title: A Bizottság ajánlása ( 2009. február 11. ) a nukleáris anyagok nyilvántartási és ellenőrzési rendszerének nukleáris létesítmények üzemeltetői általi alkalmazásáról (az értesítés a C(2009) 785. számú dokumentummal történt)

text:
               12.2.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 41/17

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2009. február 11.)
   a nukleáris anyagok nyilvántartási és ellenőrzési rendszerének nukleáris létesítmények üzemeltetői általi alkalmazásáról
   (az értesítés a C(2009) 785. számú dokumentummal történt)
   (2009/120/Euratom)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 77. és 124. cikkére,

               (1)

               Mivel az Euratom biztosítéki rendelkezéseinek alkalmazásáról szóló, 2005. február 8-i 302/2005/Euratom bizottsági rendelet (1) meghatározza az Euratom-Szerződés 79. cikkében előírt követelmények jellegét és mértékét a felhasznált vagy előállított ércek, nukleáris alapanyagok és különleges hasadóanyagok nyilvántartásának lehetővé tétele érdekében.

               (2)

               Mivel a 302/2005/Euratom rendelet 7. cikke a nukleáris létesítmények üzemeltetői számára előírja, hogy a nukleáris anyagokra vonatkozóan nyilvántartási és ellenőrzési rendszert tartsanak fenn, valamint előírásokat tartalmaz az ilyen rendszerre vonatkozóan.

               (3)

               Mivel a Bizottság „Az Euratom-Szerződés biztosítékainak végrehajtása” című munkadokumentuma (2) követelményként fogalmazza meg, hogy a Bizottság vázoljon fel egy referenciakeretet a nukleáris anyagok magas színvonalú nyilvántartási és ellenőrzési rendszereire (nuclear material accountancy and control, NMAC) vonatkozóan. A munkadokumentum rögzíti azt is, hogy a nukleárislétesítmény-üzemeltetők NMAC rendszereinek auditálása a Bizottság felügyeleti tevékenységeinek körébe fog tartozni.

               (4)

               Mivel az Európai Biztosítéki Kutatás-Fejlesztési Társaság (ESARDA) 2007-ben útmutatásokat adott közre a nukleáris anyagok nyilvántartási és ellenőrzési rendszerének bevált gyakorlatáról, melyek az NMAC rendszer auditálható elemeivel és az ezekre az elemekre jellemző minőségi szintek kimutatásának lehetséges kritériumaival foglalkoznak,

         AJÁNLJA:
   1. szakasz –   Cél és alkalmazási kör
   Az ajánlás az üzemeltetők NMAC rendszerének referenciajellemzőit írja le, melyek összhangban állnak a 302/2005/Euratom rendeletben meghatározott jogszabályi kötelezettségekkel. Az ajánlásban megfogalmazott jellemzők egy része csak bizonyos tevékenységeket végző létesítmények szempontjából releváns (3).
   2. szakasz –   Fogalmak és fogalommeghatározások

               1.

               „Elkülönítés”: olyan létesítmény, tároló vagy felszerelés strukturális jellemzője, amelyet arra használnak, hogy egy terület vagy tétel (ideértve a biztonsági felszereléseket és adatokat) fizikai integritását, valamint a területről vagy tételről rendelkezésre álló információk folytonosságát biztosítsa azáltal, hogy megakadályozza a nukleáris és egyéb anyagokhoz való illetéktelen hozzáférést vagy azok illetéktelen áthelyezését vagy az elkülönített tételekkel való bármiféle érintkezést. Példaként említhetjük egy tárolóhelyiség vagy tárolómedence, szállítópalack vagy tárolóedény falát.

               2.

               „Korrekciós intézkedés”: valamely észlelt NMAC eltérés, rendellenesség vagy más nem kívánatos helyzet okának megszüntetését célzó intézkedés. A korrekciós intézkedés célja a probléma megismétlődésének megelőzése. Különbséget teszünk korrekció és korrekciós intézkedés között.

               3.

               „Adatfeldolgozás”: a mérési eredmények és az anyagkövetési adatok létrehozása, valamint a különféle, szabályozói jelentések, az Euratom vizsgálatokat támogató dokumentumok és az intézmények által végzett anyagkövetésre vonatkozó belső munkadokumentumok elkészítése közötti kapcsolat.

               4.

               „Leltárellenőrzés”: a nukleáris létesítmény üzemeltetője által végrehajtott minőség-ellenőrzési program, amelynek célja kellő időben biztosítani a jegyzőkönyvekben rögzített és a valóságos állapot közötti egyezést. A leltárellenőrzés része a feltárt eltérések tisztázása és jelentése, valamint egyeztetés más helyi és központi nyilvántartásokkal.

               5.

               „Leltári tételek jegyzéke”: az anyagmérlegkörzetben vagy egy anyagmérlegkörzeten belüli meghatározott tárolási helyen lévő nukleáris anyagok átfogó listája, amelyet egy létesítményspecifikus eljárás alkalmazásával állítottak össze. A jegyzék tartalmazhat adagonként kezelt anyagokat. A jegyzékben fel kell tüntetni a tételek vagy adagok azonosítóit és tárolási helyeit. A tételek és adagok tömegértékeinek és egyéb jellemzőinek nyomonkövethetőnek kell lenniük.

               6.

               „Anyagmérleg-vizsgálat”: az anyagmérlegérték kiértékelésére szolgáló módszer. Figyelembe véve az indokolt becsült mérési bizonytalanságot, a mérlegvizsgálat során eldől, hogy a mérleg elfogadható-e vagy sem.

               7.

               „Anyagmérleg-eltérés”: a mérlegvizsgálat során elfogadhatatlannak minősülő anyagmérlegérték.

               8.

               „Mérés”: az a tevékenység, amely során a nyilvántartott nukleáris anyag mennyiségét és tulajdonságait megállapítják.

               9.

               „Nukleáris anyagok nyilvántartása és ellenőrzése (NMAC)”: egy nukleáris létesítményben végzett valamennyi, a nukleáris anyagok nyilvántartására és ellenőrzésére vonatkozó tevékenység, ideértve az adatok meghatározását és feldolgozását, valamint a Bizottságnak való jelentéstételt.

               10.

               „NMAC eltérés”: bármilyen eltérés két vagy több NMAC információ (jegyzőkönyv) között, ha ez az eltérés nem indokolható a legitim mérési eltérések és a legitim becsült mérési bizonytalanság figyelembevételét követően sem. Az NMAC eltérések magukban foglalhatják a mérési eltéréseket, az anyagmérleg-eltéréseket és a nukleárisanyag-ellenőrzési eltéréseket.

               11.

               „NMAC rendellenesség”: olyan NMAC eltérés vagy eltérések sorozata, amely a nukleáris anyag jelentős mennyiségének hiányával vagy többletével áll összefüggésben. Bármilyen típusú NMAC eltérés kivizsgálása során feltárásra kerülhet NMAC rendellenesség.

               12.

               „Nukleáris anyag ellenőrzési eltérése”: egyezés hiánya a nukleáris anyagok beazonosításában és tárolási helyének meghatározásában.

               13.

               „Nukleáris anyag nyomon követése”: az anyagmérlegkörzetben lévő összes nukleárisanyag-tétel beazonosítására, mozgatására, tárolási helyére és alaptulajdonságaira vonatkozó dokumentáció. A nyomon követés különösen fontos elemét képezik a műveleti jegyzőkönyvek, mert ezek alapján végzik az újraadagolást, az új méréseket, a feladott és fogadott anyagmennyiségek közötti különbségek kezelését és a besorolásban eszközölt változtatásokat.

               14.

               „Nukleáris létesítmény üzemeltetője”: valamely létesítményt nyersanyag vagy speciális hasadó anyag termelése, elválasztása, újrafeldolgozása, tárolása vagy más módon történő felhasználása céljából létrehozó vagy működtető személy vagy vállalkozás. Jelölheti azt a szervezetet is, amely a végső felelősséget viseli azért, hogy az NMAC rendszer megfeleljen a 302/2005/Euratom rendelet előírásainak.

               15.

               „Teljesítménymutató”: egy egyén, csoport, szervezet által vagy valamely tevékenység révén elért eredményre vonatkozó előrejelzési mutató.

               16.

               „Tényleges leltár felvétele”: egy anyagmérlegkörzet vonatkozásában a nukleárisanyag-tételek átfogó jegyzékének összeállítása, ami a bizottsági felügyelők által végzett tényleges leltárellenőrzés alapját képezi.

               17.

               „Tényleges leltárellenőrzés”: olyan felügyeleti tevékenység, amelynek során ellenőrzik az üzemeltető ténylegesleltár-felvételének érvényességét, és amely lezárja az anyagmérleg-periódust. A tényleges leltárellenőrzés alapját a leltári tételek üzemeltető által összeállított jegyzéke képezi. A leltári tételek jegyzékében szereplő adatok összhangban vannak a ténylegesleltár-felvételi jelentésekkel.

               18.

               „Minőség-ellenőrzés”: a minőségi követelmények teljesülését biztosító ellenőrzés.

               19.

               „Minőségirányítási rendszer”: összehangolt tevékenységek egy szervezet minőségvonatkozású irányítására és ellenőrzésére.

               20.

               „Minőségbiztosítás”: a minőségirányítási rendszer azon eleme, amely a minőségi követelmények teljesülésének biztosítására összpontosít.

               21.

               „Nyomonkövethetőség”: a megfigyelés tárgyát képező objektum előéletének, alkalmazásának és tárolási helyének nyomon követésére vonatkozó lehetőség.

         3. szakasz –   Az NMAC rendszer működtetése
   Szervezeti felépítés és felelősségi körök

               1.

               A felső vezetésnek gondoskodnia kell arról, hogy a szervezeten belül egyértelműen meg legyenek határozva felelősségi és hatáskörök. A vezetőség köreiből ki kell jelölni egy személyt, aki egyéb feladatai mellett felelős azért, hogy írásban biztosítsa a vezérigazgatót az NMAC rendszer rendeltetésszerű működéséről.

               2.

               A vezetőség feladataihoz és felelősségi köréhez tartoznak azok a szervezeti eljárások és kommunikációs minták is, amelyek:

                           a)

                           Információkat közvetítenek az NMAC teljesítményről mind hierarchikusan, mind az egyes funkcionális felelősségi körökön keresztül.

                           b)

                           Kijelölik az NMAC szükség szerinti javításával kapcsolatos felelősségi köröket, ahol a javítás szükségességének megállapítása meghatározott kritériumokon alapul.

                           c)

                           Tájékoztatják az NMAC-ért felelős vezetőt az NMAC-vel kapcsolatos rendellenességekről.

                           d)

                           Biztosítják, hogy az NMAC tevékenységekben érintett személyzet megfelelő hatáskörökkel rendelkezzék.

                           e)

                           Biztosítják a biztosítékokat érintő jogszabályi kötelezettségekkel kapcsolatos tudatosság kellő mértékét.

         Minőségirányítás és minőség-ellenőrzés

               3.

               A minőségbiztosítási és minőség-ellenőrzési intézkedéseknek a fő feladatok közé kell tartozniuk. Az említett intézkedések céljai:

                           a)

                           Az emberi tévedésből fakadó belső kockázatok csökkentése.

                           b)

                           A műszerpark és a szoftverek helyes működésének biztosítása.

                           c)

                           Különféle mutatók (teljesítménymutatók) meghatározása, melyek a vezetőséget a nem megfelelő teljesítményre utaló jelekre figyelmeztetik.

