléket.

               (51)  Lásd a IV. függeléket.

               (52)  Lásd a IV. függeléket.

               (53)  A Tanács 2003/96/EK irányelve (2003. október 27.) az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről (HL L 283., 2003.10.31., 51. o.).

               (54)  A Tanács 2006/112/EK irányelve (2006. november 28.) a közös hozzáadottértékadó-rendszerről (HL L 347., 2006.12.11., 1. o.).

               (55)  Lásd a IV. függeléket.

               (56)  V. függelék.

               (57)  Nemzeti energia- és klímatervükben a tagállamoknak értékelniük kell az energiaszegénységben élő háztartások számát, figyelembe véve a vonatkozó nemzeti összefüggésben az alapvető életszínvonal biztosításához szükséges háztartási energetikai szolgáltatásokat, a meglévő szociális politikát és egyéb releváns politikákat, valamint a Bizottság indikatív iránymutatását a releváns mutatókról – ideértve a földrajzi eloszlást is –, amelyek az energiaszegénység közös megközelítésén alapulnak. Abban az esetben, ha egy tagállam úgy találja, hogy jelentős számú energiaszegénységben élő háztartással rendelkezik, nemzeti tervébe az energiaszegénység csökkentésére irányuló nemzeti indikatív célkitűzést kell belefoglalnia.

               (58)  Az Európai Parlament és a Tanács 2010/31/EU irányelve (2010. május 19.) az épületek energiahatékonyságáról (HL L 153., 2010.6.18., 13. o.).

               (59)  Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvet és az energiahatékonysági irányelvet módosító (EU) 2018/844 irányelv (HL L 156., 2018.6.19., 75. o.) (11) preambulumbekezdése szerint „A tagállamok által meghatározott kritériumok alapján figyelembe kell venni az energiaszegénység enyhítésének szükségességét is. Az energiaszegénység enyhítését célzó intézkedéseiket tartalmazó felújítási stratégiáik felvázolásakor a tagállamok jogosultak arra, hogy meghatározzák, mely intézkedéseket tekintik relevánsnak”.

               (60)  https://www.energypoverty.eu/policies-measures

               (61)  Lásd a II. és III. függeléket.

               (62)  Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2. cikkének (9) bekezdése értelmében az „épületelem” egy épületgépészeti rendszer, illetve a külső térelhatárolók valamely eleme.

               (63)  Az Európai Parlament és a Tanács 2014/94/EU irányelve (2014. október 22.) az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről (HL L 307., 2014.10.28., 1. o.).

               (64)  Lásd Economidou et al., 2018. Assessment of the Second National Energy Efficiency Action Plans under the Energy Efficiency Directive (Az energiahatékonysági irányelv értelmében benyújtott második nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek értékelése). EUR 29272 EN, Publications Office of the European Union, Luxembourg, 2018, ISBN 978-92-79-87946-3, doi:10.2760/780472, JRC110304 (a jelentés elérhető az alábbi internetes oldalon: https://ec.europa.eu/jrc/en/publication/eur-scientific-and-technical-research-reports/assessment-second-national-energy-efficiency-action-plans-under-energy-efficiency-directive) és Tsemekidi-Tzeiranaki et al., 2019. Analysis of the Annual Reports 2019 under the Energy Efficiency Directive (Az energiahatékonysági irányelv értelmében benyújtott 2019. évi éves jelentések elemzése). EUR 29667 EN, Publications.

               (65)  VII. függelék.

               (66)  Az Európai Parlament és a Tanács 443/2009/EK rendelete (2009. április 23.) a könnyű haszongépjárművek szén-dioxid-kibocsátásának csökkentésére irányuló közösségi integrált megközelítés keretében az új személygépkocsikra vonatkozó kibocsátási követelmények meghatározásáról (HL L 140., 2009.6.5., 1. o.).

               (67)  Az Európai Parlament és a Tanács 510/2011/EU rendelete (2011. május 11.) az új könnyű haszongépjárművekre vonatkozó kibocsátási követelményeknek a könnyű haszongépjárművek CO2-kibocsátásának csökkentésére irányuló uniós integrált megközelítés keretében történő meghatározásáról (HL L 145., 2011.5.31., 1. o.).

               (68)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2019/631 rendelete (2019. április 17.) az új személygépkocsikra és az új könnyű haszongépjárművekre vonatkozó szén-dioxid-kibocsátási előírások meghatározásáról, valamint a 443/2009/EK és az 510/2011/EU rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 111., 2019.4.25., 13. o.).

               (69)  „Az Európai Parlament és a Tanács irányelve a tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló 2009/33/EK irányelv módosításáról”. A HL-ben még nem tették közzé.

               (70)  További információkért lásd: JRC, Water – Energy Nexus in Europe (A víz és energia közötti összefüggés Európában), 2019, http://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/handle/JRC115853

               (71)  Lásd a (22) preambulumbekezdést.

               (72)  Lásd a (22) preambulumbekezdést.

               (73)  További információkért lásd: IEA, World Energy Outlook 2018 (A világ energiaügyi kilátásai, 2018) https://www.iea.org/weo/water/

               (74)  Lásd a (22) preambulumbekezdést.

               (75)  Lásd a 4. szakaszban szereplő fogalommeghatározásokat.

               (76)  Lásd a IV. függeléket.

               (77)  SWD(2013) 451 final, (47) és (49)–(52) preambulumbekezdés.

               (78)  SWD(2013) 451 final, (53) preambulumbekezdés.

               (79)  SWD(2013) 451 final, (54) preambulumbekezdés.

               (80)  SWD(2013) 451 final, (55) preambulumbekezdés.

               (81)  Lees, E., és Bayer, E. (2016. február), Toolkit for energy efficiency obligations (Regulatory Assistance Project) (Az energiahatékonysági kötelezettségek eszköztára – Szabályozási segítségnyújtási projekt); http://www.raponline.org/document/download/id/8029

               (82)  Energy performance of buildings – Economic evaluation procedure for energy systems in buildings – Part 1: Calculation procedures; https://www.en-standard.eu/din-en-15459-1-energy-performance-of-buildings-economic-evaluation-procedure-for-energy-systems-in-buildings-part-1-calculation-procedures-module-m1-14/.

               (83)  Lásd még a VI. és VIII. függeléket.

               (84)  További magyarázatokért és példákért lásd a VIII. függeléket.

               (85)  További magyarázatokért és példákért lásd a VIII. függeléket.

               (86)  Lásd még a VIII. függeléket.

               (87)  Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerint „A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az épületek jelentős felújítása során javuljon az épület vagy a felújított épületrész energiahatákonysága annak érdekében, hogy teljesüljenek az energiahatékonyságra vonatkozóan, a 4. cikkel összhangban meghatározott minimumkövetelmények, amennyiben ez műszaki, funkcionális és gazdasági szempontból megvalósítható”.
            Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2. cikkének (10) bekezdésében szereplő fogalommeghatározás szerint a „jelentős felújítás” az épület olyan átalakítása, amely

                        a)

                        a külső térelhatárolókat és az épületgépészeti rendszert érintően – a telekárat nem számítva – összköltségében meghaladja az épület értékének 25 %-át; vagy

                        b)

                        a külső térelhatárolók összfelületének legalább 25 %-át érinti;

                  A tagállamok választhatnak az a) és a b) lehetőség közül.

               (88)  Lásd az energiahatékonysági irányelv (41) preambulumbekezdését.

               (89)  Lásd az energiahatékonysági irányelv (41) preambulumbekezdését.

               (90)  Az Európai Parlament és a Tanács 2009/125/EK irányelve (2009. október 21.) az energiával kapcsolatos termékek környezettudatos tervezésére vonatkozó követelmények megállapítási kereteinek létrehozásáról (HL L 285., 2009.10.31., 10. o.).

               (91)  A termékkategóriánként felsorolt rendeletekhez lásd az alábbi internetes oldalt:
            https://ec.europa.eu/info/energy-climate-change-environment/standards-tools-and-labels/products-labelling-rules-and-requirements/energy-label-and-ecodesign/energy-efficient-products_en

               (92)  A lényegességnek a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervekben és a 7. cikk szerinti értesítésekben való igazolására vonatkozó kritériumokhoz lásd a IX. mellékletet.

               (93)  Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2018/842 rendelete (2018. május 30.) a Párizsi Megállapodásban vállalt kötelezettségek teljesítése érdekében a tagállamok által 2021-től 2030-ig kötelezően teljesítendő, az éghajlat-politikai fellépéshez hozzájáruló éves üvegházhatásúgázkibocsátás-csökkentések meghatározásáról, valamint az 525/2013/EU rendelet módosításáról (HL L 156., 2018.6.19., 26. o.).

               (94)  Lásd a XII. függeléket.

               (95)  Valamely engedélyező szerv által kibocsátott olyan jogi eszköz, amely garantálja az energiamegtakarítás bizonyos mértékének elérését. Minden bizonyítvány egyedi és nyomon követhető termék, amely a többletmegtakarítás bizonyos része feletti tulajdonjogot tanúsítja, és garantálja, hogy az ilyen megtakarítások előnyeinek beszámítására máshol ne kerüljön sor.

               (96)  A kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekben vagy épületeken való telepítését támogató intézkedésekért lásd a X. függeléket.

               (97)  Lásd a X. függeléket.

               (98)  Lásd a VII. függeléket.

               (99)  Az energiahatékonysági irányelv (15) preambulumbekezdése.

               (100)  Lásd a VII. függeléket.

               (101)  Lásd a XII. függeléket.

               (102)  Az irányításról szóló rendelet 59. cikkének második albekezdése értelmében a 24. cikk (1) bekezdése 2021. január 1-jétől törlésre kerül.

               (103)  Ennek határideje 2018. december 31. volt (az irányításról szóló rendelet 9. cikkének (1) bekezdése).

               (104)  A kereslet változásának bemutatására használandó árrugalmasságra vonatkozó további javaslatokkal kapcsolatban lásd a IV. függeléket.

               I. FÜGGELÉK

                  Szemléltető példák az éves megtakarítási arányra a 7. cikk (2)–(4) bekezdésében szereplő lehetőségek alkalmazása esetén
                   (1)

                           Mtoe

                           Éves megtakarítási arány (%)

                           Magyarázat

                           Alapérték (átlagos végsőenergia-fogyasztás)

                           100

                           Átlagos végsőenergia-fogyasztás.

                           Saját használatra történő termelés

                           5

                           Végsőenergia-fogyasztás a közlekedésben

                           33

                           Kiigazított alapérték

                           62

                           Minimális megtakarítási arány (a 7. cikk (1) bekezdésének b) pontja)

                           0,8  %

                           Az átlagos végsőenergia-fogyasztást (100) megszorozzuk 0,8 -cal, és ez 10 éven keresztül halmozódik (így a kötelezettségi időszakban az elérendő teljes energiamegtakarítás 44 Mtoe).

                           1. lehetőség: a mentességek teljeskörű kihasználása (35 %)

                           A mentességek igénybevétele előtt elérendő saját megtakarítási arány

                           1,2  %

                           A tagállam által alkalmazandó saját megtakarítási arány, amennyiben a tagállam úgy dönt, hogy maximálisan (35 %) kihasználja a (4) bekezdésben szereplő lehetőségeket, ami azt jelenti, hogy a mentességet 68 Mtoe halmozott megtakarításra kellene alkalmazni.

                           2. lehetőség: a közlekedés és a saját fogyasztás kizárása

                           Megtakarítás az alapértékből való kizárást követően

                           27,3

                           Az akkor fennmaradó halmozott megtakarítás, ha alkalmazzuk a 0,8  %-os megtakarítási arányt a kizárásokat követő fogyasztásra.

                           További szükséges megtakarítás

                           16,7

                           A minimálisan előírt megtakarításhoz (44 Mtoe) szükséges megtakarítás.

                           Az alapértékből való kizárásokat megelőzően alkalmazott előírt saját megtakarítási arány

                           1,3  %

                           A tagállam által alkalmazandó saját megtakarítási arány, amennyiben a tagállam úgy dönt, hogy a közlekedésből és a saját termelésből származó energiafogyasztást kizárja a számítási alapértékből.

                           3. lehetőség: a mentességek és az alapértékből való kizárások teljeskörű kihasználása

                           Megtakarítás az alapértékből való kizárást követően

                           27,3

                           Az alapértékből való kizárásokat követően fennmaradó megtakarítás.

                           A mentességek maximális kihasználását követően fennmaradó megtakarítás

                           17,7

                           A 7. cikk (2)–(4) bekezdésében szereplő valamennyi kizárás és lehetőség alkalmazását követően fennmaradó megtakarítás.

                           További szükséges megtakarítás

                           26,3

                           A minimálisan előírt megtakarításhoz (44 Mtoe) szükséges megtakarítás.

                           Az alapértékből való kizárásokat és a mentességek igénybevételét megelőzően alkalmazott előírt saját megtakarítási arány

                           2 %

                           A tagállam által alkalmazandó saját megtakarítási arány, amennyiben a tagállam úgy dönt, hogy a közlekedésből és a saját termelésből származó energiafogyasztást kizárja a számítási alapértékből, és maximális mértékben (35 %) kihasználja a (4) bekezdésben szereplő lehetőségeket.

                  (1)  A táblázatban feltüntetett adatok nem konkrét tagállamokra vonatkoznak. A példa azt kívánja bemutatni, hogy milyen lehetséges következményekkel jár a 7. cikk (2)–(4) bekezdésében szereplő különböző lehetőségek alkalmazása, illetve milyen hatást gyakorolnak ezek az elérendő energiamegtakarításra. Az energiamegtakarítás kiszámított mennyisége tagállamonként eltérő lesz.

               II. FÜGGELÉK
               ENERGIAHATÉKONYSÁGI KÖTELEZETTSÉGI RENDSZEREK
               A tagállamoknak legalább az alábbi szempontokat figyelembe kell venniük az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek kidolgozásakor és alkalmazásakor (1):
               1.   Szakpolitikai célkitűzések

               A tagállamoknak egyszerűen, egyértelműen és az energiamegtakarítás elérésére összpontosítva kell megfogalmazniuk az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer szakpolitikai célkitűzéseit annak figyelembevételével, hogy melyik végfelhasználási ágazatban rejlenek a legnagyobb energiamegtakarítási lehetőségek, és a rendszer hol segíthet leginkább az energiahatékonysági beruházások akadályainak felszámolásában.
               Ha a rendszer több célt tűz ki, biztosítani kell, hogy a nem energetikai célkitűzések elérése ne akadályozza az energiamegtakarítási célkitűzés elérését.
               A rendszer kidolgozásakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük (az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (11) bekezdése), hogy enyhíteni kell az energiaszegénységet (kivéve, ha úgy döntenek, hogy alternatív szakpolitikai intézkedések révén fogják kezelni ezt a kérdést). Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer tartalmazhat például az energiaszegénységgel kapcsolatos konkrét célkitűzéseket (például az alacsony jövedelmű háztartások érdekében végrehajtott fellépések során elérendő energiamegtakarítás minimális aránya vagy mennyisége) vagy az alacsony jövedelmű háztartások érdekében végrehajtott fellépésekre vonatkozó bónusztényezőt. Alternatív megoldásként a kötelezett felek hozzájárulhatnak egy alacsony jövedelmű háztartásokra irányuló energiahatékonysági programokat finanszírozó alaphoz (2).
               2.   Joghatóság

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer létrehozása és működtetése során a jogszabályok, a szabályozás, valamint a miniszteri és közigazgatási eljárások gondosan kiválasztott ötvözetét kell használni. Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer tág keretének a felhatalmazó jogszabályok értelmében történő meghatározása a rendszer jogállását illetően biztonságot nyújt az érdekelt feleknek. A részletes végrehajtási eljárások szabályozásnak megfelelő kidolgozása lehetővé teszi, hogy a tapasztalatok alapján módosítani lehessen a rendszer részleteit.
               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek teljeskörű működését megelőzően néhány (a rendszer kialakításától és a tagállami jogi háttértől függően három-négy) évbe telhet a rendszerben rejlő lehetőségek felbecsülése, a szakpolitika megtervezése és kialakítása, valamint piaci tesztelése.
               3.   Az üzemanyagok lefedettsége

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer üzemanyag-lefedettségét az általános szakpolitikai célkitűzések és az egyes üzemanyagokra jellemző energiahatékonysági potenciálra vonatkozó becslések alapján kell meghatározni. A 7. cikk értelmében előírt energiamegtakarítási kötelezettség elérése érdekében felállított energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek az üzemanyagok széles körére kiterjedhetnek. Ugyanakkor számos sikeres program indult egy vagy két üzemanyag vonatkozásában, majd a tapasztalatok alapján más üzemanyagokra is kiterjedt.
               A rendszer üzemanyagokra való kiterjesztésének figyelembe kell vennie a piaci torzulás kockázatát is, ha különböző energiatípusok versenyezhetnek ugyanazon energetikai szolgáltatás nyújtása terén (például helyiségfűtés).
               4.   Ágazati és létesítményi lefedettség

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek tekintetében a végfelhasználási ágazati és a létesítményi lefedettséget az általános szakpolitikai célkitűzések, valamint a különböző ágazatokra és létesítményekre jellemző energiahatékonysági potenciálra vonatkozó becslések alapján kell meghatározni. Az ágazati és létesítményi lefedettség szigorú korlátozására vonatkozó szándék esetén mérlegelni kell, hogy a megfelelőség értékelése nem jelent-e túl nagy terhet.
               Azokon a területeken, ahol energiaintenzív, a kereskedelem által érintett iparágak (például alumíniumkohászat) vannak jelen, a kormányok úgy dönthetnek, hogy kiveszik az ilyen iparágakat az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer hatálya alól azon az alapon, hogy a rendszer esetleg hátrányosan érintené a nemzetközi piacokon való versenyképességüket.
               5.   Energiamegtakarítási cél

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer energiamegtakarítási célját az általános szakpolitikai célkitűzéseknek megfelelően kell megállapítani, és egyensúlyra kell törekedni az eredmények, a fogyasztóknak a célkitűzés elérése során felmerülő költségei, valamint aközött, hogy az energiahatékonysági potenciál értékelése alapján mi lehetséges a gyakorlatban.
               A célt a végső energia (vagyis a fogyasztók számára biztosított és a fogyasztók által felhasznált energiamennyiség) alapján kell meghatározni, kivéve, ha a rendszer több különböző üzemanyagra is kiterjed, mert ebben az esetben alkalmasabb lehet a primer energia használata.
               A célt energiaegységekben kell meghatározni, kivéve, ha a rendszer szakpolitikai célkitűzése más célkitűzésekhez kapcsolódik (például az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentéséhez), mert ebben az esetben meg kell fontolni a szén-dioxid-egyenértékű egységek használatát.
               Viszonylag hosszú, lehetőleg 10-20 éves időkeretet kell meghatározni a cél megvalósítására. Ha idővel egyértelműen nő (vagy változatlan marad) a célmennyiség, a kötelezett felek módosíthatják üzleti modelljüket, például magatartási jellegű intézkedésekkel kezdhetnek az első időszakban, majd a későbbi időszakokban összetettebb energiamegtakarítási technológiákra térhetnek át.
               Minden energiahatékonysági intézkedés vonatkozásában ki kell számítani a becsült élettartam alatt elért beszámítható energiamegtakarítást.
               Mérlegelni kell részcélok meghatározását, ha a rendszer szakpolitikai célkitűzései nem kizárólag az energiamegtakarítás elérésére irányulnak.
               6.   Kötelezett felek

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerben a kötelezett feleket a rendszer üzemanyag-lefedettsége és azon energiaszolgáltató típusa alapján kell meghatározni, amely rendelkezik az energiaszolgáltatáshoz és/vagy a beszámítható energiamegtakarítás beszerzéséhez szükséges infrastruktúrával és képességgel, szem előtt tartva azt a követelményt (az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (2) bekezdése), hogy a kötelezett feleket objektív és megkülönböztetésmentes kritériumok alapján kell kijelölni.
               Mérlegelni kell annak lehetőségét, hogy a kötelezettséget a nagyobb energiaszolgáltatókra korlátozzák, amelyek általában képesek maguk végrehajtani az energiahatékonysági projekteket a fogyasztói létesítményekben vagy harmadik felekkel szerződnek ennek érdekében. A szétválasztott energia- és gázpiacokon a kötelezettségek az energetikai kiskereskedőkre és/vagy az átviteli- és elosztórendszer-üzemeltetőkre ruházhatók. El kell majd dönteni, hogy melyik típusú energetikai szolgáltató lesz a kötelezett fél. Az energetikai kiskereskedőknek a végfelhasználási fogyasztókkal kialakított már meglévő kapcsolatai megkönnyíthetik a rendszer bevezetését. Az átviteli- és elosztórendszer-üzemeltetők az ellátási láncban távolabb állnak a végfelhasználóktól, de (szabályozott monopóliumként) az ösztönzőik könnyebben összeegyeztethetők az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer célkitűzéseivel.
               Az egyéni energiamegtakarítási célokat annak alapján kell az egyes kötelezett felekhez rendelni, hogy mekkora piaci részesedéssel rendelkeznek az energetikai értékesítés terén. Az energiaintenzív, a kereskedelem által érintett iparágak és/vagy a végfelhasználók egyéb konkrét csoportjainak kizárása esetén az ilyen végfelhasználók számára történő értékesítés kizárható a piaci részesedés nagyságára vonatkozó számításból.
               7.   Megfelelési rendszer

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer szerves részeként ki kell dolgozni az arra vonatkozó eljárást, hogy a kötelezett felek bejelenthessék a beszámítható energiamegtakarítást egy megfelelő hatóságnak, illetve ki kell dolgozni az ilyen megtakarítás ellenőrzésére vonatkozó eljárást.
               Meg kell határozni a kötelezett felekre abban az esetben kirótt szankciókat, ha nem érik el egyéni energiamegtakarítási céljukat. A szankciókat kellően szigorúan kell meghatározni ahhoz, hogy a célok elérésére ösztönözzék az energiaszolgáltatókat.
               Mérlegelni kell annak lehetőségét, hogy az energiaszolgáltatók a szankciókon kívül az energiamegtakarítás elmaradását is pótolják (3).
               8.   Teljesítményarányos ösztönzők

               Meg kell vizsgálni azt a lehetőséget, hogy teljesítményarányos ösztönzőket építsenek be az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerbe az energiamegtakarítási céljukat meghaladó kötelezett felek számára. Ha a célt túlteljesítő energiaszolgáltatók jelentős bevételre számítanak a teljesítményarányos ösztönzők révén, fontos, hogy legyenek olyan megbízható mérési, ellenőrzési és jelentési eljárások, amelyek biztosítják az ösztönző kifizetések indokoltságát.
               9.   Beszámítható energiamegtakarítás

               Lehetővé kell tenni, hogy a szolgáltatók energiahatékonysági projekteket hajtsanak végre a beszámítható energiamegtakarítás elérése céljából. A kötelezett felek ekkor

                           —

                           szakosodott cégeket, például energiaszolgáltató vállalatokat vonhatnak be annak érdekében, hogy a nevükben projekteket hajtsanak végre;

                           —

                           hozzájárulhatnak valamely nemzeti energiahatékonysági alaphoz, amely támogatja az energiahatékonysági projektek végrehajtását; vagy

                           —

                           „fehér bizonyítványok” esetében (lásd a kereskedésről szóló szakaszt) átvehetik az akkreditált nem kötelezett felek által elért ellenőrzött és beszámító energiamegtakarítást.

