title: A Bizottság ajánlása ( 2008. július 2. ) az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságáról (az értesítés a C(2008) 3282. számú dokumentummal történt)

text:
               18.7.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 190/37

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2008. július 2.)
   az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságáról
   (az értesítés a C(2008) 3282. számú dokumentummal történt)
   (2008/594/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az i2010 stratégiai kezdeményezés, amely a növekedés és a foglalkoztatás ügyét szolgálja, az információs és a kommunikációs technológiára irányuló szakpolitikai törekvések, a kutatás és az innováció révén segíti a lisszaboni stratégia célkitűzéseinek megvalósítását. Az i2010 kezdeményezés előmozdítja az európai információs társadalom kiépítését, és ösztönzi a közszolgáltatások – köztük az elektronikus egészségügy körébe tartozó szolgáltatások – színvonalának javítását.

               (2)

               Azoknak a kihívásoknak a megválaszolása, amelyekkel az egészségügyi ellátás körébe tartozó európai rendszerek ma és a jövőben szembesülnek, legalább részben az információs és kommunikációs technológia által lehetővé tett, kellően megalapozott megoldások (az elektronikus egészségügy) révén lehetséges. Az elektronikus egészségügyben rejlő lehetőségek megragadása kapcsán fontos követelmény, hogy fokozódjék az együttműködés az elektronikus egészségügy körébe tartozó tagállami rendszerek és alkalmazások átjárhatósága érdekében. Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek az elektronikus egészségügyi rendszerek alapvető részét képezik.

               (3)

               Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek a hagyományos egészségügyi nyilvántartásokkal szemben lehetőséget kínálnak az egészségügyi adatokhoz való hozzájutás minőségének javítására és biztonságosságának növelésére. Azáltal, hogy a betegek és az egészségügyi szakemberek számára releváns és naprakész információkat szolgáltatnak, egyúttal pedig magas szinten biztosítják a személyes adatok védelmét és titkosságát, az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek megkönnyítik a Közösségen belül a betegellátás igénybevételét, javítják minőségét és biztonságosságát. Az elektronikus egészségügy területén folytatott határokon átnyúló együttműködés minőségének javításához az szükséges, hogy az egészségügyi szolgáltatások területén érdekelt, különböző tagállamokban működő szolgáltatók, vásárlók és szabályozók együttműködjenek egymással. Ugyanakkor az átjárhatósággal kapcsolatos intézkedések nem eredményezik szükségképpen az egészségügyi ellátás megszervezésével és kivitelezésével kapcsolatos tagállami törvényi és rendeleti rendelkezések harmonizálását.

               (4)

               Az elektronikus egészségügyben rejlő társadalmi és gazdasági előnyök kiaknázásának egyik legnagyobb akadálya ma az, hogy a Közösségben az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek nem átjárhatók. Az elektronikus egészségügy területén a piac fragmentálódását súlyosbítja a műszaki és a szemantikai átjárhatóság hiánya. A tagállamokban jelenleg használt egészségügyi információs és kommunikációs rendszerek és szabványok gyakran nem kompatibilisek egymással, és nem segítik azoknak az információknak a beszerzését, amelyek nélkülözhetetlenek ahhoz, hogy a betegek a különböző tagállamokban biztonságos és jó minőségű egészségügyi ellátást vehessenek igénybe.

               (5)

               Az „Elektronikus egészségügy – az európai polgároknak nyújtott egészségügyi ellátás színvonalának javítása: Cselekvési terv az európai elektronikus egészségügyi térségről” címmel a Tanácsnak, az Európai Parlamentnek, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett, 2004. április 30-án közreadott bizottsági közlemény (1) bemutatja az elektronikus egészségügyi rendszerekben rejlő lehetőségeket és a széles körű bevezetés legfontosabb kihívásait. A közleményben felvázolt cselekvési terv közös közösségi és tagállami fellépésre szólít fel az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatósága területén.

               (6)

               Az elektronikus egészségügyről 2007-ben tartott magas szintű konferencián elfogadott nyilatkozat elismerte a közös tagállami kezdeményezések fontosságát, és ezzel összefüggésben az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságával kapcsolatban több tevékenységet megerősített.

               (7)

               A független szakértői csoport „Az innovatív Európa megteremtése” című jelentésére válaszul a Bizottság közleményt fogadott el „Vezető piacok – egy kezdeményezés Európa számára” címmel (2), amely azt a célt tűzi ki, hogy az ipar és a társadalom vezető piacnak minősülő területein – ideértve az elektronikus egészségügyet is – innovatív termékeket és szolgáltatásokat kell kialakítani és forgalmazni. A javasolt kezdeményezés egyik fő célkitűzése az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának javítása, tekintettel arra, hogy a tagállamokban jelenleg használt egészségügyi információs és kommunikációs rendszerek és szabványok gyakran nem kompatibilisek egymással, és így akadályozzák az információs technológia körébe tartozó, költséghatékony és innovatív egészségügyi megoldások kialakítását.

               (8)

               Az Európai Parlament 2007. május 23-án állásfoglalást fogadott el az egészségügyi szolgáltatásoknak a belső piaci szolgáltatásokról szóló irányelvből való kizárása hatásáról és következményeiről (3). Az állásfoglalás felkéri a Bizottságot, hogy – különösen olyan átjárható rendszerek kialakításával, amelyek lehetővé teszik a betegekre vonatkozó információk különböző tagállamokban működő egészségügyi szolgáltatók közötti cseréjét – ösztönözze a tagállamokat az elektronikus egészségügy és a távorvoslás bevezetésének aktív támogatására.

               (9)

               Az ajánlás célja, hogy hozzájáruljon az elektronikus egészségügy körébe tartozó európai rendszerek általános értelemben vett átjárhatóságának 2015 végéig történő megvalósulásához.

               (10)

               Az ajánlás tiszteletben tartja és figyelembe veszi az Európai Unió Alapjogi Chartájában, különösen pedig annak a magán- és a családi élet tiszteletben tartáshoz fűződő jogról szóló 7. cikkében és a személyes adatok védelméhez fűződő jogról szóló 8. cikkében elismert elveket.

               (11)

               Az egészségügyi nyilvántartások azon nyilvántartások közé tartoznak, amelyek a magánszemélyek legérzékenyebb adatait tartalmazzák. Egy személy egészségi állapotának vagy egy konkrét diagnózisának jogosulatlan felfedése hátrányosan befolyásolhatja az adott személy magánéletét és szakmai pályafutását. Az egészségügyi nyilvántartások elektronikus vezetése növeli annak kockázatát, hogy a betegre vonatkozó információk véletlenül napvilágra kerülnek, illetőleg hogy ezekhez az információkhoz illetéktelen személyek könnyebben hozzáférnek.

               (12)

               Az elektronikus egészségügyi nyilvántartások átjárhatósága a betegek egészségével kapcsolatos személyes adatok átadását is magában foglalja. Ezeknek az adatoknak szabadon kell áramolniuk egyik tagállamból a másikba, ugyanakkor azonban biztosítani kell az adott személy alapvető jogainak védelmét is. Ez az ajánlás ennek megfelelően nem sértheti a személyes adatok védelmére irányadó közösségi jogi rendelkezéseket, így különösen a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) és az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 2002. július 12-i 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv) (5) rendelkezéseit.

               (13)

               A Bizottság álláspontja szerint ott, ahol IKT-hálózatokon keresztül személyes adatokat dolgoznak fel, így az elektronikus egészségügy területén is, indokolt fejleszteni és szélesebb körben alkalmazni a magánélet védelmét erősítő technológiákat (6),

         AJÁNLJA:
   1.   Ez az ajánlás olyan, az átjárható egészségügyi nyilvántartó rendszerek kifejlesztésére és bevezetésére alkalmazandó iránymutatásokat tartalmaz, amelyek – azokban az esetekben, amikor az jogos orvosi vagy egészségügyi célból szükséges – lehetővé teszik a személyes adatok Közösségen belüli, határokon átnyúló cseréjét. Ezeknek az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszereknek – azáltal, hogy szükség esetén alapvető, esetenként létfontosságú információkhoz kellő időben és biztonságos módon hozzáférést tesznek lehetővé, miközben biztosítják a beteg magánélethez és személyes adatai védelméhez fűződő alapvető jogainak tiszteletben tartását – gondoskodniuk kell arról, hogy az egészségügyi ellátást nyújtók a beteget hatékonyabb és eredményesebb ellátásban részesíthessék.
   2.   Ez az ajánlás iránymutatást tartalmaz továbbá az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek – így különösen a betegadatlapok, a sürgősségi adatok és a gyógyszeres kezelésre vonatkozó nyilvántartások – közötti átjárhatóság tekintetében, az elektronikus rendelvények kezelését segítő megoldások szolgálatában.
   3.   Ezen ajánlás alkalmazásában:

               a)

               „beteg”: bármely természetes személy, aki egy adott tagállamban egészségügyi ellátásban részesül vagy ilyen ellátást igénybe kíván venni;

               b)

               „egészségügyi szakember”: a szakmai képesítések elismeréséről szóló, 2005. szeptember 7-i 2005/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7) értelmében vett orvos, általános ápoló, fogorvos, szülésznő vagy gyógyszerész, továbbá az egészségügyben – kizárólag valamely, a 2005/36/EK irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján szabályozottnak minősülő szakmán belül – egyéb tevékenységet végző szakember;

               c)

               „elektronikus egészségügyi nyilvántartás”: az elektronikus formában tárolt, egy adott személy múltbeli és pillanatnyi fizikai és mentális egészségi állapotára vonatkozó olyan átfogó egészségügyi nyilvántartás vagy ahhoz hasonló dokumentáció, amely lehetővé teszi, hogy orvosi kezelés vagy egyéb, azzal szorosan összefüggő cél érdekében ezekhez az adatokhoz könnyen hozzá lehessen férni;

               d)

               „elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszer”: az elektronikus egészségügyi nyilvántartásokban tárolt információk rögzítésére, visszakeresésére és kezelésére szolgáló rendszer;

               e)

               „betegadatlap, sürgősségi adatok, gyógyszeres kezelésre vonatkozó nyilvántartás”: az elektronikus egészségügyi nyilvántartás azon részei, amelyek egyes sajátos alkalmazásokat és felhasználási célokat – így különösen a nem tervezett ellátással vagy az elektronikus rendelvényekkel összefüggésben történő felhasználást – szolgáló információkat tartalmaznak;

               f)

               „elektronikus rendelvény”: a 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) 1. cikkének 19. pontja értelmében vett, elektronikus úton kiállított és továbbított orvosi rendelvény;

               g)

               „elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatósága”: két vagy több elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszer arra való képessége, hogy mind számítógéppel értelmezhető adatokat, mind emberek által értelmezhető információkat és ismereteket egymás között kicserélnek;

               h)

               „határokon átnyúló átjárhatóság”: szomszédos és nem szomszédos tagállamok, illetőleg teljes területük között megvalósuló átjárhatóság;

               i)

               „szemantikai átjárhatóság”: annak biztosítása, hogy a kicserélt információk pontos jelentése olyan rendszerek és alkalmazások számára is értelmezhető legyen, amelyeket eredetileg nem erre a célra fejlesztettek ki.