                           d)

                           Belső értékelés az elégtelen teljesítmény feltárása érdekében.

                           e)

                           Gondoskodás korrekciós intézkedésekről elégtelen teljesítmény esetén.

         4. szakasz –   Mérés és mérésellenőrzés
   Mérési program

               1.

               A mérések elvégzésére olyan programot kell alkotni, amely biztosítja a nyilvántartási nyilatkozatokban említett anyag körültekintő és pontos mennyiségi meghatározását. A mérési tevékenységeket úgy kell elvégezni, hogy azok valamely rendellenesség kivizsgálása esetén nyomonkövethetők legyenek. A mérési tevékenységek terjedjenek ki az anyagok mérésére, továbbá arra a folyamatra, amely biztosítja az adott anyagok köréből a reprezentatív anyagok kiválasztását, a mintaanyaggal végzett ezt követő valamennyi eljárást (mintavétel, minta szállítása, előkészítése), valamint a szükséges adatkezelési eljárásokat. Idetartoznak a mérésellenőrzés és minőségbiztosítás miatt szükséges mérési tevékenységek is.

         A nyilvántartási adatokkal kapcsolatos követelmények

               2.

               A mérések megfelelő elvégzésének biztosítása érdekében figyelembe kell venni a következőket:

                           a)

                           Az alkalmazott mérési módszerek validálása.

                           b)

                           A mérési eredmények nyomonkövethetősége.

                           c)

                           Pontosság és körültekintés.

                           d)

                           Valamennyi mérésnek a megfelelő hatáskörrel rendelkező személy általi jóváhagyása.

                           e)

                           Az anyagminta anyagra vonatkozó reprezentativitása.

               3.

               Olyan esetekben, amelyekben a nyilvántartási adatok számításokon, nem pedig közvetlen méréseken alapulnak, az értékeknek validáltnak, nyomonkövethetőnek és jóváhagyottnak kell lenniük. Hasonló követelmények vonatkoznak a tételek számbavételére is.

         Mérésellenőrzés

               4.

               A mérési eredmények és azok nyilvántartási nyilatkozatokban rögzített bizonytalanságai érvényességének biztosítására mérés-ellenőrzési programot kell alkalmazni.

               5.

               A mérés-ellenőrzési program a következőket foglalja magába:

                           a)

                           A műszerpark kívánalmaknak megfelelően teljesítményét biztosító mérések.

                           b)

                           Annak biztosítása, hogy nyilvántartási tömegértékek mérési szubjektivitástól mentesek, és hogy a mérési bizonytalanságok megfelelően becsültek.

                           c)

                           Jegyzőkönyv felvétele a mérés-ellenőrzési programban szereplő valamennyi adatról.

                           d)

                           A méréshez használt berendezések és módszerek leírása.

                           e)

                           A mérési eljárások jóváhagyása.

         5. szakasz –   A nukleáris anyag nyomon követése

               1.

               A nukleáris anyag nyomon követése során dokumentálni kell a nukleárisanyag-tételek minden mozgatását és mindenkori tárolási helyét. Tartalmaznia kell az anyag tulajdonságaival és elkülönítésével kapcsolatos információkat. Dokumentálni kell minden olyan intézkedést, amely kihat a nukleáris anyag tárolási helyére, azonosítására, jellegére vagy mennyiségére. A nyomon követés különösen fontos elemét képezik a jegyzőkönyvek, mert ezek alapján végzik az újraadagolást, az új méréseket, a feladott és fogadott anyagmennyiségek közötti különbségek kezelését és a besorolásban eszközölt változtatásokat.

         Azonosítás

               2.

               A nukleáris anyagot, amennyiben ez kivitelezhető, nyilvántartott egyedi azonosítóval ellátott tárolóban kell tárolni. Ha a nukleáris anyagot nem szállítható tárolóban tárolják, akkor egy jól körülhatárolható feldolgozási hely tekinthető mind a „tároló” azonosítójának, mind a tároló, illetve az anyag helyének. Ez vonatkozik a feldolgozóedényekben vagy egyéb eszközökben tárolt anyagokra is. Leltárellenőrzések esetére a tárolók azonosítóinak tartósaknak és könnyen olvashatóknak kell lenniük. Ha szükséges a tétel azonosítóját módosítani, rögzíteni kell a régi és az új azonosító közötti kapcsolatot. Amennyiben a nukleáris anyagot valamilyen módon többszörös elkülönítéssel tárolják, az anyag jellegének és jellemzőinek valamennyi tárolón vagy tárolási helyen nyomonkövethetőnek kell lennie az azonosítóra vonatkozó ellenőrzés során.

         A tárolási hely azonosítása

               3.

               A nukleáris anyagok lehetséges tárolási helyeit azonosítóval kell ellátni, mely az anyag tárolási helyére és áthelyezéseire vonatkozó nyilvántartás alapját jelenti. Adott esetben a pontos tárolási hely meghatározása során meg kell adni az anyag körzeteken belüli helyzetét is. A tárolás ellenőrzéséről készült jegyzőkönyv rögzíti az összes tárolási hely tartalmára vonatkozó azonosítót, illetve biztosítja valamennyi azonosított tétel helyének visszakövethetőségét. Az anyag jellegének és jellemzőinek valamennyi tárolási helyen hozzáférhetőknek kell lenniük az azonosítóra vonatkozó ellenőrzés során.

         Az anyag nyomon követése az előállítás során

               4.

               A nukleáris anyag feldolgozása (vagy újracsomagolása) során az előállítási jegyzőkönyvek tegyék lehetővé annak a tételnek a beazonosítását, amelyből az anyagot feldolgozásra (vagy új tárolóba történő tárolásra) bocsátják. Ennek célja a feldolgozásban részt vevő anyag releváns nukleáris tulajdonságai nyomonkövethetőségének biztosítása.
               Az előállítási jegyzőkönyvekben meg kell határozni a feldolgozásra vagy újracsomagolásra kerülő anyag mennyiségét, és – mint az már említésre került – biztosítani kell a nukleáris anyag jellegére vonatkozó információk nyomonkövethetőségének folytonosságát.
               Ha a feldolgozás vagy újracsomagolás eredményeként új anyagtételek vagy -sorok keletkeznek, e tételek számára új tömegértékeket és azonosítókat kell meghatározni, és az azonosítókat össze kell kapcsolni a releváns tömegmérési eredményekkel és a korábbi mérésekkel.

         Leltárellenőrzés

               5.

               A nukleáris létesítmény üzemeltetője által végzett leltárellenőrzés során:

                           a)

                           Biztosítják, hogy jegyzőkönyv készül a nukleáris anyag valamennyi áthelyezéséről a tárolókból a feldolgozási körzetbe, illetve vissza (mérési kulcspontok).

                           b)

                           Rendszeresen megvizsgálják, hogy a készletre vonatkozó feljegyzések megfelelnek-e a mérési kulcspontokon felvett anyagáramlási jegyzőkönyveknek és a tárolási helyre vonatkozó jegyzőkönyveknek, valamint a helyszíni jegyzőkönyvek adatait rendszeresen egyeztetik az anyagmérlegkörzet központi jegyzőkönyveinek adataival.

                           c)

                           Figyelembe veszik a leltárellenőrzési intézkedések operatív jegyzőkönyveit, melyek a tételek nukleárisanyag-tartalmával kapcsolatos ismeretek folyamatosságát biztosítják.

                           d)

                           Rendszeresen ellenőrzik a meglévő anyagokról szóló adatok és a valóságos állapot közötti egyezést.

                           e)

                           Tisztázzák és jelentik a feltárt eltéréseket, valamint egyeztetik azokat más helyszíni vagy központi nyilvántartásokkal.

                     Olyan nukleáris anyag áthelyezése esetén, amely nem elkülönített tétel, meg kell mérni az áthelyezett anyag mennyiségét.

         Eltérések kezelése

               6.

               A létesítménynek legyen koncepciója az NMAC-eltérések felismerésére, kivizsgálására, illetve az eltérés kezelésének dokumentálására. A koncepció tartalmazza:

                           a)

                           Valamennyi eltéréstípus tekintetében az elvégzendő vizsgálati intézkedések meghatározását, valamint az egyes esetekre nézve azon feltételek meghatározását, amelyek teljesítése esetén az adott eltérés tisztázottnak minősül. Az elvégzendő vizsgálati intézkedések tartalmazzák a személyes felelősségi köröket és a felhasználandó további adatokat.

                           b)

                           A jegyzőkönyvek és rendszeres nyilatkozatok megfelelő korrekcióját az eltérések tisztázását követően.

                           c)

                           Az eltérés sikertelen tisztázása esetén a sikertelenség tényének és az alkalmazott intézkedéseknek a rögzítését.

         Rendellenességek kezelése

               7.

               A létesítménynek legyen olyan koncepciója, amely megfelel a 302/2005/Euratom rendelet 6. és 14. cikke („Különjelentések”) szerinti jelentéstételi kötelezettségeknek. Az eltéréseknek az 5. szakasz 6. pontjában leírt kezelésén túlmenően a koncepció tartalmazza:

                           a)

                           A 302/2005/Euratom rendelet 15. cikkének a) pontja szerinti NMAC-rendellenességek felismerését, kivizsgálását és kezelésük dokumentálását. Az ilyen NMAC-vizsgálatok célja kellő időben biztosítani azokat a nyilvántartásra vonatkozó bizonyítékokat, amelyek igazolják, hogy valamennyi anyaggal elszámoltak.

                           b)

                           A 302/2005/Euratom rendelet 15. cikkének b) pontja szerinti egyéb helyzetek felismerését, kivizsgálását és kezelésük dokumentálását.

                           c)

                           A személyi felelősségi köröknek és a kötelező belső kommunikáció formájának meghatározását, amikor szükség van a 302/2005/Euratom rendelet 15. cikkének a) vagy b) pontja szerinti intézkedések megtételére. A koncepció határozza meg azt a rendszert is, amelynek keretében a személyzet értesíti a Bizottságot.

                           d)

                           A személyi felelősségi köröknek és jogosultságoknak a meghatározását „további részletek vagy magyarázatok” megadása érdekében, ha erre a 302/2005/Euratom rendelet 14. cikke értelmében szükség van.

         6. szakasz –   Adatfeldolgozás és -ellenőrzés

               1.

               Adatfeldolgozási rendszert szükséges alkalmazni a következők érdekében:

                           a)

                           Az NMAC rendszer megfelelő működéséhez szükséges adatok biztonságos és védett tárolása.

                           b)

                           A 302/2005/Euratom rendelet szerinti nyilatkozatok megtétele (készletváltozási jelentések, anyagmérleg-jelentések, tényleges leltárkészleti jegyzékek, különjelentések, előzetes értesítések).

                           c)

                           Anyagmérlegszórás meghatározása az anyagmérleg-ellenőrzések számára (adott esetben).

                           d)

                           A készletváltozással kapcsolatos különféle típusú dokumentumok, például szállítási dokumentumok elkészítése.

                           e)

                           A leltár rutinellenőrzésére szolgáló munkadokumentumok elkészítése.

                           f)

                           A tényleges leltár felvételére szolgáló munkadokumentumok elkészítése.

                           g)

                           A leltári tételek tényleges leltárellenőrzésre szolgáló jegyzékének összeállítása, mely a tényleges leltárfelvételen alapul.

               2.