                     10.   Az energiamegtakarítás akadályainak felszámolása

               Kerülni kell az energiahatékonyság javításának szabályozási vagy nem szabályozási akadályozását, illetve meg kell szüntetni az ilyen akadályokat.
               Ösztönzőket kell alkalmazni az olyan energiahatékonysági projektek vagy szakpolitikai intézkedések esetében, amelyek beszámítható energiamegtakarítást eredményezhetnek, és biztosítani kell az ilyen megtakarítás ellenőrizhetőségét.
               Fel kell számolni az akadályokat, például az alábbiak révén:

                           —

                           ösztönzők;

                           —

                           jogi vagy szabályozó rendelkezések hatályon kívül helyezése vagy módosítása;

                           —

                           iránymutatások és értelmező közlemények elfogadása; és/vagy

                           —

                           az adminisztratív eljárások egyszerűsítése.

                     Ezek az energiahatékonysággal kapcsolatos oktatással, képzéssel, specifikus információkkal és technikai segítségnyújtással is kombinálhatók.
               Értékelni kell az akadályokat és az akadályok eltávolítása érdekében végrehajtott fellépéseket, meg kell osztani a Bizottsággal a megállapításokat, illetve meg kell osztani a kapcsolódó nemzeti bevált gyakorlatokat.
               11.   Beszámítható energiahatékonysági intézkedések

               Mérlegelni kell annak lehetőségét, hogy az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerben kidolgozásra kerüljön a jóváhagyott energiahatékonysági intézkedések kiterjesztett, nem kizárólagos felsorolása a várható energiamegtakarítási értékek feltüntetésével (a lehető legtöbb ágazat vonatkozásában – a rendszer céljától függően –, hogy működhessen az energetikai szolgáltatások piaca).
               Lehetővé kell tenni a felsorolásban nem szereplő intézkedések felvételét a felsorolásba, hogy elősegítsék az innovációt a kötelezett felek és az energiaszolgáltató vállalatok körében a szakpolitikai célkitűzések elérése során.
               12.   Más szakpolitikai intézkedésekkel való kölcsönhatás

               Meg kell vizsgálni, hogy milyen módon tudnak kölcsönösen pozitív hatást gyakorolni egymásra az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és az egyéb szakpolitikai intézkedések, például a tájékoztatási és finanszírozási intézkedések, és az utóbbiak hozzájárulhatnak annak elősegítéséhez, hogy a fogyasztók részt vegyek az energiahatékonysági intézkedések alkalmazásában. Ez csökkentheti a kötelezett felek számára a kötelezettségeik teljesítésével kapcsolatos költségeket, és lehetővé teheti a nagyobb szabású célok kitűzését.
               Biztosítani kell az energiamegtakarítás kettős beszámításának elkerülését a hatások jelentésekor.
               Kerülni kell az ugyanazon energiahatékonysági intézkedések alkalmazásának megcélzását egyéb hasonló szakpolitikai intézkedésekkel, például energiahatékonysági árverésekkel. Ez versenyt eredményez az elérhető energiahatékonysági lehetőségekre vonatkozó intézkedések között, és növeli a kötelezett felek vagy az árverések résztvevőinek költségét.
               13.   Értékelés, mérés, ellenőrzés és jelentés

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek szerves részeként létre kell hozni az energiamegtakarítás és a rendszer céljaihoz hozzájáruló egyéb tevékenységek mérésére, ellenőrzésére és jelentésére szolgáló megbízható rendszert.
               Ki kell dolgozni az annak ellenőrzésére vonatkozó eljárásokat, hogy a megtakarítás többletmegtakarítás-e ahhoz a megtakarításhoz képest, amelyre az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer hiányában is sor került volna.
               Biztosítani kell az érintett felektől független nyomonkövetési és ellenőrzési eljárásokat, illetve azt, hogy a dokumentumalapú ellenőrzéseken túl az ellenőrzés részeként helyszíni vizsgálatokra is sor kerüljön (4).
               14.   Az energiamegtakarítással való kereskedés

               Mérlegelni kell az energiamegtakarítással való kereskedés lehetővé tételét a kötelezett felek és a harmadik felek között. A kereskedés ki kívánja szélesíteni a beszámítható energiamegtakarításra irányuló lehetőségek körét, és lehetővé kívánja tenni, hogy a piaci erők azonosíthassák a leginkább költséghatékony lehetőségeket.
               Az energiamegtakarítással való kereskedés történhet kétoldalúan vagy egy árjegyző (aki, bár lehetőség van rá, általában nem a rendszer adminisztrátora) vagy még gyakrabban egy harmadik fél által létrehozott piacon.
               Néhány energiahatékonysági kötelezettségi rendszer előírja az árak közzétételét, míg más rendszerekben ez önkéntes.
               Az energiamegtakarítással való kereskedésre gyakran „fehér bizonyítványok” kiállításával és értékesítésével kerül sor, de bizonyítványok nélkül, kétoldalúan is történhet.
               15.   Finanszírozás

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerben létre kell hozni egy megfelelő mechanizmust, amely lehetővé teszi a kötelezett felek részéről az egyéni energiamegtakarítási céljaik elérése során felmerült költségek megtérítését.
               16.   Rendszeradminisztráció

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer adminisztrációja magában foglalja legalább az alábbiakat:

                           —

                           az energiamegtakarítási célok elosztása a kötelezett felek között,

                           —

                           a beszámítható energiahatékonysági intézkedések jóváhagyása és (szükség esetén) a várható energiamegtakarítási érték hozzárendelése,

                           —

                           a tényleges energiamegtakarítás nyomon követése, mérése és ellenőrzése, beleértve az energiahatékonysági projektek eredményeinek auditálását,

                           —

                           a kötelezettség teljesítésének érvényesítése, többek között a kötelezett felek teljesítményének a célok tekintetében való felülvizsgálatával, illetve bírságok kiszabásával,

                           —

                           adott esetben előírva a kötelezett felek számára az alábbiak jelentését:

                                       —

                                       a végső felhasználókkal kapcsolatos összesített statisztikai információk (az előzőleg benyújtott információkat érintő jelentős változások feltüntetésével), valamint

                                       —

                                       a végső fogyasztók fogyasztásával kapcsolatos aktuális információk, beleértve adott esetben az alábbiakat (az uniós jognak megfelelően a magánjellegű és bizalmas üzleti adatok integritásának és bizalmas jellegének megőrzése mellett):

                                                   —

                                                   terhelési profilok,

                                                   —

                                                   szegmentálás, és

                                                   —

                                                   földrajzi hely,

                           —

                           (szükség esetén) a „fehér bizonyítványok” létrehozásának és tulajdonjogának nyilvántartása; és

                           —

                           az energiamegtakarítással való kereskedelem piacának megteremtése és működtetése (szükség esetén).

                     17.   A rendszer eredményei

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek létrehozásával kapcsolatban kulcsfontosságú kérdés, hogyan kerül sor a rendszer eredményeinek jelentésére. A jelentés történhet a rendszer működéséről szóló olyan éves jelentések közzétételével, amelyek tartalmazzák legalább az alábbiakkal kapcsolatos részleteket:

                           —

                           a rendszerrel kapcsolatos fejlemények az év során,

                           —

                           a kötelezett felek megfelelése,

                           —

                           eredmények a rendszer általános energiamegtakarítási céljának figyelembevételével, beleértve a megtakarítások lebontását az egyes energiahatékonysági intézkedéstípusok szerint,

                           —

                           eredmények a rendszer keretében meghatározott alcélok és a portfóliókövetelmények figyelembevételével,

                           —

                           az energiamegtakarítással folytatott kereskedelemmel kapcsolatos eredmények,

                           —

                           a kötelezett felek általi megfelelés becsült költségei, és

                           —

                           a rendszeradminisztráció költségei.

                     18.   Javításra váró területek

               A hatékony energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek eljárásokat dolgoznak ki az üzemeltetés és az adminisztráció folyamatos fejlesztésére. Az értékelés és a szakpolitikai fejlesztés folyamatos ciklusának részeként ez magában foglalja annak vizsgálatát, hogyan kerül sor a javításra váró területek azonosítására, és hogyan fog sor kerülni konkrét javítási intézkedésekre.
               19.   Tartalékolás és átadás

               A 7a. cikk (6) bekezdésének b) pontja értelmében az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer lehetővé teheti a kötelezett felek számára, hogy az egy adott évben elért megtakarítást a négy megelőző vagy a három következő évben elért megtakarításként vegyék figyelembe. Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer céljainak elérésére rendelkezésre álló időkerettől és a kötelezettségi időszakaitól függően ez a rugalmasság arra használható, hogy lehetővé váljon a kötelezett felek számára a jövőbeli célok túlteljesítése a jelenlegi cél alulteljesítésének kompenzálására (átadás) vagy fordítva.
               Ez például hasznos lehet a kötelezett felek által alkalmazott stratégiák sikerességi arányával kapcsolatban jelentkező bizonytalanságok kezelése esetében, ami többek között a tagállamok által a 13. cikk értelmében kiszabott szankciók elkerülése érdekében fontos.
               Figyelmet kell fordítani a „stop and go” jellegű ciklusok elkerülésére (túlzott tartalékolás esetén), illetve a jövőbeli célok elérésének veszélyeztetésére (túlzott átadás esetén). Ez elkerülhető a potenciálisan az átadás vagy tartalékolás tárgyát képző célok vagy megtakarítások maximális arányának meghatározásával, illetve a rendelkezésre álló maximális időtartam meghatározásával.

                  (1)  A RAP Best practices in designing and implementing energy efficiency obligation schemes (Bevált gyakorlatok az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek kidolgozása és végrehajtása során) című dokumentuma (2014) alapján (https://www.raponline.org/knowledge-center/best-practices-in-designing-and-implementing-energy-efficiency-obligation-schemes), az ENSPOL projekt ((http://enspol.eu/) során szerzett tapasztalatok figyelembevételével; RAP (Lees, E., Bayer, E.), Toolkit for energy efficiency obligations (Az energiahatékonysági kötelezettségek eszköztára) (2016) (https://www.raponline.org/wp-content/uploads/2016/05/rap-leesbayer-eeotoolkit-2016-feb.pdf).

                  (2)  Az energiaszegénység enyhítésére szolgáló intézkedésekre vonatkozó további javaslatokért lásd az V. függeléket.

                  (3)  Lásd még a IX. függeléket a lényegességről, valamint a XII. függeléket a nyomon követésről és az ellenőrzésről.

                  (4)  Lásd még a IX. függeléket a lényegességről, valamint a XII. függeléket a nyomon követésről és az ellenőrzésről.

               III. FÜGGELÉK
               ALTERNATÍV SZAKPOLITIKAI INTÉZKEDÉSEK
               Az energiahatékonysági irányelv 7b. cikke lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy alternatív szakpolitikai intézkedésekkel érjék el energiamegtakarítási céljaikat. Amennyiben a tagállamok emellett döntenek, biztosítják – az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) és (5) bekezdésének sérelme nélkül –, hogy az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében előírt energiamegtakarítást a végső felhasználók körében érjék el, illetve teljesüljenek az energiahatékonysági irányelv V. mellékletében (különösen annak 3. szakaszában) szereplő követelmények.
               A jogszabályi követelmények, valamint a tagállamok által bejelentett tervezett és meglévő alternatív szakpolitikai intézkedésekre vonatkozó bizottsági értékelés sérelme nélkül a kulcsfontosságú jellemzők alábbi, tájékoztató jellegű és nem teljeskörű felsorolása a tagállamok segítségére lehet az alternatív intézkedések kidolgozásakor (kivéve a közlekedési ágazatban (1)).
               1.   Finanszírozási rendszerek és eszközök, valamint költségvetési ösztönzők

               1.1.   Épületfelújítási támogatások

               A tagállamok épületfelújítási támogatásokat nyújthatnak, például a meglévő lakóépületek energiahatékonysági felújítása, valamint a fűtési és hűtési rendszereik korszerűsítése céljából.
               A támogatás mértéke az alábbiaktól függhet:

                           —

                           az elérendő energiahatékonyság (például egy adott energiahatékonysági osztály),

                           —

                           az elért energiamegtakarítás, vagy

                           —

                           a fűtési/hűtési rendszer hatékonysága (2).

                     A támogatás vissza nem térítendő támogatás vagy támogatott hitel formáját öltheti.
               A kis- és középvállalkozások az ilyen támogatások megfelelő célközönségei lehetnek. A támogatásoknak minden esetben meg kell felelniük az állami támogatási szabályoknak.
               1.2.   Szerződéskötések

               A tagállamok előmozdíthatják az energiahatékonyság-alapú szerződéseket, amelyek a piacalapú energetikai szolgáltatások olyan formái, amelyek az energiahatékonysági intézkedések végrehajtására irányulnak.
               A vállalatok energiahatékonysági szolgáltatásokat kínálnak, például az alábbiakat:

                           —

                           az épületek energiahatékonyságának javítása,

                           —

                           a fűtési rendszerek felújítása vagy a potenciálisan nem hatékony készülékek cseréje, vagy

                           —

                           több területet érintő technológiák az iparban (elektromos motorok stb.).

                     A vállalatok garantálják az intézkedésekből származó energiamegtakarítást és/vagy pénzügyi megtakarítást, és a szerződő fél ellentételezése a végrehajtott intézkedések teljesítményéhez kapcsolódik.
               1.3.   Kedvezményes héa az energiahatékonysági intézkedések esetében

               A tagállamok kedvezményes héamértéket vezethetnek be bizonyos termékek, anyagok vagy szolgáltatások vonatkozásában az energiahatékonysági intézkedések végrehajtásának előmozdítására.
               Az ilyen intézkedések végrehajtása során különös figyelmet kell fordítani többek között a 2006/112/EK irányelvben megfogalmazott, az egyes termékek és szolgáltatások esetében alkalmazandó kedvezményes héára vonatkozó követelményekre.
               1.4.   Az energiahatékonysági intézkedések gyorsított értékcsökkenése

               A tagállamok előmozdíthatják az olyan adókedvezmény alkalmazását, amely gyorsított értékcsökkenést biztosít az adófizető vállalatok számára az energiahatékony termékekbe való beruházások tekintetében. Ez az intézkedéstípus megfelelő lehet az energiahatékony berendezések fokozott használata érdekében, például az ipari ágazatban.
               Konkrét technológiai kritériumok alapján összeállítható a támogatható termékek jegyzéke, hogy csak a piacon elérhető leginkább energiahatékony termékek szerepeljenek rajta. Ezt a jegyzéket folyamatosan frissíteni kell, hogy tükrözze a technológiai és piaci fejleményeket, illetve a legújabb technológiákra is kiterjedjen.
               2.   Nemzeti energiahatékonysági alap

               A tagállamok nemzeti energiahatékonysági alapokat hozhatnak létre a különböző típusú szakpolitikai intézkedések összekapcsolására. A nemzeti energiahatékonysági alapok rendszere magában foglalhatja számos ágazat (például vállalkozások, háztartások és önkormányzatok) energiahatékonysági intézkedéseire vonatkozó vissza nem térítendő támogatásokat és támogatásokat, valamint kísérő intézkedésként a tájékoztató kampányokat.
               A magas tőkeáttételi hatás biztosítása érdekében az általános odaítélési eljárást úgy kell kidolgozni, hogy a lehető leghatékonyabb legyen. Erre hatékony megoldás lehet a kormány és a bankok együttműködése. A 7. cikk szerinti beszámíthatóság érdekében az ilyen nemzeti energiahatékonysági alapok finanszírozása állami forrásokból vagy állami források és magánforrások (például banki források) ötvözéséből származik.
               A nemzeti energiahatékonysági alapok alkalmazása során különös figyelmet kell fordítani a lehetséges átfedések, továbbá a megtakarítások kettős beszámításának elkerülésére más finanszírozási tervek összefüggésében.
               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerekben a kötelezett felek hozzájárulhatnak a nemzeti energiahatékonysági alapokhoz az energiamegtakarítási kötelezettségük részben vagy egészben történő teljesítése céljából.
               3.   Rendeletek és önkéntes megállapodások

               A tagállamok előmozdíthatják a kormány és a különböző ágazatok szereplői közötti önkéntes vagy szabályozott megállapodásokat. Mindez arra irányulhat, hogy fokozzák egyes technológiai vagy szervezeti intézkedések (például a nem hatékony technológiák lecserélése) önkéntes vagy kötelező végrehajtását.
               4.   Az ipari eljárások hatékonyságára vonatkozó minimumkövetelmények

               A hatékonyságra vonatkozó minimumkövetelmények megfelelőek lehetnek az ipari energiaigény csökkentésére, mert a költséghatékony energiahatékonysági intézkedések ipari elterjedésének fő akadályait számolják fel, a kockázatkerülést és a bizonytalanságot.
               Ugyanakkor mivel az ipari eljárások nagymértékben (al)ágazatspecifikusak lehetnek, a követelmények megállapítása kihívást jelenthet. Emellett az energiaigényes iparágakat megcélzó szakpolitikai eszközök hatékonyságának biztosítása érdekében az ilyen követelmények megtervezésénél figyelembe kell venni az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerrel való lehetséges kölcsönhatásokat vagy átfedéseket.
               5.   Energiacímkézési rendszerek

               Az energiacímkézésnek kiegészítő jellegűnek kell lennie az uniós jog értelmében előírt energiacímkézés mellett, lehetővé téve, hogy a fogyasztók megalapozott döntéseket hozzanak az energetikai termékek energiafogyasztása alapján. Ezért korlátozottak a lehetőségek az energiacímkézési rendelet értelmében a készülékek esetében, illetve az energiahatékonysági tanúsítványok révén az épületek esetében előírt címkéken túl.
               A hangsúly ezért az energiacímkézési rendeletben nem szabályozott végfelhasználáson vagy a régi energetikai termékeken (például lásd a következő szakaszt) van, mert a rendelet a piacon elérhető energetikai termékek energiacímkézésére vonatkozik.
               6.   A régi fűtési rendszerek címkézése

               Ez az intézkedés energiahatékonysági címkét vezet be a bizonyos kort elért fűtőkazánt használó régi fűtési rendszerek esetében. A fogyasztók tájékoztatást kapnak a fűtőberendezésük energiahatékonyságáról, és energetikai tanácsadásban részesülhetnek, illetve ajánlatokat és támogatást kaphatnak. A címkézés növelni kívánja a régi fűtőberendezések cserearányát, és energiamegtakarításra kívánja ösztönözni a fogyasztókat.
               Az új fűtőberendezések címkézésén túl ennek az intézkedésnek fel kell gyorsítania a nem hatékony régi fűtőrendszerek cseréjét.
               7.   Képzés és oktatás, beleértve az energetikai tanácsadói programokat

               Ezek a programok általában kísérő intézkedések, amelyek kedvező feltételeket teremtenek egyéb alternatív intézkedések (például finanszírozási tervek) sikeréhez. A kettős beszámítás elkerülése érdekében gyakori megoldás a csak az olyan alternatív intézkedésekből származó energiamegtakarítást bejelenteni, amelyek esetében lehetőség van a résztvevők közvetlen ellenőrzésére (például a pénzügyi támogatások jóváhagyási eljárása révén). Amikor közvetlenül a képzési és oktatási programok vonatkozásában kerül sor az energiamegtakarítás bejelentésére, különös figyelmet kell fordítani a lényegesség indokolására (3).
               8.   Energetikai auditprogramok a kis- és középvállalkozások esetében