         4.   Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságának megvalósítása és fenntartása egyben azt is jelenti, hogy folyamatosan különböző változásokat kell átvezetni, és az egyes tagállami elektronikus infrastruktúrákon belül, illetőleg valamennyi tagállami elektronikus infrastruktúrára kiterjedően nagy mennyiségű elemet és problémát kell folyamatosan kezelni. Annak érdekében, hogy a betegek a lehető legbiztonságosabb módon a lehető legjobb minőségű egészségügyi ellátásban részesülhessenek, ezeknek az elektronikus infrastruktúráknak gondoskodniuk kell a megfelelő információcseréről, kölcsönhatásokról és együttműködésről. Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának megvalósításához a keretfeltételek, a szervezeti struktúrák és a végrehajtási eljárások olyan komplex együttesére van szükség, amelyben valamennyi érdekelt részt vesz.

               a)

               A tagállamok ennek érdekében öt szinten hozzanak intézkedéseket: az általános politika szintjén, szervezeti szinten, műszaki szinten, szemantikai szinten, valamint az oktatás és a tudatosságnövelés szintjén.

               b)

               Ez irányú törekvéseiket a nemzeti és a közösségi jogi rendelkezések, így különösen a személyes adatok védelmére – beleértve a titkosságot és az adatbiztonságot is – irányadó rendelkezések teljes mértékű tiszteletben tartásával támasszák alá. Gondoskodjanak a szükséges jogi természetű garanciákról, és az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszereket már a tervezés és a megvalósítás fázisában lássák el az adatvédelmet biztosító mechanizmusokkal. Alapvető fontosságú továbbá, hogy mechanizmusokat alakítsanak ki a betegek és a szakemberek oktatása, valamint az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának biztosítását célzó tevékenység értékelése és folyamatos ellenőrzése területén.

         Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságának politikai szintje
   5.   A politikai megvalósíthatóság és az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatósága iránti elkötelezettség szintjén ajánlatos, hogy a tagállamok:

               a)

               vállaljanak politikai és stratégiai kötelezettséget arra, hogy helyi, regionális és nemzeti szinten olyan elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszereket hoznak létre, amelyek képesek más tagállamok elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszereivel együttműködni;

               b)

               aktívan működjenek együtt más tagállamokkal és az érdekeltekkel olyan szabványok elfogadása és alkalmazása érdekében, amelyek segítségével megvalósíthatóvá és biztonságossá válik az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatósága;

               c)

               az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságát az elektronikus egészségügyre vonatkozó regionális és nemzeti stratégiák részeként valósítsák meg;

               d)

               fontolják meg, indokolt-e az elektronikus egészségügy kérdését beépíteni a területi kohézióra és fejlesztésre vonatkozó nemzeti és regionális stratégiákba, és az elektronikus egészségügyre vonatkozó politika és a finanszírozási lehetőségek szintjén elemezzék a már bevezetett elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek eredményeit. A 2007–2013 közötti időszakra vonatkozóan a kohéziós politika az elektronikus egészségügy átjárhatóságának az elektronikus egészségügyre irányuló beruházásokon, valamint transznacionális és határokon átnyúló tevékenységeken keresztül történő fejlesztéséhez nyújt támogatást;

               e)

               elemezzék az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságának megvalósításával összefüggő kockázatokat, akadályokat és a hiányzó elemeket, és határozzák meg a problémák megoldásának előfeltételeit és az alkalmazható ösztönzőket;

               f)

               gondoskodjanak – például közvetlen ösztönzők révén – arról, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekre irányuló beruházásokhoz megfelelő erőforrások álljanak rendelkezésre;

               g)

               ismerjék fel, hogy a műszaki és a szemantikai átjárhatóságra irányuló beruházások, amennyiben lépésenkénti megközelítést alkalmaznak és a bevált gyakorlati megoldásokra, illetőleg a tagállamok prioritásaira és tapasztalataira támaszkodnak, már rövid távon eredményeket hozhatnak;

               h)

               az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek bevezetése, beszerzése és/vagy korszerűsítése céljára mérlegeljék más közvetett pénzügyi ösztönző mechanizmusok kialakításának lehetőségeit;

               i)

               az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának biztosítására irányuló tevékenységeket legalább öt évre előre tervezzék. Ezt az időtartamot a politikai törekvések következetessége iránti igény indokolja, amely gyakran előfeltétele a beruházásoknak és az innovációnak;

               j)

               az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek bevezetése során a felhasználók és a többi érdekelt intenzív módon vegyen részt a megfelelő irányítási és vezetési struktúrák, a köz- és a magánszféra által létrehozandó partnerségek, valamint a közbeszerzési, a tervezési, a végrehajtási, az értékelési, a képzési, a tájékoztatási és az oktatási tevékenység meghatározásában;

               k)

               folytassanak tudatosságnövelő tevékenységet az érdekeltek, így különösen a helyi és a regionális hatóságok, az egészségügyi szakemberek és a betegek körében, illetőleg az iparban az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának előnyeiről és szükségességéről.

         Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságának szervezeti szintje
   6.   Alapvetően fontos kialakítani egy olyan szervezeti keretet és folyamatot, amely lehetővé teszi az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságát. Ennek érdekében a tagállamok dolgozzanak ki egy olyan, öt évet felölelő ütemtervet, amely részletesesen leírja a következő mérföldköveket:

               a)

               a megállapodás létrehozását egy olyan, európai szintű párbeszédről, amelynek keretében iránymutatások alakíthatók ki az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságának kidolgozására, megvalósítására és fenntartására, különösen pedig a betegek megbízható azonosítására, az egészségügyi szakemberek megbízható hitelesítésére, valamint a (7), a (8), a (9) és a (14) pontban ismertetett más kapcsolódó kérdésekre vonatkozóan;

               b)

               olyan politikai fellépés és ösztönzők mérlegelését az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának lehetővé tételével összefüggésben, amelyek révén a beszerzők körében növelhető az elektronikus egészségügyi szolgáltatások iránti kereslet;

               c)

               azon tényezők elemzését, amelyek miatt az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek jobb átjárhatóságát eredményező szabványosítási folyamatok hosszúak, összetettek és költségesek, valamint intézkedések kidolgozását e folyamatok felgyorsítására.

         Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek műszaki átjárhatósága
   7.   Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek műszaki kompatibilitása alapvető előfeltétele az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságának. A tagállamok:

               a)

               mérjék fel átfogó módon a Közösségen belüli, határokon átnyúló egészségügyi ellátást és egészségügyi szolgáltatások nyújtását támogató rendszerek bevezetését várhatóan megkönnyítő, már meglévő műszaki szabványokat és infrastruktúrát, különösen azokat, amelyek az elektronikus egészségügyi nyilvántartásokhoz és az információcseréhez kapcsolódnak;

               b)

               az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek és szolgáltatások körébe tartozó megoldások kidolgozása és bevezetése során elemezzék a szabványosított információs modellek és a szabvány szerinti profilok alkalmazásának lehetőségeit. Ezeket a szabványosított információs modelleket és szabvány szerinti profilokat az átjárhatóságra vonatkozó különös nemzeti vagy regionális specifikációk szerves részeként vegyék figyelembe. Ezek az információs modellek és profilok szükség szerint vegyék figyelembe a már meglévő európai és nemzetközi szabványokat, és alapozzanak a kapcsolódó ágazati kezdeményezések szemléletmódjára és az általuk elért eredményekre;

               c)

               vállalják a későbbiekben szükségessé váló szabványok, lehetőleg világszintű nyílt szabványok kidolgozását azokon a legfontosabb területeken, ahol hiányosságokat tárnak fel, a megfelelő európai és nemzetközi szabványügyi testületek bevonásával végezzék;

               d)

               elemezzék az elektronikus egészségügyben alkalmazandó információs és kommunikációs technológiák területén a CEN, a CENELEC és az ETSI európai szabványügyi szervezetnek adott M 403. sz. megbízás keretében elért eredményeket, ennek révén biztosítsanak Európában és a világpiacokon optimális technológiai alapokat, infrastruktúrát, biztonságot és a szabályozás egységességét.

         Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek szemantikai átjárhatósága
   8.   A szemantikai átjárhatóság alapvető szerepet játszik az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek előnyeinek kihasználásában, ennek révén pedig abban, hogy minőségi és biztonsági szempontból javuljon a betegellátás, a közegészségügy, a klinikai kutatás és az egészségügyi szolgáltatások megszervezése. A tagállamok:

               a)

               az érintett szabványosítási szervezetekkel, a Bizottsággal és az Egészségügyi Világszervezettel együttműködve hozzanak létre mechanizmust annak érdekében, hogy a nemzeti kutatóközpontok, az érintett gazdasági ágazatok és az érdekeltek is bekapcsolódjanak az egészségügyi szemantika fejlesztési folyamatába, ennek révén pedig előbbre lehessen vinni az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek bevezetésének ügyét;

               b)

               a lehetőségekhez mérten mérlegeljék, hogy a nemzetközi orvosi-klinikai terminológiai és jelölésrendszerek, nevezéktanok és betegségosztályozási rendszerek – ideértve a mellékhatás-figyelésre és a klinikai vizsgálatokra vonatkozó ilyen rendszereket is – alkalmasak-e a kívánt célra; ösztönözzék a nemzetközi osztályozási és terminológiai rendszerek többnyelvű és multikulturális adaptációjával foglalkozó tudásközpontok létrehozását;

               c)

               állapodjanak meg olyan szemantikai átjárhatósági szabványokról, amelyek révén egy adott alkalmazás esetében az egészségügyi információk a helyi felhasználói igényeknek megfelelő módon, alkalmas adatstruktúrák (például modellek és sablonok), terminológiai rendszerek és ontológiák segítségével jeleníthetők meg;

               d)

               mérlegeljék egy olyan, hosszú távon fenntartható fogalmi referencia-rendszer (ontológia) létrehozásának szükségességét, amelyre alapozva az egészségügyi szaknyelvek, az informális szakterminológiák és a hagyományos kódolási rendszerek közötti különbségeket figyelembe vevő, többnyelvű szótárak állíthatók össze;

               e)

               támogassák a szemantikai tartalom gyakorlati alkalmazásokba való beépítésére szolgáló módszerek és eszközök széles körű hozzáférhetőségét, valamint az ezzel összefüggő emberi készségek és szakértelem kialakítását;

               f)

               tudományosan megalapozott értékelés és elemzések révén mutassák ki a jelenlegi és a jövőbeli rendszerek előnyeit és/vagy hiányosságait.

         Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek tanúsítása
   9.   Olyan, kölcsönösen elismerhető megfelelőség-ellenőrzési eljárásokra van szükség, amelyek vagy az egész Közösségben érvényesek, vagy alapul szolgálnak az egyes tagállamok tanúsítási mechanizmusai számára. Ezért a tagállamok:

               a)

               a szabványok iránti felhasználói bizalom erősítése érdekében alkalmazzák helyesen az elektronikus egészségügy területén már meglévő szabványokat és profilokat, különösen pedig azokat, amelyek az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságával kapcsolatosak;

               b)

               vezessenek be közös vagy kölcsönösen elfogadott mechanizmusokat – például a különböző ipari konzorciumok által ajánlott technikák és módszertanok valamelyikét – az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek és más, az elektronikus egészségügy körébe tartozó alkalmazások megfelelőség-ellenőrzésére és tanúsítására;

               c)

               mérlegeljék, hogy az önellenőrzésen alapuló ágazati tanúsítási és/vagy megfelelőség-ellenőrzési rendszerek milyen mértékben alkalmasak az elektronikus egészségügy körébe tartozó átjárható megoldások piacra jutási idejének csökkentésére;

               d)

               vegyék figyelembe a nemzeti és a nemzetközi gyakorlatot, ideértve az Európán kívüli gyakorlatot is.

         A személyes adatok védelme
   10.   A személyes adatok védelmére irányadó közösségi jogi rendelkezésekkel, különösen a 95/46/EK és a 2002/58/EK irányelv rendelkezéseivel összhangban a tagállamok az átjárható elektronikus egészségügyi rendszerekben – és különösen az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekben – biztosítsák a személyes adatok védelméhez fűződő alapvető jog teljes körű és eredményes védelmét.
   11.   Az ezen ajánlás alkalmazásában feldolgozott adatok a 95/46/EK irányelv hatálya alá tartoznak. Az elektronikus egészségügyi nyilvántartásokban és a hozzájuk tartozó rendszerekben tárolt személyes adatok feldolgozása különösen érzékeny kérdés, ezért azt a különleges adatok feldolgozására irányadó különös adatvédelmi szabályok alapján kell végezni. A 95/46/EK irányelv 8. cikke elvben tiltja az egészséggel kapcsolatos különleges adatok feldolgozását. Az irányelv e tilalom alól korlátozott körben kivételeket állapít meg, különösen arra az esetre, ha a feldolgozás meghatározott orvosi vagy egészségügyi célból szükséges.
   12.   A tagállamok legyenek tudatában annak, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatósága – azáltal, hogy az érintett személy egész életét illetően jobb hozzáférést tesz lehetővé az egészségre vonatkozó, különböző forrásokból származó személyes adatokhoz – növeli annak kockázatát, hogy az egészséggel kapcsolatos személyes adatok véletlenül napvilágra kerülnek, illetőleg hogy ezekhez az információkhoz illetéktelen személyek könnyebben hozzáférnek.
   13.   A tagállamok kövessék a 95/46/EK irányelv 29. cikke alapján létrehozott munkacsoport által az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekről kidolgozott iránymutatásokat (9).
   14.   A tagállamok hozzanak létre átfogó jogi keretet az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek szabályozására. Ez a jogi keret ismerje el és szabályozza az egészséggel kapcsolatos személyes adatok érzékeny jellegét, és tartalmazzon olyan célirányos és megfelelő intézkedéseket, amelyek garantálják az érintett személy számára a személyes adatai védelméhez fűződő alapvető jogának védelmét.
   Ez a jogi keret feleljen meg különösen a következő elvárásoknak:

               a)

               elemezze az egészséggel kapcsolatos személyes adatok tárolása céljára igénybe vehető szervezeti alternatíváknak a személyes adatok védelmével kapcsolatos különböző vonatkozásait, és hozzon létre az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek területén olyan szervezeti struktúrákat, amelyek figyelembe veszik az érintettek jogait és szabadságait érintő konkrét kockázatokat, és a legjobban megfelelnek a nemzeti, a regionális és a helyi előírásoknak és gyakorlatnak;

               b)

               garantálja a beteg önrendelkezését, ennek céljából tegye lehetővé, hogy a beteg – felhasználóbarát technológia igénybevételével – önállóan és szabadon dönthessen arról, hogy – ha nemzeti jogszabály kifejezetten másként nem rendelkezik – az egészségügyi nyilvántartásban az egészségével kapcsolatos személyes adatok közül melyeket kell tárolni, és ezek az adatok kiknek adhatók ki. Ez a döntés nem érinti azt a lehetőséget, hogy az érintett egészségügyi ellátó intézmény vagy orvos az adatokat gyógykezelési célból tárolja;

               c)

               rendelkezzen úgy, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszereket úgy kell kialakítani és kiválasztani, hogy lehetőleg ne vagy minél kevesebb személyes adatot gyűjtsenek, dolgozzanak fel vagy használjanak fel. Adjon módot különösen arra, hogy – a lehetőségek szabta keretek között, amennyiben ez a védelem elérni kívánt szintjéhez mérten ésszerű erőfeszítések árán lehetséges – az érintett személy álnéven vagy név nélkül szerepeljen a nyilvántartásban;

               d)

               rendelkezzen arról, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszer létrehozása előtt – figyelemmel az érintettek jogait és szabadságait érintő különös kockázatokra – elemezni kell az információbiztonsági kockázatokat és a személyes adatok védelmével összefüggő következményeket;

               e)

               egyértelműen határozza meg, hogy az egészséggel kapcsolatos személyes adatok egyes kategóriái milyen mértékben tehetők elektronikus formában vagy az interneten keresztül hozzáférhetővé. Az egészséggel kapcsolatos személyes adatok egyes kategóriái, így különösen a genetikai és a pszichiátriai adatok online feldolgozását indokolt lehet teljes mértékben megtiltani vagy legalább különösen szigorú védelmet biztosító eszközök alkalmazásával lehetővé tenni;

               f)

               írja elő, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartásokban és a hozzájuk tartozó rendszerekben tárolt személyes adatok feldolgozását csak a nemzeti jog vagy az illetékes nemzeti testületek által megállapított szabályok szerint szakmai titoktartásra kötelezett egészségügyi szakember vagy ugyanilyen titoktartási kötelezettségnek alávetett más személy kérheti vagy végezheti; biztosítsa a betegek és az egészségügyi szakemberek megbízható azonosítását;

               g)

               határozza meg azokat a feltételeket, amelyek mellett az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekben tárolt egészségügyi adatokhoz az érintett személyen kívül más személyek jogszerűen hozzáférhetnek, illetőleg ezeket az adatokat jogszerűen feldolgozhatják, továbbá hogy ezt milyen, előre meghatározott egészségügyi célból végezhetik, beleértve az egészségügyi adatok feldolgozása során garantálandó biztonságot is; ezeket a kérdéseket olyan szabályrendszer formájában szabályozza, amely – egyebek mellett a nemzeti adatvédelmi felügyeleti hatóság számára – a gyakorlatban alkalmazható, műszakilag megvalósítható és betartatható;

               h)

               gondoskodjon arról, hogy a betegek teljes körű tájékoztatást kapjanak az adatok jellegéről és az azokat tartalmazó elektronikus egészségügyi nyilvántartások felépítéséről. A betegek számára biztosítson olyan alternatív (hagyományos) eszközöket is, amelyek révén hozzáférhetnek az egészségükre vonatkozó személyes adatokhoz. Ezzel összefüggésben fontos biztosítani, hogy az érintetteknek szolgáltatott információknak olyan legyen a nyelvezetük és az elrendezésük, hogy könnyű legyen őket megérteni, és a különleges szükségletekkel rendelkező személyek (például a gyermekek vagy az idősek) is értelmezni tudják őket;

               i)

               tartalmazzon különös intézkedéseket annak megelőzésére, hogy a betegek jogellenes módon rábírhatók legyenek az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekben tárolt személyes adataik felfedésére;

               j)

               biztosítsa, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekben tárolt személyes adatok mindennemű feldolgozása, különösen pedig tárolása kizárólag a 95/46/EK irányelvet alkalmazó vagy a személyes adatok számára megfelelő szintű védelmet biztosító joghatóságokon belül történhessen;