               Adatfeldolgozási eljárásokat kell alkalmazni, ha szükséges, az adatok korrekciójára és a korrekciós nyilatkozatok megtételére olyan esetekben, amikor eltérést tártak fel. Az ilyen korrekciós eljárások során biztosítani kell a nyomonkövethetőség folytonosságát. A minőség-ellenőrzési és minőségbiztosítási intézkedéseknek biztosítaniuk kell az adatfeldolgozási rendszer teljeskörűségét és helyességét.

               3.

               Az adatfeldolgozásnak ki kell terjednie:

                           a)

                           Az üzemeltető által végzett leltárellenőrzést lehetővé tévő leltári jegyzékek összeállítására.

                           b)

                           Az olyan információkat tartalmazó leltári jegyzékekre, amelyek szükségesek a jegyzőkönyvekben rögzített tárolási helyek és a tényleges tárolási helyek közötti eltérések beazonosítására.

                           c)

                           A helyi jegyzőkönyvekben és az anyagmérlegkörzet központi jegyzőkönyveiben rögzített adatok rendszeres egyeztetésének támogatására, ha a feldolgozott nukleáris anyagra vonatkozó nyilvántartásban ezeket a jegyzőkönyveket egymástól elkülönítve őrzik.

                           d)

                           Az eltérések kivizsgálásából adódó, a leltárellenőrzést és az adategyeztetést célzó korrekciók lehetőségére.

                           e)

                           A leltárellenőrzés és adategyeztetés eredményeinek dokumentálására, beleértve a felmerülő eltérések teljesítménymutatók megállapítása céljából történő dokumentálását.

               4.

               Az adatfeldolgozással kapcsolatos eljárások a felügyelethez szükséges információkkal látják el az NMAC rendszer kezelőjét. Ezek az adatok a személyzetnek az egyes szoftverek futtatását végző tagjaira, valamint a szoftveralkalmazás(ok) beazonosítására, az alkalmazott bemenő adatok, valamint a kimenő adatok helyének meghatározására vonatkoznak. Lehetővé kell tenni a szoftveralkalmazások indításának, illetve a jegyzőkönyvekhez és adatokhoz történő hozzáférések engedélyezett adatfeldolgozási szabályzattal ellentétes módon történő végrehajtásának azonosítását.

         Nyomonkövethetőség

               5.

               Az adatfeldolgozási eljárások szolgáljanak a 302/2005/Euratom rendelet szerinti információkkal és biztosítsák mindezen információk nyomonkövethetőségének folytonosságát. Lehetővé kell tenni minden olyan információ és adat meghatározását, amelyre szükség lehet a 302/2005/Euratom rendelet követelményeiből fakadó eltérések és rendellenességek tisztázásához.

         7. szakasz –   Anyagmérleg
   A nukleáris anyag fogadása és küldése

               1.

               A létesítmények üzemeltetői többek között az alábbi eljárásokat alkalmazzák a nukleáris anyagok fogadása során:

                           a)

                           A feladói információk ellenőrzése (teljeskörűség, következetesség).

                           b)

                           A szállítótartály és a plombák jellegének, azonosságának és épségének ellenőrzése, valamint (ha szükséges) a nukleáris anyag jellegének belső vizsgálata.

                           c)

                           A fogadott anyag nyilvántartási folyamatba vétele.

                           d)

                           A feladott és fogadott anyagmennyiségek közötti különbségek felismerése és kezelése.

                           e)

                           Eltérések esetén korrekciós intézkedések.

                           f)

                           Jegyzőkönyvbe vétel a nyomonkövethetőséget biztosító módon.

                           g)

                           Annak biztosítása, hogy tiszteletben tartják a 302/2005/Euratom rendelet 21. és 22. cikkében meghatározott kötelezettségeket.

               2.

               A létesítmények üzemeltetői alkalmazzanak eljárásokat a nukleáris anyagok elszállítására, melyek meghatározzák:

                           a)

                           A címzettnek küldendő információk tartalmát.

                           b)

                           A nyilvántartás frissítésének mikéntjét.

                           c)

                           A korrekciós intézkedéseket és a címzett által jelzett eltérésekre adott megfelelő válaszokat.

                           d)

                           Az elküldési folyamat előkészítését és végrehajtását.

                           e)

                           A jegyzőkönyvbe vételt a nyomonkövethetőséget biztosító módon.

                           f)

                           Az annak biztosítására tett lépéseket, hogy eleget tesznek a 302/2005/Euratom rendelet 21. és 22. cikkében meghatározott kötelezettségeknek.

         Tényleges leltár felvétele

               3.

               Minden naptári évben el kell végezni a tényleges leltár felvételét valamennyi anyagmérlegkörzetre vonatkozóan, de két egymást követő tényleges leltárfelvétel között nem telhet el 14 hónapnál hosszabb időszak. A tényleges leltár felvételével kapcsolatos eljárásoknak magukban kell foglalniuk a Bizottság való jelentéstételt és a leltári tételek jegyzékének a tényleges leltárellenőrzés céljából való rendelkezésre bocsátását. A nukleáris létesítmények üzemeltetői különösen az alábbi követelményekre tekintettel végezzék el a tényleges leltár felvételét:

                           a)

                           A tényleges leltár felvételével kapcsolatos munkamódszerek és felelősségi körök meghatározása minden tárolási körzet és feldolgozási terület tekintetében.

                           b)

                           Az összes anyag megbízható, tételes jegyzékének összeállítása az anyagmérlegkörzeten belüli valamennyi tárolási helyre nézve. Az eljárásnak biztosítania kell, hogy egy anyagot sem hagynak figyelmen kívül.

                           c)

                           A tényleges leltár felvételének végrehajtásáról jegyzőkönyvet kell felvenni.

                           d)

                           A tényleges leltár tényleges ellenőrzéssel járó felvétele (azonosítók ellenőrzése vagy mérések) során az eljárás magában foglalja (amennyiben eltérést tártak fel) az adatfeldolgozási rendszerek szükséges korrekciói meghatározásának szabályait, valamint e korrekcióknak az adatfeldolgozó részleghez való továbbítása szabályait.

                           e)

                           A leltári tételek adott anyagmérlegkörzetre vonatkozó jegyzékét, melyet a tényleges leltárellenőrzés alapjaként a bizottsági felügyelők elé erjesztenek, átadás előtt az arra jogosult személynek aláírásával jóvá kell hagynia.

                           f)

                           Ha egy tárolási körzetre vonatkozó tényleges leltár felvétele pusztán az áthelyezési jegyzőkönyveken nyugszik, akkor annak hitelességét az alábbiak révén kell megerősíteni:

                                       i.

                                       Az áthelyezési jegyzőkönyvek elkészítésére vonatkozó minőség-ellenőrzési és minőségbiztosítási előírások.

                                       ii.

                                       A tárolási helyekre vonatkozó megbízható jegyzőkönyvek készítését célzó minőség-ellenőrzési és minőségbiztosítási intézkedések.

                                       iii.

                                       Rutinszerű jegyzőkönyvbe vétele annak a ténynek, hogy az említett minőség-ellenőrzési és minőségbiztosítási előírásokat és intézkedéseket teljesítették.

                                       iv.

                                       Az anyag integritásának biztosítása mindaddig, amíg az a körzeten belül található.

                                       v.

                                       Az áthelyezési jegyzőkönyvek helyességének független megerősítése.

               4.

               A leltári tételek jegyzékének a formális jóváhagyás érdekében minden egyes tételre vonatkozóan tartalmaznia kell a következőt:

                           a)

                           A tárolási hely és azon belül a tároló helyzete.

                           b)

                           A tároló típusa és (adott esetben) azonosítója.

                           c)

                           Az anyag típusa.

                           d)

                           A nukleáris anyag tömege (bruttó, tára- és nettó súly).

                           e)

                           Az urán dúsítási foka.

                           f)

                           A plutónium izotópos összetétele (ha rendelkezésre áll).

                     A leltári tételek jegyzékének tartalmaznia kell az anyagokra vonatkozó olyan adatokat, amelyeket – vagy tárolási helyük miatt (feldolgozóedények), vagy azért, mert mérésre alkalmatlan formában találhatók – nehéz mérni. Ilyen esetekben az üzemeltetőnek minden egyes tételre vonatkozóan nyilatkoznia kell a becsült tömegről oly módon, hogy a becslés alapjául szolgáló adatnak nyomonkövethetőnek kell lennie. A mérésre alkalmatlan formában vagy feldolgozóedényben tárolt anyagra vonatkozó tömegbecslés során meg kell adni az anyag tárolási helyét is. A mért anyagmaradékok, véletlenszerű anyagveszteségek és hulladékként áthelyezett anyagok tömegértékeinek nyomonkövethetőknek kell lenniük.

         Anyagmérleg-vizsgálatok

               5.

               Egy feldolgozást vagy újramérést folytató anyagmérlegkörzetben meg kell vizsgálni a tényleges leltáron alapuló anyagmérleget, valamint a feldolgozási terület a leltár-ellenőrzési koncepció részét képező anyagmérlegeit abból a szempontból, hogy azok elfogadhatóak-e olyan anyagmérlegszórással, amely figyelembe veszi az indokolt mérési bizonytalanságot és becsült mennyiségek esetében a feldolgozási és mérési bizonytalanságot. Ezek a vizsgálatok a minőségbiztosítási rendszer szerves részét alkotják.
               A mérlegvizsgálati eljárások során az alábbiakat kell figyelembe venni:

                           a)

                           A bármely mérleg anyagmérlegszórását kiszámoló szoftvereknek meg kell felelniük a szoftverekre és használatukra vonatkozó minőségpolitikának.

                           b)

                           A bármely mérleg anyagmérlegszórása kiszámolásához használt nyilvántartási és mérésimódszer-adatoknak meg kell felelniük az adatokra és felhasználásukra vonatkozó minőségpolitikának.

                           c)

                           Az anyagmérlegszórás kiszámolásához használt algoritmust egy műszaki dokumentumban kell rögzíteni.

                           d)

                           A módszernek olyan anyagmérlegszórásokat kell meghatároznia, amelyek híven tükrözik az egyes feldolgozási fázisokat a mérleg időszakában, illetve amelyek híven tükrözik a mérleg kiszámításához használt tömegértékekre vonatkozó korábbi méréseket (vagy becslési módszert).

                           e)

                           Ha a feldolgozásban részt vevő anyagra vonatkozó becslések korábbi adatokon vagy valamilyen modellezésen nyugszanak, a becslési módszert és a bizonytalanság meghatározásának módszerét egy műszaki dokumentumban kell rögzíteni.

                           f)

                           A mérlegvizsgálat munkamódszerét, a szofterhasználat útmutatóját, a szoftver ismertetését és a műszaki módszereket ismertető dokumentumokat úgy kell megfogalmazni, hogy nyilvánvaló legyen mindenre kiterjedő jellegük és kölcsönös összeegyeztethetőségük.

      Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.
      Kelt Brüsszelben, 2009. február 11-én.

            a Bizottság részéről

         Andris PIEBALGS

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 54., 2005.2.28., 1. o.

      (2)  SEC(2007) 293.