               Az energetikai auditok az energiahatékonyság növelésére és az energetikai költségek csökkentésére irányuló intézkedések azonosításának fontos eszközei. Az ilyen auditok meghatározzák, hogy a vállalatok mely területein mekkora az energiafogyasztás, és ezzel azonosítják, hol kerülhet sor potenciális energiamegtakarításra, így jelentős gazdasági haszonnal járhatnak.
               Az energetikai auditok jelentős potenciális megtakarításhoz vezethetnek, de a kis- és középvállalkozásokban általában nem kerül sor ilyenekre. Különböző intézkedések (például az ilyen szolgáltatásokkal kapcsolatos tájékoztató kampányok, támogatások vagy adókedvezmények) hozhatók annak érdekében, hogy vonzóbbá tegyék az energetikai auditokat a kis- és középvállalkozások számára.
               9.   Energiahatékonysági tanulási hálózatok

               Ez az intézkedéstípus ágazatspecifikus hálózatokat hoz létre, hogy támogassák az energiahatékonysági intézkedések végrehajtását a vállalkozások körében, hosszú távú együttműködést építsenek ki, valamint információcserére kerüljön sor a résztvevők között. Az együttműködés sok esetben a finanszírozást követően is folytatódik, ami hatással van a vállalkozások körében jelentkező általános energiahatékonysági fejleményekre.
               10.   Egyéb alternatív intézkedések

               10.1.   Energiahatékonysági árverések

               Ez az intézkedés fordított árverési mechanizmus keretében műszaki és gazdasági kritériumok (például a projekt mérete, a megtakarított energia vagy a csökkent teljesítmény [watt]) alapján meghatározza a vissza nem térítendő támogatások elosztását az energiahatékonysági projektek között.
               Az árverések lehetnek nyíltak (csak a megtakarítandó mennyiség kerül meghatározásra) vagy zártak (bizonyos típusú technológia meghatározása). Szükséges lehet előírni a résztvevők számára az energetikai audit elvégzését és/vagy a megtakarítás nyomon követését a végrehajtást követően. A szolgáltatókra vonatkozó speciális követelmények segíthetnek az alacsony jövedelmű háztartások problémáinak megoldásában.
               10.2.   Nemzeti kibocsátáskereskedelmi rendszer az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli ágazatok esetében

               Ez az intézkedés az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli ágazatok egy része (például a közlekedés és az épületek fűtése) vagy egésze tekintetében külön upstream kibocsátáskereskedelmi rendszert hoz létre.
               A downstream kibocsátáskereskedelmi rendszerekkel ellentétben, mint amilyen például az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer, az upstream kibocsátáskereskedelmi rendszer az értéklánc felső részéhez köthető kibocsátásokra vonatkozik, vagyis az olyan elsődleges energiahordozókra, mint a földgáz, az olaj vagy az olajszármazékok, például a benzin vagy a dízelolaj.
               A hatást ugyanazok a mechanizmusok biztosítják, mint a downstream rendszerben: a maximális kibocsátási mennyiség rögzítése és e felső határérték éves csökkentése olyan politikailag kialakított hiányhelyzetet teremt, amely meghatározza a CO2-kibocsátási egységek árát. Ez ösztönzőleg hat a kibocsátáscsökkentési intézkedésekre.
               10.3.   Az energiára és a szén-dioxid-kibocsátásra kivetett adók (4)

               Az alternatív intézkedések további típusaival kapcsolatban információkat nyújt az ODYSSEE-MURE projekt „sikeres intézkedések” eszköze (5). A megbízható alternatív szakpolitikai intézkedések végrehajtásával és átdolgozásával kapcsolatban az ENSPOL projekt (6) nyújt segítséget. Az IEA adatbázisa (7) és az EEA adatbázisa (8) általánosabb információkat tartalmaz az energiahatékonysági intézkedésekkel kapcsolatban.
               A kiegészítő jellegre vonatkozó követelményre való tekintettel fontos megvizsgálni az egyes intézkedéstípusok kölcsönhatását, hogy el lehessen kerülni a kettős beszámítást. Az ODYSSEE-MURE „szakpolitikai kölcsönhatások” eszköze (9) áttekintést nyújt az ilyen kölcsönhatásokról és az általuk kifejtett erősítő vagy gyengítő hatásról. Az alternatív szakpolitikai intézkedések együttes alkalmazásakor ez segíthet a hatások értékelésében.
               Az IEA tanulmánya (10) hasznos információkkal szolgál azzal kapcsolatban, hogyan finanszírozható az alternatív szakpolitikai intézkedések végrehajtása, beleértve a köz- és magánszféra együttműködését.

                  (1)  A közlekedési ágazatra vonatkozó további javaslatokért lásd a VII. függeléket.

                  (2)  Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6) bekezdése értelmében a tagállamok az épület-felújítás során megvalósítandó energiahatékonyság-javításra irányuló pénzügyi intézkedéseket a megcélzott vagy megvalósult energiamegtakarításhoz kötik, egy vagy több olyan módszer alkalmazásával, mint például az alábbiak:

                           —

                           a felújítás céljából használt berendezés vagy anyag energiahatékonysága;

                           —

                           az épületeken belüli energiamegtakarítás kiszámításához használt szabványos értékek;

                           —

                           a felújítást megelőzően és követően kiadott energetikai tanúsítványok;

                           —

                           az energetikai auditok eredményei; és

                           —

                           bármely egyéb releváns, átlátható és arányos módszer.

                  (3)  Lásd még a IX. függeléket.

                  (4)  Az ezzel az alternatív intézkedéstípussal kapcsolatos további részletekért lásd még a III. függeléket.

                  (5)  A MURE adatbázisa a sikeres intézkedésekről:
               http://www.measures-odyssee-mure.eu/successful-measures-energy-efficiency-policy.asp

                  (6)  http://enspol.eu/

                  (7)  https://www.iea.org/policiesandmeasures/energyefficiency/

                  (8)  https://www.eea.europa.eu/themes/climate/national-policies-and-measures/policies-and-measures

                  (9)  http://www.odyssee-mure.eu/

                  (10)  https://www.iea.org/publications/freepublications/publication/finance.pdf

               IV. FÜGGELÉK
               ADÓZÁSI INTÉZKEDÉSEK
               AZ ENERGIÁRA VAGY A SZÉN-DIOXID-KIBOCSÁTÁSRA KIVETETT ADÓK, BELEÉRTVE A KERESLET ALKALMAZKODÓKÉPESSÉGÉT TÜKRÖZŐ ÁRRUGALMASSÁGOT
               Függetlenül attól, hogy meglévő (a két kötelezettségi időszakot megelőzően végrehajtott) adózási intézkedések vagy új (egy időszak során bevezetett) adózási intézkedések alkalmazásáról van szó, a tagállamoknak meg kell felelniük az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának a) alpontjában és a 4. pontjában szereplő valamennyi követelménynek.
               A tagállamoknak figyelembe kell venniük az alábbiakat, amikor kiszámítják az energiahatékonysági irányelv 7b. cikke értelmében alternatív szakpolitikai intézkedésként végrehajtott adózási intézkedésekből származó energiamegtakarítást.
               1.   Alapszámítás minden olyan évre, amelyben érvényben van az adózási intézkedés

               A kötelezettségi időszak során végrehajtott egyéni fellépések által az energiafogyasztásra gyakorolt hatás kiszámításához a tagállamoknak elemezniük kell a fogyasztást az energiára vagy a szén-dioxid-kibocsátásra kivetett adók nélkül (kontrafaktuális energiafogyasztás).
               Ahogy az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 4. pontjának b) alpontjában szerepel, a tagállamoknak olyan árrugalmasságot kell alkalmazniuk, amely tükrözi az energia iránti kereslet alkalmazkodóképességét az árváltozásokhoz (lásd a 3. szakaszt). Ajánlott az árrugalmasságot évente alkalmazni a megfigyelt energiafogyasztás alapján, hogy meg lehessen becsülni a kontrafaktuális energiafogyasztást, figyelembe véve az adózási intézkedés hatására a végfelhasználói árakban jelentkező tényleges százalékos változást (lásd a 2. szakaszt).
               Ezt követően a kontrafaktuális energiafogyasztást össze kell hasonlítani a megfigyelt energiafogyasztással, hogy meg lehessen becsülni az adózási intézkedés hatására az egyes években az energiafogyasztásban jelentkező csökkenést (lásd az alábbi ábrát).

                  Megjegyzés: Δp = az ár változása; δe/δp = az energia iránti kereslet árrugalmassága

                  Forrás: Europe Economics, 2016

               Ha a különböző végfelhasználói csoportokra vagy üzemanyagtípusokra eltérő adókulcsok vagy mentességek vonatkoznak, a kontrafaktuális energiafogyasztást külön-külön kell kiszámítani az egyes csoportok vagy típusok esetében.
               2.   A végfelhasználói árak százalékos változásának kiszámítása

               A tagállami adószint és az uniós jog értelmében vett minimális szint közötti különbség (delta) meghatározza, hogy energiaegységenként mekkora mértékben számítható be az adó az energiamegtakarítás elszámolása során. Meg kell próbálni megérteni és megindokolni, hogy milyen mértékben hárul tovább az adó a végső fogyasztókra, valamint milyen mentességek vagy adókulcs-variációk léteznek a végső fogyasztók adott csoportjai vagy adott energiatípusok esetében, a párhuzamos támogatásokat is figyelembe véve.
               Ha az adókulcsok eltérnek, külön-külön kell elvégezni az elemzést az egyes csoportok és energiatípusok esetében. A végfelhasználó által fizetett árra gyakorolt hatás az adót is tartalmazó energiaár százalékos változásában kerül meghatározásra.
               Az (adóemelés hatásának csökkentése érdekében az) alacsony jövedelmű háztartásoknak nyújtott adóengedmény esetében meg kell becsülni az adónak a végfelhasználókra továbbháruló súlyozott növekedését. Például, ha az adó kivetése miatt az energiaárak növekedése 1 EUR/kWh és az érintett fogyasztók 30 %-a kap 0,2 EUR/kWh engedményt, akkor a súlyozott növekedés az alábbiak szerint alakul:
               1 EUR/kWh × 70 % + ((1 EUR/kWh – 0,2 EUR/kWh) × 30 %) = 0,94 EUR/kWh
               Ezek a becslések elvégezhetők olyan nemzeti tanulmányok alapján, amelyek azzal foglalkoznak, hogyan változnak az energiaárak az adók, a támogatások, az adómentességek vagy a primer energia (üzemanyag) költségei hatására az adott év egészében.
               3.   Az árrugalmasság kiszámítása

               A releváns árrugalmasságra vonatkozó becslés során ökonometriai modellezésre kerül sor az energia iránti keresletet befolyásoló változók vonatkozásában, hogy elkülönüljön az energiaárak változásának hatása. Kellően hosszú időre (a hosszú távú árrugalmasság kiszámításához legalább 15-20 évre) vagy a tagállamok nagy keresztmetszetére van szükség annak biztosításához, hogy a becslések jó statisztikai tulajdonságokkal rendelkezzenek, és valamennyi releváns magyarázó változó szerepeljen a modellezési keretben. A rövid távú viselkedésbeli változást tükröző rövid távú rugalmasság esetében elegendő a 2-3 éves megfigyelési időszak.
               A releváns magyarázó változók az adózási intézkedés tárgyát képező ágazattól függnek. A lakossági ágazatban a modellnek például az alábbiakat kellene figyelembe vennie:

                           —

                           jövedelem (adott esetben regionális vagy jövedelmi csoportokra lebontva);

                           —

                           lakosság;

                           —

                           alapterület;

                           —

                           technológiai fejlemények;

                           —

                           az energiahatékonyság-javítás autonóm rátája; és

                           —

                           a fűtési és hűtési igény (hőmérsékleti változóval).

                     Ha egyéb szakpolitikai intézkedések is szerepelnek az elemzésben, akkor lehetőség nyílik az esetleges átfedések értékelésére és az elért energiamegtakarításhoz való külön hozzájárulásuk elkülönítésére (lásd a 4. szakaszt).
               A becsült árrugalmasság idővel változik. Rövid távon, a 2021–2030 közötti kötelezettségi időszak kezdetén vagy egy új szakpolitikai intézkedés bevezetésekor kisebb az árrugalmasság. Ez tükrözi a fogyasztók korlátozott lehetőségeit (például tájékoztató magatartási jellegű intézkedések vagy az üzemanyag helyettesítésével kapcsolatos döntések) az árváltozáshoz való alkalmazkodás kapcsán. Az árrugalmasság idővel nő, ahogy egyre több fogyasztó hoz beruházási döntéseket a magasabb árak alapján, ami a hatékonyabb árukba és szolgáltatásokba való beruházások jobb megtérüléséhez vezet.
               A meglévő adózási intézkedések esetében a kötelezettségi időszakban végrehajtott energiahatékonysági fellépések hatását el kell különíteni a korábbi időszakokban végrehajtott fellépések hatásától. Mindenekelőtt az adó miatt megnövekedett energiaárakon alapuló, 2014–2020 közötti beruházási döntéseket kell figyelmen kívül hagyni a 2021–2030 közötti időszakra vonatkozó energiamegtakarítás bejelentésekor.
               Amennyiben az egyes üzemanyagtípusokra eltérő adókulcsok vonatkoznak, a keresztár-rugalmasságot (az ár által egy másik üzemanyag iránti keresletre gyakorolt hatás mérése) kell megbecsülni a(z) (adózás miatt) viszonylag drágává vált üzemanyag-típusok más üzemanyagokkal való helyettesítésének figyelembevétele érdekében. A keresztár-rugalmasság például azt mérné, hogyan alkalmazkodik a dízelüzemanyag-fogyasztás a benzin árának változásához.
               4.   Átfedések más szakpolitikai intézkedésekkel

               Az árrugalmasság becslésére hosszú időszakokon keresztül kerül sor az adózási intézkedés és egyéb korábbi szakpolitikai intézkedések hatásának integrálása érdekében. Emellett az adózási és egyéb jellegű intézkedések gyakran kiegészítik egymást, például a támogatási programok megkönnyítik a végfelhasználók számára a magasabb árakhoz való alkalmazkodást, és az adózási intézkedések vonzóbbá teszik a támogatási programokat a végfelhasználók számára.
               Ez azt jelenti, hogy a hosszabb távú árrugalmasság integrálni fogja a becslési időszakban végrehajtott támogató szakpolitikai intézkedések eredményeit, vagyis minél ambiciózusabb és hatékonyabb a többi intézkedés, annál nagyobb az árrugalmasság.
               Az adózási és egyéb szakpolitikai intézkedések közötti nagy átfedések miatt az alábbi megközelítések egyikét ajánlott használni:

                           —

                           az energiára vagy a szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozó adózási intézkedés hatásának megbecsülésekor csak rövid távú árrugalmasságot kell figyelembe venni a kötelezettségi időszak (például 2021–2030) egészében, és az egyéb szakpolitikai intézkedések hatását külön kell megbecsülni alulról építkező megközelítésekkel; vagy

                           —

                           az energiára vagy a szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozó adózási intézkedés hatásának megbecsülésekor 2021-ben (vagy ha az intézkedés bevezetésére 2021 után kerül sor, akkor a bevezetésétől kezdve) csak rövid távú árrugalmasságot kell figyelembe venni, és 2030-ig fokozatosan kell eljutni a hosszú távú árrugalmasság alkalmazásáig. Ebben az esetben le kell vonni a megadóztatott végsőenergia-fogyasztást érintő egyéb szakpolitikai intézkedésekből származó energiamegtakarítást, mert az az alulról építkező megközelítésekből származik az energiahatékonysági irányelv műszaki követelményeinek megfelelően, beleértve az autonóm egyéni fellépéseket (lásd a lenti ábrát).

                     Ugyanezek a megközelítések alkalmazhatók a 2014–2020 közötti kötelezettségi időszakra.
               5.   Átfedések az uniós joggal

               5.1.   Az új személygépkocsikra és az új könnyű haszongépjárművekre vonatkozó kibocsátási előírásokkal (a 443/2009/EK és az 510/2011/EU rendelettel) való átfedések

               Az energiára vagy a szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozó adózási intézkedések által a személygépkocsik és a könnyű haszongépjárművek energiafogyasztására gyakorolt hatások kiszámíthatók regressziós analízissel, az energiaárakat (beleértve az adóemelés hatását) az uniós kibocsátási minimális előírásokat meghaladó új személygépkocsik és új könnyű haszongépjárművek értékesítéséhez viszonyítva. A regressziós analízis során nemzeti értékeket kell használni. A nemzeti tanulmány megbecsülheti, hogy az értékesítés mekkora százalékban kapcsolódik az adózási hatáshoz, és az energiamegtakarítás megbecsülhető alulról építkezve, a kiegészítő jellegre vonatkozó kritérium figyelembevételével.
               5.2.   Átfedések egyes energetikai termékek piacról történő kivonására vonatkozó követelményekkel (végrehajtási intézkedések a környezetbarát tervezésről szóló irányelv értelmében)

               A környezetbarát tervezésről szóló irányelv értelmében hozott intézkedések hatása kiszámítható regressziós analízissel, az energiaárakat (beleértve az adóemelés hatását) az irányelv által előírt minimális előírásokat meghaladó termékek értékesítéséhez viszonyítva. Ezzel az időszakokra épülő megközelítéssel dummy változók is bevezethetők a termékszabványok által az energiafogyasztásra gyakorolt hatások figyelembevétele érdekében. Az energiamegtakarítás alulról történő becslésének minden esetben biztosítania kell a kiegészítő jelleg figyelembevételét.
               6.   Erőforrásigények

               Az árrugalmasságra vonatkozó becslés elkészítése modellezési szakértelmet igényel. A szükséges képességekkel rendelkező, házon belüli modellezési csapatok hiányában a tagállamoknak biztosítaniuk kell a módszertanilag szigorú és átlátható tanulmányok elkészítését a friss és reprezentatív hivatalos adatforrásokon alapuló becslések elvégzéséhez. Emellett biztosítaniuk kell valamennyi szükséges felhasznált adat, feltételezés és módszertan hozzáférhetőségét az V. melléklet 5. pontjának k) alpontjában szereplő jelentéstételi kötelezettségek teljesítése érdekében.
               Amennyiben nem áll rendelkezésre elegendő adat az árrugalmasság mértékének megbízható megbecsülésére, a célzott végfelhasználói csoportokra vagy üzemanyag-típusokra vonatkozó hasonló modellezési gyakorlatok eredményei alapján közelítő változók határozhatók meg. Az összehasonlítható becslések alkalmazását jól meg kell indokolni, és többek között az alábbiakon alapulhat:

                           —

                           szakirodalmi eredmények, amelyek olyan elismert és lektorált szaksajtóban jelentek meg, amelyek a jelenlegi politikai helyzetet tükröző friss adatokat és modelleket használnak; és

                           —

                           egy adott ágazatra vonatkozó regressziós eredmények egy hasonló tagállamban (egyértelműen meg kell indokolni az adott tagállam kiválasztását).

                     Végső lehetőségként, illetve csak ha a fenti lehetőségek dokumentálhatóan nem alkalmazhatók, egy ágazat eredményei adott esetben más ágazatokban is alkalmazhatók. Ezt is egyértelműen meg kell indokolni.

               V. FÜGGELÉK
               AZ ENERGIASZEGÉNYSÉG ENYHÍTÉSE
               AZ ENERGIASZEGÉNYSÉG ENYHÍTÉSÉRE SZOLGÁLÓ SZAKPOLITIKAI INTÉZKEDÉSEK TÁJÉKOZTATÓ JELLEGŰ, NEM TELJESKÖRŰ PÉLDÁI
               A legtöbb tagállam végrehajtott az energiaszegénység enyhítésére szolgáló szakpolitikákat. Ezek olyan szakpolitikai intézkedések, amelyek egy adott célcsoport, vagyis a veszélyeztetett háztartások, az energiaszegénység által érintett háztartások vagy a szociális lakásban élők energiafogyasztásával kapcsolatosak. Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) és (11) bekezdése szempontjából való relevanciájukat tekintve két csoportba sorolhatók:

                           —

                           az energiafogyasztásra irányuló szociális politikák; ezek az energiaszegénység hatásainak gyors enyhítésére törekszenek, de nem foglalkoznak az energiahatékonysággal. Idetartoznak például a villamosenergia-számlák fizetése alóli mentességek, a közvetlen kifizetések, a csökkentett tarifák és a társadalombiztosítási kifizetések. Az ilyen szakpolitikák nem relevánsak az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (11) bekezdésének összefüggésében, mert az említett bekezdés értelmében csak az energiamegtakarítási kötelezettség teljesítése céljából (például az energiafelhasználás csökkentésével) végrehajtott szakpolitikai intézkedések számíthatók be; és

                           —

                           az olyan energiahatékonysági szakpolitikák, amelyek kifejezetten az alacsony jövedelmű háztartásokat célozzák meg egy adott összetevő vagy csak az erre a csoportra való összpontosítás révén; ezek relevánsak az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (11) bekezdésének összefüggésében, mert az energiahatékonysági akadályok felszámolására és az energiahatékonysági beruházások ösztönzésére, valamint az energiaszegénység enyhítésére irányulnak.

                     Az alábbi táblázat áttekintést ad az alacsony jövedelmű háztartásokat megcélzó energiahatékonysági szakpolitika egyes olyan típusairól, amelyek már számos tagállamban végrehajtásra kerültek, és ezek a példák tájékoztató jellegűek és nem teljeskörűek.