               k)

               az adatvédelmi kötelezettségek teljesítésének biztosítása céljából állapítson meg részletes ellenőrzési követelményeket, így különösen határozzon meg megbízható rendszert az elektronikus azonosításra és hitelesítésre, az adatokhoz való hozzáférés naplózására, valamennyi feldolgozási lépés dokumentálására, az ellenőrzéssel összefüggő információk megőrzésének időtartamára, az eredményes tartalékmásolat-készítésre és adat-helyreállításra; az információkezelésre vonatkozó bevált gyakorlati megoldásoknak megfelelően gondoskodjon arról, hogy a kötelezettek ezeket a követelményeket, illetőleg megoldásokat valóban alkalmazzák;

               l)

               biztosítsa az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek titkosságát, és határozzon meg olyan megfelelő műszaki és szervezeti intézkedéseket, ideértve az aggályos események észlelésére és kezelésére szolgáló eljárásokat is, amelyek a biztonsági vagy azonosítási mechanizmusok megsértése esetén alkalmazandók azokban az esetekben, amikor e megsértés következtében az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekben továbbított, tárolt vagy másként feldolgozott személyes adatok véletlen vagy jogellenes módon megsemmisülnek, elvesznek, megváltoznak, jogosulatlanul felfedésre kerülnek vagy a szóban forgó adatokhoz valaki jogosulatlan hozzáfér. Az aggályos eseményeket és a szabályszegés eseteit azonnal és hatékonyan azonosítani kell, és ezen események kezelése céljából intézkedéseket kell foganatosítani vagy más megoldást kell alkalmazni, ideértve az érintett személyek, a nemzeti adatvédelmi felügyeleti hatóság és a többi érintett érdekelt tájékoztatását és részvételének biztosítását is.

         15.   A tagállamok ezen túlmenően:

               a)

               a személyazonossággal való visszaélés és a magánéletet sértő egyéb támadások megelőzése és az ellenük folytatott küzdelem céljából ösztönözzék fokozottabb biztonságot nyújtó termékek, eljárások és szolgáltatások bevezetését;

               b)

               biztosítsák, hogy az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek tartalmazzanak eszközöket az adatvédelem garantálására, ennek érdekében gondoskodjanak arról, hogy az ezzel foglalkozók a magánélet védelmét erősítő technológiákat már a rendszerek kialakítása és telepítése során a lehető legszélesebb körben figyelembe vegyék.

         Ellenőrzés és értékelés
   16.   Az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatósága ellenőrzésének és értékelésének biztosítása érdekében a tagállamok:

               a)

               mérlegeljék egy olyan, a Közösségben alkalmazott elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek átjárhatóságát ellenőrző figyelőközpont létrehozásának lehetőségét, amely az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek megvalósításának sikere érdekében ellenőrzi, méri és értékeli a műszaki és a szemantikai átjárhatóság terén elért eredményeket;

               b)

               végezzenek értékelő tevékenységet. Ilyen tevékenység lehet azoknak a minőségi és mennyiségi kritériumoknak a meghatározása, amelyek mérik az átjárható elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek előnyeit és kockázatait (beleértve a gazdasági előnyöket és a költséghatékonyságot is), illetőleg a gyakorlati demonstrációval foglalkozó tömörülések – így például a versenyképességi és innovációs keretprogram „Az IKT-politika támogatásának programja” elnevezésű egyedi programja alapján végrehajtott nagyszabású kísérleti projektek („A” típusú kísérleti cselekvések) – által kifejlesztett rendszerek és szolgáltatások előnyeit és kockázatait.

         Oktatás és tudatosságnövelés
   17.   Az oktatás, a képzés és tudatosságnövelés területén a tagállamok:

               a)

               az információs és kommunikációs technológiák gyártói és értékesítői, az egészségügyi szolgáltatók, az egészségügyi közintézmények, a biztosítók és más érdekeltek körében növeljék az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerekre vonatkozó szabványok, valamint az e rendszerek közötti átjárhatóság előnyeivel és szükségességével kapcsolatos tudatosságot;

               b)

               fontolják meg oktatási és képzési jellegű követelmények támasztását az egészségpolitikai döntéshozókkal és az egészségügyi szakemberekkel szemben;

               c)

               fordítsanak különös figyelmet a klinikai információk elektronikus rögzítésével, tárolásával és feldolgozásával, a beteg kellően megalapozott beleegyezésének megszerzésével és a betegre vonatkozó személyes adatok jogszerű mások elé tárásával összefüggő oktatásra és képzésre, valamint az ezekben a kérdésekben bevált gyakorlatnak számító megoldások terjesztésére;

               d)

               nyújtsanak párhuzamos információkat és képzést mindenki, de különösen a betegek számára, ideértve a tudatosságnövelést is. Ez hozzájárul az egészségügyi információk hatékonyabb felhasználásához azokban az esetekben, amikor a beteg az ellátás során különböző egészségügyi szolgáltatókat vesz igénybe, és amikor lehetséges, otthonában részesül kezelésben és ápolásban, illetőleg fogad adatokat.

         18.   A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy tegyenek éves gyakorisággal jelentést a Bizottságnak az elektronikus egészségügyi nyilvántartó rendszerek határokon átnyúló átjárhatóságának megvalósítása tekintetében meghozott intézkedéseikről. Az első jelentést a tagállamok egy évvel ezen ajánlás közzétételének napját követően nyújtsák be.
   19.   Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2008. július 2-án.

            a Bizottság részéről

         Viviane REDING

            a Bizottság tagja

      (1)  COM(2004) 356 végleges.

      (2)  COM(2007) 860 végleges.

      (3)  2006/2275(INI).

      (4)  HL L 281., 1995.11.23., 31. o. Az 1882/2003/EK rendelettel (HL L 284., 2003.10.31., 1. o.) módosított irányelv.

      (5)  HL L 201., 2002.7.31., 37. o. A 2006/24/EK irányelvvel (HL L 105., 2006.4.13., 54. o.) módosított irányelv.

      (6)  COM(2007) 228 végleges.

      (7)  HL L 255., 2005.9.30., 22. o. A legutóbb az 1430/2007/EK tanácsi rendelettel (HL L 320., 2007.12.6., 3. o.) módosított irányelv.

      (8)  HL L 311., 2001.11.28., 67. o. A legutóbb a 2008/29/EK irányelvvel (HL L 81., 2008.3.20., 51. o.) módosított irányelv.

      (9)  L. egyelőre a 131. sz. munkadokumentumot (2007. február 15.) az elektronikus egészségügyi nyilvántartásban tárolt, egészségi állapotra vonatkozó személyes adatok feldolgozásáról.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 5 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated stability programme of Spain, 2006-2009