      (3)  A mérésekre és anyagmérlegre vonatkozó utalások nem relevánsak olyan létesítmények esetében, amelyekben nem végeznek méréseket.


title: Az EFTA Felügyeleti Hatóság 93/13/COL sz. ajánlása ( 2013. február 21. ) az egyes élelmiszerek forgalmazásával kapcsolatos csalárd módszerek előfordulási gyakoriságának megállapítására szolgáló koordinált ellenőrzési tervről

text:
               30.4.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 118/44

         AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG 93/13/COL SZ. AJÁNLÁSA
   (2013. február 21.)
   az egyes élelmiszerek forgalmazásával kapcsolatos csalárd módszerek előfordulási gyakoriságának megállapítására szolgáló koordinált ellenőrzési tervről
   AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG,
   tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 109. cikkére és 1. jegyzőkönyvére,
   tekintettel az EFTA-államok közötti, Felügyeleti Hatóság és Bíróság létrehozásáról szóló megállapodásra, és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjára, valamint 1. jegyzőkönyvére,
   tekintettel az EGT-megállapodás II. melléklete XII. fejezetének 54zzzi pontjában hivatkozott, helyesbített és módosított jogi aktusra (a takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok követelményeinek történő megfelelés ellenőrzésének biztosítása céljából végrehajtott hatósági ellenőrzésekről szóló, 2004. április 29-i, 882/2004/EK európai parlamenti és a tanácsi rendelet) és különösen annak 53. cikkére,
   tekintettel az EFTA Felügyeleti Hatóság 2013. február 19-i 75/13/COL határozatára, amely felhatalmazza az illetékes testületi tagot az Állat- és növény-egészségügyi kérdésekkel foglalkozó EFTA-bizottság által (663341. sz. ülés) jóváhagyott, végleges ajánlás elfogadására,
   mivel:

               (1)

               A 882/2004/EK rendelet 53. cikke alapján az EFTA Felügyeleti Hatóság (a továbbiakban: a Hatóság), amennyiben szükségét látja, koordinált ellenőrzési terveket ajánlhat, melyeket ad hoc alapon is meg lehet szervezni, különösen a takarmányok, élelmiszerek és állatok által jelentett veszélyek mértékének meghatározása céljából.

               (2)

               Az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20-i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) valamennyi élelmiszer vonatkozásában élelmiszer-címkézésre vonatkozó EGT-szabályokat határoz meg.

               (3)

               A 2000/13/EK irányelv szerint a címkézés és az alkalmazott módszerek nem lehetnek alkalmasak a vásárló megtévesztésére, különösen az élelmiszer jellemzői, azaz többek között annak valódi természete és azonosítása tekintetében. Ezenkívül különleges EGT vagy nemzeti jogszabályok hiányában az élelmiszert olyan néven kell értékesíteni, amely az értékesítés helye szerinti EGT-államban megszokott, vagy olyan leírást kell az élelmiszerről adni, amely kellően áttekinthető ahhoz, hogy a fogyasztót tájékoztassa a termék valódi természetéről.

               (4)

               Emellett a végső fogyasztóknak és a közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek szánt, előre csomagolt élelmiszer címkéjén minden összetevőt fel kell tüntetni. A végső fogyasztóknak és a közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek szánt, húst tartalmazó élelmiszerek esetében közvetlenül a csomagoláson vagy az azon rögzített címkén azt az állatfajt is fel kell tüntetni, amelyből a hús közvetlenül származik. Amennyiben egy összetevő az élelmiszer elnevezésében is szerepel, százalékban kifejezett mennyiségét is meg kell adni az összetevők listájában a fogyasztóknak az élelmiszer azonosítása és összetétele tekintetében történő félrevezetésének elkerülése érdekében.

               (5)

               Az állati eredetű élelmiszerek különleges higiéniai szabályainak megállapításáról szóló, 2004. április 29-i 853/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) egyes élelmiszerek tekintetében további címkézési követelményekről rendelkezik. A rendelet szerint a közvetlenül a végső fogyasztónak szánt, többek között egypatás állatok húsát tartalmazó darált hús csomagolásán figyelmeztetést kell elhelyezni arról, hogy a terméket a fogyasztás előtt meg kell főzni, amennyiben és amilyen mértékben annak a tagállamnak a jogszabályai, melynek területén a terméket forgalomba hozzák, azt előírják.

               (6)

               A 853/2004/EK rendelet II. mellékletének III. szakasza előírja, hogy a vágóhidakat üzemeltető élelmiszer-ipari vállalkozóknak a vadak kivételével minden – a vágóhídra küldött vagy szánt – állat tekintetében kérniük, fogadniuk, és ellenőrizniük kell az élelmiszerláncra vonatkozó információkat, és azok szerint kell eljárniuk. Az élelmiszerláncra vonatkozó megfelelő információknak különösen az állatoknak egy bizonyos időszakon belül adott, nullánál nagyobb élelmezés-egészségügyi várakozási idejű állatgyógyászati készítményeket és egyéb kezeléseket kell magukban foglalniuk, a kezelések időpontjával és az élelmezés-egészségügyi várakozási időkkel egyetemben. Az emberi fogyasztásra szánt állati eredetű termékek hatósági ellenőrzésének megszervezésére vonatkozó különleges szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 29-i 854/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) többek között előírja a hatósági állatorvosok számára, hogy ellenőrzéseket és vizsgálatokat végezzenek. A hatósági állatorvosoknak különösen a származási gazdaságnak a levágásra szánt állatokkal kapcsolatos nyilvántartásait, többek között az élelmiszerláncra vonatkozó információkat kell ellenőrizniük és elemezniük, és a levágást megelőző vágóhídi élőállat-vizsgálat, valamint a levágást követő húsvizsgálat elvégzésekor figyelembe kell venniük az ellenőrzés és az elemzés dokumentált eredményeit.

               (7)

               A 2012 decembere óta számos uniós tagállamban végzett hatósági ellenőrzéseknek köszönhetően bebizonyosodott, hogy egyes előre csomagolt termékek olyan lóhúst tartalmaztak, amely nem szerepelt az összetevők listáján sem közvetlenül a termék csomagolásán, sem az azon rögzített címkén. Ehelyett az említett élelmiszerek némelyike a nevében és/vagy az összetevők mellékelt listájában megtévesztő módon csak a marhahús jelenlétére utalt.

               (8)

               Az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28-i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 17. cikke szerint az élelmiszeripari vállalkozóknak vállalkozásaik termelő, feldolgozó és forgalmazó tevékenységének minden szakaszában gondoskodniuk kell arról, hogy az élelmiszerek megfeleljenek a tevékenységükre vonatkozó élelmiszerjog követelményeinek, és ellenőrizniük kell e követelmények teljesülését.

               (9)

               A lovak lehetnek „élelmiszer-termelő” és „nem élelmiszer-termelő” állatok egyaránt. A fenilbutazon olyan állatgyógyászati készítmény, amelynek használata a farmakológiai hatóanyagokról és az állati eredetű élelmiszerekben előforduló maximális maradékanyag-határértékek szerinti osztályozásukról szóló, 2009. december 22-i 37/2010/EU bizottsági rendelet (5) szerint csak a nem élelmiszer-termelés céljára tartott állatokon megengedett. Azok a nem élelmiszer-termelés céljára tartott lovak tehát, amelyeket valaha fenilbutazonnal kezeltek, nem kerülhetnek be az élelmiszerláncba. Tekintettel az egyes élelmiszerekben megfelelő címkézés nélkül jelen lévő lóhússal kapcsolatos csalárd módszerekre, megelőzési céllal indokolt megbizonyosodni afelől, hogy bekerült-e az élelmiszerláncba olyan, nem élelmiszer-termelés céljára tartott lovak húsa, amelyeket fenilbutazonnal kezeltek.

               (10)

               Szükségesnek bizonyult tehát, hogy a Hatóság azt ajánlja Norvégiának és Izlandnak, hogy egy hónapon keresztül koordinált ellenőrzési tervet hajtson végre az egyes élelmiszerek forgalmazásával kapcsolatos csalárd módszerek előfordulási gyakoriságának megállapítására. Ez az időszak további két hónappal meghosszabbítható.

               (11)

               Az ajánlott ellenőrzési terv két fő tevékenységből kell, hogy álljon.

               (12)

               Az első fő tevékenység a végső fogyasztóknak és a közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek szánt azon élelmiszerek kiskereskedelmi szinten végrehajtott megfelelő ellenőrzése kell, hogy legyen, amelyeket marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt forgalmaznak és/vagy akként címkéztek. Ezen ellenőrzéseket más létesítményekre is ki lehet terjeszteni (pl. hűtőházak). Az ellenőrzések azt hivatottak megállapítani, hogy van-e ezekben a termékekben olyan lóhús, amelyet nem megfelelően címkéztek a termék csomagolásán, illetve, ha nem előre csomagolt élelmiszerekről van szó, van-e bennük olyan lóhús, amely jelenlétét nem hozták a végső fogyasztók vagy a közétkeztetésben működő gazdasági szereplők tudomására. Ezeket az ellenőrzéseket reprezentatív mintán kell elvégezni.

               (13)

               A címkén fel nem tüntetett állatfaj fehérjéinek a mintában történő kellő pontosságú kimutatására megbízható módszerek léteznek. Ezekkel a módszerekkel és használatukkal kapcsolatban a takarmányban lévő állati fehérjék európai uniós referencialaboratóriuma hasznos tanáccsal szolgálhat. Norvégia és Izland illetékes hatóságainak azt tanácsoljuk, hogy kövessék a laboratórium tanácsát az alkalmazandó módszerek tekintetében.

               (14)

               A második fő tevékenységnek az emberi fogyasztásra szánt lóhúst, többek között harmadik országból származó élelmiszereket kezelő létesítmények szintjén a fenilbutazon maradékanyag kimutatásának céljára elvégzett megfelelő ellenőrzésekben kell állnia. Ezeket az ellenőrzéseket reprezentatív mintán kell elvégezni, figyelembe véve a termelési és a behozatali számokat. Ebben az esetben a 96/23/EK tanácsi irányelvnek az analitikai módszerek elvégzése és az eredmények értelmezése tekintetében történő végrehajtásáról szóló 2002/657/EK bizottsági határozatban (6) megadott módszerekre kell hagyatkozni.

               (15)

               Norvégiának és Izlandnak ezen ellenőrzések eredményeit rendszeresen közölniük kell a Hatósággal, hogy az ki tudja értékelni az eredményeket, és dönteni tudjon a meghozandó intézkedésekről. Ezeket az eredményeket továbbítják az Európai Bizottságnak.
               A jelen ajánlásban biztosított intézkedések összhangban vannak a Hatóságot támogató Állat- és növény-egészségügyi kérdésekkel foglalkozó EFTA-bizottság véleményével.

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   Norvégia és Izland ezen ajánlás mellékletével összhangban koordinált ellenőrzési tervet hajt végre, amely a következő tevékenységekből áll:

               a)

               a végső fogyasztóknak és a közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek szánt azon élelmiszerek hatósági ellenőrzése, amelyeket marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt forgalmaznak és/vagy akként címkéztek; valamint

               b)

               az emberi fogyasztásra szánt lóhúsnak a fenilbutazon maradékanyag kimutatása céljából elvégzett hatósági ellenőrzése.

      Kelt Brüsszelben, 2013. február 21-én.

            az EFTA Felügyeleti Hatóság részéről

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            testületi tag

         Xavier LEWIS

            igazgató

      (1)  Az EGT-megállapodás II. melléklete XII. fejezetének 18. pontjában hivatkozott jogi aktus.

      (2)  Az EGT-megállapodás I. melléklete I. fejezetének 6.1.17. pontjában hivatkozott jogi aktus.