                  Az energiaszegénység enyhítésére szolgáló szakpolitikák tájékoztató jellegű példái
                   (1)

                           Szakpolitika típusa

                           Az alacsony jövedelmű háztartásokat megcélzó energiahatékonysági szakpolitika

                           Érintett tagállamok (2)

                              Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek értelmében hozott intézkedések (az energiahatékonysági irányelv 7a. cikke)

                           Piacalapú eszköz

                           Az energiaszegénységgel (vagy az alacsony jövedelmű háztartásokkal) kapcsolatos konkrét cél vagy az alacsony jövedelmű háztartások érdekében végrehajtott fellépések esetében alkalmazott bónusztényező

                           AT, FR, IE, UK

                              Az alternatív szakpolitikai intézkedések értelmében hozott intézkedések (az energiahatékonysági irányelv 7b. cikke)

                           Finanszírozási tervek és eszközök

                           Energiahatékony épületfelújításokra vonatkozó ösztönzők, például olyanok, amelyek az alacsony jövedelmű háztartásokra vagy a legrosszabb (például G és F) energiahatékonysági besorolással rendelkező lakásokra összpontosítanak, vagy jövedelmi vagy szociális kritériumok alapján nagyobb mértékű ösztönzőket kínálnak

                           BE, BG, CY, DE, DK, EL, ES, FR, IE, LT, LV, MT, NL, RO, SI, UK

                           Finanszírozási tervek és eszközök

                           Készülékcserére vonatkozó ösztönzők, például olyanok, amelyek az alacsony jövedelmű háztartásokra összpontosítanak, vagy jövedelmi vagy szociális kritériumok alapján nagyobb mértékű ösztönzőket kínálnak

                           AT, BE, DE, HU

                           Pénzügyi ösztönzők

                           Munkajövedelem utáni adójóváírás/adókedvezmény, például jövedelmi vagy szociális kritériumok alapján nagyobb mértékű ösztönzőkkel

                           EL, FR, IT

                           Képzés és oktatás

                           Tájékoztató kampányok és információs központok

                           AT, DE, FR, IE, HU, MT, SI, UK

                           Képzés és oktatás

                           Energetikai auditok (3)

                           BE, DE, FR, IE, LV, SI

                     Az ilyen szakpolitikák végrehajtására az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer konkrét elemeként és az alternatív szakpolitikai intézkedések kiválasztott típusaként kerül sor (4). Az épületfelújításra irányuló hitelekből és támogatásokból álló pénzügyi eszközök a legelterjedtebb olyan intézkedések, amelyek elő kívánják mozdítani az alacsony jövedelmű háztartások energiahatékonyságát. Vannak érvényben készülékcserére vonatkozó szakpolitikák és tájékoztató intézkedések is, de csak néhány tagállamban. Emellett néhány tagállam energetikai auditokra vonatkozó konkrét programokat vezetett be, megcélozva az alacsony jövedelmű háztartásokat.
               Az alacsony jövedelmű háztartásokat megcélzó energiahatékonysági szakpolitikákkal kapcsolatban részletesebb példák az alábbi forrásokban találhatók:

                           —

                           az EU Energiaszegénységi Megfigyelőközpontja:
                           https://www.energypoverty.eu/policies-measures

                           —

                           a Horizont 2020 kezdeményezés keretében támogatott ODYSSEE-MURE projekthez kapcsolódó MURE adatbázis:
                           http://www.measures-odyssee-mure.eu/;

                           —

                              Energy efficiency for low-income households (Az alacsony jövedelmű háztartások energiahatékonysága) (az Európai Parlament Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottsága számára készült tanulmány):
                           http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/595339/IPOL_STU(2016)595339_EN.pdf

                  (1)  Ugarte, S. et al., Energy efficiency for low-income households (Az alacsony jövedelmű háztartások energiahatékonysága) (az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság számára készült tanulmány, 2016);
               http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/595339/IPOL_STU(2016)595339_EN.pdf

                  (2)  A 2016 közepétől fennálló helyzet.

                  (3)  Az „Oktatás és képzés” szakpolitika-típus a szakpolitikai beavatkozás általános típusa. Az „energetikai audit” energiahatékonysági szakpolitika-típus e kategória egyik lehetséges altípusa. Az alacsony jövedelmű háztartások esetében az energetikai auditok például ténylegesen arra irányulnak, hogy tájékoztassák az ilyen háztartásokat az energiafogyasztás forrásairól, és megtanítsák nekik, hogyan optimalizálhatják vagy csökkenthetik hatékonyan az energiafogyasztásukat. Néhány ilyen program ezenfelül a munkanélküli személyek energetikai szaktanácsadóvá való képzését is magában foglalja (például a Caritas program Németországban).

                  (4)  Ezért a II. függelékben (energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek) és a III. függelékben (alternatív szakpolitikai intézkedések) szereplő általános magyarázatok itt is érvényesek.

               VI. FÜGGELÉK
               A MAGATARTÁSI JELLEGŰ INTÉZKEDÉSEKBŐL SZÁRMAZÓ ENERGIAMEGTAKARÍTÁS KISZÁMÍTÁSA
               A „magatartási jellegű intézkedések” olyan típusú szakpolitikai intézkedések vagy beavatkozások, amelyek energiamegtakarítást kívánnak elérni a végfelhasználói magatartás megváltoztatásával, vagyis annak megváltoztatásával, hogyan használják a végfelhasználók az energiát, illetve az energiát használó termékeket (például a háztartási készülékeket, a műszaki eszközöket, a járműveket) vagy rendszereket (például a lakáscélú és nem lakáscélú épületeket). Az ilyen intézkedések közé tartozhat az energetikai tanácsadás, a célzott tájékoztató kampány, az energiafogyasztás valós idejű kijelzése vagy az energiafogyasztáshoz kapcsolódó visszajelzés, a környezetkímélő vezetési tréning, a munkahelyi energiamegtakarítási kampány stb.
               A magatartási jellegű intézkedések esetében speciális értékelésre van szükség, mert egy magatartásbeli változás lényegességét nehezebb bizonyítani, mint például egy műszaki megoldás telepítésének lényegességét. Emellett a magatartásbeli változás nagymértékben visszafordítható lehet, ezért nehezebben határozható meg az intézkedések élettartama és az idővel elért megtakarítás mennyisége.
               1.   Értékelési megközelítések

               1.1.   Randomizált kontrollált vizsgálatok

               A fenti nehézségek leküzdése érdekében a tagállamoknak adott esetben ajánlott alkalmazniuk a randomizált kontrollált vizsgálati megközelítést (1), amely magában foglalja a mért vagy nyomon követett energiafogyasztással kapcsolatos adatgyűjtést a beavatkozást megelőzően és követően. Az energiafogyasztás (előtte/utána) változásainak a „kezelt” csoportok és a kontrollcsoportok közötti összehasonlításával ellenőrizhető, hogy a tényleges energiamegtakarítás megközelíti-e a várt energiamegtakarítást.
               Ajánlott kísérleteket végezni ezzel a megközelítéssel a teljeskörű alkalmazást megelőzően, lehetővé téve ezáltal az alábbiakat:

                           —

                           variánsok összehasonlítása;

                           —

                           jobb tervezés és fokozott hatékonyság; és

                           —

                           a hatások szigorú értékelése.

                     1.2.   Kvázi kísérleti megközelítés

               Amennyiben nem alkalmazható a randomizált kontrollált vizsgálati megközelítés, alternatív megoldás lehet a kvázi kísérleti megközelítés (2), amelynek során a „kezelt” csoport egy összehasonlítási alapul szolgáló csoporttal kerül összehasonlításra. Ez a megközelítés leginkább abban tér el a randomizált kontrollált vizsgálattól, hogy itt az egyének nem véletlenszerűen kerülnek egy-egy csoportba. Ezért ellenőrizni vagy minimalizálni kell a lehetséges mintavételi vagy kiválasztási eltéréseket, például megfeleltetési módszerek alkalmazásával. Emellett fontos az eredmények hitelességének és szignifikanciájának ellenőrzésére használt statisztikai vizsgálatok dokumentálása.
               1.3.   Az energiafogyasztás mérése vagy nyomon követése

               Amennyiben a fenti megközelítések egyike sem alkalmazható, az energiamegtakarítás a résztvevők beavatkozás előtti és utáni energiafogyasztásának mérésével vagy nyomon követésével értékelhető. Ez a megközelítés könnyebben végrehajtható, de sokkal nagyobb bizonytalanság jellemzi, mert nehéz szétválasztani a beavatkozás hatására bekövetkező változásokat a más tényezők által okozott változásoktól. Ezért ismertetni kell, hogyan kerül sor más tényezők figyelembevételére (például az energiafogyasztás időjárásnak megfelelő normalizálásával), illetve hogyan történik a bizonytalanságok kezelése (például óvatos feltételezésekkel).
               2.   A várható energiamegtakarítás módszere a hatás kiszámítására

               A fenti megközelítések egyikét használó értékelések olyan eredményekhez vezetnek, amelyek referenciaértékként használhatók a várható megtakarítás vonatkozásában (lásd az V. melléklet 1. pontjának a) alpontját), feltéve, ha ez a megtakarítás ugyanolyan típusú beavatkozásra (ugyanolyan végrehajtási feltételekre) és hasonló célcsoportokra vonatkozik. A magatartási jellegű intézkedések eredményei nagymértékben eltérhetnek a beavatkozás típusától (és a végrehajtás feltételeitől) és a célcsoport típusától függően, ezért az egy adott célcsoport esetében egy adott típusú beavatkozásból származó eredmények nem vetíthetők ki más típusú beavatkozásokra vagy csoportokra.
               A magatartási jellegű intézkedések esetében a várható megtakarítást használó általános számítási képlet például a következő:

               A résztvevők száma megállapítható

                           —

                           közvetlenül egy nyomonkövetési rendszer segítségével (például a résztvevők regisztrálnak a programra vagy bejelentik a fellépéseiket); vagy

                           —

                           a teljes célcsoportra irányuló felmérésekkel, és ebben az esetben a teljes népességre való kivetítés lehetővé tétele érdekében a mintavételi módszerre vonatkozóan ismertetni kell, hogyan kerül sor a minta reprezentatív jellegének biztosítására.

                     Az „egységes végsőenergia-fogyasztás” (vagyis résztvevőnkénti végsőenergia-fogyasztás) megállapítható

                           —

                           közvetlenül a résztvevők által jelentett adatok (például villamosenergia-számlák, önmérés) alapján; vagy

                           —

                           a célcsoport tekintetében a résztvevőnkénti átlagos energiafogyasztásra vonatkozó becsléssel (például nemzeti statisztikák vagy korábbi tanulmányok alapján), és ebben az esetben ismertetni kell, hogyan kerül sor annak biztosítására, hogy az átlagos energiafogyasztás reprezentatív legyen a célcsoport energiafogyasztása szempontjából.

                     A várható megtakarítási arány a megtakarított energia százalékos aránya korábbi értékelések alapján (lásd a fenti megközelítéseket). Ismertetni kell, hogyan biztosítják a tagállamok, hogy annak a beavatkozásnak a feltételei, amelynek vonatkozásában sor kerül az arány alkalmazására, hasonlóak legyenek a referenciaérték alapjául szolgáló beavatkozás feltételeihez.
               A kettős beszámítási tényező (%) akkor alkalmazandó, amikor a szakpolitikai intézkedés végrehajtására ismételten sor kerül ugyanazon célcsoport vonatkozásában a résztvevők közvetlen nyomon követése nélkül. Ez a tényező figyelembe veszi azt a tényt, hogy a szakpolitikai intézkedések már korábban is befolyásolták a szakpolitikai intézkedések által érintettek bizonyos arányát (átfedések a hatások között).
               A célzott megközelítést és a résztvevők közvetlen nyomon követését alkalmazó szakpolitikai intézkedések (például egy képzési rendszer) esetében a résztvevők kettős beszámítása közvetlenül észlelhető, ezért elképzelhető, hogy nincs szükség a kettős beszámítási tényező alkalmazására.
               Hasonlóképpen, ha az energiamegtakarítás élettartama a szakpolitikai intézkedés két végrehajtása (például két tájékoztató kampány) között eltelt időszak, nem áll fenn a kettős beszámítás kockázata (3).

                  (1)  A(z) (egészségtudományok esetében gyakran használt) randomizált kontrollált vizsgálati megközelítés alkalmazásával (a teljes célcsoportból) véletlenszerűen osztanak be egyéneket „kezelt” vagy kontrollcsoportokba. A kontrollcsoporttal ellentétben a „kezelt” csoportok esetében sor került az értékelés tárgyát képező beavatkozásra („kezelésre”). Az egyének véletlenszerű beosztása feltételezhetően szigorú feltételeket teremt az olyan összehasonlítás szempontjából, amelynek esetében az az egyetlen statisztikailag jelentős különbség a csoportok között, hogy részesülnek-e „kezelésben”. A különböző típusú beavatkozások összehasonlítására különböző „kezelt” csoportok használhatók.
               A randomizált kontrollált vizsgálati megközelítéssel kapcsolatos részletes iránymutatásért lásd például a következőt:

                           —

                           Vine, E., Sullivan, M., Lutzenhiser, L., Blumstein, C., & Miller, B. (2014), ‘Experimentation and the evaluation of energy efficiency programs’ (Kísérletezés és az energiahatékonysági programok értékelése), Energy Efficiency, 7(4), 627–640;

                           —

                           Frederiks, E. R., Stenner, K., Hobman, E. V., & Fischle, M. (2016), ‘Evaluating energy behavior change programs using randomised controlled trials: Best practice guidelines for policymakers’ (Az energetikával kapcsolatos magatartásbeli változás értékelése randomizált kontrollált vizsgálatokkal: A bevált gyakorlatról szóló iránymutatás a döntéshozók számára) Energy research & social science, 22, 147–164.

                  (2)  A kvázi kísérleti megközelítéssel kapcsolatban további információkért lásd például a következőt:

                           —

                           Hannigan, E., & Cook, J. (2015), ‘Matching and VIA: quasi-experimental methods in a world of imperfect data’ (Megfeleltetés és elfogadási eltérések: kvázi kísérleti módszerek a tökéletlen adatok világában), Proceedings of IEPEC 2015 (https://www.iepec.org/wp-content/uploads/2018/02/2015paper_hannigan_cook-1.pdf);

                           —

                           Voswinkel, F., Broc, J.S., Breitschopf, B., & Schlomann, B. (2018), Evaluating net energy savings – a topical case study of the EPATEE project (A nettó energiamegtakarítás értékelése – az EPATEE projekt aktuális esettanulmánya), amelyet a Horizont 2020 keretprogram finanszírozott (https://epatee.eu/sites/default/files/files/epatee_topical_case_study_evaluating_net_energy_savings.pdf).

                  (3)  Az élettartammal kapcsolatos további részletekért lásd a VIII. függeléket.

               VII. FÜGGELÉK
               AZ UNIÓS JOGON TÚLMUTATÓ KÖZLEKEDÉSI SZAKPOLITIKÁK
               A közlekedési ágazatban a nemzeti, regionális és helyi szakpolitikák (az energiára és a szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozó adózási intézkedések mellett) energiamegtakarítást eredményezhetnek az alábbiak révén:

                           —

                           az utazások szükségességének csökkentése;

                           —

                           az energiahatékonyabb közlekedési eszközök felé történő elmozdulás; és/vagy

                           —

                           a közlekedési eszközök hatékonyságának javítása.

                     1.   Az energiahatékonyabb közúti járművek használatának előmozdítására irányuló intézkedések

               1.1.   Az új gépjárműflották átlagos energiahatékonyságának javítása

               Az energiahatékonyabb új járművek beszerzését előmozdító szakpolitikai intézkedések közé tartoznak az alábbiak:

                           —

                           pénzügyi ösztönzők vagy rendeletek az elektromos járművek vagy egyéb energiahatékony járművek beszerzésére;

                           —

                           egyéb olyan ösztönzők, mint például a preferenciális elbánás az utakon vagy a parkolás tekintetében; és

                           —

                           a járművek megadóztatása a szén-dioxid-kibocsátás vagy energiahatékonysági kritériumok alapján.

                     Az energiamegtakarítás azonban valószínűleg olyan járművekre korlátozódik, amelyekre nem vonatkoznak az uniós kibocsátási előírások, és a közbeszerzésből származó energiamegtakarításnak kiegészítő jellegűnek kell lennie a tiszta járművekről szóló átdolgozott irányelv értelmében előírt energiamegtakarításokhoz képest.
               A tiszta járművekről szóló átdolgozott irányelv előírja, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy egyes közúti járművek közbeszerzése megfeleljen a tiszta és kibocsátásmentes járművekre vonatkozó minimális közbeszerzési céloknak két referencia-időszakban (az irányelv hatálybalépésétől 2025. december 31-ig, illetve 2026. január 1-jétől2030. december 31-ig). Az energiahatékonyabb járművek közbeszerzésének előmozdítására irányuló szakpolitikai intézkedésekből származó energiamegtakarítás figyelembevételekor a tagállamoknak bizonyítaniuk kell az ilyen megtakarítás kiegészítő jellegét a tiszta járművekről szóló irányelv követelményeinek megfelelő megtakarításhoz képest, és ez történhet például akkor, ha a szakpolitikai intézkedések hatására a tiszta járművek az irányelvben előírtnál nagyobb százalékban kerülnek beszerzésre. Mivel a tiszta járművekről szóló irányelv minimális közbeszerzési céljai nem egyes évekre, hanem többéves időszakokra vannak lebontva, az ilyen típusú intézkedésekből származó megtakarítást az egyes időszakok utolsó évének vonatkozásában kell figyelembe venni a kiegészítő jellegük érdemben történő értékelése és a tiszta járművekről szóló irányelv értelmében az egyes hatóságok számára biztosított rugalmasság tiszteletben tartása érdekében (1).
               Mivel az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontja előírja, hogy az energiamegtakarítás a kötelező erejű uniós jog végrehajtásából származó megtakarításon felüli megtakarítás, a meglévő kibocsátási előírásokra való tekintettel a tagállamoknak alaposan meg kell vizsgálniuk a hatályos uniós jogot, beleértve a 443/2009/EK, az 510/2011/EU és az (EU) 2019/631 rendeletet (az új személygépkocsikra és az új könnyű haszongépjárművekre vonatkozó kibocsátási előírások).
               A 443/2009/EK és az 510/2011/EU rendelet előírja a személygépkocsik és könnyű haszongépjárművek gyártói számára annak biztosítását, hogy a járműveik átlagos fajlagos szén-dioxid-kibocsátása ne haladja meg a rendeletek I. mellékletében meghatározott fajlagos kibocsátási célértéket, illetve az esetleges eltérésekkel összhangban meghatározott fajlagos kibocsátási célértéket. Az (EU) 2019/631 rendelet értelmében a személygépkocsik és/vagy könnyű haszongépjárművek gyártóinak biztosítaniuk kell, hogy az átlagos fajlagos szén-dioxid-kibocsátás ne haladja meg a 2025-re és 2030-ra vonatkozó, a rendelet I. mellékletének megfelelően meghatározott fajlagos kibocsátási célértéket, illetve amennyiben a gyártó számára eltérést engedélyeznek, az adott eltéréssel összhangban meghatározott fajlagos kibocsátási célértéket.
               Mindhárom rendelet lehetővé teszi, hogy a gyártók eldöntsék, hogyan teljesítik a célkitűzéseiket, és hogyan átlagolják a kibocsátást az új járműflotta esetében az egyes járművekre vonatkozó szén-dioxid-kibocsátási célértékek figyelembevétele helyett. A gyártók emellett nyílt, átlátható és megkülönböztetésmentes alapon csoportosulásokat hozhatnak létre. Az egyéni gyártók célkitűzéseit felváltja a tagok által együttesen elérendő közös célkitűzés.
               Ha egy tagállam nemzeti szakpolitikai intézkedéseket vezet be, a gyártóknak várhatóan a teljes uniós piacon módosítaniuk kell az árképzési stratégiájukat, hogy uniós szinten megvalósítsák célkitűzéseiket. A tagállamoknak bizonyítaniuk kell, hogy az ilyen intézkedéseknek tulajdonítható megtakarítás nem pusztán helyettesítette a gyártóktól elvárt erőfeszítéseket, hanem túlteljesítéshez vezetett a célévekben vagy a célévek (2021, 2025 és 2030) között észszerűen előirányzott kibocsátásokhoz képest. Az uniós kibocsátási előírások hatálya alá tartozó új járművekhez kapcsolódó energiamegtakarítás megvalósítható a korai cserét ösztönző intézkedésekkel (lásd az 1.2. és 1.3. szakaszt).
               A tehergépjárművekre vonatkozó jövőbeli uniós jog várhatóan hasonló hatással lesz a beszámítható energiamegtakarítás járműcserével történő megvalósíthatóságára (2). A javasolt jogszabály a nagy tehergépjárművek minden gyártója esetében előírja annak biztosítását, hogy az átlagos fajlagos szén-dioxid-kibocsátása ne haladja meg a 2025-re előírt fajlagos kibocsátási célértéket. A nehézgépjárművekre vonatkozó jövőbeli uniós jog javasolt felülvizsgálata valószínűleg mérlegelni fogja annak lehetőségét, hogy 2030-ban nagyobb és kisebb teherautókra, buszokra és távolsági buszokra vonatkozó célok kitűzésére kerüljön sor.
               Az uniós kibocsátási előírások hatályán kívül eső járművek (például motorkerékpárok, kisebb teherautók, buszok, távolsági buszok [és 2025-ig a nagyobb teherautók]) esetében az éves megtakarítás kiszámítható, ha összehasonlítjuk az intézkedés eredményeképpen vásárolt jármű éves energiafogyasztását a(z) (méret és teljesítmény alapján) ugyanazon járműosztályba tartozó átlagos jármű átlagos éves energiafogyasztásával.