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0289

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 7.3.2007SEC(2007) 289 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Spanyolország 2006–2009 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSELőZMÉNYEKA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Spanyolország első stabilitási programját 1998 decemberében nyújtották be. A Tanács a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 1999. március 15-én véleményt fogalmazott meg a stabilitási programról. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.AZ AKTUALIZÁLT PROGRAM ÉRTÉKELÉSÉNEK ELőZMÉNYEIA Bizottság, miután megvizsgálta Spanyolország 2006. december 22-én benyújtott legfrissebb aktualizált stabilitási programját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).Az aktualizált stabilitási programban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a stabilitási program előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását), valamint3.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeSpanyolország gazdasága láthatólag erényes körben (circulus virtuosus) van. A magánfogyasztás és az építőipari beruházások által hajtott belső kereslet erőteljes munkahelyteremtéshez vezet a lakásépítésben és a szolgáltatások terén, ami viszont újra felfelé hajtja a belső keresletet, egészséges államháztartás és negatív reálkamatlábak mellett. Az euro-övezettel való tartós inflációs eltérés az alacsony termelékenységnövekedéssel párosulva azonban rontja egy olyan ország külső versenyképességét, amelynek komparatív előnye még mindig az alacsony termelési költségekből, és nem a magas technológiai színvonalat képviselő termékekből ered. A külső hiány bővülése veszélyeztetheti a középtávú növekedési kilátásokat. A lakosság – főként a lakóépületekbe történő nagy mértékű beruházással magyarázható – magas eladósodottsága miatt széles rétegek válnak egyre inkább sebezhetővé a kamatlábak emelkedésével szemben. A Spanyolországban alkalmazott megbízható költségvetési politika ebben a környezetben helyesnek bizonyult.Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. március 14-én a Tanács véleményt fogadott el a stabilitási program előző, 2005-2008 közötti időszakra vonatkozó változatáról. A Tanács véleménye szerint „általánosságban a költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának. A növekedő külső egyensúlytalanságok fényében fontos a szilárd költségvetési helyzet fenntartása.” A Tanács felkérte Spanyolországot, hogy „hajtson végre a népességelöregedés költségvetésre gyakorolt hosszú távú hatásait kezelő intézkedéseket”.A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólSpanyolország 2006. október 15-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Spanyolország nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosítja: költségvetési stabilitás; K&F-stratégia; kedvezőbb üzleti környezet; versenyösztönzés; infrastruktúra-fejlesztés; a munkaerőpiac jobb működése; magasabb szintű oktatás és humántőke.A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés [2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Spanyolország jó eredményeket ér el a nemzeti reformprogram és a 2006. tavaszi európai tanácsülésen vállalt kötelezettségek végrehajtásában. A foglalkoztatás és a termelékenység növelése, valamint az egy főre jutó GDP terén az EU-25-ökkel való teljes konvergencia érdekében most arra van szükség, hogy a hét kulcsfontosságú szakpolitikai területen végrehajtsák az új jogszabályokat és intézkedéseket.A megállapított erősségeket és gyengeségeket értékelve Spanyolországnak azt ajánlották, hogy hozzon intézkedéseket a következő területeken: versenypolitika; aktív munkaerő-piaci politika; valamint az egész életen át tartó tanulás és képzés.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Spanyolország 2006–2009 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:4.  [2007. március 27-én] a Tanács megvizsgálta Spanyolország 2006–2009 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programját[6].5.  A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2006-os 3,8 %-ról átlagosan 3,3 %-ra csökken a programidőszak hátralévő részében. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv megalapozott növekedési feltételezéseken alapul. A program inflációs előrejelzése is valószerűnek tűnik. Noha csökkenőben van, még mindig jelentős az euro-övezettel való inflációs eltérés. A forgatókönyv rövid távon kedvezőbben is alakulhat, ugyanakkor a gazdasági egyensúlytalanság – főként a háztartások növekvő eladósodottsága és a folyó fizetési mérleg növekvő passzívuma – miatt negatív tendenciák is felmerülhetnek. Emellett reális esély van a programban tervezettnél kevésbé élénk középtávú növekedésre, amennyiben véget ér az elhúzódó lakásépítési boom.6.  A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint az államháztartási többlet 2006-ban a GDP 1,5 %-a lesz, teljes összhangban az aktualizált stabilitási programmal, viszont szemben a stabilitási program előző változatában foglalt, a GDP 0,9 %-ának megfelelő céllal. E kedvező eredmény az erőteljes munkahelyteremtésből és a tetemes társasági nyereségből származó, vártnál nagyobb bevételek következménye, amelyek miatt a közvetlen adóbevételek jóval a nominális GDP növekedési üteme felett növekedtek.7.  Az aktualizált program célja (i) a makrogazdasági és költségvetési stabilitás fenntartása és (ii) a termelékenység növelése az infrastruktúra, valamint a humán és a technológiai tőke bővítése által. Az államháztartási többlet a tervek szerint a 2006-os 1,4 %-ról 2009-re a GDP 1%-ára csökken. Az elsődleges többlet alakulása hasonló, a 2006-os 3 %-ról 2009-re a GDP 2,25 %-ára esik. Miközben a bevételek a programidőszak alatt a GDP 0,2 %-ával csökkennek, az elsődleges kiadások várhatóan a GDP 0,5 %-ával nőnek, amit részben ellensúlyoz a kamatteher csökkenése. A program előző változata nagyjából hasonló forgatókönyv mellett kisebb többleteket jelzett előre. A két változat közötti különbséget az egy évvel korábban előre jelzettnél sokkal nagyobb 2006-os többlet adja, amely az előrejelzés szerint programidőszak egészében kedvező átviteli hatást gyakorol majd.8.  A közös módszertannak megfelelő strukturális egyenleg (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleg) a 2006-ban a GDP 1,75 %-ának megfelelő többletről a tervek szerint a programidőszak végén kis mértékben, 1,5 %-ra romlik. A stabilitási program előző változatával egyezően a program strukturális egyensúlyi pozíciót határoz meg középtávú költségvetési célkitűzésként, amelyet a program szerint nagy biztonsági tartalék mellett kívánnak fenntartani a programidőszak alatt. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 1,25 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és szigorúbb, mint azt a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedése és az adósságráta indokolná.9.  A programban szereplő költségvetési előrejelzésekkel kapcsolatos kockázatok összességében kiegyensúlyozottnak tűnnek. Az aktualizált program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv megalapozott, a bevételi előrejelzések pedig, úgy tűnik, óvatos feltételezésekre épülnek. Kiadási oldalon kockázatot jelent az esetleges túlköltekezés veszélye (a regionális hatóságok részéről), amennyiben tovább folytatódnak az oktatásban és az egészségügyben tapasztalt múltbéli tendenciák.10.  E kockázatértékelés alapján a költségvetési irányvonal elégségesnek tűnik ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint a programidőszak alatt fenntartsák a középtávú célkitűzést. Ezenkívül az egyes években bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. A programban szereplő költségvetési irányvonal összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal.11.  A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ban a GDP 40 %-ára csökkent, azaz jóval a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaérték alatt maradt. Az aktualizált program előrejelzése szerint az adósságráta a programidőszak alatt 8 százalékponttal tovább fog csökkenni.12.  Az elöregedő népesség költségvetésre gyakorolt hosszú távú hatásai Spanyolországban jóval meghaladják az EU átlagát, főként a GDP-arányos nyugdíjkiadásoknak a következő évtizedekben viszonylag jelentős növekedése miatt. A 2005-höz képest javuló kiinduló költségvetési egyenleg hozzájárul a népesség elöregedésével kapcsolatban előre jelzett költségvetési hatás enyhítéséhez, de nem tudja teljesen ellensúlyozni a népesség elöregedésének köszönhető jelentős kiadásnövekedést. Az államháztartás fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatok csökkentését középtávon magas elsődleges többlet fenntartásával és a nyugdíjkiadások előre jelzett növekedését megfékező további reformintézkedések végrehajtásával lehet elérni. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintetve Spanyolország összességében közepes kockázattal szembesül.13.  A stabilitási program a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program azonban nem ad rendszerezett tájékoztatást a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, noha úgy tűnik, hogy költségvetési előrejelzései figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A stabilitási programnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program az állami K&F-kiadások és az infrastrukturális beruházások fokozatos növelését tervezi.14.  A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.15.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program minden előírt adatot megad, és a nem kötelező adatok legtöbbjét is tartalmazza[7].Az általános következtetés szerint a középtávú költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának. A növekvő külső egyensúlytalanság és az euro-övezettel való inflációs eltérés miatt fontos a szilárd költségvetési helyzet.A fenti értékelés alapján és különösen a nyugdíjkiadások előre jelzett növekedésének fényében Spanyolországot felkérik, hogy a népesség elöregedésének a kiadási programokra gyakorolt jövőbeni hatását visszafogó eszközökkel tovább javítsa az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása |1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján. |2Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz). |3Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a program szerint. |4Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint. |5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 3,9 %-os, 3,8 %-os, 3,6 %-os és 3,6 %-os becsült potenciális növekedés alapján. 6HICP helyett magánfogyasztás-deflátor. 7Az első becslések szerint a növekedés 2006-ban 3,9 % volt. A Bizottság szolgálatainak 2007. február 16-i időközi előrejelzése a 2007-es növekedést 3,7 %-ra jelzi előre. |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006) 816.[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM(2006) 574, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Az aktualizált programot 3 héttel a magatartási kódexben meghatározott december 1-jei határidő után nyújtották be.[7] A program nem szolgáltat adatot a HICP-ről és az államháztartási kiadások feladatkörök szerinti bontásáról.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0071