      (3)  Az EGT-megállapodás I. melléklete I. fejezetének 1.1.12. pontjában hivatkozott jogi aktus.

      (4)  Az EGT-megállapodás II. melléklete XII. fejezetének 54zzzc. pontjában hivatkozott jogi aktus.

      (5)  Az EGT-megállapodás II. melléklete XIII. fejezetének 13. pontjában hivatkozott jogi aktus.

      (6)  Az EGT-megállapodás I. melléklete I. fejezetének 7.2.19. pontjában hivatkozott jogi aktus.

      MELLÉKLET

         Az egyes élelmiszerek forgalmazásával kapcsolatos csalárd módszerek előfordulási gyakoriságának megállapítására szolgáló koordinált ellenőrzési terv

      I.   A KOORDINÁLT ELLENŐRZÉSI TERV TEVÉKENYSÉGEI ÉS CÉLJA
      A koordinált ellenőrzési terv két fő tevékenységből kell, hogy álljon.

         1. TEVÉKENYSÉG:   Olyan élelmiszerek ellenőrzése, amelyeket marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt forgalmaznak és/vagy akként címkéztek

      A.   Termékkör:

                  1.

                  Marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt forgalmazott és/vagy akként címkézett élelmiszerek (pl. darált hús, hústermékek és húskészítmények), amelyek az alábbi kategóriákba tartoznak:

                              a)

                              a végső fogyasztóknak és a közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek szánt azon előre csomagolt élelmiszerek, amelyeket marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt címkéztek;

                              b)

                              a végső fogyasztóknak és a közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek megvételre kínált, nem előre csomagolt, az értékesítés telephelyén a fogyasztó kérésére csomagolt, vagy közvetlen értékesítés céljából előre csomagolt élelmiszerek, amelyeket marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt forgalmaznak és/vagy máskülönben akként jelöltek meg.

                  2.

                  E koordinált ellenőrzési terv vonatkozásában a 2000/13/EK irányelv 1. cikk (3) bekezdése b) pontjának megfelelő „előre csomagolt élelmiszerek” fogalommeghatározást kell alkalmazni.

                  3.

                  E koordinált ellenőrzési terv vonatkozásában a 853/2004/EK rendelet I. mellékletének 1.13., 1.15. és 7.1. pontjának megfelelő „darált hús”, „hústermékek” és „húskészítmények” fogalommeghatározást kell alkalmazni.

            B.   Célkitűzés

      Norvégia és Izland illetékes hatóságainak hatósági ellenőrzéseket kell végezniük annak megállapítására, hogy van-e az A. pontban említett termékben olyan lóhús, amelyet nem megfelelően tüntettek fel a termék csomagolásán, illetve, ha nem előre csomagolt élelmiszerről van szó, a lóhús jelenlétét – az EGT és adott esetben a nemzeti rendelkezésekkel összhangban – nem hozták a végső fogyasztók vagy a közétkeztetésben működő gazdasági szereplők tudomására.
      C.   A mintavételi pontok és a mintavételi eljárás

                  1.

                  A mintának reprezentatívnak kell lennie és termékek széles skáláját kell lefednie.

                  2.

                  A termékmintavételt kiskereskedelmi szinten (pl. szupermarketekben, kisebb üzletekben, henteseknél) kell végezni, és más létesítményekre is ki lehet terjeszteni (pl. hűtőházak).

            D.   A minták száma és a mintavétel módja

      Az alábbi táblázat áttekintést nyújt a II. szakaszban meghatározott időszakon belül történő mintavétel javasolt, indikatív minimális számáról. Norvégia és Izland illetékes hatóságait felkérik arra, hogy lehetőség szerint több mintát vegyenek. A minták országok szerinti felosztása a népességi adatokon alapul, amelynek során a II. szakaszban meghatározottaknak megfelelően a termékből tagállamonként és naptári hónaponként minimálisan tíz mintát vesznek.

                  Marhahúst tartalmazó élelmiszer gyanánt forgalmazott és/vagy akként címkézett élelmiszerek

                  Értékesítő ország

                  Havonként javasolt indikatív mintaszám

                  Norvégia

                  50

                  Izland

                  10

            E.   Módszerek

      Norvégia és Izland illetékes hatóságainak elsősorban a takarmányokban lévő állati fehérjék európai uniós referencialaboratóriuma által javasolt módszert/módszereket kell alkalmazniuk.

         2. TEVÉKENYSÉG:   Az emberi fogyasztásra szánt lóhús ellenőrzése

      A.   Termékkör

      A Kombinált Nómenklatúrában 0205 kóddal szereplő emberi fogyasztásra szánt ló-, szamár-, öszvérhús friss, hűtött vagy fagyasztott állapotban.
      B.   Célkitűzés

      Az A. pontban említett termékek esetében Norvégia és Izland illetékes hatóságainak hatósági vizsgálatokat kell végezniük esetleges fenilbutazon maradékanyag kimutatása céljából.
      C.   A mintavételi pontok és a mintavételi eljárás

      A termékek mintavételét az A. pontban említett termékeket kezelő létesítményekben (pl. vágóhidakon, állat-egészségügyi határállomásokon) kell elvégezni.
      D.   A minták száma és a mintavétel módja

      A II. szakaszban meghatározott időszakon belül vett minták javasolt minimális száma az A. pontban említett termékek esetében 50 tonnánként egy minta, országonként minimum öt mintával.
      E.   Módszerek

      Norvégia és Izland illetékes hatóságainak a 2002/657/EK bizottsági határozat szerint validált módszereket kell alkalmazniuk. A 96/23/EK irányelv (1) I. melléklete A. csoportjának 5. pontjában és B. csoportjának 2. a), b), és e) pontjában felsorolt maradékanyagokra vonatkozó módszerek megtekinthetők az állatgyógyászati készítmények és szennyező anyagok állati eredetű élelmiszerekben előforduló maradékanyagait vizsgáló európai referencialaboratórium honlapján.
      II.   A KOORDINÁLT ELLENŐRZÉSI TERV IDŐTARTAMA
      A koordinált ellenőrzési terv végrehajtási ideje egy hónap, amely ezen ajánlás elfogadása időpontjában, de legkésőbb 2013. március 1-jén veszi kezdetét.
      III.   AZ EREDMÉNYEKRŐL KÉSZÜLT JELENTÉS

                  1.

                  Norvégia és Izland illetékes hatóságainak az alábbi információkat összefoglaló jelentést kell tenniük az e melléklet I. szakaszában említett összes tevékenységről:

                              a)

                              a vett minták száma termékkategóriák szerint;

                              b)

                              az elemzés módszere(i) és az elvégzett elemzés típusa;

                              c)

                              a pozitív vizsgálati eredmények száma;

                              d)

                              a pozitív vizsgálati eredmények tekintetében elvégzett nyomonkövetési ellenőrzések az 1. tevékenység A. pontjában említett termékeknél azokban az esetekben, amikor a lóhús kimutatott jelenléte meghaladja az 1 %-ot;

                              e)

                              a pozitív vizsgálati eredmények tekintetében elvégzett nyomonkövetési ellenőrzések a 2. tevékenység A. pontjában szereplő termékeknél;

                              f)

                              a nyomonkövetési ellenőrzések eredményei;

                              g)

                              a 2. tevékenység A. pontjában említett termékek pozitív vizsgálati eredményei tekintetében annak az országnak a megnevezése, ahol az érintett állatot vágásra engedélyezték.

                        A jelentést a II. szakaszban említett egy hónapos időszak lejárta előtt 15 napon belül kell eljuttatni a Hatósághoz.
                  A jelentést a Hatóság által meghatározott formában kell elkészíteni.

                  2.

                  Norvégia és Izland illetékes hatóságainak az élelmiszer- és takarmánybiztonsági riasztási rendszeren keresztül haladéktalanul értesíteniük kell a Hatóságot az I. szakaszban említett 1. és 2.tevékenységre tekintettel elvégzett hatósági ellenőrzések minden pozitív eredményéről.

                  3.

                  Norvégia és Izland illetékes hatóságainak a Hatóságot szintén értesíteniük kell minden, kérésük alapján az élelmiszeripari vállalkozások által elvégzett saját ellenőrzés eredményeiről. Ezen információkat az 1. pontban említett részletes adatokkal egyetemben a Hatóság által meghatározott formában kell ismertetni.

         (1)  Az EGT-megállapodás I. melléklete I. fejezetének 7.1. része 2. pontjában hivatkozott jogi aktus.