                  Tájékoztató jellegű példa (az uniós kibocsátási előírások hatályán kívül eső járművek):

                  TFES = ∑n_érintett × (FEC_átlagos – FEC_érintett)
               ahol:

                           TFES

                           =

                           éves végső energiamegtakarítás (bruttó);

                           n_érintett

                           =

                           a program eredményeként vásárolt járművek száma;

                           FEC_átlagos

                           =

                           az éves végsőenergia-fogyasztás piaci átlaga (FEC); és

                           FEC_érintett

                           =

                           a program eredményeként vásárolt járművek átlagos éves FEC értéke.

                     1.2.   Annak felgyorsítása, hogy milyen arányban váltják fel az energiahatékonyabb járművek a kevésbé energiahatékony járműveket a járműflottákban

               Az energiahatékonyabb járművek elterjedésének arányát növelő szakpolitikai intézkedések közé tartoznak a jármű-kiselejtezési programok és a járműflották lecserélésére irányuló szakpolitikai intézkedések. Az energiahatékonyabb járművek elterjedésére ösztönző egyéb intézkedések (lásd az 1.1. szakaszt) révén hamarabb kerülhet sor beszerzésre, például abban az esetben, ha a pénzügyi ösztönzők időben korlátozottak.
               Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának f) alpontja egyértelművé teszi, hogy az energiahatékonyabb járművek elterjedését felgyorsító szakpolitikai intézkedések tekintetében teljes jóváírás igényelhető, „feltéve, hogy az említett elterjedés bizonyítottan […] a jármű átlagos várható élettartamának lejárta előtt valósul meg, vagy azt megelőzően, hogy […] a járművet normál esetben lecserélnék”.
               Az energiamegtakarítás kiszámítása ezért két részre osztható:

                           i.

                           a megtakarítás teljeskörű kiszámítása (a régi jármű élettartamának szokásos lejártáig vagy a jármű szokásos cseréjéig hátralévő évek vonatkozásában); és

                           ii.

                           a megtakarítás kiszámítása a kiegészítő jelleg figyelembevételével az új jármű fennmaradó élettartamára a régi jármű élettartamának feltételezett lejártát vagy szokásos cseréjét követően.

                     A leghosszabb várható átlagos élettartamú legkevésbé energiahatékony járművek cseréje várhatóan nagyobb energiamegtakarítást eredményez. A tagállamoknak a nemzeti energia- és éghajlat-politikai terveikben a módszertan megalapozottságának biztosítása érdekében ismertetniük kell az átlagos élettartam megbecsülésére használt módszert, valamint azt, min alapul ez a módszer, beleértve a felméréseket. Ebben a tekintetben a tagállamok bizonyítékokat, például a járművek kiselejtezésével kapcsolatos statisztikákat nyújthatnak be a felgyorsított elterjedésre vonatkozó szakpolitikák által megcélzott járművek várható átlagos élettartamával kapcsolatban. Ha a megcélzott járművek kora meghaladja az átlagos várható élettartamot, elképzelhető, hogy felmérésekre van szükség az átlagos várható élettartam meghatározására.

                  Tájékoztató jellegű példa a korai cseréből származó energiamegtakarítás kiszámítására (az uniós kibocsátási előírások hatályán kívül eső járművek esetében)

               Az alábbi ábra az energiamegtakarítás kiszámítására szolgáló számításmintát mutat be (önkényes egységek használatával) egy olyan jármű korai cseréje esetében, amely nem tartozik az uniós kibocsátási előírások hatálya alá (például egy motorkerékpár), tömegpiaci osztályba sorolható, és a feltételezett élettartama 15 év.
               Tételezzük fel, hogy az ebbe az osztályba tartozó átlagos jármű 100 egységet fogyaszt, és a hetedik év végén kerül sor a cseréjére (vagyis a járműcserére nyolc évvel a várható élettartam lejárta előtt kerül sor). A piaci átlagnak megfelelő referenciafogyasztás legyen 80 egység, a hatékony megoldás keretében pedig 60 egység a fogyasztás. A többletmegtakarítás így (100-60) × 8 + (80-60) × 7 = 460 egység.
               Ebben a példában a lecserélt járművek tényleges fogyasztására vonatkozó adatok hiányában az állomány átlagos fogyasztása az a referenciaérték, amelyhez viszonyítva kiszámításra kerül a megtakarítás az első nyolc évben; a piaci átlagnak megfelelő, a csere idején tapasztalható referenciafogyasztás tekintendő az energiamegtakarítás kiszámításához használt alapértéknek a cserejármű feltételezett élettartamának fennmaradó részére.
               A(z) – 443/2009/EK, az 510/2011/EU és az (EU) 2019/631 rendelet végrehajtását követően az uniós kibocsátási előírások hatálya alá eső – új személygépjárművek és új könnyű haszongépjárművek esetében a vásárlás évére jellemző átlagos szén-dioxid-kibocsátáshoz kapcsolódó energiafogyasztás használandó referenciaértékként a cserejárművek vonatkozásában. Ezzel magyarázhatók az olyan erőfeszítésekre gyakorolt ellensúlyozó hatások, amelyeket a gyártóknak tenniük kell a kötelező erejű céljaik elérése érdekében, ahogy azt az V. melléklet 2. pontjának b) alpontja előírja, amely szerint a megtakarítás a kötelező erejű uniós jog végrehajtásából származó megtakarításon felüli megtakarításnak tekintendő.
               A tehergépjárművekre vonatkozó jövőbeli uniós jog hasonló hatással lehet a járművek cseréjével elért beszámítható energiamegtakarítás megvalósításának képességére (3).

                  Példa a korai cseréből származó energiamegtakarítás kiszámítására (az uniós kibocsátási előírások hatálya alá tartozó járművek esetében):

               Az alábbi ábra példát hoz az energiamegtakarítás kiszámítására (önkényes egységek használatával) egy olyan jármű korai cseréje esetében, amely az uniós kibocsátási előírások hatálya alá tartozik (például egy személygépkocsi), tömegpiaci osztályba sorolható, és a feltételezett élettartama 15 év. Tételezzük fel, hogy az ebbe az osztályba tartozó átlagos jármű 100 egységet fogyaszt, és a hetedik év végén kerül sor a cseréjére (vagyis a járműcserére nyolc évvel a várható élettartam lejárta előtt kerül sor).
               A piaci átlagnak megfelelő referenciafogyasztás legyen 80 egység, a hatékony megoldás keretében pedig 60 egység a fogyasztás. Ugyanakkor az uniós jog ellensúlyozó hatása miatt csak a korai csere időszakában megvalósuló energiamegtakarítás számítható be, és ezt a piaci átlagnak, nem pedig a cserejárműnek megfelelően kell kiszámítani. A többletmegtakarítás így (100 – 80) x 8 = 160 egység.
               A gyorsított elterjedésre irányuló valamennyi szakpolitikai intézkedés esetében bizonyítani kell, hogy a lecserélt járművek nem válnak ismét elérhetővé a használtautó-piacokon, biztosítandó, hogy az energiamegtakarítást nem váltja fel a nem energiahatékony járművek többletfogyasztása.
               1.3.   A meglévő járművek energiahatékonyságának növelése

               Az alábbiakat megvalósító szakpolitikai intézkedések energiamegtakarításhoz vezethetnek az utasonkénti/tonnakilométerenkénti energiafogyasztás csökkentésével:

                           —

                           a meglévő járművek fokozott energiahatékonysága (például az energiahatékonyabb gumiabroncsok vagy az energiatakarékos kenőanyagok elterjedésének ösztönzésével);

                           —

                           a közlekedési infrastruktúra és a közlekedési rendszer működésének javítása (például a torlódások csökkentésével);

                           —

                           az átlagos teher növelése (például a közös autóhasználati rendszerek vagy a teherszállítási logisztika előmozdításával); és

                           —

                           a vezetők viselkedésének befolyásolása (például sebességkorlátozásokkal vagy környezetkímélő vezetési kampányokkal).

                     Az említett intézkedésekből származó energiamegtakarítás kiszámításához meg kell becsülni az érintett résztvevők (például járművek, vezetők, utasok vagy tonna) számát, a résztvevőnként várható megtakarítást és az intézkedések hatásának tartósságát.

                  Tájékoztató jellegű példa a környezetkímélő vezetési kampányra:

                  TFES = ∑n_érintett × FEC_átlagos × Sawar × (1 – Et) × (1 – Pt)
               ahol:

                           TFES

                           =

                           éves végső energiamegtakarítás (bruttó);

                           n_érintett

                           =

                           a program eredményeként képzésben részesült résztvevők száma;

                           FEC_átlagos

                           =

                           átlagos éves végsőenergia-fogyasztás;

                           Sawar

                           =

                           a megtakarítás százalékos aránya a programban érintett résztvevőnként;

                           Et

                           =

                           az olyan új járműipari technológiák javulásának százalékos aránya, amelyek alkalmazása mellett az energiafogyasztás kevésbé függ a vezetési szokásoktól (például az elektromos járművek visszatápláló fékezése), és ez az arány idővel nő; és

                           Pt

                           =

                           a képzés hatásának csökkenése (%) résztvevőnként a képzés befejezését követően (csökkenési tényező, amelynek értéke idővel nő).

                     2.   Az utazások szükségességének csökkentése vagy energiahatékonyabb közlekedési eszközökre való áttérés

               Az utazások szükségességének csökkentésére vagy az energiahatékonyabb közlekedési eszközökre való áttérésre irányuló szakpolitikai intézkedések az alábbiakat foglalhatják magukba:

                           —

                           közlekedési infrastrukturális beruházások (például vasutak, buszok, kompok, buszsávok, kerékpársávok, gyalogos övezetek) a lehetőségek körének bővítése érdekében, beleértve az alábbiakat:

                                       —

                                       több közlekedési eszközt érintő, integrált tömegközlekedési rendszerek;

                                       —

                                       bérelhető kerékpárok és robogók, amelyek biztosítják az utazók számára a háztól házig való közlekedés lehetőségét;

                                       —

                                       személy- és áruszállítás;

                                       —

                                       a távmunka előmozdítása; és

                                       —

                                       nagysebességű vasutak, amelyek alternatívát kínálnak a rövid távon közlekedő légi járatok helyett;

                           —

                           pénzügyi eszközök, például a tömegközlekedés céljára nyújtott támogatások;

                           —

                           útdíjak a torlódás mértékétől és/vagy a szén-dioxid-kibocsátástól függően;

                           —

                           a meglévő rendeletek vagy adózási intézkedések megreformálása, például integrált területfelhasználási tervezéssel a tömegközlekedési infrastruktúrához közeli fejlesztések előnyben részesítése érdekében; és

                           —

                           a vállalati gépjárművekre vonatkozó szabályozások vagy adózás módosítása, hogy az alkalmazottak választhassanak a tömegközlekedési vagy kerékpározási alternatívák közül.

                  Tájékoztató jellegű példa a behajtási díjból származó energiamegtakarítás kiszámítására

               Ha egy város behajtási díjat vezet be, az energiamegtakarítás kiszámításához össze kell hasonlítani a forgalom nagysága szerinti várható energiafogyasztást a díj hiányában és a forgalom nagysága szerinti energiafogyasztást az intézkedés alkalmazása mellett. A forgalmi adatok összegyűjthetők a díjköteles infrastruktúra segítségével.
               A tagállamoknak figyelembe kellene venniük az ellensúlyozó hatásokat, amelyek például a tömegközlekedés fokozott használatából, a torlódással jellemzett övezeteken kívüli közlekedési tevékenység megváltozásából és a forgalomáramlás módosulásából származó energiafogyasztás változásából erednek.

                  (1)  Lásd az alábbi internetes oldalakat: http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=EPRS_BRI(2018)614690; és https://ec.europa.eu/transport/themes/sustainable/consultations/2016-clean-vehicles_en.

                  (2)  Lásd az alábbi internetes oldalt: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-19-1071_en.htm

                  (3)  Lásd az alábbi internetes oldalt: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-19-1071_en.htm

               VIII. FÜGGELÉK
               AZ INTÉZKEDÉSEK ÉLETTARTAMA ÉS A MEGTAKARÍTÁS IDŐVEL TÖRTÉNŐ CSÖKKENÉSÉNEK ARÁNYA
               A tagállamoknak először különbséget kell tenniük a követelmények között az alábbiak figyelembevétele érdekében:

                           —

                           az intézkedés élettartama; és

                           —

                           az energiamegtakarítás csökkenésének aránya az érintett kötelezettségi időszakban.

                     1.   Az intézkedések élettartama

               Az V. melléklet 2. pontja i) alpontjának alkalmazásában a tagállamok tájékoztató jellegű élettartamot rendelhetnek az egyes szakpolitikai intézkedéstípusokhoz az alábbi táblázatban szereplő nem kimerítő jellegű felsorolásnak megfelelően (1). Más értékeket is használhatnak, de az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervükben minden esetben ismertetniük kell az intézkedéstípusonként alkalmazott élettartamot és számításának módját, vagy azt, hogy min alapul (2).

                  Az energiamegtakarítás tájékoztató jellegű élettartama intézkedéstípusonként

                           A fellépés típusa (célágazat szerint)

                           Tájékoztató jellegű élettartam (év)

                           ÉPÜLETEK

                           Energiahatékony építés

                           > 25

                           A külső térelhatárolók szigetelése (kettős falazat, tömör falazat, tetőtér, tető, padlózat)

                           > 25

                           Ablakok, üvegburkolatok

                           > 25

                           A meleg vizes csövek szigetelése

                           20

                           Új/korszerűsített távfűtés

                           20

                           Hővisszaverő radiátorpanelek (a radiátorok és a fal között elhelyezett szigetelőanyag a hő helyiségbe való visszasugározására)

                           18

                           Nagy energiahatékonyságú kazánok (< 30 kW)

                           20

                           Hővisszanyerő rendszerek

                           17

                           Hőszivattyú

                           10 (levegő-levegő típusú);
                           15 (levegő-víz típusú);
                           25 (geotermikus)

                           Keringető szivattyú (hőelosztás)

                           10

                           Hatékony égők (LED)

                           15

                           Lámpatest előtétrendszerrel (világítóegységek hatékony foglalattal)

                           15

                           Hatékony hűtőberendezések

                           15

                           Hatékony, vizet használó berendezések

                           12

                           Melegvíz-takarékos csapok áramlásszabályozóval

                           15

                           Szigetelt meleg vizes tartályok

                           15

                           Hatékony hűtőberendezés vagy légkondicionáló berendezés

                           10

                           A hőelosztás hidraulikus egyensúlya (központi fűtés esetében)

                           10

                           Fűtésszabályozás

                           5

                           Nyílászárók szigetelése (az ajtóknál, ablakoknál stb. lévő rések lezárására szolgáló anyagok az épületek fokozott légmentessége érdekében)

                           5

                           Elektronikai fogyasztási cikkek

                           3

                           SZOLGÁLTATÁSOK

                           Energiahatékony építés

                           > 25

                           A külső térelhatárolók szigetelése (kettős falazat, tömör falazat, tetőtér, tető, padlózat)

                           > 25

                           Ablakok, üvegburkolatok

                           > 25

                           Kazánok (> 30 kW)

                           25

                           Hőszivattyúk

                           10 (levegő-levegő típusú);
                           15 (levegő-víz típusú);
                           25 (geotermikus)

                           Hővisszanyerő rendszerek

                           17

                           Hatékony központi légkondicionáló berendezések és hűtőberendezések

                           17

                           Hatékony szellőzőrendszerek

                           15

                           Közvilágítási rendszerek

                           13

                           Új/felújított irodai világítás

                           12

                           Kereskedelmi hűtőberendezések

                           8

                           Mozgásérzékelős világításszabályozás

                           10

                           Energiahatékony irodai berendezések

                           3

                           Energiagazdálkodási rendszerek (vö. ISO 50001)

                           2

                           KÖZLEKEDÉS

                           Energiahatékony járművek

                           (100 000  km) (*1)

                           Kis gördülőellenállású gumiabroncsok személygépjárművek esetében

                           (50 000  km) (*1)

                           Kis gördülőellenállású gumiabroncsok tehergépjárművek esetében

                           (100 000  km) (*1)

                           Teherautók oldalfala (aerodinamikai komponensek nehéz tehergépjárművek esetében)

                           (50 000  km) (*1)

                           A teherautók abroncsnyomásának ellenőrzése (automatikus abroncsnyomás-figyelő készülékek)

                           (50 000  km) (*1)

                           Üzemanyag-adalékok

                           2

                           Modális váltás

                           2

                           Az intézkedés típusa

                           Az energiamegtakarítás tájékoztató jellegű élettartama (év)

                           IPAR

                           Kapcsolt energiatermelés

                           10

                           A fölösleges hő visszanyerése

                           10

                           Energiahatékony sűrítettlevegő-rendszerek

                           10

                           Energiahatékony elektromos motorok/változó sebességű hajtóművek

                           8

                           Energiahatékony szivattyúrendszerek

                           10

                           Energiahatékony szellőzőrendszerek

                           10

                           Energiagazdálkodási rendszerek (vö. ISO 50001)

                           2

                     A fent felsorolt egyéni fellépéstípusok energiahatékonyságának adott esetben meg kell haladnia a kötelező erejű uniós jog, például az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának c) alpontja által előírt minimumértéket.
               Az energiamegtakarítás tájékoztató jellegű élettartama az az időszak, amelynek során a fellépés alkalmazásra kerül. Elképzelhető, hogy ez rövidebb a (gyártó által meghatározott) műszaki élettartamnál a nem megtartási hatások (például a termék kivonása vagy elavulása) miatt, amelyek különösen az alábbiakra vonatkozhatnak:

                           —

                           egyéni magatartási jellegű fellépések;

                           —

                           a használt termék vagy az egyéni fellépés minőségével vagy karbantartásával/fenntartásával kapcsolatos problémák; és

                           —

                           bizonytalan üzleti ciklussal jellemzett tevékenységi ágazatok (például a néhány évvel a nyitást követően bezáró üzletek).

                     Az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének alkalmazásában a halmozott energiamegtakarítás kiszámításakor a beszámítható energiamegtakarítási időszakot is figyelembe kell venni. Ez azt jelenti, hogy csak a releváns kötelezettségi időszakban (az egyéni fellépés végrehajtásának kezdetétől a kötelezettségi időszak végéig) elért megtakarítás számítható be.
               A magatartási jellegű intézkedések tekintetében a tagállamok alapesetben feltételezhetik, hogy az alkalmazott élettartam megfelel az energiahatékony viselkedést előmozdító beavatkozás élettartamának. Más értékeket is bejelenthetnek, de az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervükben minden esetben ismertetniük kell az alkalmazott élettartamot és számításának módját, vagy azt, hogy min alapul (3).
               2.   Az energiamegtakarítás csökkenésének aránya az adott kötelezettségi időszakban

               2.1.   Általános szempontok

               Az egyes intézkedések élettartama mellett az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának i) alpontja értelmében a tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy idővel milyen arányban csökkennek a megtakarítások. Ennek során figyelembe kell venniük az alábbiakat:

                           —

                           hány éven keresztül fejtenek ki hatást az egyéni fellépések (vagyis az élettartam figyelembevétele);

                           —

                           az az időpont, amikor az egyéni fellépés újonnan végrehajtásra került/kerül;

                           —

                           a kötelezettségi időszak hossza; és

                           —

                           adott esetben az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (4) és/vagy (8) bekezdésében szereplő lehetőségek használatának szándéka.

                     Annak értékelése során, hogy idővel milyen arányban csökkennek a megtakarítások, általában figyelembe kell venni a kötelezettségi időszakok hosszát. Amennyiben a tagállamok nem kívánnak élni az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (4) bekezdésének d), e) vagy g) pontjában és/vagy a (8) bekezdésben szereplő lehetőségekkel, a maximális időtartam

                           —

                           az első kötelezettségi időszak (2014–2020) tekintetében hét év; és

                           —

                           a második (2021–2030) és az azt követő többi kötelezettségi időszak tekintetében tíz év.

                     Ha a tagállamok igénybe kívánják venni ezeket a lehetőségeket, a maximális időtartam 22 év lehet (lásd az alábbi táblázatot):

                           Példa

                           Az újonnan végrehajtott fellépések időszaka

                           A megtakarítás éve

                           A megtakarítás kötelezettségi időszaka

                           Feltételek

                           1.

                           2014. január 1. – 2020. december 31.

                           2014–2020

                           2014–2020

                           Nincs konkrét feltétel.

                           2.

                           2021. január 1. – 2030. december 31.

                           2021-2030

                           2021-2030

                           Nincs konkrét feltétel.

                           3.

                           2008. december 31. – 2013. december 31.

                           2011-2013

                           2014–2020

                           Lásd a 7. cikk (8) bekezdését.

                           4.

                           2008. december 31. – 2013. december 31.

                           2014–2020

                           2014–2020

                           Lásd a 7. cikk (4) bekezdésének d) pontját és a 7. cikk (5) bekezdésében szereplő korlátozásokat.

                           5.

                           2008. december 31. – 2013. december 31.

                           2021-2030

                           2021-2030

                           Lásd a 7. cikk (4) bekezdésének d) pontját és a 7. cikk (5) bekezdésében szereplő korlátozásokat.

                           6.

                           2014. január 1. – 2020. december 31.

                           2014–2020

                           2021-2030

                           Lásd a 7. cikk (4) bekezdésének g) pontját és a 7. cikk (5) bekezdésében szereplő korlátozásokat.