Ajánlás a Tanács velemenye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Dánia 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramjáról  /* SEC/2007/0071 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 23.1.2007SEC(2007) 71 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Dánia 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁS1. ElőzményekA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Dánia első konvergenciaprogramját 1998 októberében nyújtották be. A Tanács a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 1998. december 1-jén véleményt fogalmazott meg a konvergenciaprogramról. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.2. Az aktualizált program értékelésének előzményeiA Bizottság, miután megvizsgálta Dánia 2006. november 30-án benyújtott legfrissebb aktualizált konvergenciaprogramját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).Az új konvergenciaprogramban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a konvergenciaprogram előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását); valamint3.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.2.1. A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeAz utóbbi évtizedben a dán gazdaság összességében viszonylag jól teljesített. A reál-GDP növekedése és az infláció alakulása nagyjából megfelelt az euro-övezetnek. Ugyanakkor javult és igen rugalmassá vált a munkaerő-piac működése, aminek segítségével fokozatosan csökkent a munkanélküliség és nőtt a foglalkoztatás. A munkanélküliség szintje még soha nem volt ilyen alacsony, és a foglalkoztatási ráta a legmagasabb az EU-ban. A jól szervezett reformoknak és a megbízható költségvetési politikának köszönhetően Dániában az államháztartás sorozatosan többletet mutatott, és gyorsan csökkent az államadósság. A szilárd államháztartási helyzet a sikeres gazdasági reformok, továbbá a költségvetés fenntarthatóságára és a költségvetési fegyelem betartására irányuló középtávú költségvetési stratégia eredménye. E stratégia fontos eleme a költségvetési fegyelmet erősítő adóbefagyasztás, amely a várakozások szerint idővel csökkenteni fogja az adóterheket. Az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát tekintetve Dánia láthatólag alacsony kockázattal szembesül. A költségvetési többlet teremtésére és az államadósság csökkentésére összpontosító középtávú költségvetési stratégia sikerrel kezeli a népesség elöregedéséből eredő költségvetési hatásokat. A 2006 júniusában aláírt jóléti megállapodás, amelynek célja a munkaerő-kínálat hosszú távú növelése, tovább bővítette Dánia lehetőségeit e hatások kezelésére.2.2. Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. január 24-én a Tanács véleményt fogadott el a konvergenciaprogram előző, 2005-2010 közötti időszakra vonatkozó változatáról. A Tanács véleménye szerint általánosságban a költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának.2.3. A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólDánia 2006. október 16-án nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Dánia nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosítja: az államháztartás fenntarthatóságának biztosítása, egyes ágazatokban a verseny növelése; az állami szektor hatékonyságának fokozása; a tudásalapú társadalom fejlesztése; környezeti fenntarthatóság és az energiaellátás biztosítása; a vállalkozói szellem erősítése; valamint a munkaerő-kínálat bővítése.A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés [2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Dánia igen jó eredményeket ért el a nemzeti reformprogram végrehajtásában. A 2006. júniusi jóléti megállapodással Dánia mind makrogazdasági, mind foglalkoztatáspolitikai értelemben tovább erősítette reformstratégiáját, és igen jó eredményt ért el a reformokkal kapcsolatos nemzeti konszenzus kialakításában. Dánia a mikrogazdasági politika – benne a versenypolitika – területén is eredményeket ért el.Az elért eredmények alapján Dániát arra ösztönözték, hogy középtávon a következő területekre összpontosítson: munkaerő-kínálat; verseny; energia-összeköttetési kapacitás; károsanyagkibocsátás-csökkentési politikák; valamint oktatás.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban Dánia 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:4.  [2007. február 27-én] a Tanács megvizsgálta Dánia 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját.5.  A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2006-os 2,7 %-ról átlagosan 1,0 %-ra lassul a programidőszak hátralévő részében. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv kifejezetten óvatos növekedési feltételezéseken alapul, különösen a 2008–2010-es időszak esetében: az aktualizált program 2010-re a (pozitív) kibocsátási rés bezáródását feltételezi. A program inflációs előrejelzése valószerűnek tűnik.6.  A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint az államháztartási többlet 2006-ban a GDP 3,2 %-a lesz, szemben a konvergenciaprogram előző változatában foglalt, a GDP 2,1 %-ának megfelelő céllal. Ennek alapja a vártnál nagyobb növekedés, valamint az energiaárak tartósan magas szintje, tekintettel Dánia olaj- és gáztermeléshez kapcsolódó bevételeinek jelentőségére.7.  A költségvetési stratégia célja, hogy a programidőszak alatt átlagosan a GDP 0,5–1,5 %-ának megfelelő szinten tartsa a strukturális többleteket (azaz a ciklikusan kiigazított, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított többleteket), amihez az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága érdekében az adósságráta jelentős csökkentése szükséges. E stratégia a kiadások visszafogásán (az állami reálkiadások éves növekedése a 2007–2010 közötti időszakban átlagosan megközelítőleg 1 %-os lehet, a program előző változatában szereplő alacsonyabb, 0,5 %-kal szemben ) és a 2001-ben bevezetett adóbefagyasztás fenntartásán, továbbá a helyi önkormányzatok költségvetési egyensúlyát előíró kötelezettségen alapul. Az aktualizált program szerint a 2006-ban a GDP 3,1 %-át kitevő államháztartási többlet 2007-ben 2,8 %-ra, 2010-ig pedig még tovább, 1,2 %-ra csökken (az elsődleges többlet a 2006-os 4,7 %-ról 2010-ig 1,8 %-ra). A 2008-tól bekövetkező csökkenés a GDP-növekedéssel kapcsolatos kifejezetten óvatos feltételezéseket tükrözi. A program előző változatával szemben az államháztartás egyenlege 2006 és 2008 között magasabb, a programidőszak vége felé pedig alacsonyabb lesz.8.  A közösen megállapított módszertannal összhangban számított strukturális egyenleg az előrejelzés szerint a programidőszak alatt a GDP körülbelül 2 %-a vagy annál jobb lesz, 2007-ben enyhén romló, 2008-ban pedig valamelyest erősebben javuló tendenciák mellett. A program középtávú költségvetési célkitűzésként a GDP 0,5–1,5 %-a közötti strukturális egyenleget határoz meg, amelyet a program szerint nagy biztonsági tartalékkal terveznek fenntartani a programidőszak alatt. A középtávú célkitűzés – ha figyelembe vesszük, hogy a 2004. március 2-i Eurostat-határozattal[6] összhangban az aktualizált programban már nem szerepel a nyugdíjrendszer második, tőkefedezeti pillére (amely Dánia előző programjaiban még szerepelt) – változatlan. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 0,5 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és jelentősen szigorúbb, mint azt a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedése és az adósságráta indokolná.9.  A költségvetés teljesítménye – főként a 2008 és 2010 közötti évek tekintetében – a programban előre jelzettnél jobban alakulhat. Enne fő oka, hogy a programban kifejezetten óvatos makrogazdasági forgatókönyvet szerepeltetnek, amely eltúlozza annak a kockázatát, hogy az állami reálkiadások növekedése nagyobb lehet az előirányzottnál.10.  E kockázatértékelés alapján a programban szereplő költségvetési irányvonal elégségesnek tűnik ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint a programidőszak alatt fenntartsák a középtávú célkitűzést.. Ezenkívül az egyes években bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. A programban szereplő költségvetési irányvonal teljes mértékben összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal.11.  A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ban a GDP 30 %-a alá csökkent, azaz jóval a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaérték alatt maradt. A program előrejelzése szerint a bruttó adósságráta a programidőszak alatt további mintegy 11 százalékponttal csökken.12.  A dániai népesség elöregedése hosszú távon az EU-átlagnál jelentősebb mértékben befolyásolja a költségvetést, főként a GDP-arányos nyugdíjkiadások következő évtizedekre előre jelzett viszonylag magas növekedése miatt. A 2006 júniusában elfogadott átfogó reformcsomag – „Megállapodás a jövőbeli jólétről és a jövőre irányuló befektetésekről” vagy egyszerűen jóléti megállapodás – célja a nyugdíjba menés időpontjának kitolása; e reformcsomag hozzájárulhat a hosszú távú kiadási tendenciák fékezéséhez, és így javíthatja az államháztartás fenntarthatóságát. A tekintélyes strukturális többletet tartalmazó kiinduló költségvetési egyenleg jelentősen enyhíti a népesség elöregedése által okozott hosszú távú költségvetési hatásokat. Magas elsődleges többletek fenntartása a középtávon hozzájárulhat az államháztartás fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatok csökkentéséhez. E tényezőket figyelembe véve Dánia összességében alacsony kockázattal szembesül az államháztartás fenntarthatóságát tekintve.13.  A konvergenciaprogram a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program emellett rendszerezett tájékoztatást ad a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, költségvetési előrejelzései pedig kifejezetten figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A konvergenciaprogramnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program a munkaerő-kínálatot hosszú távon növelő reformok végrehajtását tervezi, benne a kötelező nyugdíjkorhatár emeléséről szóló megállapodással, ennek eredményeként ösztönzi a munkában töltött évek meghosszabbítását.14.  A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.15.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program minden előírt adatot megad, és a nem kötelező adatok legtöbbjét is tartalmazza [7] .Az általános következtetés szerint a középtávú költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása1[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006)816.[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM (2006) 574. végleges, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Lásd az Eurostat News Release 2004. március 2-i 30/2004 és 2004. szeptember 23-i 117/2004 számát.[7] A program a nem kötelező adatok közül nem ad tájékoztatást az adósságállományt befolyásoló egyéb jelentős tényezőkről (stock-flow adjustment).