				|

		52014DC0401

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA az azon tagállamoknak, amelyek pénzneme az euró, a gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatások végrehajtásáról /* COM/2014/0401 final */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
az azon tagállamoknak, amelyek pénzneme az
euró, a gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatások végrehajtásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésével együtt értelmezett 136. cikkére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok
megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU
európai parlamenti és tanácsi rendeletre[2]
és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság
véleményére,
tekintettel a
Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
mivel:
(1)       Az euróövezet jelenlegi gazdasági környezetét a fokozatos, ám
egyelőre törékeny gazdasági élénkülés jellemzi. Az euróövezetben 2013-ban
és 2014 elején lényegesen csökkent az infláció, az előrejelzés távlatában
viszont csupán lépésenkénti növekedésére lehet számítani, ami a jelenlegi
pangást, a sérülékeny gazdaságokban zajló relatívár-igazodást és az euró
árfolyamának folyamatos emelkedését tükrözi. Ezen túlmenően, míg a
fellendülés egyre inkább teret nyer, az euróövezeti országok között
változatlanul nagy különbségek figyelhetők meg.
(2)       Az euróövezet több, mint pusztán
tagjainak összessége. A gazdasági és pénzügyi válság nyomán
egyértelműen a felszínre kerültek az euróövezeten belüli szoros
kölcsönhatások, és megerősítést nyert, hogy az euróövezeti tagállamok
között a költségvetési, pénzügyi és strukturális politikák erősebb
koordinációjára van szükség, amely koherens politikai irányvonalat biztosít az
euróövezet egészében. Az euróövezeti tagállamok a
gazdasági és monetáris unióbeli stabilitásról, koordinációról és kormányzásról
szóló szerződés 2012. március 2-i aláírásával kötelezettséget vállaltak
egy sor további, nagy horderejű politikai reformra és szakpolitikai
koordinációra. A második gazdasági kormányzási csomaghoz (kettes csomag)
fűződő rendeletek 2013-as hatálybalépése nyomán még szorosabbá
vált az euróövezeten belüli költségvetési és gazdaságpolitikai koordináció. Az
euróövezeti tagállamoknak különös felelősségük van az új kormányzási keret
hatékony végrehajtásában. Ez szükségessé teszi, hogy a tagállamok
erősebb nyomást gyakoroljanak egymásra, ezáltal támogatva a nemzeti
reformok végrehajtását és a költségvetési óvatosságot, az euróövezet
szempontjából a nemzeti reformok jobb értékelését, a potenciális
tovagyűrűző hatások internalizálását és a GMU megfelelő
működéséhez elengedhetetlen szakpolitikák kialakítását.
(3)       Az euróövezeti tagállamok közötti szoros kölcsönös
függőségből adódóan potenciálisan jelentős
tovagyűrűző hatások kapcsolódnak a strukturális reformok
végrehajtásához, amit figyelembe kell venni a szakpolitikák optimális kialakítása
és azoknak az egyes euróövezeti tagállamokban, illetve az euróövezet egészében
történő optimális végrehajtása érdekében. A reformok összehangoltabb
végrehajtása például elősegítené a tagállamok közötti kívánatos
konvergenciát. Az euróövezeti tagállamok reformterveinek meglévő
gyakorlatokon alapuló, korai szakaszban történő megvitatása és a
makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás hatékony végrehajtása
egyaránt kulcsfontosságú ebben az összefüggésben.
(4)       Az
euróövezet előtt álló fő kihívások egyike, hogy differenciált és
növekedésbarát költségvetési politikák érvényesítése révén csökkentse az
államadósságot, ugyanakkor serkentse az euróövezet növekedési potenciálját. Az elmúlt években megvalósult konszolidációs törekvéseknek
köszönhetően az euróövezet költségvetési helyzete javult, viszont számos
euróövezeti tagállamnak továbbra is folytatnia kell a költségvetési kiigazítást
a rendkívül magas adósságszint mérséklése érdekében. Valamennyi euróövezeti
tagállamnak javítania kell az államháztartás minőségét a termelékenység és
a foglalkoztatási helyzet fellendítése céljából.
(5)       Az euróövezeti beruházások a válság kezdeti szakaszában erősen
visszaestek, és egyelőre még nem álltak vissza a szokásos hosszú távú
szintre. A lomha beruházási tendenciák hátterében a magánszektor
hitelállomány-leépítésének, a pénzügyi töredezettségnek, valamint az állami
beruházások csökkenését előidéző költségvetési konszolidációs
erőfeszítéseknek az összesített hatása áll. Az
infrastruktúra és a készségek terén megvalósított beruházások növelése
meghatározó jelentőségű az élénkülés fenntartása és a potenciális
növekedés serkentése szempontjából. A beruházások nagy részének a
magánszférából kell érkeznie, mindazonáltal az állami hatóságok is
jelentős szerepet játszhatnak a kedvező feltételek kialakításában.
(6)       Az euróövezetben változatlanul visszafogott a reálgazdaságba
irányuló hiteláramlás, a pénzügyi piacok pedig – az államadósságra
nehezedő nyomás enyhülése ellenére is – erősen töredezettek. A finanszírozáshoz való hozzáférés – különösen a kkv-k
számára – több tagállamban még mindig problémát jelent, ami veszélyeztetheti a
gazdasági fellendülést. Ezek a körülmények szükségessé teszik a hiteláramlás
helyreállítását, a tőkepiacok mélyítését és a gazdaság hosszú távú finanszírozásának
előmozdítását. Az olyan intézkedéseknek köszönhetően, mint
például a bankok mérlegének további javítása, szükség esetén a
sajáttőke-pufferek folytatólagos megerősítése, az
eszközminőség-elemzések és a stressztesztek, könnyebb lesz meghatározni a fennmaradt
sebezhető pontokat, és következésképpen megerősödik az ágazat egésze
iránti bizalom. A bankunió tekintetében
számottevő előrelépés történt, elsősorban az egységes
felügyeleti mechanizmus létrehozása és az egységes szanálási mechanizmusról
kötött megállapodás révén.
(7)       A
pénzügyi válság feltárta a gazdasági és monetáris unió struktúrájának
hiányosságait. A Bizottság 2012. november 28-án előterjesztette a valódi,
szoros gazdasági és monetáris unió tervezetéről szóló közleményét, amelyet
európai vitaindítónak szánt. Az Európai Tanács elnöke 2012. december 5-én
közzétette az Európai Bizottság elnökével, az eurócsoport elnökével és az
Európai Központi Bank elnökével szoros együttműködésben készített
jelentését, amely számos elképzelést átvett a Bizottság tervezetéből és
magában foglalta a gazdasági és monetáris unió kiteljesítéséhez vezető
szakaszos folyamat részleteit és ütemtervét. Az Európai Parlament 2012.
november 20-i állásfoglalásában kifejtette nézeteit. Azóta fontos lépések
történtek. A GMU továbbfejlesztése lépésenkénti megközelítést tesz szükségessé,
amelyben a fegyelem a szolidaritással ötvöződik. A gazdasági kormányzásról
szóló hatos és kettes csomag értelmében a bennük foglaltak végrehajtására
vonatkozó első felülvizsgálatra legkésőbb 2014 végén kerül sor.
AJÁNLJA, hogy az euróövezeti tagállamok
– a tagállamok gazdaságpolitikájának koordinálására vonatkozó tanácsi hatáskör
sérelme nélkül és mindenekelőtt az eurócsoporton belüli gazdaságpolitikai
koordináció keretében – a 2014 és 2015 közötti időszakban egyenként vagy
csoportosan hozzanak intézkedéseket a következők tekintetében:
1.           A Bizottsággal szorosan
együttműködve segítsék elő és kövessék nyomon a strukturális reformok
végrehajtását az euróövezet zökkenőmentes működése szempontjából legfontosabb
területeken, hogy ezáltal ösztönözzék a konvergenciát, valamint a belső és
külső egyensúlyhiányok kiigazítását. Értékeljék és mozdítsák elő a
túlzott egyensúlyhiánnyal és a határozott beavatkozást igénylő
egyensúlyhiányokkal rendelkező euróövezeti tagállamoknak a reformok
végrehajtása terén tett előrelépéseit, hogy ezáltal csökkentsék az
euróövezet más részeibe tovagyűrűző negatív hatásokat, továbbá
ösztönözzék a pozitív tovagyűrűző hatások optimalizálását szolgáló,
megfelelő szakpolitikák érvényesítését a jelentős többlettel
rendelkező országokban. Rendszeresen tartsanak tematikus megbeszéléseket a
potenciálisan erőteljes tovagyűrűző hatásokkal
rendelkező strukturális politikákról, és ezek keretében összpontosítsanak
a munka nagy adóékének csökkentésére és a szolgáltatáspiacok reformjára.
2.           A Bizottsággal szorosan
együttműködve koordinálják az euróövezeti tagállamok költségvetési
politikáit, főként a költségvetésiterv-javaslatok értékelése útján, hogy
ezáltal biztosítsák az euróövezet egészében érvényesülő egységes és
növekedésbarát költségvetési irányvonalat. Javítsák az államháztartás
minőségét és fenntarthatóságát a nemzeti, illetve uniós szintű tárgyi
és immateriális beruházások fokozása által. Biztosítsák a nemzeti költségvetési
keretek – köztük a nemzeti költségvetési tanácsok – megerősítését.
3.           Teremtsék meg a bankrendszer
ellenálló képességét, elsősorban az eszközminőség-elemzések és
stressztesztek nyomon követéséhez kapcsolódó szükséges fellépések, valamint a
bankunióra – így például az egységes szanálási mechanizmus átmeneti
időszakában elvégzendő további munkára – vonatkozó rendeletek
végrehajtása révén. Ösztönözzék a
magánberuházásokat és növeljék a reálgazdaságba irányuló
hiteláramlást a kkv-k hitelhez
jutásának javítását célzó intézkedések, a
tőkepiacok mélyítése és az értékpapírosítási piac újraindítása
révén, összhangban az
európai gazdaság hosszú távú finanszírozásáról szóló bizottsági
közleménnyel, illetve az abban felvázolt ütemezéssel.
4.           Vigyék tovább a gazdasági és
monetáris uniós mélyítésére irányuló munkát, és a 2014 végére tervezett
felülvizsgálat keretében járuljanak hozzá a gazdasági felügyeleti keret
javításához.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               HL L 306., 2011.11.23., 25. o.
[3]               COM(2014) 401 final.


title: A Tanács ajánlása ( 2007. március 19. ) a Bizottságnak az Európai Fejlesztési Alap (hetedik EFA) 2005. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében adandó felmentésről

text:
               8.5.2007

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 103/2

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2007. március 19.)
   a Bizottságnak az Európai Fejlesztési Alap (hetedik EFA) 2005. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében adandó felmentésről
   (2007/C 103/02)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
   tekintettel az 1995. november 4-én Mauritiuson aláírt megállapodással (1) módosított, 1989. december 15-én Loméban aláírt negyedik AKCS-EK-egyezményre (2),
   tekintettel a negyedik AKCS-EK-egyezmény szerinti közösségi támogatás finanszírozásáról és kezeléséről szóló 91/401/EGK belső megállapodásra (3), amely létrehozta többek között a hetedik Európai Fejlesztési Alapot (hetedik EFA), és különösen annak 33. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel a negyedik AKCS-EK-egyezmény szerinti fejlesztésfinanszírozási együttműködésre alkalmazandó 1991. július 29-i pénzügyi szabályzatra (4), és különösen annak 69-77. cikkére,
   megvizsgálva a hetedik EFA műveleteire vonatkozó 2005. december 31-i bevételi és kiadási kimutatást, illetve eredmény-kimutatást, valamint a Számvevőszéknek a 2003. pénzügyi évre vonatkozó jelentését, a Bizottság válaszaival együtt (5),
   mivel:

               (1)

               A belső megállapodás 33. cikkének (3) bekezdése szerint a Bizottság számára a hetedik EFA pénzgazdálkodása tekintetében a mentességet az Európai Parlamentnek kell megadnia, a Tanács ajánlására.

               (2)

               A 2004. pénzügyi év során a Bizottság a hetedik EFA műveleteit összességében kielégítően hajtotta végre,

         JAVASOLJA, hogy az Európai Parlament a Bizottságot mentse fel a 2005. pénzügyi évre vonatkozóan a hetedik EFA műveleteinek végrehajtása tekintetében.

      Kelt Brüsszelben, 2007. március 19-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         H. SEEHOFER

      (1)  HL L 156., 1998.5.29., 3. o.

      (2)  HL L 229., 1991.8.17., 3. o.

      (3)  HL L 229., 1991.8.17., 288. o.

      (4)  HL L 266., 1991.9.21., 1. o.