                           7.

                           2018. január 1. – 2020. december 31.

                           2021-2030

                           2021-2030

                           Lásd a 7. cikk (4) bekezdésének e) pontját és a 7. cikk (5) bekezdésében szereplő korlátozásokat.

                     Az időtartam csak a fenti 4., 5. és 7. példa esetében haladhatja meg a tíz évet. Azt is meg kell jegyezni, hogy a 7. cikk (5) bekezdése az említett lehetőségek használatát az alábbiakra korlátozza:

                           —

                           a 2014–2020 közötti kötelezettségi időszakra beszámított energiamegtakarítás legfeljebb 25 %-a (4. példa); vagy

                           —

                           a 2021–2030 közötti kötelezettségi időszakra az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében számított megtakarítás legfeljebb 30 %-a (5. és 7. példa).

                     A tagállamoknak az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervükben minden esetben ismertetniük kell az intézkedések alkalmazott élettartamát és számításának módját, vagy azt, hogy min alapul (4).
               2.2.   Az energiamegtakarítás folytonossága

               Az energiamegtakarítás nagysága emellett idővel változik, főként a tényezők alábbi két típusa miatt:

                           —

                           az egyéni fellépés teljesítményének csökkenése (összehasonlítandó azzal a lehetséges csökkenéssel, amely az alapforgatókönyv esetében következett volna be); és

                           —

                           a felhasználási feltételek (például a termelési volumen) változása.

                     Korlátozott bizonyítékok állnak rendelkezésre azzal kapcsolatban, hogy idővel milyen arányban csökkennek a megtakarítások. Ugyanakkor a teljesítmény csökkenését tovább fokozhatja a rossz minőség és karbantartás vagy a nem hatékony viselkedés. Ezért fontos lehet a minőséggel és a karbantartással kapcsolatos rendelkezések – például az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontja g) alpontjának vagy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 14. és 15. cikkének (A fűtési rendszerek, illetve a légkondicionáló rendszerek helyszíni vizsgálata) – érvényesítése. Hasonlóképpen, az energiagazdálkodási rendszerek lehetővé teszik a nem várt túlzott energiafogyasztás vagy egyéb hibák észlelését és gyors korrekcióját, és ezzel csökkentik az energiamegtakarítás idővel bekövetkező csökkenésének kockázatát.
               Egyszerűsített megközelítés lehet a csökkenés (műszaki diszkontrátával egyenértékű) alapértelmezett arányának megállapítása. Amennyiben indokolható a minőségi és karbantartási rendelkezések érvényesítése, az arány értéke alacsony vagy indokolt esetben akár nulla is lehet, és az érintett kötelezettségi időszakban nem figyelhető meg releváns csökkenés az energiamegtakarításban.
               Különös figyelmet kell fordítani a kevesebb mint tíz év élettartamú egyéni fellépéstípusokra, különösen az alacsony költségű fellépésekre, amelyek esetében nagyobb a valószínűsége annak, hogy a kötelezettségi időszakban csökken az energiamegtakarítás.
               Ugyanúgy, mint az intézkedések élettartamának összefüggésében, a magatartási jellegű intézkedések sajátos esetet képviselnek, mert az energiahatékony viselkedés mértéke idővel könnyen változhat. A tagállamoknak ezért ajánlott megvizsgálniuk a magatartási jellegű intézkedések tényleges hatásait (5).
               3.   Az élettartam és a megtakarítás folytonosságának vizsgálati módszerei

               Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 5. pontjának h) alpontja szerinti bejelentési kötelezettség alapján a tagállamoknak lehetőség szerint ajánlott olyan mérési intézkedéseket bevezetniük, amelyek segítségével bővülnek az energiamegtakarítás időbeli alakulásával kapcsolatos ismereteik.
               Az élettartam, a megőrzés és a teljesítményromlás vizsgálati módszereinek példáit az alábbi táblázat ismerteti röviden.

                           Módszer típusa

                           Érintett probléma

                           Megjegyzések

                           Helyszíni ellenőrzés

                           Élettartam/megőrzés

                           Mintavételi problémák (méret + mintaveszteség vagy konzisztencia az idő múlásával): a statisztikailag jelentős eredmények elérése költséges lehet (kivéve, ha többféle célból nyomon követésre kerül sor).
                           Jogi problémák (helyszínek elérése évekkel később).

                           Helyszíni mérés és vizsgálatok

                           Teljesítményromlás

                           Mintavételi problémák (de célzott ellenőrzésre használhatók); költségesek (kivéve, ha más célokból, például minőségirányítási vagy piacfelügyeleti célokból már sor került rájuk).
                           Technikailag nem mindig lehetséges.

                           Laboratóriumi vizsgálatok

                           Teljesítményromlás

                           Költségesek (de szinergiák jöhetnek létre, például egyes országok között, a piacfelügyelettel stb.).
                           Nehéz tükrözni a tényleges felhasználási feltételeket (vagy szimulálni az idő múlását).

                           Felmérések/interjúk

                           Élettartam/megőrzés
                           Teljesítményromlás

                           Kevésbé költségesek.
                           Megfelelőek az intézkedés típusától függően.
                           A deklaratív adatok megbízhatóságának problémája (gondosan ki kell dolgozni a kérdőíveket).

                           Számlázási elemzés

                           Megőrzés
                           Teljesítményromlás

                           Nehéz releváns kontrollcsoportot találni (amennyiben szükséges).
                           Nehéz kellően hosszú időre vonatkozó sorozatokat kapni.
                           Kiegészítő adatokat kell gyűjteni az energiafogyasztásban bekövetkező változások elemzésére.
                           Költséges (kivéve, ha a résztvevők az intézkedés részeként adatokat jelentenek be).

                           Összehasonlító teljesítményértékelés és a másodlagos szakirodalom áttekintése

                           Élettartam/megőrzés
                           Teljesítményromlás

                           Az elérhető adatokra támaszkodik.
                           Segíthet konszenzust kialakítani.
                           Segíthet azonosítani, hol van szükség további vizsgálatokra.

                           Állománymodellezés

                           Élettartam/megőrzés

                           Az értékesítési adatok (amelyekre a megújulási arány megbecsüléséhez van szükség) gyakran költségesek.
                           Az alternatív adatforrások hulladékgyűjtő/-hasznosító szervek lehetnek (nem minden intézkedéstípusra alkalmazandó).

                  (1)  Az említett tájékoztató jellegű értékek meghatározásához használt források:

                           —

                           CWA 15693:2007, Saving lifetimes of energy efficiency improvement measures in bottom-up calculations (Az energiahatékonyság-javító intézkedések megtakarítási élettartama az alulról építkező számításokban), a CEN műhelytalálkozóján született megállapodás, 2007. április;

                           —

                           Európai Bizottság, 2010, Preliminary draft excerpt – Recommendations on measurement and verification methods in the framework of Directive 2006/32/EC on energy end-use efficiency and energy services (Az előzetes tervezet kivonata – A mérési és ellenőrzési módszerekre vonatkozó ajánlások az energia-végfelhasználás hatékonyságáról és az energetikai szolgáltatásokról szóló 2006/32/EK irányelv keretében) (nem jelent meg).

                  (2)  Lásd az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 5. pontjának h) alpontját.

                  (*1)  Szükség van az átlagosan megtett távolságokkal kapcsolatos adatokra.

                  (3)  Lásd az V. melléklet 5. pontjának h) alpontját.

                  (4)  Lásd az V. melléklet 5. pontjának h) alpontját.

                  (5)  A magatartási jellegű intézkedésekkel kapcsolatos további javaslatokért lásd még a VI. függeléket.

               IX. FÜGGELÉK
               A LÉNYEGESSÉG BIZONYÍTÁSÁNAK KRITÉRIUMAI
               Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 5. pontjának g) alpontja és az irányításról szóló rendelet III. melléklete 4. pontjának d) alpontja értelmében a tagállamoknak be kell jelenteniük a számítási módszertanukat, beleértve az alábbiakat:

                           —

                           hogyan határozták meg a kiegészítő jelleget és a lényegességet, és

                           —

                           milyen módszertanokat és referenciaértékeket használtak a várható és a nagyságrendi megtakarítás tekintetében.

                     A tervezett vagy meglévő szakpolitikai intézkedések bizottsági értékelésének sérelme nélkül a kritériumok alábbi nem kimerítő jellegű felsorolása segíthet a tagállamoknak abban, hogy kidolgozzák a lényegesség dokumentálására vonatkozó módszertanukat. Minden intézkedés vonatkozásában értékelni kell, hogy alkalmazható-e egy vagy több kritérium.
               1.   Példák a lényegesség dokumentálására vonatkozó kritériumokra (energiahatékonysági kötelezettségi rendszer)

                           —

                           A kötelezett felek (vagy a megtakarítás bejelentésére jogosult egyéb felek) által jelentett hozzájárulások beszámíthatóságának elfogadására vagy elutasítására vonatkozó kritériumok és az ellenőrzés módja

                              Tájékoztató jellegű példa:

                           A beszámítható hozzájárulás előre meghatározott típusai (például pénzügyi támogatás, célzott energetikai tanácsadás, a fellépés megtervezéséhez vagy végrehajtásához nyújtott technikai támogatás) és a kapcsolódó követelmények (például az ösztönzők minimális aránya, a megtérülési időküszöb, az energetikai tanács minimális tartalma); a fogyasztóval aláírt megállapodás a projekt végrehajtásáról, kifizetett számlák és projektdokumentáció.

                           —

                           A bejelentett fellépésekhez való hozzájárulás érvényességének jóváhagyására vagy elutasítására vonatkozó kritériumok a hozzájárulás körülményei alapján és az ellenőrzés módja

                              Tájékoztató jellegű példa:

                           Arra vonatkozó követelmény, hogy a hozzájárulásról a kedvezményezettel együtt született döntés a fellépést megelőzően (és a kapcsolódó bizonyítéktípusok, például a kedvezményezett által kitöltött és aláírt szabványosított nyilatkozat).
                           Amennyiben közvetítők veszik fel a kapcsolatot a végső kedvezményezettekkel, az arra vonatkozó követelmény, hogy a kötelezett felektől (vagy a megtakarítások bejelentésére jogosult egyéb felektől) a végső kedvezményezettekig az ellátási lánc egészére vonatkozó szerződések vagy megállapodások voltak érvényben a fellépést megelőzően (és a kapcsolódó bizonyítéktípusok).

                           —

                           A bejelentett fellépések és a kapcsolódó energiamegtakarítás kettős beszámításának elkerülésére szolgáló kritériumok és az ellenőrzés módja

                              Tájékoztató jellegű példa:

                           Az arra vonatkozó követelmény, hogy a végső kedvezményezettek hozzájárultak ahhoz, hogy a nevükben egy adott fellépés vonatkozásában csak egyszer kerüljön sor az energiamegtakarítás bejelentésére (és a kapcsolódó bizonyítéktípusok).
                           Az arra vonatkozó követelmény, hogy az egyes fellépésekkel kapcsolatos részleteket be kell vinni egy online adatbázisba, amely lehetővé teszi a kettős bejelentések automatizált ellenőrzését, például a kedvezményezett által kitöltött és aláírt szabványosított nyilatkozatok esetében.

                     2.   Példák a lényegesség dokumentálására vonatkozó kritériumokra (alternatív szakpolitikai intézkedések)

               Az alternatív intézkedés lényegességét legalább azáltal dokumentálni kell, hogy ismertetik a várható ok-okozati láncolatokat az intézkedés bevezetésétől a fellépések célcsoport(ok) általi végrehajtásáig. Az alábbi ábra ismerteti az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének összefüggésében az energiahatékonysági szakpolitikák okainak és beavatkozási logikájának általános alapvető leírását.
               Az ok-okozati láncolat nem feltétlenül lineáris, és számos ok-okozati utat vagy ok-okozati kapcsolatot tartalmazhat.
               A minőségi jogalkotási eszköztár (1) ismerteti a beavatkozási logikát. Amennyiben egy tagállam akadályokat azonosít, ismertetnie kell, hogyan került sor a szakpolitikai intézkedés kidolgozására az említett akadályok gyakorlati felszámolása érdekében (2). Az intézkedések kidolgozásával és az akadályok elemzésével kapcsolatos további iránymutatás az Intelligent Energy Europe AID-EE projektjének zárójelentésében található (3).
               Az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában a tagállamok a lényegesség bizonyítására figyelembe vehetik az alábbiakban felsorolt, nem kimerítő jellegű kérdéseket. Például pénzügyi ösztönzők alkalmazása esetén a beavatkozási logika ismertetése kitérhet arra, milyen előzetes elemzésre került sor a pénzügyi ösztönzők megtervezése érdekében, ismertetve a típus (vissza nem térítendő támogatás, kedvezményes kölcsönök, pénzügyi garanciák stb.) kiválasztását és az ösztönző mértékét (támogatási arány, kamatláb a kölcsönök esetében stb.).

                  Tájékoztató, nem kimerítő jellegű felsorolás:

                           —

                           Mi az oka a szakpolitikai intézkedésnek? Mindenekelőtt várhatóan milyen akadályokat fog felszámolni (az energiamegtakarítás elérése tekintetében)?

                           —

                           Milyen lehetséges kölcsönhatások merülnek fel más szakpolitikai intézkedések vonatkozásában?

                           —

                           Mik az intézkedés operatív célkitűzései?

                           —

                           Milyen (mennyiségi vagy minőségi) változások várhatók az intézkedés végrehajtásától?

                           —

                           Hogyan fogja elérni az intézkedés ezeket a változásokat (minőségi szempontból várhatóan hogyan vezet az intézkedés változásokhoz a megcélzott akadályok tekintetében)?

                           —

                           Milyen eszközöket kötött le a végrehajtó állami hatóság (és adott esetben az általa megbízott fél) az intézkedés vonatkozásában (költségvetés, személyzet, felszerelés stb.)?

                           —

                           Várhatóan ki és hogyan vesz részt a szakpolitika végrehajtásában (például partnerségek, közvetítők, célcsoportok)?

                           —

                           Az intézkedés várhatóan milyen tevékenységeket eredményez (például pénzügyi támogatás, energetikai tanácsadás, képzés)? Milyen eredmények várhatók (például fellépések, képzésben részt vett személyek)?

                     A tagállamok emellett mérlegelhetik a szakpolitikai intézkedés utólagos értékelésének, valamint annak lehetőségét, hogy adatokat gyűjtsenek a hatásokat illetően a beavatkozási logika során hozott feltételezések értékelésére.
               Az intézkedés hatásainak az ugyanazokra a csoportokra vagy fellépéstípusokra irányuló egyéb szakpolitikai intézkedések hatásaitól való elkülönítésével kapcsolatban az alábbi két általános eset különböztethető meg:

                           —

                           a tagállam úgy dönt, hogy (al)ágazatonként csak egy szakpolitikai intézkedést jelent be, és ebben az esetben elégséges lehet az ilyen intézkedés beavatkozási logikájának dokumentációja és a hatások elemzése; vagy

                           —

                           a tagállam úgy dönt, hogy számos, potenciálisan egymást átfedő szakpolitikai intézkedést vezet be, és ebben az esetben ismertetnie kell, hogyan kerüli el a kettős beszámítást.

                     3.   Példák a részt vevő fél, a megbízott fél vagy a végrehajtó állami hatóság által folytatott tevékenységek lényegességének dokumentálására vonatkozó kritériumokra

                  Önkéntes megállapodások

               Bár az önkéntes megállapodások végrehajtása főszabály szerint elégséges lehet a lényegesség bizonyításához, konkrét kritériumok határozhatók meg annak biztosítására, hogy a megállapodások ténylegesen a részt vevő felek általi lényeges részvétellel járjanak.
               Ezek a kritériumok például az alábbiakhoz kapcsolódhatnak:

                           —

                           a beszámítható fellépések felsorolása vagy a részt vevő felek által bejelentendő fellépésekre vonatkozó beszámíthatósági kritériumok;

                           —

                           annak előírása, hogy a részt vevő feleknek tanúsított energiagazdálkodási rendszerrel kell rendelkezniük;

                           —

                           megfelelő nyomonkövetési és ellenőrzési eljárások végrehajtása; és

                           —

                           jogsértés stb. esetén szankciók vagy kizárások (4).

                  Információszolgáltatás és energetikai tanácsadás

               Az energiaszolgáltató által az energetikai végfelhasználók részére biztosított kiterjedt tanácsadás általában nem tekinthető elégségesnek a lényeges részvétel bizonyítására. Az ilyen intézkedések gyakran mindössze néhány típusú visszajelzésből állnak (például a honlapokon) azzal kapcsolatban, hogyan csökkenthetik a végfelhasználók az energiafogyasztásukat.
               Tekintettel az egyes intézkedések által általában megcélozható egyéni fellépések széles körére, a kapcsolódó energiamegtakarításra vonatkozó becslések nagyfokú bizonytalanságára és a megtakarítás korlátozott nagyságára (5), általában szükség van helyszíni tevékenységekre vagy a gazdasági ösztönzők néhány típusára, hogy biztosítani lehessen jelentős számú fellépés tényleges végrehajtását és a részt vevő felek, a megbízott felek vagy a végrehajtó állami hatóságok tényleges érdemi bevonását. Hasonló megfontolások vonatkoznak a tájékoztató kampányokra.
               Az ilyen típusú intézkedések lényegességének bizonyítására szolgáló módszer meghatározásakor figyelembe vehetők az alábbiakban felsorolt, nem kimerítő jellegű kritériumok:

                           —

                           egy tematikus kérdőívre adott válaszok/visszajelzések (a tényleges válaszadók száma);

                           —

                           a célközönség részvétele tematikus műhelytalálkozókon/szemináriumokon, online platform/alkalmazás használói/követői; vagy

                           —

                           egyablakos ügyintézés keretében (a felújításokkal stb. kapcsolatban) tanácsadásban részesülő fogyasztók valamely adatbázis nyilvántartásának megfelelően (feltüntetve a megválaszolt kérdést, például az alábbiakat: hol vehető fel kölcsön, hogyan kell összeállítani a támogatási pályázatot, tájékoztatás a tanúsított építőipari vállalatokról stb.) (6).

                  (1)  Minőségi jogalkotási eszköztár, Európai Bizottság;
               https://ec.europa.eu/info/files/better-regulation-toolbox-46_en

                  (2)  A beavatkozási logikával, illetve annak kidolgozási és elemzési módjával kapcsolatban további részletekért lásd a minőségi jogalkotási eszköztár 46. eszközének 3.3. szakaszát.

                  (3)  ‘Active implementation of the European Directive on Energy Efficiency’ (Az európai energiahatékonysági irányelv aktív végrehajtása);
               https://ec.europa.eu/energy/intelligent/projects/sites/iee-projects/files/projects/documents/aid-ee_guidelines_en.pdf

                  (4)  Az ipari gyártók (például hűtőgépgyártók) közötti önkéntes megállapodások összefüggésében megfelelő protokollokat kell kidolgozni, például a termékek energiahatékonyságával kapcsolatos, harmadik felek általi rendszeres ellenőrzés tekintetében, és szankcionáló rendelkezések hozhatók, ha az ellenőrzött hatékonyság elmarad a bejelentett hatékonyságtól stb.

                  (5)  A háztartások esetében a szakirodalom szerint az ilyen típusú intézkedésekből várható energiamegtakarítás az előzetes becslések szerint elérheti a teljes fogyasztás 2-3 %-át (Gaffney, K., 2015, Calculating energy savings from measures related to information and advice on energy efficiency [Az energiahatékonysági tájékoztatással és tanácsadással kapcsolatos intézkedésekből származó energiamegtakarítás kiszámítása], előadás az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek és a 7. cikk értelmében vett egyéb szakpolitikai intézkedések hatásának kiszámítására vonatkozó közös módszerekről és elvekről szóló műhelytalálkozó keretében; http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/node/9080).

                  (6)  Lásd még a VI. függeléket.

               X. FÜGGELÉK
               A kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák és egyéb fűtési technológiák épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató intézkedésekből származó energiamegtakarítás kiszámítása
               1.   A kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák telepítését támogató intézkedésekből származó energiamegtakarítás

               Ahogy a 7.5. szakaszban szerepel, a kisléptékű, fogyasztásközeli megújulóenergia-technológiák épületekbe való beépítését vagy épületekre való felszerelését támogató intézkedések beszámíthatók lehetnek az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének értelmében vett energiamegtakarítási kötelezettség teljesítése érdekében, amennyiben ellenőrizhető, és mérhető vagy felbecsülhető energiamegtakarítást eredményeznek.
               Az alábbi példák bemutatják, hogyan számítható ki az energiamegtakarítás az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontja e) alpontjának megfelelően. Az adatok tájékoztató jellegűek, és nem valós értékeket mutatnak. Az adatok a számítási logikát illusztrálják.
               1.1.   Egy régi olajkazán új olajkazánra cserélése

                           Hőigény

                           Az átalakítás hatásfoka

                           Végfelhasználói energiaigény (1)

                           A régi kazánhoz kapcsolódó végsőenergia-megtakarítás (2)

                           A minimális energiahatékonysághoz kapcsolódó végsőenergia-megtakarítás (3)

                                 A korábbi helyzet

                           Olajkazán

                           10 000  kWh

                           0,77

                           12 987  kWh

                           Fosszilis tüzelőanyaggal működő, minimális energiahatékonyságú kazán (4)

                           10 000  kWh

                           0,86

                           11 628  kWh

                              Energiahatékonysági lehetőségek

                                       1.