Fontos jogi nyilatkozat

|

52005SC0642

Ajánlás a Tanács a hollandiai túlzott hiány fennállásáról szóló, 2004. június 2-i határozat hatályon kívül helyezéséről  /* SEC/2005/0642 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 18.5.2005SEC(2005) 642 véglegesAjánlásA TANÁCSA hollandiai túlzott hiány fennállásáról szóló, 2004. június 2-i határozat hatályon kívül helyezéséről(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁS1. BEVEZETÉS2004. március 31-én a holland hatóságok hivatalosan megerősítették a Bizottságnak, hogy 2003-ban az államháztartási hiány elérte a GDP 3,2%-át[1], vagyis meghaladta a Szerződésben meghatározott referenciaértéket. Ennek alapján a Bizottság 2004. április 28-án, a Szerződés 104. cikkének (3) bekezdésében megállapított jelentés elfogadásával Hollandiával kapcsolatban a túlzott hiány esetén követendő eljárást (EDP) kezdeményezett. Figyelembe véve a jelentésben foglalt fontos tényezőket és a Gazdasági és Szociális Bizottságnak a 104. cikk (4) bekezdése alapján adott véleményét, a Bizottság 2004. május 19-én (a 104. cikk (5) bekezdésének megfelelően) véleményt fogadott el arról, hogy Hollandiában túlzott hiány lépett fel. 2004. június 2-án, a 104. cikk (6) bekezdésének megfelelően a Tanács e célból határozatot[2] fogadott el.Ugyanakkor a 104. cikk (7) bekezdésének megfelelően a Tanács Hollandiának címzett ajánlást fogadott el a túlzott államháztartási hiány állapotának megszüntetése céljából. A Tanács azt javasolta, hogy „a holland hatóságok az 1467/97/EK tanácsi rendelet 3. cikke (4) bekezdésének megfelelően legkésőbb 2005 végéig vessenek véget a jelenlegi túlzott hiány állapotának”: A Tanács 2004. október 2-át tűzte ki annak határidejeként, hogy a holland kormány “lépéseket tegyen a 2005-ben foganatosítandó, elsősorban strukturális jellegű, a GDP legalább fél százalékpontját jelentő korrekciós intézkedések érdekében”.A túlzott hiány kiigazítását célzó ajánlásokban a Tanács hangsúlyozta, hogy „a költségvetés konszolidációjára irányuló intézkedéseknek biztosítaniuk kell az államháztartási egyenleg tartós javulását, ugyanakkor javítaniuk kell az államháztartás minőségét és meg kell erősíteniük a gazdaság növekedési potenciálját.” Sürgette továbbá a holland hatóságokat annak biztosítására, hogy „megmaradjon az egyensúlyközeli vagy többletet tartalmazó költségvetési konszolidáció, elsősorban a ciklikus hatásoktól megtisztított hiány legalább a GDP 0,5 százalékpontjával történő éves csökkentésével, még a túlzott hiány kiigazítását követően is.”2004. október 6-án a Bizottság megállapította[3], hogy a 2004. október 2-i határidőig a holland kormány hatékony intézkedéseket tett, amit a Tanács október 21-én vett tudomásul[4].2. A TÚLZOTT HIÁNY KIIGAZÍTÁSA 2004-BEN2004. április 16-án, kevéssel azután, hogy világossá vált, hogy az elhúzódó gazdasági hanyatlás következtében 2003-ban túllépték a GDP 3%-ában meghatározott referenciaértéket, a holland kormány 2004-re, a túlzott hiány már 2004-ben történő kiigazítása céljából a GDP 0,5%-ának megfelelő takarékossági intézkedéscsomagot vezetett be. Ez a csomag a 2004. évi költségvetésben bevezetett takarékossági intézkedések kiegészítéseként készült el.[5] A csomag mintegy fele strukturális jellegű intézkedésekből állt, elsősorban az egészségbiztosítás magasabb díjaiból, alcsonyabb egészségügyi kiadásokból és az alacsony képesítésű alkalmazottak foglalkoztatásáért járó támogatás megszüntetéséből. A csomag másik fele olyan egyszeri intézkedésekből állt, amelyek csak 2004-ben éreztették hiánycsökkentő hatásukat. A legfontosabb egyszeri intézkedések a fejlesztési segélyekkel kapcsolatos kiadások időbeli alakulásának változásaival, a központi bank nyereségének rögzítésével és az infrastruktúrával kapcsolatos befektetések vártnál alacsonyabb kiadásaival függtek össze.A 2005. márciusi EDP-értesítés (amelyet 2005. február 28-án nyújtottak be, és az Eurostat 2005. március 18-án hitelesítette) a GDP 2,5%-ára becsülte a 2004-es államháztartási hiányt. 2005. március 31-én az államháztartás felülvizsgált számláiról az Eurostatnak adott rendszeres jelentésben a 2004-es hiányt – a helyi önkormányzatok pénzügyeivel kapcsolatos teljesebb információk figyelembe vételével – a GDP 2,3%-ára csökkentették.Ehhez az eredményhez képest a 2005. évi költségvetés és a stabilitási program 2004. novemberi frissítése 2004-re a GDP 3,0%-ára, a Bizottság szervezeti egységei által készített 2004. őszi előrejelzés pedig a GDP 2,9%-ára becsülte a hiányt. A 2005. évi költségvetésben szereplőhöz képest a vártnál jobb eredmény részben azzal magyarázható, hogy 2004 végére a legfontosabb adókategóriák többségében a vártnál magasabb volt az adóbevétel. A magas olajárak és az ezzel összefüggő, a földgáz eladásából származó megnövekedett kormánybevétel tovább növelte a bevételeket. Ezenkívül főként a munkanélküli ellátások lassabb növekedésének, a tervezettnél alacsonyabb infrastruktúrával kapcsolatos beruházásnak és az alacsonyabb nettó EU-hozzájárulásoknak köszönhetően a tervezettnél alacsonyabb volt a kiadások növekedése. A Bizottság szervezeti egységei által készített 2005. tavaszi előrejelzés szerint a ciklikus hatásoktól megtisztított hiány a GDP 2,0%-áról (2003) 2004-ben a GDP 1,2%-ára csökkent.2004-ben a bruttó kormányzati adósság GDP-hez viszonyított hányada – a gyenge gazdasági helyzet és a jelentős nominális hiány fennállása következtében – a GDP 55,2%-ára nőtt[6] a GDP 54,3%-át kitevő 2003-as adathoz képest. Az adóssághányad tehát a Szerződésben meghatározott, a GDP 60%-ának megfelelő referenciaérték alatt maradt.1. táblázat: A költségvetés alakulása 2002-2004-ben (a GDP %-ában) |Eredmény | 2002 | 2003 | 2004 |Államháztartási egyenleg | -1.9 | -3.2 | -2.3 |Összes bevétel | 45.9 | 45.8 | 45.5 |Ebből: jelenlegi adók | 12.0 | 11.2 | 11.0 |szociális hozzájárulások | 14.9 | 15.5 | 15.1 |Összes kiadás | 47.8 | 49.0 | 48.0 |Ebből: kollektív fogyasztás | 11.3 | 11.4 | 11.4 |társadalmi transzferek | 13.3 | 14.0 | 14.0 |ikamatkiadás | 3.1 | 2.9 | 2.9 |bruttó felhalmozás | 3.6 | 3.6 | 3.5 |Elsődleges egyenleg | 1.1 | -0.3 | 0.4 |Pm Adóteher | 40.1 | 40.0 | 39.9 |Kormányzati adósság | 52.6 | 54.3 | 55.7 |Pm Ciklikusan igazított egyenleg1 | -2.3 | -2.0 | -1.2 |Pm Ciklikusan igazított elsődleges1 egyenleg1 | 0.8 | 0.9 | 1.7 |Pm Reál GDP1 (éves százalékos változás) | 0.6 | -0.9 | 1.3 |A kamatkiadás, az összes kiadás és az egyenleg a túlzott hiány esetén követendő eljárás meghatározásainak megfelelően tartalmazza a swapügyleteket. 1 A Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi gazdasági előrejelzése. Forrás: Bizottság szervezeti egységei |3. KÖLTSÉGVETÉSI KILÁTÁSOK 2005-RE ÉS 2006-RAA 2005. évi költségvetést 2004. szeptember 21-én terjesztették a Parlament elé, és viszonylag csekély módosításokkal hamarosan elfogadták. 2005-re további hiánycsökkentő intézkedéseket tartalmaz: az egészségügyi kiadások csökkentése, a jövedelemadó növelése, a munkanélküli ellátásokhoz való hozzáférés korlátozása és a fogyatékossággal kapcsolatos biztosítási díj növelése. A 2005. évi költségvetésben bejelentett intézkedések (amelyek tartalmazzák a 2004. április 16-i csomag intézkedéseinek strukturális részét) 2005-ben a GDP további fél százalékpontjának megfelelő kiigazítást jelentenek. Általánosságban a korrekciós intézkedések túlnyomó része strukturális jellegű.A Bizottság szervezeti egységeinek 2005. őszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2005-ben a GDP 2%-át teszi ki (2. táblázat). Ez nagyjából megfelel a legutóbbi (2005. márciusi) EDP-értesítésben kitűzött hivatalos, 2,1%-os célértéknek.[7] A reál GDP-növekedés enyhén csökkenni fog, a 2004-ben mért 1,4%-ról 2005-ben 1%-ra. Az előrejelzett negyedéves értékelések ugyanakkor fokozatos javulást jeleznek az év során, ami az adóbevételek növekedését eredményezi, elsősorban a társaságok és önálló vállalkozók nagyobb nyereségének következtében. Ezenkívül a földgáz eladásából származó bevételek 2005-ben is növekedni fognak. A kiadási oldalon a kiadási arány 2005-ben várhatóan csökkenni fog. A kormányzati kiadás visszafogott növekedése a takarékossági intézkedések hatását és a köztisztviselők szerződéses bérének és a társadalombiztosítási kifizetések stagnálását tükrözi.2006-ban a Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése szerint a reál GDP-növekedés 2,0%-ra nő, ami a várható gazdasági fellendüléssel összhangban a bevétel növekedését eredményezi. A jelenlegi politikai feltételezések alapján azonban az általános hiány csak viszonylag csekély mértékben javulna – a GDP 2,0%-áról (2005) a GDP 1,6%-ára –, mert a társadalombiztosítás, a támogatások és a közszektor területén jellemző megtakarításokat a közlekedéssel, a biztonsággal és a tudás alapú gazdasággal kapcsolatos megnövekedett kiadások és az egészségbiztosítási reformnak a háztartás jövedelmére gyakorolt hatását csökkentő ellentételezések kísérnék.A ciklikus hatásoktól megtisztított hiány a várakozások szerint 2005-ben jelentősen javul – elérve a GDP 0,4%-át –, ami a folyamatban lévő költségvetési konszolidációt tükrözi. Ez a GDP 0,8%-ának megfelelő növekedést jelentene a második egymást követő évben, ami meghaladja a Tanács által ajánlott, a túlzott hiány kiigazítását követő években elérendő, minimum a GDP 0,5%-át kitevő kiigazítást. Ez azt is jelenti, hogy ciklikus hatásoktól megtisztított értelemben Hollandia már 2005-ben elérné az egyensúlyhoz közeli költségvetési állapotot. A jelenlegi politika alapján a Bizottság szervezeti egységeinek tavaszi előrejelzése szerint a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg folyamatosan javul, és 2006-ban eléri az egyensúly állapotát. Az általános és a ciklikus hatásoktól megtisztított hiány közötti jelentős különbség az elhúzódó gazdasági hanyatlást és a várható fokozatos javulást tükrözi. A reál GDP-növekedés 2001-ben a potenciális növekedés aránya alá esett , és a várakozások szerint csak 2006-ban éri el újra a potenciális növekedést. Ezért a negatív kibocsátási rés a GDP 2003-ban becsült 1,9%-áról 2005-ben és 2006-ban a GDP mintegy 2,5%-ára nő.A 2005. márciusi