      (5)  HL C 263., 2006.10.31., 205. o.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52006SC0023

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK Tanácsi rendelet 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Finnország 2005-2009-re szóló, aktualizált stabilitási programjáról  /* SEC/2006/0023 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 11.1.2006SEC(2006) 23 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Finnország 2005–2009-re szóló, aktualizált stabilitási programjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSElőzményekA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-én lépett életbe, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A Paktumot 2005-ben módosították első alkalommal. A reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszútávú fenntarthatóságának biztosítását célozta.A költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásnak megerősítéséről szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat, valamint azok éves aktualizálásait kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még nem bevezető tagállamok esetében (aktualizált) konvergenciaprogramokat). Finnország első stabilitási programját 1998 szeptemberében nyújtotta be. A rendeletnek megfelelően a Tanács 1998. október 12-én fogalmazta meg véleményét a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően. Ugyanezen eljárásnak megfelelően, az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat a Bizottság értékeli, valamint a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság vizsgálja, mialatt a Tanács megvizsgálhatja azokat.Ezekben a programokban a tagállamoknak meg kell határozniuk a költségvetési egyenleg helyzetére vonatkozó középtávú célkitűzéseiket, illetve az elérésükhöz és megőrzésükhöz szükséges politikai intézkedéseket, beleértve a gazdasági feltételezéseket is. A Paktum reformjának eredményeként az Unió gazdasági és költségvetési sokféleségének fényében, beleértve a fenntarthatósághoz kapcsolódó költségvetési kockázatot, különbséget kell tenni az egyes tagállamok középtávú célkitűzései között. A reform többi elemei: a gazdasági ciklus alatti költségvetési politika szimmetrikusabb megközelítése konjunktúra idején szigorúbb költségvetési fegyelem betartásán keresztül, miközben a középtávú célkitűzésektől, vagy az elérésüket célzó korrekciós pályától való időszakos eltéréshez figyelembe kell venni a hosszútávú fenntarthatóságra kimutatható hatást gyakorló „jelentős strukturális reformokat”.Figyelembe véve a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi gazdasági előrejelzéseit, a magatartási kódexet[2], a várható kibocsátás és a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant, és a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásait, a Bizottság megvizsgálta Finnország nemrég megküldött aktualizált stabilitási programját, és az alábbi értékelés alapján a programról a Tanács részére ajánlást fogadott el.  Értékelés1.  A finn stabilitási programot 2005. november 24-én küldték meg. A program a 2005–2009 közötti időszakra terjed ki. A program nagyjából követi a stabilitási és konvergenciaprogramoknak az új magatartási kódexben meghatározott modelljét. A programból részben hiányoznak az új magatartási kódexben előírt kötelező és választható adatok (különösen a 2007–2009-re vonatkozó külső feltételezésekkel kapcsolatos adatok). Az aktualizálás nem határoz meg kimondottan a költségvetési egyenleg helyzetére vonatkozó, a Stabilitási és Növekedési Paktum értelmében vett középtávú célkitűzést (KTC).2.  Az 1990-es évek elején bekövetkezett súlyos recesszióból való kilábalást követően a finn gazdaság 1995–2004 között jelentősen bővült, éves 3½ %-os átlagos növekedési ráta mellett, ami 1½ százalékponttal haladja meg az euro-övezet átlagát. Az erős növekedés hozzájárult a foglalkoztatási ráta emeléséhez, ami a recesszió utáni 60 %-os szintjéről 2004-ben 68 %-ra nőtt. Az 1995–2004 időszak éves átlagos inflációja 1½ százalékos volt, ami az euro-övezet szintjénél ½ százalékponttal volt alacsonyabb. A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2005 és 2006 közötti 2,7 %-os éves átlagról a programidőszak fennmaradó részében átlagosan 2,3 %-ra csökken. A GDP 2005-re és 2006-ra vonatkozó növekedési rátáit jelentős mértékben befolyásolja a papír- és cellulózipari termelés foglalkoztatási viták okozta leállása, ami magyarázza a nagymértékű visszaesést 2005-ben, valamint 2006-ban a határozott növekedést. A programban bemutatott rövid és középtávú előrejelzések óvatosabbak a Bizottság szolgálatainak előrejelzéseihez képest. A program inflációra vonatkozó előrejelzései valószínűnek tűnnek, és összhangban állnak a bizottsági szolgálatok becsléseivel.3.  A 2004–2008 közötti időszakot átfogó stabilitási program legutóbbi aktualizálásáról szóló, 2005. február 17-i véleményében a Tanács jóváhagyta a programban bemutatott költségvetési stratégiát. A 2005. év általános kormányzati többletét a Bizottság szolgálatainak előrejelzései alapján a GDP 1,9 %-ára becsülik, ami szorosan kapcsolódik a program megelőző aktualizálásában megcélzott többlethez.4.  Az új aktualizálásban a kormány legfontosabb célkitűzése a kiegyensúlyozott államháztartás elérése a gazdasági növekedés normális feltételei mellett, valamint az államháztartás hosszútávú fenntarthatóságának biztosítása a népességelöregedés kedvezőtlen hatásai fényében. A helyi önkormányzatok pénzügyi számláinak javítására is javasolnak intézkedéseket, amelyek révén a programidőszak végére kiegyensúlyozott helyzetet érhetnek el. Az általános kormányzati többlet enyhén csökkenő trendet követ, a programidőszak végére eléri a GDP 1,5 %-át. 2005 és 2007 között a GDP-hez viszonyított bevételi és kiadási hányad is csökkenni fog (mindkét esetben a GDP kb. 1 százalékpontjával), majd ezután mindkét hányad, és emiatt a nettó hitelnyújtás is, az előrejelzések szerint stabil marad. Az elsődleges többlet alakulása bizonyos tekintetben meredek esést mutat a GDP-hez viszonyított kamatkiadások előrejelzett csökkenése miatt. A többlet csökkenése az adócsökkentés fokozatos bevezetését tükrözi. A kiadásokat a kormányzat költségvetési kiadásaira szabott felső határ és a csökkentett kamatkiadások korlátozzák. Az előző aktualizáláshoz képest a 2006–2009 közötti időszak többleteire vonatkozó becsléseket a GDP kb. 0,5 %-ával lefelé korrigálták az adócsökkentések, valamint a társadalombiztosítási alapok és a helyi önkormányzatok pénzügyi helyzetére vonatkozó óvatosabb kitekintés miatt.5.  Strukturális értelemben az előrejelzések szerint a többlet a következő három évben enyhén csökken, a 2005. év GDP-jének 2 %-áról 1¾ %-ra a 2006–2008 időszakban, azonban 2009-ben újra emelkedik. Ugyanakkor, ez a visszaesés teljes mértékben a kibocsátási résnek a programidőszak végére feltételezett, a GDP -1 %-a körüli növekedésére vezethető vissza. A program a strukturális többletnek a GDP kb. 1½ %-os csökkenését vetíti előre a programidőszak végére (2009)[3]. Ezen értékelés vonatkozásában ezt tekintik a program középtávú célkitűzésének. Mivel a program középtávú célkitűzése meghaladja a minimálisan szükséges értéket (a hiányt a GDP kb. 1 %-ára becsülik), annak megvalósítása biztosítja a szükséges biztonsági sávot a túlzott hiány fellépése ellen. A megfelelőség tekintetében a program középtávú célkitűzése nem lépi túl az euro-övezet és az ERM II tagállamai számára a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben meghatározottakat, és érezhetően szigorúbb követelményt támaszt az adóssághányad és a hosszútávú átlagos potenciális kibocsátás növekedése által indokolthoz képest. A megkövetelt minimális szintet jóval meghaladó középtávú célkitűzés mögött a programban az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítására irányuló cél áll.6.  Az aktualizálás költségvetési céljaihoz kapcsolódó kockázatok nagyjából kiegyensúlyozottnak tűnnek. A 2007-ig megfogalmazott célok összhangban állnak a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi, enyhén optimistább gazdasági előrejelzéseivel. A kiadások visszaszorítása tekintetében a központi kormányzatra megállapított többéves kiadási plafonok alkalmazása eddig bevált, miközben az adókra vonatkozó előrejelzések óvatos értékelésen alapulnak. A gazdasági növekedés tekintetében a stabilitási program felhívja a figyelmet arra a veszélyre, hogy a népességelöregedés és a csökkenő munkaerő-kínálat kedvezőtlen hatásait esetleg alábecsülik; ugyanakkor figyelembe véve, hogy a növekedésre vonatkozó feltételezések a Bizottság szolgálatainak előrejelzéseihez képest óvatosabbak, a növekedési kilátásokból eredő kockázatok kiegyensúlyozottnak tűnnek.7.  Tekintetbe véve a fenti kockázatértékelést, a programban bemutatott költségvetési stratégia elégségesnek tűnik annak biztosításához, hogy a programidőszak egészében fenntartsák a program középtávú célkitűzéseit. Emellett elég széles biztonsági sávot nyújt ahhoz, hogy az időszak egészében szokásos makrogazdasági ingadozások mellett ne lépjék túl a GDP 3 %-ában meghatározott hiány-határértéket. Összefoglalva, a költségvetési egyenleg helyzete rendezett és a költségvetési stratégia jó példa a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának.8.  A bruttó államadósság szintje az előrejelzések szerint a programidőszak alatt jóval a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték alatt marad. Az aktualizálás az adóssághányad csökkenésével számol, ami a becslések szerint 2005 és 2009 között a GDP 42,7 %-áról 40,1 %-ra esik vissza. Az adóssághányad jelentős elsődleges többletekre visszavezethető csökkenését tompítja az adósságnövelő hatású állományalkalmazkodás, amely a társadalombiztosítási alapok eszközeinek felhalmozódását tükrözi.9.  Az államháztartás fenntarthatóságának tekintetében Finnország alacsony kockázattal szembesül a népességelöregedés becsült költségvetési költségei folytán. A bruttó adóssághányad jelenleg a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték alatt van és az előrejelzések szerint ezen érték alatt marad a 2050-ig tartó előrejelzési időszak túlnyomó részében. A társadalombiztosítás eszközei, valamint a költségvetési egyenleg jelenlegi kedvező helyzete hozzájárulnak a népességelöregedés költségvetésre gyakorolt hatásának korlátozásához. Ugyanakkor hosszú távon felmerülhetnek az államháztartás fenntarthatóságát veszélyeztető tényezők, amelyek növekedő nyugdíjkiadásokban mutatkoznak meg. Az államháztartást veszélyeztető tényezők csökkentésének kulcselemei az elöregedéssel kapcsolatos kiadások hosszútávú visszaszorítása, beleértve az effektív nyugdíjkorhatár emelését célzó legutóbbi reformintézkedések hatékony végrehajtását, rendezett költségvetési helyzet fenntartása mellett[4].10.  Az államháztartás területén tervezett intézkedések nagyjából megfelelnek a 2005 és 2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak. Különösen, az intézkedések a gazdasági és költségvetési fenntarthatóságot, valamint a növekedés és a munkahelyteremtés ösztönzését szolgálják, mint például a jelenleg bevezetésre kerülő átfogó nyugdíjreform.11.  Finnország Nemzeti Reformprogramja, melyet 2005. október 14-én küldtek meg a gazdasági növekedést és munkahelyteremtést célzó, megújult lisszaboni stratégia keretében, az államháztartásra jelentős hatást gyakorló, következő kihívásokat azonosítja: i. az államháztartás fenntarthatósága és ii. működőképes munkaerőpiac. A Nemzeti Reformprogramban bemutatott intézkedések költségvetési hatásait a stabilitási program költségvetési előrejelzései tartalmazzák. A stabilitási programban szereplő, az államháztartás területén tervezett intézkedések összhangban állnak a Nemzeti Reformprogramban előirányzott intézkedésekkel. Különösen, a stabilitási program a központi kormányzat és a helyi önkormányzatok hatékonyságának növelésére irányuló intézkedéseket mutat be, és megerősíti az arra irányuló szándékot, hogy a jelenlegi törvényhozási perióduson túlmenően a központi kormányzati kiadásokra felső határt alkalmazzanak.AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Finnország 2005–2009-re szóló, aktualizált stabilitási programjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásának megerősítéséről szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5], és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:12.  