                                       Kondenzációs gázkazán

                           10 000  kWh

                           0,975

                           10 526  kWh

                           2 731  kWh

                           1 371  kWh

                                       2.

                                       Naphőenergia gázkazánnal

                           10 000  kWh

                           10 474  kWh

                           2 731  kWh

                           1 371  kWh

                              Naphőenergia-berendezés

                              1 000  kWh

                              1.

                              1 000  kWh

                              Kondenzációs gázkazán

                              9 000  kWh

                              0,95

                              9 474  kWh

                     1.2.   Egy régi olajkazán új, biomassza-tüzelésű kazánra cserélése

                           Hőigény

                           Az átalakítás hatásfoka

                           Végfelhasználói energiaigény (5)

                           A régi kazánhoz kapcsolódó végsőenergia-megtakarítás (6)

                           A minimális energiahatékonysághoz kapcsolódó végsőenergia-megtakarítás (7)

                                 A korábbi helyzet

                           Olajkazán

                           10 000  kWh

                           0,77

                           12 987  kWh

                              Minimális előírás

                           Biomassza-tüzelésű, minimális energiahatékonyságú kazán (8)

                           10 000  kWh

                           0,75

                           13 333  kWh

                              Energiahatékonysági lehetőségek

                                       1.

                                       Biomassza-tüzelésű kazán (a piacon elérhető legjobb technológia, a termékkatalógusok/tanúsítási rendszerek alapján készült becslés)

                           10 000  kWh

                           0,92

                           10 870  kWh

                           2 117  kWh

                           2 464  kWh

                     1.3.   Egy elektromos fűtőberendezés hőszivattyúra cserélése

                           Hőigény

                           Az átalakítás hatásfoka

                           Végfelhasználói energiaigény (9)

                           A régi kazánhoz kapcsolódó végsőenergia-megtakarítás (10)

                           A minimális energiahatékonysághoz kapcsolódó végsőenergia-megtakarítás (11)

                                 A korábbi helyzet

                           Olajkazán

                           10 000  kWh

                           0,77

                           12 987  kWh

                              Minimális előírás

                           A minimális előírásnak megfelelő hőszivattyú (12)

                           10 000  kWh

                           3,1

                           3 225  kWh

                           9 762  kWh

                           0

                              Energiahatékonysági lehetőségek

                                       1.

                                       Hőszivattyú

                           10 000  kWh

                           3,5

                           2 857  kWh

                           10 130  kWh

                           368 kWh

                     1.4.   Fotovoltaikus berendezések

                           Végfelhasználói energiaigény (13)

                           Végsőenergia-megtakarítás (14)

                                 A korábbi helyzet

                           Hálózati villamos energia

                           3 500  kWh

                           3 500  kWh

                              Energiahatékonysági lehetőség

                           Fotovoltaikus berendezések

                           3 500  kWh

                           3 500  kWh

                           0 kWh

                     A példa szerint a fotovoltaikus berendezés által termelt villamos energia az épület végfelhasználói energiaigényének kielégítésére szolgáló végső energiaként kerül elszámolásra.
               2.   A kapcsolt energiatermelő mikroegységek telepítését előmozdító intézkedésekből származó energiamegtakarítás

               A helyszínen telepített kapcsolt energiatermelő egységek számításba jöhetnek az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerinti energiamegtakarítás előírt mennyisége szempontjából, ha kevesebb energiát használnak, mint a lecserélt berendezés. A kapcsolt energiatermelő egységek teljes hatékonyságának (villamos energia és hasznos hőteljesítmény együttesen) a fogyasztott tüzelőanyag alapján meg kell haladnia a lecserélt fűtőberendezés hatékonyságát.
               A kapcsolt energiatermelő egységek jelentős primerenergia-megtakarítást eredményezhetnek (a villamosenergia-mixtől függően), de a végsőenergia-fogyasztás csökkentésével kapcsolatos potenciáljuk kisebb. A végső energia tekintetében a villamos energia ugyanolyan értékű, mint a fosszilis tüzelőanyagok vagy a megújuló energiaforrások.
               Csak a helyszínen telepített rendszer hatékonyságnövekedéséből származó végső energiamegtakarítás számítható be az energiahatékonysági irányelv 7. cikke (1) bekezdésének értelmében, az alábbiaknak megfelelően:

                  Példa:

               Tételezzük fel, hogy

                           —

                           a referenciaeset egy olajkazán, amelynek termikus hatásfoka (a fűtőértékhez viszonyított hatásfoka) (éta, termikus) 0,77;

                           —

                           a kapcsolt energiatermelő egységek is villamos energiát állítanak elő, így az alapforgatókönyv esetében ugyanakkora mennyiségű villamos energiát kell az épületbe továbbítaniuk;

                           —

                           a kapcsolt energiatermelő létesítményekre vonatkozó referenciaeset egy 0,70 éta, termikus és 0,30 éta, villamos hatásfokú, gáztüzelésű kapcsolt energiatermelő létesítmény;

                           —

                           a továbbított hő 10 000 kWh, termikus.

                     A teljes energiamegtakarítás kiszámításához először ki kell számítani a kapcsolt energiatermelő létesítmény által termelt villamos energia mennyiségét. Első lépésként a továbbított hőmennyiség és a létesítmény termikus hatásfokának hányadosaként kiszámítjuk a létesítmény által felhasznált fosszilis tüzelőanyag mennyiségét. Ebből megtudható, mekkora az előállított villamos energia mennyisége.

                  A kapcsolt energiatermelő létesítmény referenciaesete:

               10 000 kWh, termikus/éta, termikus = 14 285 kWh, gáz
               14 285 kWh, gáz × éta, villamos energia = 4 285 kWh, villamos energia
               Az épületbe összesen 14 285 kWh végső energia (csak földgáz) kerül továbbításra.
               Az alapforgatókönyv esetében eltérően történik a számítás. A gáz mennyisége a kazán termikus hatásfokából és a továbbított hőmennyiségből számítható ki.

                  Alapeset:

               10 000 kWh, termikus/éta, termikus = 12 987 kWh, gáz
               Ezenfelül 4 285 kWh villamos energiát kell a hálózatból az épületbe továbbítani.
               Az épületbe összesen 17 273 kWh végső energia (földgáz és villamos energia) kerül továbbításra.

                  Ebben a példában a kapcsolt energiatermelő létesítmény 2 988 kWh végső energiát takarítana meg.

                  (1)  A hőigény és az átalakítás feltételezett hatásfokának hányadosa.

                  (2)  A korábbi helyzet szerinti végfelhasználói energiaigény és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség. A végsőenergia-megtakarítás kiszámításához lásd még a kiegészítő jelleg elvéről szóló magyarázatot.

                  (3)  A minimális energiahatékonyságú kazán végfelhasználói energiaigénye és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség. A végsőenergia-megtakarítás kiszámításához lásd még a kiegészítő jelleg elvéről szóló magyarázatot.

                  (4)  A 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a helyiségfűtő berendezések és a kombinált fűtőberendezések környezettudatos tervezésére vonatkozó követelmények tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2013. augusztus 2-i 813/2013/EU bizottsági rendelet (HL L 239., 2013.9.6., 136. o.) értelmében.

                  (5)  A hőigény és az átalakítás feltételezett hatásfokának hányadosa.

                  (6)  A korábbi helyzet szerinti végfelhasználói energiaigény és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség.

                  (7)  A minimális energiahatékonyságú kazán végfelhasználói energiaigénye és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség.

                  (8)  A 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szilárd tüzelésű kazánok környezettudatos tervezésére vonatkozó követelmények tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2015. április 28-i (EU) 2015/1189 bizottsági rendelet (HL L 193., 2015.7.21., 100. o.) értelmében.

                  (9)  A hőigény és az átalakítás feltételezett hatásfokának hányadosa.

                  (10)  A korábbi helyzet szerinti végfelhasználói energiaigény és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség.

                  (11)  A minimális energiahatékonyságú kazán végfelhasználói energiaigénye és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség.

                  (12)  Az (EU) 2015/1189 bizottsági rendelet értelmében.

                  (13)  A villamosenergia-igény és az átalakítás feltételezett hatásfokának hányadosa.

                  (14)  A korábbi helyzet szerinti végfelhasználói energiaigény és a megtakarítási lehetőség szerinti végfelhasználói energiaigény közötti különbség.

               XI. FÜGGELÉK
               KIEGÉSZÍTŐ JELLEG

                  Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának a) alpontja

               A megtakarításról bizonyítani kell, hogy többletmegtakarítás ahhoz képest, amelyre mindenképpen sor került volna, függetlenül a kötelezett, a részt vevő vagy a megbízott felek, vagy a végrehajtó állami hatóságok tevékenységétől. Annak meghatározásához, hogy mely megtakarítások jelenthetők be többletmegtakarításként, a tagállamok áttekintik, hogy az adott szakpolitikai intézkedés hiányában hogyan alakulna az energiafogyasztás és -kereslet, figyelembe véve legalább a következő tényezőket: az energiafogyasztási trendek, a fogyasztói magatartás változása, a műszaki fejlődés, valamint az uniós és nemzeti szinten végrehajtott egyéb intézkedések által okozott változások.
               Annak meghatározásához, hogyan alakulna az energiafelhasználás és -kereslet a szakpolitikai intézkedés hiányában, fontos értékelni a telepítendő terméket, például az alábbiakkal:

                           —

                           a termékek piaci átlagnak megfelelő energiafogyasztása mint alapforgatókönyv,

                           —

                           az energiafogyasztási trendek elemzése, és

                           —

                           felmérés a résztvevők és a kontrollcsoportok válaszainak összehasonlításával.

                     Ez az alábbiaknak megfelelő alapforgatókönyvet eredményez:

                  A többletmegtakarítás kiszámítására vonatkozó alapforgatókönyv általános bemutatása

               Az V. melléklet 2. pontjának b) alpontja egyértelművé teszi, hogy „a kötelező erejű uniós jog végrehajtásából származó megtakarítások olyan megtakarításnak tekintendők, amelyre mindenképpen sor került volna”. Az V. melléklet 2. pontjának c) alpontja többek között meghatározza, hogy (az új személygépkocsik és az új könnyű haszongépjárművek tekintetében) a 443/2009/EK és az 510/2011/EU rendeletben, illetve az energiával kapcsolatos termékek tekintetében a környezetbarát tervezésről szóló irányelv értelmében hozott végrehajtási intézkedésekben szereplő minimumkövetelményeket figyelembe kell venni az energiamegtakarítás kiszámítására vonatkozó alapforgatókönyvben.
               Például a környezetbarát tervezésről szóló irányelv hatálya alá tartozó, energiával kapcsolatos termékek (például fűtési rendszerek) telepítéséből származó energiamegtakarításra vonatkozó alapforgatókönyvnek meg kell felelnie legalább az egyéni fellépés idején érvényben lévő irányelvben az energiahatékonyságra vonatkozóan meghatározott minimumkövetelményeknek. Ha az uniós jog értelmében vett releváns minimumkövetelmények módosulnak, átdolgozásra kerülnek vagy frissülnek, ezt figyelembe kell venni az alapforgatókönyv átdolgozásakor.
               Az alábbi ábra egy ilyen forgatókönyvet mutat be egy olyan termék energiafogyasztása tekintetében, amelynek energiahatékonysága megfelel a környezetbarát tervezésről szóló irányelvben meghatározott minimumkövetelményeknek:

                  A környezetbarát tervezésről szóló irányelv alapján meghatározott alapforgatókönyv

               A gyakorlatban a követelmények a termék éves energiafogyasztására vagy az energiahatékonysággal kapcsolatos egyéb mutatókra (például a kazán hatékonyságára) vonatkozhatnak. Az alapforgatókönyv ennek megfelelően határozható meg, például a kazán hatékonyságára vonatkozó követelmények figyelembevételével, más adatokkal együtt a kazánnal szemben elvárt hőigény kiszámítása érdekében.
               Ezek az adatok

                           —

                           arra az épületre vonatkozhatnak, amelyben az új kazán telepítésre kerül (például az energiahatékonysági tanúsítványok vagy az energetikai auditok adatainak felhasználásával), vagy

                           —

                           a szakpolitikai intézkedés által megcélzott épületállomány szempontjából reprezentatív átlagos értékek (például a várható megtakarítás használatakor).

                     A tagállamoknak emellett figyelembe kell venniük az egyes termékkategóriákra vonatkozóan a Bizottság honlapján (1) található információkat.
               Az V. melléklet 2. pontjának a) alpontja utal további olyan tényezőkre, amelyeket figyelembe kell venni az alapforgatókönyvben; ilyenek például az alábbiak:

                           —

                           a fogyasztói magatartás időbeli változásai,

                           —

                           technológiai fejlődés, és

                           —

                           egyéb olyan nemzeti szakpolitikai intézkedések hatása, amelyek végrehajtása már megtörtént, és továbbra is hatással vannak az energiafelhasználásra, beleértve az energiahatékonysági irányelv 7. cikke értelmében bejelentett egyéb szakpolitikákkal való lehetséges átfedéseket.

                     A kettős beszámítás elkerülése érdekében az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének (12) bekezdése előírja, hogy „a tagállamok igazolják, hogy amennyiben átfedés van a szakpolitikai intézkedések vagy az egyéni fellépések hatása között, az energiamegtakarítást nem számítják duplán”.
               Még általánosabban, az alapforgatókönyvnek – lehetőség szerint – figyelembe kell vennie a nemzeti energiahatékonysági stratégiával vagy hasonló szakpolitikai kerettel összhangban lévő feltételezéseket (felújítási arány szakpolitikai intézkedés nélkül, a járműflotta átlagos korának változása, a meglévő kazánok élettartama stb.). Hasonlóképpen, a tagállamoknak több szakpolitikai intézkedés bejelentésekor biztosítaniuk kell az alapforgatókönyv kidolgozásához használt feltételezések következetességét.
               Az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának f) alpontja egyértelművé teszi az olyan szakpolitikai intézkedések speciális esetét, amelyek felgyorsítják a hatékonyabb termékek és járművek elterjedését. Ebben az összefüggésben a termék vagy jármű korai cseréjekor a lecserélt termék vagy jármű energiafogyasztása jelentheti az alapforgatókönyvet (lásd a lenti ábrát).

                  A korai csere speciális esetére vonatkozó alapforgatókönyv

               Ez a speciális eset csak a korai csere időszakára, vagyis az új berendezés telepítése és a lecserélt berendezés várható átlagos élettartamának vége közötti időszakra vonatkozik.
               Az új berendezés fennmaradó élettartama tekintetében a többletmegtakarítás kiszámítására vonatkozó alapforgatókönyvet kell használni. Ez egy fokozatos alapforgatókönyvet eredményez az alábbiaknak megfelelően.

                  A korai csere speciális esetére vonatkozó fokozatos alapforgatókönyv

               Ebben a példában a meglévő berendezés cseréjére három évvel a várható élettartamának vége előtt került sor. Ez a három év a korai csere időszaka. Az új berendezés várható élettartama nyolc év. Ezért a fennmaradó öt évre a fentieknek megfelelően a többletmegtakarítás kiszámítására vonatkozó alapforgatókönyv kerül kidolgozásra.
               A fokozatos alapforgatókönyv alternatívájaként kiszámítható a fellépés egész élettartamára vonatkozó súlyozott energiamegtakarítás. Ez nem eredményezheti a fokozatos alapforgatókönyvben szereplő energiamegtakarítást meghaladó energiamegtakarítás bejelentését. A súlyozott energiamegtakarítás kiszámítását is ismertetni kell.
               A meglévő épületekre vonatkozó addicionalitási követelménytől való eltérés esetében (az energiahatékonysági irányelv V. melléklete 2. pontjának b) alpontja) az épület felújítása előtti helyzet lehet az alapforgatókönyv. A tagállamok felhasználhatnak

                           —

                           épületspecifikus (például a villamosenergia-számlákból, az energiahatékonysági tanúsítványokból vagy az energetikai auditokból származó) adatokat, vagy

                           —

                           a szakpolitikai intézkedés által megcélzott épületállomány szempontjából reprezentatív átlagos értékeket (a várható megtakarítás használatakor).

                     Ezután értékelhető a kiegészítő jelleg, figyelembe véve azokat a felújításokat, amelyekre mindenképpen sor került volna. Például a nemzeti körülményektől függően az ablakcserére vonatkozó pénzügyi ösztönzők jelentős potyautashatást fejthetnek ki, például lehetnek olyan résztvevők, akik számára előnyösek lesznek a pénzügyi ösztönzők, de egyébként is tervezték az ablakcserét (nem energiahatékonysági, hanem egyéb, például zajvédelmi vagy esztétikai okokból).
               Az alapforgatókönyv kidolgozása néhány helyzetben összetettebb folyamat. Ezek a helyzetek szerepelnek az alábbi táblázatban a kezelésükre vonatkozó javaslatokkal együtt.

                           Helyzet

                           Probléma

                           Iránymutatás

                           A szakpolitikák végrehajtására már évek óta sor kerül

                           Nehéz meghatározni, milyen lenne a helyzet a szakpolitika hiányában.
                           Elképzelhető, hogy a jelenlegi tendenciák (például a piaci átlag tekintetében) részben a szakpolitika által az előző években kifejtett piacátalakítási hatásoknak tudhatók be.

                           Az alapforgatókönyv meghatározása az uniós jogszabályokban rögzített minimumértékek alapján.
                           Egyéb esetben ugyanazon feltételezések használata, mint amelyek a nemzeti energiahatékonysági stratégia vagy hasonló szakpolitikai keretek alapjául szolgáló hivatalos nemzeti szokásos forgatókönyvben szerepelnek.

                           A modális váltást, a mobilitásirányítást stb. előmozdító helyi közlekedési szakpolitikák (ez egyéb olyan szakpolitikákra is vonatkozhat, amelyek egy területen csökkenthetik az energiafogyasztást, egy másik területen viszont növelik)

                           Nehéz nyomon követni az egyes változásokat.
                           Nehéz figyelembe venni a mellékhatásokat (például egy adott útvonalon az új tömegközlekedési megoldás torlódást okozhat egy másik útvonalon).

                           Helyi közlekedési modellezés a szakpolitikák meglétére, illetve hiányára vonatkozó forgatókönyvek összehasonlítására (a közlekedési felmérések alapján kidolgozott modellek segítségével).

                           Összetett ipari folyamatok egyértelműen meghatározott piac nélkül

                           Nehéz meghatározni a piaci átlagot az adott ipari létesítmény esetében egyénileg tervezett összetett rendszerfolyamatok esetében (nincs valódi piac).

                           Egy referenciaberuházás alapforgatókönyvként szolgálhat. A megközelítésnek a legalacsonyabb beruházási költségekkel járó technológiai rendszeren és a hatékony megoldás eredményével összehasonlítható eredményen kell alapulnia.

                     Még általánosabban, a nettó vagy többletmegtakarítás értékelésekor az alábbi módszerek (2) alkalmazása mérlegelhető:

                           —

                           randomizált kontrollált vizsgálatok és randomizált megközelítési lehetőségek (3);

                           —

                           kvázi kísérleti megközelítés, beleértve a megfeleltetést (4);

                           —

                           felmérésalapú megközelítések;

                           —

                           a piaci értékesítési adatok elemzése;

                           —

                           szakértői véleményeken alapuló strukturált megközelítések;

                           —

                           várható vagy előírt nettó/bruttó arány;

                           —

                           visszamenőleges nyomonkövetési (vagy esettanulmányokra épülő) módszer;

                           —

                           a bevett gyakorlatokon alapuló alapforgatókönyvet használó megközelítés;

                           —

                           felülről kezdeményezett értékelések (vagy makrogazdasági modellek).

                  (1)  https://ec.europa.eu/info/energy-climate-change-environment/standards-tools-and-labels/products-labelling-rules-and-requirements/energy-label-and-ecodesign/energy-efficient-products_en

                  (2)  További részletekért lásd például az alábbi dokumentumot: Voswinkel, F., Broc, J.S., Breitschopf, B., & Schlomann, B. (2018), Evaluating net energy savings – a topical case study of the EPATEE project (A nettó energiamegtakarítás értékelése – az EPATEE projekt aktuális esettanulmánya), amelyet a Horizont 2020 keretprogram finanszírozott
               https://epatee.eu/sites/default/files/files/epatee_topical_case_study_evaluating_net_energy_savings.pdf.

                  (3)  Lásd még a VI. függeléket.

                  (4)  Lásd még a VI. függeléket.

               XII. FÜGGELÉK
               NYOMON KÖVETÉS ÉS ELLENŐRZÉS
               1.   A fellépések és az energiamegtakarítás ellenőrzése

               A nyomonkövetési és ellenőrzési rendszer alkalmazásakor hasznos lehet megkülönböztetni egyrészt a fellépések, másrészt az energiamegtakarítás ellenőrzését. Ez nem azt jelenti, hogy e kettőt különböző szerveknek kell ellenőrizniük. A megkülönböztetés célja az egyes ellenőrzéstípusokra jellemző problémák kezelése.
               A fellépések ellenőrzésének célja annak biztosítása, hogy a szakpolitikai intézkedés értelmében a minőségi, a teljesítményre vonatkozó vagy egyéb követelményeknek megfelelően került sor a végrehajtásukra.
               A bejelentett energiamegtakarítás ellenőrzésére annak biztosítása érdekében kerül sor, hogy megfeleljen a szakpolitikai intézkedés számítási szabályainak vagy módszertanának.
               A nemzeti körülményektől és a szakpolitikai intézkedés típusától függően a nyomonkövetési és ellenőrzési folyamatokban különböző felek vehetnek részt, akik különböző álláspontokat képviselnek. Az alábbi táblázat meghatározza a felek egyes típusainak feladatait, figyelembe véve az egyes intézkedések sajátosságait.

                           Végrehajtó állami hatóságok

                           Részt vevő vagy megbízott felek/szerződő felek/kötelezett felek

                           Jóváhagyandó/elutasítandó fellépések vagy projektek

                           Cél: a fellépések és projektek minőségének biztosítása (az előre meghatározott követelményeknek való megfelelés)
                           + kulcsfontosságú adatok szolgáltatása a szakpolitikai irányítás és értékelés céljából

                           Cél: biztosítani, hogy a fellépések/projektek megfeleljenek a rendszerre vonatkozó követelményeknek (például a pénzügyi ösztönző vagy az energiamegtakarítási jóváírás biztosítása érdekében)
                           + az ügyfelek elégedettségének biztosítása (a szerződő vagy kötelezett felek esetében) vagy energiamegtakarítás (a végfelhasználók esetében)

                           Feladatok:

                                       1)

                                       a követelmények és a jelentési/dokumentációs szabályok kidolgozása

                                       2)

                                       a benyújtott fellépések vagy projektek jóváhagyása/elutasítása

                                       3)

                                       utólagos (dokumentumalapú és/vagy helyszíni) ellenőrzések elvégzése vagy elvégeztetése és szankciók megállapítása

                           Feladatok:

                                       1)

                                       a hatóságok által előírt információk benyújtása

                                       2)

                                       az utólagos ellenőrzéshez szükséges dokumentáció tárolása

                                       3)

                                       minőségügyi eljárások lefolytatása

                           Az elszámolandó (vagy jóváírandó) vagy törlendő energiamegtakarítás

                           Cél: az energiamegtakarításra vonatkozó értékelés és jelentés minőségének biztosítása (az előre meghatározott számítási szabályoknak és/vagy értékelési követelményeknek való megfelelés), hogy a nyomon követett energiamegtakarítás tükrözze a szakpolitika hatásait a szakpolitikai célkitűzéseknek és az energiahatékonysági irányelvben szereplő követelményeknek megfelelően
                           + kulcsfontosságú adatok szolgáltatása a szakpolitikai irányítás és értékelés céljából

                           Cél: biztosítani, hogy az energiamegtakarítás megfeleljen a rendszerre vonatkozó követelményeknek (például az energiamegtakarítási jóváírás biztosítása érdekében)
                           + az ügyfelek elégedettségének biztosítása (a szerződő vagy kötelezett felek esetében) vagy energiamegtakarítás (a végfelhasználók esetében)

                           Feladatok:

                                       1)

                                       számítási szabályok és/vagy értékelési követelmények kidolgozása

                                       2)

                                       a bejelentett energiamegtakarítás jóváhagyása/elutasítása (vagy az energiamegtakarítás kiszámítása, a szakpolitikai intézkedés típusától és szabályaitól függően)

                                       3)

                                       utólagos (dokumentumalapú és/vagy helyszíni) ellenőrzések elvégzése és szankciók megállapítása

                           Feladatok:

                                       1)

                                       a hatóságok által előírt információk benyújtása

                                       2)

                                       az utólagos ellenőrzéshez szükséges dokumentáció tárolása

                                       3)

                                       az energiamegtakarítás kiszámítása

                                       4)

                                       minőségügyi eljárások lefolytatása

                     2.   Statisztikailag jelentős rész és reprezentatív minta

               Az energiahatékonysági irányelv 7a. cikkének (5) bekezdése (az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek vonatkozásában) és 7b. cikkének (2) bekezdése (az alternatív szakpolitikai intézkedések vonatkozásában) értelmében „A tagállamok olyan mérési, irányítási és ellenőrzési rendszereket vezetnek be, amelyek keretében a[z] […] energiahatékonyság-javító intézkedéseknek legalább egy statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján dokumentált ellenőrzést végeznek”.
               E követelmény célja annak ellenőrzése, hogy az energiamegtakarításra ténylegesen a bejelentettnek megfelelően került-e sor. Ezért rendkívül fontos az olyan statisztikailag reprezentatív minta kiválasztása, amely kellő pontossággal mutatja a teljes sokaság (vagyis az energiahatékonysági intézkedések) jellemzőit.
               Az, hogy mi számít „statisztikailag reprezentatívnak”, nagymértékben függ az érintett intézkedések számától és a végrehajtott egyéni intézkedések egyéb keretfeltételeitől. Ezért nem lehetséges általánosan érvényes definíciót, például százalékos arányt vagy esetszámot megadni. Az alábbi feltételezések csak tájékoztató jellegűek, és nem helyettesíthetik az intézkedés statisztikai tulajdonságainak esetspecifikus elemzését:
               a tagállamok hasznosnak találhatják az alábbi nem kimerítő, tájékoztató jellegű felsorolást annak meghatározásakor, hogy mi számít jelentős statisztikai résznek és reprezentatív mintának:

                           —

                           teljeskörű felmérés az esetek kis számában (n < 20);

                           —

                           az esetek átlagos számában a sokaság 10 %-ának megfelelő minta, de a legalább n = 20 megfelelő lehet;

                           —

                           nagy minták esetében a körülbelül 100 esetből álló minta elegendőnek tekinthető, és 1 %-os a hiba valószínűsége 5 % hamis jelentés mellett (vagyis a fellépési jelentések 5 %-a feltehetően hamis). A hamis jelentések nagyobb arányával jellemzett minták esetében elegendő a kisebb minta (lásd a táblázatot).

                                       A hiba valószínűsége

                                       A hamis jelentések aránya

                                       10 %

                                       5 %

                                       1 %

                                       5 %

                                       31

                                       51

                                       103

                                       10 %

                                       15

                                       24

                                       49

                                       20 %

                                       7

                                       11

                                       22

                                       50 %

                                       2

                                       3

                                       5

                              Megjegyzés: Az 1–10 %-os valószínűségű hiba tájékoztató jellegű. A hiba valószínűsége nagyobb lehet a szakpolitikai intézkedés típusától, az egyéni fellépésektől és attól függően, hogy sor kerül-e a minőségügyi eljárások és a szankciók érvényesítésére.

                     A reprezentatív minta meghatározásakor egyéb szempontokat kell figyelembe venni. Például rétegzett mintavételre lehet szükség, ha az ugyanolyan típusú (a 2. cikk (19) bekezdésében definiált) egyéni fellépés számos épülettípus esetében végrehajtható. Ez a megközelítés biztosítaná, hogy az egyes kategóriákban mintavételezett épületek száma arányos legyen az abba a kategóriába tartozó épületek számával (az értékelés tárgyát képező intézkedés esetében bejelentett fellépések sokaságában). Ha okkal feltételezhető, hogy egy fellépés az energiamegtakarítás széles körét eredményezheti különböző épülettípusoknál, megfelelő lehet külön-külön venni mintát az egyes kategóriákból.
               A minta mérete az ellenőrzésre vonatkozik, nem a mérésre. Eltérő (a 2. cikk (19) bekezdésében definiált) egyéni fellépések hajthatók végre ugyanazon szakpolitikai intézkedés keretében, de az érdemi mérésekhez homogenitásra van szükség. A mintavételi folyamat első lépése ezért annak meghatározása, hogy milyen tényezőket vagy kritériumokat kell figyelembe venni az olyan homogén csoportok (a fellépések vagy résztvevők homogén csoportjainak) azonosításához, amelyek esetében a mérési eredmények kivetíthetők a reprezentatív mintára (csoportonként).
               A szakpolitikai intézkedés típusától függően ebben a szakaszban egyéb kritériumokra is szükség lehet. Például az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek esetében a kötelezett felek vagy harmadik felek, amelyek előmozdíthatják az egyéni fellépéseket a végfelhasználók körében, rendkívül eltérő stratégiákat használhatnak, illetve eltérő módon gyűjthetnek adatokat és számíthatják ki az energiamegtakarítást. Ezért minden fél esetében mintát kell venni.
               3.   Példák arra, hogyan kell létrehozni a nyomonkövetési és ellenőrzési rendszert

               Az alábbi tájékoztató példák alapvető információkat tartalmaznak a következők biztosításával kapcsolatban:

                           —

                           az irányítás és ellenőrzés végrehajtására a kötelezett, a részt vevő és a megbízott felektől függetlenül kerül sor; és

                           —

                           az ellenőrzésre az energiahatékonyság-javító intézkedések legalább statisztikailag jelentős része és reprezentatív mintája esetében sor kerül.

                     3.1.   Energiahatékonysági kötelezettségi rendszer (várható megtakarítás)

               Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek keretében a fellépések ellenőrzésének szempontjai magukban foglalják az alábbiakat:

                           —

                           a kötelezett felek számára előírható, hogy független harmadik feleket bízzanak meg a fellépések mintáinak ellenőrzésével. Ilyen ellenőrzésre helyszíni látogatások során kerülhet sor annak ellenőrzése érdekében, hogy a fellépések megfelelnek-e az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer követelményeinek, illetve a telepítés/végrehajtás feltételei (beleértve szükség esetén a telepítés/végrehajtás előtti és utáni helyzet összehasonlítását) összhangban vannak-e a kötelezett felek által az energiamegtakarítási számítások összefüggésében bejelentett adatokkal;

                           —

                           a független harmadik felek számára előírás lehet a hatóságoknál való nyilvántartásba vétel és regisztrációs díj fizetése. Felkérést kaphatnak arra, hogy a hatóságoknak és a kötelezett félnek is jelentsék az ellenőrzés eredményeit;

                           —

                           a hatóság ellenőrzési terveket (például az egyes fellépéstípusokra vonatkozó ellenőrzőlistát) készíthet, hogy összhangba hozza a harmadik felek ellenőrzési gyakorlatát;

                           —

                           a hatóság az akkreditációs testületekkel együtt olyan kritériumokat határozhat meg, amelyeknek a harmadik feleknek eleget kell tenniük a hatósági nyilvántartásba vétel érdekében; és

                           —

                           az akkreditációs testületek rendszeresen ellenőrizhetik a harmadik feleket (annak biztosítására, hogy függetlenül és az ellenőrzési tervnek megfelelően járjanak el). Ezek a harmadik felek által fizetett regisztrációs díjakból fedezhetők. Az akkreditációs testületeknek ezután jelenteniük kell az eredményeket a hatóságoknak.

                     Az ellenőrzések függetlenségének biztosítása érdekében a harmadik felek olyan szervezetek, amelyek sem részben, sem egészben nincsenek a kötelezett fél vagy annak holdingja tulajdonában. Ezt az akkreditációs testület ellenőrzi.
               E rendelkezések minimalizálni kívánják a hatóságok költségeit és adminisztratív terhét, különösen az alábbiak révén:

                           —

                           az ellenőrzéseket a kötelezett felek szervezhetik és fizethetik; és

                           —

                           a vizsgálatokat az akkreditációs testületek szervezhetik és a harmadik felek fizethetik.

                     A hatóság feladatának ezért az alábbiakra kell összpontosulnia:

                           —

                           a mintavételi szabályok, a harmadik felekre vonatkozó kritériumok, az ellenőrzési tervek stb. kidolgozása;

                           —

                           az akkreditációs testületek jelentéseiben szereplő megállapítások felülvizsgálata; és

                           —

                           a felülvizsgálat alapján:

                                       —

                                       a kötelezett felek felszólítása, hogy tegyenek lépéseket a meg nem felelés felszámolására;

                                       —

                                       a vizsgálat tárgyát képező esetekben jelentett energiamegtakarítás egy részének vagy egészének törlése; és

                                       —

                                       a szankciók érvényesítése.

                     A fellépések ellenőrzésével kapcsolatos mintavétel statisztikai kritériumokon (a reprezentatív jellegre vonatkozóan) vagy kockázatalapú megközelítésen alapulhat, mert az ellenőrzések a fogyasztóvédelmet és a csalások elleni küzdelmet is biztosítani kívánják.
               A hatóságnak a kötelezett felektől függetlenül ellenőriznie kell az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerben bejelentett energiamegtakarítást. Ebben az összefüggésben a hatóságnak

                           —

                           ki kell dolgoznia

                                       —

                                       az energiamegtakarítás kiszámítására vonatkozó szabályokat;

                                       —

                                       az adatokra vonatkozó követelményeket; és

                                       —

                                       az adatgyűjtés elősegítése érdekében (lehetőség szerint) létre kell hoznia egy online adatplatformot.
                                       Előírható, hogy a kötelezett feleknek ezt a platformot kell használniuk a számításokkal kapcsolatos minimális információk bejelentésére és a bizonyítékok tárolására (többek között a kiegészítő információk esetében). A platform lehetővé tenné a bejelentett értékek következetes és automatizált valószínűségi ellenőrzését. Kiugró értékek észlelése esetén a hatóság ellenőrizné a kapcsolódó adatokat és számításokat;

                           —

                           ellenőrizhetné az adatokat és számításokat a bejelentett fellépések statisztikailag jelentős részén és reprezentatív mintáján (1) dokumentumalapú ellenőrzésekkel, és ehhez a releváns bizonyítékok benyújtására kötelezné a kötelezett feleket;

                           —

                           a fenti lépések eredménye alapján ezt követően helyszíni vizsgálatokat végezhet további ellenőrzések céljából.

                     Az online adatplatform előzetes költséget jelent az energiahatékonysági kötelezettségi rendszer számára, de elősegíti az adatgyűjtést és az adatkezelést, és valószínűleg minimalizálja mind a kötelezett felek, mind a hatóság adminisztratív terheit.
               A különböző ellenőrzési lépések eredményei alapján a hatóság

                           —

                           előírhatja a kötelezett felek számára a további magyarázatot vagy indokolást;

                           —

                           törölheti a vizsgálat tárgyát képező esetekben jelentett energiamegtakarítás egy részét vagy egészét; és

                           —

                           érvényesítheti a szankciókat.

                     3.2.   Önkéntes megállapodások (nagyságrendi megtakarítás)

               Az önkéntes megállapodások esetében a részt vevő felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy megbízható módszertan, például energetikai audit alapján cselekvési tervet dolgoznak ki és energiamegtakarítási célokat határoznak meg. A cselekvési terv meghatározza az észszerű határidőn belül végrehajtandó fellépéseket (az egyes megállapodások sajátosságaitól függően), amelyeket észszerű időn belül rendszeresen felül kell vizsgálni.
               Mivel a részt vevő felek számára közvetlenül előnyösek azok a fellépések, amelyek végrehajtását vállalták (mivel egyben végfelhasználók is), ők maguk ellenőrizhetik a fellépések minőségét. A hatóságnak ugyanakkor egyértelmű iránymutatást kell adnia a leggyakoribb fellépéstípusok minőségének ellenőrzésével kapcsolatban. Ebben az esetben a hangsúly a már végrehajtott fellépések ellenőrzésén van. A teljeskörű megfelelés biztosításához azonban a nyomon követő szervnek ellenőriznie kell a fellépéseket és az energiamegtakarítást a megállapodást aláíró felektől (a hatóságtól és a részt vevő felektől) függetlenül.
               Az energiamegtakarítás ellenőrzésével kapcsolatos mintavételnek megbízható statisztikai megközelítésen kell alapulnia a reprezentativitás biztosítása érdekében, hogy az eredmények az egész rendszerre kivetíthetők legyenek.
               Az alábbi tájékoztató jellegű szempontok vonatkoznak az önkéntes megállapodások keretébe tartozó fellépések és energiamegtakarítás ellenőrzésére:

                           —

                           a hatóság (a megállapodást aláíró minisztérium) független nyomon követő szervet nevezhet ki (például a nemzeti energiaügynökséget), amellyel kidolgozhatja az alábbiakat:

                                       —

                                       az adatokra vonatkozó követelmények (vagyis a részt vevő felek által minimálisan bejelentendő adatok és minimálisan tárolandó dokumentáció); és

                                       —

                                       az energiamegtakarítás kiszámítására vonatkozó iránymutatás;

                           —

                           a nyomon követő szerv online adatplatformot hozhat létre, amely lehetővé teszi a bejelentett adatok következetes és automatizált valószínűségi ellenőrzését. Kiugró értékek észlelése esetén a nyomon követő szerv ellenőrzi a kapcsolódó adatokat és számításokat;

                           —

                           a részt vevő felek rendszeresen jelentik az online platformon a végrehajtott fellépésekre vonatkozó adatokat, és tárolják a megfelelő bizonyítékot (például számlákat);

                           —

                           a nyomon követő szerv ellenőrzi a bejelentett fellépések statisztikailag jelentős részét és reprezentatív mintáját, például a bejelentett adatok és számítások dokumentumalapú ellenőrzésével. Előírja a részt vevő felek számára a kapcsolódó bizonyítékok benyújtását;

                           —

                           a fenti lépések eredményei alapján a nyomon követő szerv ezután helyszíni vizsgálatokat végezhet további ellenőrzések céljából;

                           —

                           az ellenőrzések eredménye alapján a nyomon követő szerv előírja, hogy a részt vevő felek tegyenek lépéseket az azonosított problémák megszüntetésére vagy a bejelentett energiamegtakarítás törlésére. A hatóság adott esetben szankciókat (például a megállapodásból való kizárást) vagy bírságokat róhat ki; és

                           —

                           a nyomon követő szerv éves jelentést készít a megállapodás, illetve az ellenőrzések és vizsgálatok eredményéről. Ezeket a jelentéseket közzé kell tenni.

                     3.3.   Támogatási rendszer (mért megtakarítás)

               A támogatási rendszer a bizonyos energiahatékonyságú épületek felújításához kapcsolódhat. A fellépések és az energiamegtakarítás ellenőrzését a megbízott féltől függetlenül kell ellenőrizni, például egy másik szerződő fél ellenőrzi őket.
               A fellépések minőségére vonatkozó ellenőrzések mintavételezése az alábbiakon alapul:

                           —

                           kockázatalapú megközelítés a lehetséges csalások felderítése céljából; és

                           —

                           a reprezentativitás biztosítása érdekében statisztikai megközelítés, hogy az eredmények kivetíthetők legyenek az egész rendszerre.

                     A támogatási rendszerek keretében történő energiamegtakarítás és fellépések ellenőrzésére az alábbi tájékoztató jellegű szempontok vonatkoznak:

                           —

                           a munkálatokat végző építési szakembereknek meghatározott végzettséggel kell rendelkezniük, és szerepelniük kell a hatóság nyilvántartásában;

                           —

                           a támogatási kérelem benyújtásakor a háztartásoknak (a releváns fogyasztó- és adatvédelmi rendelkezéseknek megfelelően) hozzáférést kell biztosítaniuk az energiaszámláikhoz, és kérés esetén részt kell venniük egy felmérésben (ha szerepelnek az ellenőrzési mintában); és

                           —

                           a felújítást követően elért energiahatékonyságot meg kell erősíteni a tanúsított értékelő által kibocsátott energiahatékonysági tanúsítvánnyal.

                     A rendszert egy megbízott fél igazgathatja.
               A felújítási projektek végrehajtásával és az elért energiahatékonysági szinttel vagy energiamegtakarítással kapcsolatos ellenőrzés az alábbiak szerint szervezhető meg:

                           —

                           a megbízott fél egy olyan adatbázist kezelhet, amely tartalmazza a jóváhagyott felújítási projektek részleteit, ami lehetővé tenné a felújítási projektek statisztikailag jelentős részének és reprezentatív mintájának létrehozását;

                           —

                           a hatóság megbízhat egy nyomon követéssel foglalkozó vállalkozót, amely hozzáféréssel rendelkezne az említett adatbázishoz, illetve bármely egyéb szükséges adathoz vagy adatbázishoz (például az energiahatékonysági tanúsítványok adatbázisához). Az ellenőrzés első lépése alapján a vállalkozó kiválasztja a helyszíni vizsgálat tárgyát képező almintát; és

                           —

                           az energiamegtakarítás vagy az elért energiahatékonysági szint ellenőrzését átláthatóan meg kell erősíteni a tanúsított értékelő által kibocsátott energiahatékonysági tanúsítvánnyal vagy egyéb átlátható és releváns módon (lásd a III. függelék 1.1. szakaszát).

                     A nyomon követést végző vállalkozó összegyűjti a szükséges adatokat – a statisztikailag megbízható mintákra vonatkozó módszertan függvényében (energiahatékonysági tanúsítványok, energiaszámlák stb.) –, és további elemzést végez az alábbiak meghatározására:

                           —

                           becsült vagy mért megtakarítás; vagy

                           —

                           az energiahatékonyság javulása.

                     4.   Iránymutatás és példák a nyomonkövetési és ellenőrzési rendszerekre

               A tagállamoknak ajánlott figyelembe venniük további forrásokat, például az alábbiakat:

                           —

                           a multEE projekt (Horizont 2020) (2);

                           —

                           az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek nyomon követésére szolgáló rendszerek ismertetése (3); és

                           —

                           az EPATEE esettanulmány, amely példákat tartalmaz az energiamegtakarítás értékelésére használt nyomonkövetési rendszerekre (4).

                  (1)  Az energiamegtakarítás ellenőrzésével kapcsolatos mintavételnek statisztikai megközelítésen kell alapulnia a reprezentativitás biztosítása érdekében, hogy az eredmények az egész rendszerre kivetíthetők legyenek.

                  (2)  https://multee.eu/

                  (3)  http://atee.fr/sites/default/files/part_3-_monitoring_verification_and_evaluation.zip

                  (4)  https://epatee.eu/sites/default/files/files/epatee_topical_case_study_linkage_between_monitoring_and_evaluation.pdf