EDP-értesítés szerint az államadósság 2005-ben a GDP 57,4%-ra nő, ami nagyon közel van a Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzésében közölt, a GDP 57,6%-át jelentő adóssághányadhoz. Ebben az évben az államadósságot a a gázszállítási infrastruktúra értékesítése is befolyásolja, ami a GDP 0,6%-át teszi ki. A jelenlegi politikai feltételezések szerint, a Bizottság szervezeti egységeinek tavaszi előrejelzése alapján az adóssághányad 2006-ban tovább nő és eléri a GDP 57,9%-át. Az adóssághányad azonban a GDP 60%-ában meghatározott referenciaérték alatt marad.2. táblázat: az államháztartási pénzügyek előrejelzései (a GDP %-ában) |2004 | 2005 | 2006 |SP | Biz. | SP | Biz. (1) |Államháztartási egyenleg | -2.5 | -2.6 | -2.1 | -2.1 | -1.6 |Összes bevétel | 45.5 | 44.9 | 45.8 | 44.6 | 47.6 |Ebből: jelenlegi adók | 11.0 | 24.8 | 11.1 | 24.7 | 11.2 |szociális hozzájárulások | 15.1 | 13.9 | 15.0 | 13.9 | 16.9 |Összes kiadás | 48.0 | 47.5 | 47.9 | 46.7 | 49.3 |Ebből: kollektív fogyasztás | 11.4 | 17.5 | 11.4 | 17.2 | 11.4 |kamatkiadás | 2.9 | 2.9 | 2.9 | 2.8 | 2.8 |bruttó felhalmozás | 3.5 | 3.1 | 3.5 | 3.1 | 3.4 |Elsődleges egyenleg | 0.4 | 0.3 | 0.8 | 0.7 | 1.2 |Kormányzati adósság | 55.7 | 58.1 | 57.6 | 58.6 | 57.9 |Pm Ciklikusan igazított egyenleg | -1.2 | -1.2 | -0.4 | -1.3 | 0.0 |Pm Ciklikusan igazított elsődleges egyenleg | 1.7 | 0.3 | 2.5 | 0.7 | 2.9 |Pm Reál GDP (éves százalékos változás) | 1.3 | 0.75 | 1.0 | 1.5 | 2.0 |Források: 2005. márciusi EDP-értesítés 2004-re, a stabilitási program (SP) 2004. novemberi frissítése, 2004-es nemzeti számlák és a Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése (Biz.) Az SP ciklikus hatásoktól megtisztított egyenlegét a Bizottság szervezeti egységei a programban lévő adatok alapján számították ki (a különbségek különböző makrogazdasági forgatókönyveket tükröznek). Megjegyzendő, hogy a 2005. márciusi EDP-értesítést követően a holland statisztikai hivatal felülvizsgált (alacsonyabb) hiányt, a GDP 2,3%-át tette közzé és jelentette az Eurostatnak 2004-re (lásd 1. táblázat). (1) A jelenleg ismert politikát feltételezve. |4. KÖVETKEZTETÉSEKA holland hatóságok eleget tettek a Tanács 104. cikk (7) bekezdésének megfelelően, 2004. június 2-án kiadott ajánlásának. Megfeleltek annak az ajánlásnak, hogy az 1467/97/EK rendelet 3. cikke (4) bekezdésének megfelelően – ami ebben az esetben legkésőbb 2005-öt jelenti – vessenek véget a túlzott hiány állapotának. Valójában már 2004-ben a GDP 2,3%-ára, vagyis jóval a 3%-os küszöb alá csökkentették a hiányt. A Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése szerint a jelenlegi politikák alapján a 2005. évi költségvetésben tapasztalható szigorítások nyomán a hiány 2005-ben a GDP 2,0%-ára csökken, majd 2006-ban a GDP 1,6%-ára zuhan, ami azt jelzi, hogy a foganatosított intézkedések tartósan kiigazítják a költségvetési hiányt. A ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg 2004-ben jelentősen, a GDP 0,8%-ával javult, így a GDP 1,2%-át teszi ki. 2005-ben várhatóan a GDP további 0,8%-ával csökken és eléri az egyensúlyhoz közeli helyzetet, amely 2006-ban is megmarad. Végül a 2005. márciusi EDP-értesítés szerint 2004-ben az adóssághányad elérte a GDP 55,2%-át, míg 2003-ban a GDP 54,3%-a volt; a 2005. tavaszi előrejelzés szerint pedig 2005-ben és 2006-ban a GDP 60%-ának megfelelő referenciaérték alatt marad.Az általános vizsgálatból tehát kiderül, hogy a holland hatóságok – a Tanács 2004. június 2-i ajánlásának megfelelően – már 2004-ben elvégezték a 2004-es túlzott hiány kiigazítását. A Bizottság ezért azt javasolja a Tanácsnak, hogy helyezze hatályon kívül a Hollandiában fennálló túlzott hiányról.AjánlásA TANÁCS HATÁROZATAA hollandiai túlzott hiány fennállásáról szóló, 2004. június 2-i határozat hatályon kívül helyezésérőlAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 104. cikke (12) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,(1) A Tanács 2004. június 2-i 2005/136/EK határozata[8] – a Bizottságnak a Szerződés 104. cikke (6) bekezdése alapján készült ajánlását követően – megállapította, hogy Hollandiában túlzott hiány áll fenn.(2) A Szerződés 104. cikke (7) bekezdésének megfelelően a Tanács ajánlást intézett Hollandiához, a túlzott hiány állapotának megszüntetése céljából[9]. Ez az ajánlás a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló, 1997. július 7-i 1467/97/EK tanácsi rendelet[10] 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban 2005-öt határozta meg a túlzott hiány kiigazításának végső határidejeként.(3) A Szerződés 104. cikke (12) bekezdésének megfelelően, amennyiben a Tanács véleménye szerint az érintett tagállam túlzott hiányát kiigazították, hatályon kívül kell helyezni a túlzott hiány fennállásáról szóló tanácsi határozatot.(4) A „kormány” és a „hiány” szó meghatározását a túlzott hiány esetén követendő eljárásól szóló jegyzőkönyv állapítja meg, az Integrált Nemzeti Számlák Európai rendszerének (ESA) második kiadására hivatkozva. A túlzott hiány esetén követendő eljáráshoz szükséges adatokat a Bizottság szolgáltatja.(5) Az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, a túlzott hiány esetén követendő eljárásról szóló jegyzőkönyv alkalmazásáról szóló, 1993. november 22-i 3605/93/EK tanácsi rendeletnek[11] – amelyet 475/2000/EK tanácsi rendelet módosított[12] – megfelelően Hollandia által 2005. március 1-ig tett bejelentést követően a Bizottság által szolgáltatott adatok, a 2005. március 31-én az Eurostatnak tett, a felülvizsgált államháztartási számlákra vonatkozó jelentés és a Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése alapján a következő következtetések vonhatók le:-  Az államháztartási hiányt 2004-ben a GDP 2,3%-ára becsülik, míg ez az adat 2003-ban 3,2% volt. A 2004-es eredmény megfelel a 104. cikk (7) bekezdése alapján készült tanácsi ajánlásnak, különösen az államháztartási hiány legkésőbb 2005-re a GDP 3%-ának megfelelő referenciaérték alá történő csökkentésére irányuló követelménynek. A költségvetési kiigazítás 2004-ben olyan jelentős takarékossági intézkedések formájában történt, amelyek részben a 2004. évi költségvetésben, részben a 2004. április 16-én elfogadott kiegészítő konszolidációs csomagban szerepeltek. Ezenkívül a vártnál magasabb adóbevételek és a magas olajárak következtében megnövekedett földgáz-értékesítésből származó bevételek is hozzájárultak a hiány csökkentéséhez.-  A foganatosított költségvetési intézkedések célja az államháztartási egyenleg tartós javulásának biztosítása. 2005-re a Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése az államháztartási hiánynak a GDP 2,0%-ára történő további csökkenését vetíti előre, elsősorban a GDP 0,5%-át jelentő, főként strukturális jellegű takarékossági intézkedéseknek köszönhetően. Ez megfelel a GDP 2,1%-ában meghatározott hivatalos hiánycélnak. 2006-ra a Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése a jelenleg ismert politika alapján a hiány további, a GDP 1,6%-ára történő csökkenését várja, ami a költségvetési hiány tartós kiigazítását jelzi.-  A költségvetési konszolidációt a ciklikus hatásoktól megtisztított hiány csökkentése által tartják fenn, amely a túlzott hiány kiigazítását követően egyensúlyhoz közeli állapotba kerül. 2004-ben a ciklikus hatásoktól megtisztított hiány a GDP 1,2%-ára csökkent, míg 2003-ban a GDP 2,0%-a volt. A Bizottság szervezeti egységeinek 2005. tavaszi előrejelzése szerint a ciklikus hatásoktól megtisztított hiány 2005-ben a GDP további 0,8%-ával, a GDP 0,4%-ára csökken – vagyis eléri az egyensúlyközeli állapot –, 2006-ban pedig a GDP 0,0%-ára esik vissza.-  A 2005. márciusi EDP-értesítés szerint 2004-ben az államadósság GDP-hez viszonyított hányada a GDP 60%-ának megfelelő referenciaérték alatt maradt. A Bizottság szervezeti egységeinek 2004. tavaszi előrejelzése szerint az adóssághányad 2005-ben és 2006-ban is e küszöb alatt marad.(6) A 2005/136/EK határozatot ennek következtében hatályon kívül kell helyezni.ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:1. cikkAz általános vizsgálatból kiderül, hogy Hollandiában a túlzott hiányt – a Szerződés 104. cikke (7) bekezdésének értelmében 2004. június 2-án Hollandiához intézett ajánlásnak megfelelően – 2004-ben kiigazították.2. cikkA 2005/136/EK határozatot hatályon kívül kell helyezni.3. cikkE határozat címzettje a Holland Királyság.Kelt Brüsszelben,a Tanács részérőlaz elnök [1] Ez fölfelé módosította a GDP 2,98%-át kitevő, 2004. március 1-jén közölt hiányt. A különbség oka elsősorban a vártnál magasabb helyi önkormányzati hiány, amelyről a 2003. év egészére nem álltak rendelkezésre előzetes adatok.[2] 2005/136/EK tanácsi határozat, megjelent a Hivatalos Lapban 2005. február 18-án: HL L 47, 26. o.[3] http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/edp/comm_inf_note_en.pdf[4] Az Európai Unió Tanácsa, 13017/04 sajtóközlemény (Presse 284), 2004. október 21.[5] A 2004. évi költségvetés célja a GDP 2,3%-át kitevő hiány elérése, ez azonban a 2003 nyári előrejelzések alapján történt, amelyek hamarosan érvényüket vesztették, mert a gazdasági növekedéssel kapcsolatos feltételezések túl magasak voltak, a 2004. évi költségvetés elkészülte után rendelkezésre álló költségvetési eredmény pedig a vártnál rosszabb volt.[6] Ez a 2005. március 31-i naprakésszé tett nemzeti számlák adataihoz képest lefelé történő kiigazítás, a GDP 55,7%-át kitevő 2005. február 28-án jelzett adósságarányhoz képest.[7] A 2004-es hiánynak a Bizottság szervezeti egységeinek tavaszi előrejelzéséhez képest valamivel alacsonyabb kiindulópontja 2005-ben kedvező bázishatáshoz vezethet. A jelenlegi információk alapján azonban nem világos, hogy a helyi önkormányzatok pénzügyei 2004-es fejlődésének mekkora hányada lesz strukturális, a későbbi évekre is pozitív hatással bíró.[8] 2004. június 2-i tanácsi határozat, HL L 047, 2005.2.18., 26.o.[9] 2004. június 2-i tanácsi ajánlás.[10] HL L 209, 1997.8.2., 6. o.[11] HL L 332., 1993.12.31., 7. o. A legutóbb a 351/2002/EK bizottsági rendelettel (HL L 55., 2002.2.26., 23. o.) módosított rendelet.[12] HL L 58, 2000.3.3., 1.o.