A Tanács 2006. január 24-én vizsgálta meg Finnország 2005–2009-re szóló aktualizált stabilitási programját. A program nagyjából követi a stabilitási és konvergenciaprogramoknak az új magatartási kódexben meghatározott modelljét. A programból részben hiányoznak az új magatartási kódexben előírt kötelező és választható adatok (különösen a 2007–2009-re vonatkozó külső feltételezésekkel kapcsolatos adatok). A program nem határoz meg kimondottan a költségvetési egyenleg helyzetére vonatkozó, a Stabilitási és Növekedési Paktum értelmében vett középtávú célkitűzést (KTC).13.  Az 1990-es évek elején bekövetkezett súlyos recesszióból való kilábalást követően a finn gazdaság az 1995–2004 közötti időszakban jelentősen bővült, éves 3,6 %-os átlagos növekedési ráta mellett. Az aktivitás gyors üteme hozzájárult a foglalkoztatási ráta emeléséhez; ennek ellenére az infláció az euro-övezet átlaga alatt maradt. A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2005 és 2006 közötti 2,7 %-os éves átlagról a programidőszak fennmaradó részében átlagosan 2,3 %-ra csökken. A jelenleg rendelkezésre álló információk alapján végzett értékelés szerint ez a forgatókönyv óvatos növekedési feltételezéseken alapul. A program inflációra vonatkozó előrejelzései valószínűnek tűnnek.14.  A 2004–2008 közötti időszakot átfogó stabilitási program legutóbbi aktualizálásáról szóló, 2005. február 17-i véleményében a Tanács jóváhagyta a programban bemutatott költségvetési stratégiát. A 2005. év általános kormányzati többletet a Bizottság szolgálatainak előrejelzései alapján a GDP 1,9 %-ára becsülik, ami szorosan kapcsolódik a program megelőző aktualizálásában megcélzott többlethez.15.  A kormány legfontosabb célkitűzései a kiegyensúlyozott államháztartás elérése a gazdasági növekedés szokásos feltételei mellett, valamint az államháztartás hosszútávú fenntarthatóságának biztosítása a népességelöregedés kedvezőtlen hatásai fényében. Az általános kormányzati többlet enyhén csökkenő trendet követ, a 2008–2009-ben eléri a GDP 1,5 %-át; az elsődleges többlet meredeken csökken a GDP-hez viszonyított kamatkiadások előrejelzett csökkenése miatt. A többlet csökkenése mögött a bevételek csökkenése áll, ami az adócsökkentések fokozatos végrehajtását tükrözi. A kiadásokat az előrejelzések szerint a kormányzat költségvetési kiadásaira szabott felső határ és a csökkentett kamatkiadások korlátozzák. Az előző aktualizáláshoz képest a 2006–2009 közötti időszak többleteire vonatkozó becsléseket a GDP kb. 0,5 %-ával lefelé korrigálták az adócsökkentések, valamint a társadalombiztosítási alapok és a helyi önkormányzatok pénzügyi helyzetére vonatkozó óvatosabb kitekintés miatt.16.  A programidőszak alatt a közösen megállapított módszertan alapján kiszámított strukturális többlet (vagyis az egyszeri és más átmeneti intézkedések nélküli, ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg) a tervek szerint a következő három évben enyhén csökken, a 2005. év GDP-jének kb. 2 %-áról a 2006–2008 közötti időszakban 1¾ százalékra csökken, majd 2009-ben ismét emelkedik, ami a kibocsátási rés becsült növekedését tükrözi. A program előrevetíti, hogy a strukturális többlet eléri a GDP kb. 1½ %-át a programidőszak végére[6], ami a program középtávú célkitűzésének tekinthető, mivel összhangban áll a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben meghatározott, a középtávú célkitűzésekre vonatkozó elvekkel. Mivel a program középtávú célkitűzése meghaladja a minimálisan szükséges értéket (a GDP kb. 1 %-ára becsülik), annak megvalósítása biztosítja a szükséges biztonsági sávot a túlzott hiány fellépése ellen. A megfelelőség tekintetében a program középtávú célkitűzése nem lépi túl az euro-övezet és az ERM II tagállamai számára a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben meghatározottakat, és érezhetően szigorúbb követelményt támaszt az adóssághányad és a hosszútávú átlagos potenciális kibocsátás növekedése által indokolthoz képest. A megkövetelt minimális szintet jóval meghaladó középtávú célkitűzés mögött a programban az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítására irányuló cél áll.17.  A program költségvetési előrejelzéseinek kockázatai nagyjából kiegyensúlyozottnak tűnnek. Az adóra vonatkozó előrejelzések óvatosnak tűnnek és a kiadási plafonra vonatkozó keretrendszer eddig hatékonynak bizonyult. A stabilitási program felhívja a figyelmet arra a veszélyre, hogy a népességelöregedés és a csökkenő munkaerő-kínálat kedvezőtlen hatásait az aktuális számításokban esetleg alábecsülik; ugyanakkor, a fent bemutatottak alapján, az aktualizálás növekedési előrejelzései óvatosnak tekinthetők.18.  A kockázatértékelés tekintetében a program költségvetési irányvonala elégségesnek tűnik ahhoz, hogy a programidőszak egészén át fenntartsák a program középtávú célkitűzéseit, a programban tervezettek szerint. Továbbá, elég széles biztonsági sávot nyújt ahhoz, hogy szokásos makrogazdasági ingadozások mellett ne lépjék túl a GDP 3 %-ában meghatározott hiány-határértéket az időszak egészében. Összefoglalva, a költségvetési egyenleg helyzete rendezett és a költségvetési stratégia jó példa a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának.19.  Az adóssághányad a becslések szerint 2005-ben a GDP 42,7 %-a volt, ami jóval a Szerződésben előirányzott referenciaérték (a GDP 60 %-a) alatt van. A program szerint az adóssághányad 2,6 százalékponttal csökken a programidőszak során.20.  Finnország a népességelöregedés előrejelzett költségvetési kiadásai alapján kevésbé veszélyeztetett. A bruttó adóssághányad jelenleg a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték alatt van és az előrejelzések szerint ezen érték alatt marad a 2050-ig tartó előrejelzési időszak túlnyomó részében. A társadalombiztosítás eszközei, valamint a költségvetési egyenleg jelenlegi kedvező helyzete hozzájárulnak a népességelöregedés költségvetésre gyakorolt hatásának korlátozásához. Ugyanakkor hosszú távon felmerülhetnek az államháztartás fenntarthatóságát veszélyeztető tényezők, amelyek növekedő nyugdíjkiadásokban mutatkoznak meg. Az államháztartást veszélyeztető tényezők csökkentésének kulcseleme az elöregedéssel kapcsolatos kiadások hosszútávú visszaszorítása, beleértve az effektív nyugdíjkorhatár emelését célzó legutóbbi reformintézkedések hatékony végrehajtását, rendezett költségvetési helyzet fenntartása mellett[7].21.  Az államháztartás területén tervezett intézkedések nagyjából megfelelnek a 2005 és 2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak. Különösen, az intézkedések a gazdasági és költségvetési fenntarthatóságot, valamint a növekedés és a munkahelyteremtés ösztönzését szolgálják, mint például a jelenleg bevezetésre kerülő átfogó nyugdíjreform.22.  Finnország Nemzeti Reformprogramja, melyet 2005. október 14-én küldtek meg a gazdasági növekedést és munkahelyteremtést célzó, megújult lisszaboni stratégia keretében, az államháztartásra jelentős hatást gyakorló, következő kihívásokat azonosítja: i. az államháztartás fenntarthatósága és ii. működőképes munkaerőpiac. A Nemzeti Reformprogramban bemutatott intézkedések költségvetési hatásait a stabilitási program költségvetési előrejelzései tartalmazzák. A stabilitási programban szereplő, az államháztartás területén tervezett intézkedések összhangban állnak a Nemzeti Reformprogramban előirányzott intézkedésekkel. Különösen, a stabilitási program a központi kormányzat és a helyi önkormányzatok hatékonyságának növelésére irányuló intézkedéseket mutat be, és megerősíti az arra irányuló szándékot, hogy a jelenlegi törvényhozási perióduson túlmenően a központi kormányzati kiadásokra felső határt alkalmazzanak.A legfontosabb makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reál-GDP (%-os változás) | SP 2005. november | 3,6 | 2,1 | 3,2 | 2,6 | 2,3 | 2,1 |COM 2005. nov. | 3,6 | 1,9 | 3,5 | 3,1 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. december | 3,2 | 2,8 | 2,4 | 2,2 | 2,0 | nincs adat |HICP-infláció (%) | SP 2005. november | 0,2 | 1,0 | 1,3 | 1,5 | 1,8 | 1,8 |COM 2005. nov. | 0,1 | 1,0 | 1,4 | 1,3 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. december | 0,2 | 1,4 | 1,8 | 1,8 | 1,8 | nincs adat |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | SP 2005. nov.1 | 0,0 | -0,7 | -0,2 | -0,2 | -0,5 | -0,9 |COM 2005. nov.5 | -0,2 | -1,2 | -0,7 | -0,5 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. december1 | -0,3 | -0,1 | -0,2 | -0,4 | -0,6 | nincs adat |Államháztartási egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2005. november | 2,1 | 1,8 | 1,6 | 1,6 | 1,5 | 1,5 |COM 2005. nov. | 2,1 | 1,9 | 1,9 | 1,8 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. december | 2,0 | 1,8 | 2,1 | 2,2 | 2,0 | nincs adat |Elsődleges egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2005. november | 3,7 | 3,4 | 3,1 | 2,9 | 2,8 | 2,8 |COM 2005. nov. | 3,8 | 3,8 | 3,7 | 3,6 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. december | 3,7 | 3,4 | 3,8 | 3,9 | 3,7 | nincs adat |Ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg = strukturális egyenleg2,3 (a GDP %-ában) | SP 2005. nov.1 | 2,1 | 2,1 | 1,7 | 1,7 | 1,7 | 2,0 |COM2005. nov.4 | 2,3 | 2,7 | 2,3 | 2,1 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. dec.1 | 2,2 | 1,9 | 2,2 | 2,4 | 2,4 | nincs adat |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | SP 2005. november | 44,9 | 42,7 | 41,7 | 41,1 | 40,6 | 40,1 |COM 2005. nov. | 45,1 | 42,8 | 41,5 | 40,6 | nincs adat | nincs adat |SP 2004. december | 44,6 | 43,4 | 42,5 | 41,7 | 41,1 | nincs adat |Megjegyzések: 1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján. 2Ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg, az egyszeri és más átmeneti intézkedések nélkül. 3Egyszeri és más átmeneti intézkedések a programból. 4Egyszeri és más átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzéséből 5A 2004–2007 közötti időszakra vonatkozóan 2,9 %-os, 2,9 %-os, 2,8 %-os és 2,7 %-os becsült potenciális növekedés alapján. Forrás: Stabilitási program (SP); a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi gazdasági előrejelzései (COM); a Bizottság szolgálatainak számításai |[1] HL L 209., 1997.2.8, 1. o. AZ 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleménye az ECOFIN-Tanács által október 11-én elfogadott következÿ dokumentumról: „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásával kapcsolatos pontosítások, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergenciaprogramok tartalmára és formájára vonatkozóan”.[3] A program számításai szerint. A Bizottság szolgálatainak a közösen megállapított módszertan szerint a program információi alapján végzett új számításai 2009-ben a GDP 2 %-ának megfelelő strukturális többletet jeleznek.[4] A hosszútávú fenntarthatóság részleteit a Bizottság szolgálatai által a programról elvégzett technikai értékelés tartalmazza, amely a következő honlapon jelenik meg:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] HL L 209., 1997.2.8, 1. o. AZ 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] A program számításai szerint. A Bizottság szolgálatainak a közösen megállapított módszertan szerint a program információi alapján végzett új számításai 2009-ben a GDP 2 %-ának megfelelő strukturális többletet jeleznek.[7] A hosszútávú fenntarthatóság részleteit a Bizottság szolgálatai által a programról elvégzett technikai értékelés tartalmazza, amely a következő honlapon jelenik meg:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm