Fontos jogi nyilatkozat

|

52006SC0109

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Észtország aktualizált, a 2005-2009. közötti időszakra szóló konvergenciaprogramjáról  /* SEC/2006/0109 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 1.2.2006SEC(2006) 109 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Észtország aktualizált, a 2005–2009. közötti időszakra szóló konvergenciaprogramjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSHáttérAz 1998. július 1-jén hatályba lépett Stabilitási és Növekedési Paktum a rendezett államháztartás célkitűzésén alapul, amely erősíti a munkahelyteremtést elősegítő árstabilitás és erős fenntartható fejlődés feltételeit. A paktumot 2005-ben módosították először. A reform elismerte a paktum hasznosságát a költségvetési fegyelem biztosítása során, de ugyanakkor arra törekedett, hogy erősítse a paktum hatékonyságát és közgazdasági alátámasztottságát, és hogy védje az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát.A költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásnak megerősítéséről szóló, 1466/97/EK[1] tanácsi rendelet, amely a paktum részét képezi, előírja a tagállamoknak, hogy stabilitási és konvergenciaprogramokat, illetve azok évente aktualizált változatait nyújtsák be a Tanácsnak és a Bizottságnak ((aktualizált) stabilitási programokat nyújtanak be azok a tagállamok, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) konvergenciaprogramokat nyújtanak be azok a tagállamok, amelyek még nem vezették azt be). Észtország 2004 májusában nyújtott be első ízben konvergenciaprogramot. A Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően 2004. július 5-én a Tanács az említett rendelettel összhangban véleményt fogalmazott meg a Bizottság ajánlása alapján. Az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat ugyanezzel az eljárással összhangban a Bizottság értékeli és Gazdasági és Pénzügyi Bizottság vizsgálja, a Tanács pedig megvizsgálhatja őket.A tagállamoknak ezekben a programokban meg kell határozniuk a költségvetési egyenlegre vonatkozó középtávú célkitűzéseiket, és ismertetniük kell az ennek elérését és fenntartását szolgáló szakpolitikai intézkedéseket, valamint az ezekhez használt gazdasági feltételezéseket. A Paktum reformja óta a középtávú célkitűzést tagállamonként egyedileg kell meghatározni, az Unióban meglévő költségvetési és gazdasági különbözőségek – ideértve a fenntarthatóság költségvetési kockázatát is – figyelembe vételével. A reform további eleme az, hogy a költségvetési politikában – a gazdaságilag kedvezőbb időszakokban alkalmazott fokozottabb költségvetési fegyelmen keresztül – szimmetrikusabb megközelítést kell megvalósítani a ciklus során, míg a középtávú célkitűzéstől vagy az oda vezető kiigazítási pályától való átmeneti eltérés a hosszú távú fenntarthatóságot érezhetően befolyásoló „nagyobb horderejű szerkezeti reformok” esetén jöhet szóba.Figyelembe véve a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzéseit, a magatartási kódexet[2], a várható kibocsátás és a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg becslésére közösen megállapított módszertant és a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatásokban szereplő átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat, a Bizottság megvizsgálta Észtország nemrégiben benyújtott aktualizált konvergenciaprogramját, és az alább ismertetett értékelés alapján ajánlást fogadott el a programról szóló tanácsi véleményre.Értékelés1.  Észtország konvergenciaprogramjának legutóbbi, a 2005–2009. közötti időszakra vonatkozó aktualizálását 2005. december 1-jén nyújtották be[3]. Az aktualizált program nagyjából követi a stabilitási és konvergenciaprogramok felépítésére vonatkozóan az új magatartási kódexben meghatározott mintát és adatszolgáltatási követelményeket[4].2.  Az 1990-es évek közepén végrehajtott merész reformok és stabilizációs erőfeszítések kezdeti sikereit megtörve az 1998-as orosz válság miatt átmeneti hanyatlásra került sor Észtországban és 1999-ben lelassult a növekedés. A pénzügyi és vállalati szektor átfogó szerkezeti reformjainak köszönhetően – amelyek javították a gazdaság piaci erőkhöz való alkalmazkodási képességét és nemzetközi nyitottságát – a növekedés 2000-től kezdődően ismét lendületbe jött. Az éves reál-GDP növekedés átlagosan 6 % volt az elmúlt évtized során, amely jóval meghaladja az EU 1,7 %-nak megfelelő átlagát. A magas külső hiány, amely 2004-ben a GDP 10,5 %-a volt, jelentős makrogazdasági egyensúlytalanságot jelent.3.  A reál-GDP növekedés az aktualizálás szerint 2005-ben 6,5 %, 2006-ban 6,6 %, majd a 2007–2009. közötti programidőszak fennmaradó részében 6,3 % körül állapodik meg. A Bizottság szolgálatai által végzett értékeléshez képest (ideértve a 2005. őszi előrejelzést is) az aktualizálás alapját képező makrogazdasági forgatókönyv összességében határozottan óvatos. A közösen megállapított módszertan használatával a Bizottság szolgálatai a program alapján számításokat végeztek, ezek szerint a potenciális GDP növekedés viszonylag magas marad, de középtávon kissé csökkenő tendenciát mutat majd. Emiatt a reál-GDP növekedésre vonatkozó óvatos előrejelzés negatív kibocsátási rést eredményez a programidőszak során, míg a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzése 2005. és 2006. vonatkozásában pozitív kibocsátási réssel, 2007. vonatkozásában pedig csak kis szabad gazdasági kapacitással számol. Várhatóan továbbra is erősen javul a foglalkoztatottság az elkövetkezendő években. Az infláció az előrejelzések szerint a 2005-ös 3,5 %-ról 2006-ra és 2007-re 2,6 %-ra csökken, 2008-ban és 2009-ben pedig 2,7 % lesz. A csatlakozással kapcsolatos bázishatásoknak és a magas energiaáraknak köszönhetően a HICP tényleges növekedése 2005-ben 4,1 % volt, emiatt az előrejelzés viszonylag optimistának tűnik 2006. vonatkozásában, 2007 esetében pedig összhangban van a bizottsági előrejelzéssel. A külső hiány a becslések szerint a 2003-as 13,4 %-ról 2005-re a GDP 9 %-ára csökkent. Az észt gazdaság ezen jelentős egyensúlytalanságának felszámolását elősegítette az államháztartás rendszeres többlete, amelynek további egyensúlytalanság-kiegyenlítő hatására a program szerint nemigen lehet majd számítani az elkövetkezendő években. Észtország 2005-ben végig megőrizte az ERM II-őn belüli teljes árfolyamstabilitást, az árfolyam-mechanizmus keretében pedig egyoldalúan kötelezettséget vállalt egy valutatanács működtetésére. A pénzpiaci és a bankhitelkamatlábak 2005. során alacsonyak és stabilak maradtak, ami Észtország monetáris keretének hitelességét tükrözi.4.  2005. február 17-i véleményében a Tanács jóváhagyta azt a költségvetési stratégiát, amelyet a konvergenciaprogram 2004–2008. közötti időszakot felölelő megelőző aktualizálásában mutattak be. Ami a 2005-ös költségvetés-végrehajtást illeti, az államháztartási többlet a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzéseinek becslése szerint 2005-ben a GDP 1,1 %-ával egyenlő, míg a konvergenciaprogram megelőző aktualizálásában egyensúlyban levő költségvetést tűzték ki célul. A magas növekedésnek és az adóbeszedés javulásának köszönhetően a 2005. évi tényleges többlet sokkal jobban, a GDP 2½ % körül alakult.5.  Az észt költségvetési keret fenntartható magas növekedés és emelkedő foglalkoztatottság mellett a rendezett államháztartás fenntartására irányul. A keret emiatt az államháztartás vonatkozásában egyensúlyban levő államháztartást, a központi kormányzati kiadások vonatkozásában pedig nominális kiadási plafonokat ír elő. A program 2007-től kezdve egyensúlyban levő államháztartást tervez, amely 2005-ben a GDP 0,3 %-a, 2006-ban pedig 0,1 %-a. A 2005-re és 2006-ra tervezett államháztartási többlet kicsit magasabb a megelőző aktualizálásban tervezett értékekhez képest, de csak részben veszi figyelembe a vártnál jobb 2005-ös eredményeket. A kiadási és a bevételi hányad az előrejelzések szerint egyaránt fokozatosan csökkenni fog a programidőszakban. A megelőző programhoz képest a 2005. decemberi aktualizálás jelentősen kedvezőbb makrogazdasági szcenárió mellett nagyjából megerősíti a tervezett – éves szinten kiegyensúlyozott költségvetést célzó – költségvetési stratégiát.6.  A közösen megállapított módszertan használatával a Bizottság szolgálatai a program alapján számításokat végeztek, ezek szerint a strukturális egyenleg (többlet) – amely 2005-ben a GDP kb. 0,5 %-nak felel meg – az előrejelzések szerint fokozatosan csökkenni fog a következő négy évben és 2009-re egyensúlyi helyzet alakul ki. A Stabilitási és Növekedési Paktumban előírtak szerint az aktualizálás a költségvetési egyenlegre nézve középtávú célkitűzést azonosít, amely ebben az esetben egyensúlyban lévő strukturális (azaz a ciklikus hatásoktól megtisztított, valamint az egyszeri és átmeneti intézkedéseket figyelmen kívül hagyó) egyenleget jelent. Mivel a program középtávú célkitűzése meghaladja a minimálisan szükséges értéket (a becslések szerint a GDP kb. 2 %-ának megfelelő hiány), annak megvalósítása biztosítja a szükséges biztonsági sávot a túlzott hiány felmerülésével szemben. Ami a megfelelőséget illeti, a program középtávú célkitűzése a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euró-övezet és az ERM II-ben résztvevő tagállamok vonatkozásában javasolt értéktartományon belülre esik és ez a célkitűzés ambiciózusabb attól az értéktől, amelyet az adóssághányad illetve a hosszú távú átlagos potenciális kibocsátás-növekedés implikál.7.  A költségvetés még a 2005-ös éven túl is jelentősen jobban alakulhat a programban előrejelzettnél. A 2006–2009. közötti időszak gazdasági előrejelzései határozottan óvatosak. Sőt, mivel Észtországban a múltban rendre határozottan túlteljesítették a költségvetési célokat, fennáll a lehetősége annak, hogy a jövőben is ez történik.8.  Figyelembe véve ezt a kockázatértékelést, a program költségvetési irányvonala elegendőnek tűnik a program középtávú célkitűzésének programidőszakban való eléréséhez. Mivel a középtávú célkitűzés meghaladja a minimálisan szükséges értéket, annak megvalósítása biztosítja a szükséges biztonsági sávot ahhoz, hogy szokásos makrogazdasági ingadozások mellett a programidőszakban ne lépjék túl a GDP 3 %-ában meghatározott hiány-határértéket. Azonban ha 2006-ra a GDP 0,1 %-át meg nem haladó költségvetési többletet tűznek ki célul és ugyanakkor figyelembe vesszük annak valószínűségét, hogy az eredmények 2005-ben az előrejelzettnél jobban alakulnak, fennáll annak a kockázata, hogy gazdaságilag kedvező időszakban prociklikus politikát folytatnak.9.  Észtország bruttó adóssághányada az EU-ban a legalacsonyabb, jóval a Szerződésben meghatározott referenciaérték alatt van. Az aktualizálás szerint az adóssághányad a programidőszak egésze során tovább csökken (2009 végére a GDP-nek csak 2,8 %-át fogja kitenni), ami összhangban van a Bizottság szolgálatainak 2005–2007-re vonatkozó előrejelzéseivel.10.  Az államháztartás fenntarthatóságának tekintetében Észtország kismértékű kockázattal szembesül a népességelöregedés becsült költségvetési költségei folytán. A bruttó adósság jelenleg nagyon alacsony szintje az előrejelzések szerint az előrejelzési időszak során végig a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték alatt marad. A költségvetés-politika középpontjába a fenntarthatóság kérdését helyező észt stratégia – ideértve a nyugdíjrendszer eszköz-felhalmozódással járó reformját is – elősegíti az államháztartás kedvező alakulását. A jelenlegi költségvetési többlet hozzájárul a népességelöregedés költségvetési kihatásainak ellensúlyozásához, az egyensúlyban lévő költségvetés fenntartására irányuló középtávú költségvetési terv pedig konzisztens azzal, hogy az államháztartás fenntarthatóságát csak alacsony kockázatok övezik.11.  Az államháztartás terén tervezett intézkedések nagyjából összhangban vannak a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatásokban szereplő átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A 2005. évi jelentős államháztartási többlet hozzájárult ahhoz, hogy a fizetési mérleg hiánya jelentős mértékben – a GDP 10 %-a alá – csökkent. Az óvatos költségvetési politika a programidőszakra vonatkozó észt gazdaságpolitika központi elemeként került meghatározásra, különösen azért, hogy segíteni lehessen a külső hiány további – fenntartható szintre való – csökkenését. Az aktualizálás olyan intézkedéseket is tartalmaz, amelyek az erőforrások növekedés- és foglalkoztatás-orientált felosztásának előmozdítására irányulnak, elsősorban a közszektor gazdasági méretének csökkentésén, valamint az adóterheknek a közvetlen adóztatástól a közvetett adózás irányába való eltolásán keresztül.12.  Észtország 2005. október 15-én benyújtott nemzeti reformprogramja a következő – az államháztartásra jelentős hatásokat gyakorló – kihívásokat azonosítja: i. az államháztartás fenntarthatósága; ii. növekedést és foglalkoztatást szolgáló költségvetési politika és iii. stabil makrogazdasági környezet biztosítása. A konvergenciaprogram költségvetési előrejelzései teljes mértékben figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott fellépések költségvetési hatásait. A konvergenciaprogram államháztartás területén tervezett intézkedései összhangban vannak a nemzeti reformprogramban tervezett intézkedésekkel. A konvergenciaprogram körvonalazza azokat az intézkedéseket, amelyeknek célja a 2002-es nyugdíjreform befejezése, a munka adóterheinek csökkentésével párhuzamosan a fogyasztási és környezeti adók növelése valamint a költségvetési erőforrások szisztematikus átcsoportosítása a beruházások, a K+F ösztönzése és a szakképzés felé. A konvergenciaprogram ezeket az intézkedéseket kiegészíti az államháztartás intézményi keretének változtatásaival: kialakításra kerül egy, a szakminisztériumokat összekapcsoló informatizált költségvetési rendszer, amelyen keresztül a pénzügyminisztérium ellenőrzést gyakorolhat a szakminisztériumok felett, tovább formalizálják a stratégiai tervezés folyamatát és új jogszabályokat készítenek elő az önkormányzatok pénzügyi gazdálkodásának javítására.A költségvetési egyenleg összességében stabil, a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban folytatott költségvetési politikának. Tekintettel azonban a fenti értékelésre, valamint arra, hogy a költségvetés 2005-ben valószínűleg sokkal jobban alakult a programban becsülthöz képest, Észtország számára helyénvaló lenne 2006-ban és az azt követő években nagyobb költségvetési többletre törekedni, hogy tovább lehessen segíteni a külső egyensúlytalanság kiigazítását. AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Észtország aktualizált, a 2005–2009. közötti időszakra szóló konvergenciaprogramjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásának megerősítéséről szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5], és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:13.  Az 1990-es évek közepén végrehajtott merész reformok és stabilizációs erőfeszítések kezdeti sikereit megtörve az 1998-as orosz válság miatt átmeneti hanyatlásra került sor Észtországban és 1999-ben lelassult a növekedés. A pénzügyi és vállalati szektor átfogó szerkezeti reformjainak köszönhetően – amelyek javították a gazdaság piaci erőkhöz való alkalmazkodási képességét és nemzetközi nyitottságát – a növekedés 2000-től kezdődően ismét lendületbe jött. Az éves reál-GDP növekedés átlagosan 6 % volt az elmúlt évtized során, amely jóval meghaladja az EU 1,7 %-nak megfelelő átlagát. A magas külső hiány, amely 2004-ben a GDP 10,5 %-a volt, jelentős makrogazdasági egyensúlytalanságot jelent. A költségvetés alakulását összességében óvatos költségvetési megközelítés jellemezte, amely egészséges költségvetési többletet eredményezett.14.  2005. február 17-i véleményében a Tanács jóváhagyta azt a költségvetési stratégiát, amelyet a konvergenciaprogram 2004–2008. közötti időszakot felölelő megelőző aktualizálásában mutattak be. Ami a 2005-ös költségvetés-végrehajtást illeti, az államháztartási többlet a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzéseinek becslése szerint 2005-ben a GDP 1,1 %-ával egyenlő, míg a konvergenciaprogram megelőző aktualizálásában egyensúlyban levő költségvetést tűzték ki célul. A magas növekedésnek és az adóbeszedés javulásának köszönhetően a 2005. évi tényleges többlet sokkal jobban, a GDP 2½ % körül alakult.15.  [2006. február 14]-én a Tanács megvizsgálta Észtországnak a 2005–2009. közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját. Az aktualizált program nagyjából követi a stabilitási és konvergenciaprogramok felépítésére vonatkozóan az új magatartási kódexben meghatározott mintát és adatszolgáltatási követelményeket[6].16.  A program alapját képező makrogazdasági forgatókönyv úgy tervezi, hogy a reál-GDP a 2005-ös 6,5 %-ról 2006-ra 6,6 %-ra nő, majd a programidőszak fennmaradó részében 6,3 % körül állapodik meg. Ez a forgatókönyv a jelenleg rendelkezésre álló információk alapján úgy tűnik, hogy határozottan óvatos növekedési feltételezésekre épül. A közösen megállapított módszertan használatával a Bizottság szolgálatai a program alapján számításokat végeztek, ezek szerint a potenciális GDP növekedés viszonylag magas marad, de középtávon kissé csökkenő tendenciát mutat majd. Emiatt a reál-GDP növekedésre vonatkozó óvatos előrejelzés negatív kibocsátási rést eredményez a programidőszak során, míg a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzése 2005. és 2006. vonatkozásában pozitív kibocsátási réssel számol. A program rövid távú inflációs előrejelzései szintén alacsonynak tűnnek.17.  Az észt középtávú költségvetési keret fenntartható magas növekedés és emelkedő foglalkoztatottság mellett a rendezett államháztartás fenntartására irányul. A program 2007-től kezdve egyensúlyban maradó államháztartást tervez, amely 2005-ben a GDP 0,3 %-a, 2006-ban pedig annak 0,1 %-a. Az elsődleges egyenleg ezt csak jelentéktelen mértékben haladja meg amiatt, hogy a kamatterhek elhanyagolhatóak. A 2005-re és 2006-ra tervezett államháztartási többlet kicsit magasabb a megelőző aktualizálásban tervezett értékekhez képest, de csak részben veszi figyelembe a vártnál jobb 2005-ös eredményeket (az élénk növekedésnek és az adóbeszedés javulásának köszönhetően a GDP 2½ %-ának megfelelő többlet). A kiadási és a bevételi hányad az előrejelzések szerint egyaránt fokozatosan csökkenni fog a programidőszakban. A megelőző programaktualizáláshoz képest a 2005. decemberi aktualizálás jelentősen kedvezőbb makrogazdasági forgatókönyv mellett nagyjából megerősíti a tervezett – éves szinten kiegyensúlyozott költségvetést célzó – költségvetési stratégiát.18.  A közösen megállapított módszertan használatával számított strukturális többlet (a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések figyelmen kívül hagyása után) a tervek szerint évente átlagosan a GDP 0,1 %-ával csökken. A program a költségvetési egyenlegre nézve egyensúlyban lévő strukturális egyenlegnek megfelelő középtávú célkitűzést azonosít, és a programidőszak során olyan strukturális egyenleget kíván fenntartani, amely megfelel a program középtávú célkitűzésének. Mivel a program középtávú célkitűzése meghaladja a minimálisan szükséges értéket (a becslések szerint a GDP kb. 2 %-ának megfelelő hiány), annak megvalósítása biztosítja a szükséges biztonsági sávot a túlzott hiány felmerülésével szemben. Ami a megfelelőséget illeti, a program középtávú célkitűzése a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euró-övezet és az ERM II-ben résztvevő tagállamok vonatkozásában javasolt értéktartományon belülre esik és ez a célkitűzés ambiciózusabb attól az értéktől, amelyet az adóssághányad illetve a hosszú távú átlagos potenciális kibocsátás-növekedés implikál.19.  A költségvetés még a 2005-ös éven túl is jelentősen jobban alakulhat a programban előrejelzettnél. A 2006–2009. közötti időszak gazdasági előrejelzései határozottan óvatosak. Sőt, mivel Észtországban a múltban rendre határozottan túlteljesítették a költségvetési célokat, fennáll a lehetősége annak, hogy a jövőben is ez történik.20.  E kockázatértékelés fényében a költségvetési stratégia megfelelőnek tűnik olyan strukturális költségvetési egyenleg eléréséhez a programidőszak során, amely a Paktum értelmében megfelelőnek tekinthető. A program költségvetési irányvonala ezen kívül elég széles biztonsági sávot biztosít ahhoz, hogy szokásos makrogazdasági ingadozások mellett ne lépjék túl a GDP 3 %-ában meghatározott hiány-határértéket a programidőszak során. Azonban, ha 2006-ra a GDP 0,1 %-át meg nem haladó költségvetési többletet tűznek ki célul és ugyanakkor figyelembe vesszük annak valószínűségét, hogy az eredmények 2005-ben az előrejelzettnél jobban alakulnak, fennáll annak a kockázata, hogy gazdaságilag kedvező időszakban prociklikus politikát folytatnak.21.  Az adóssághányad 2005 végén a becslések szerint a GDP 4,6 %-a, amely jóval a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaérték alatt van és amely az EU-ban a legalacsonyabb érték. A program előrejelzése szerint az adóssághányad 1,8 százalékponttal csökken a programidőszak során.22.  Az államháztartás fenntarthatóságának tekintetében Észtország kismértékű kockázattal szembesül a népességelöregedés becsült költségvetési költségei folytán. A bruttó adósság jelenleg nagyon alacsony szintje az előrejelzések szerint az előrejelzési időszak során végig a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaérték alatt marad. A költségvetés-politika középpontjába a fenntarthatóság kérdését helyező észt stratégia – ideértve a nyugdíjrendszer eszköz-felhalmozódással járó reformját is – elősegíti az államháztartás kedvező alakulását. A jelenlegi költségvetési többlet hozzájárul a népességelöregedés költségvetési kihatásainak ellensúlyozásához, az egyensúlyban lévő költségvetés fenntartására irányuló középtávú költségvetési terv pedig konzisztens azzal, hogy az államháztartás fenntarthatóságát csak alacsony kockázatok övezik.23.  Az államháztartás terén tervezett intézkedések nagyjából összhangban vannak a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatásokban szereplő átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A 2005. évi jelentős államháztartási többlet hozzájárult ahhoz, hogy a fizetési mérleg hiánya jelentős mértékben – a GDP 10 %-a alá – csökkent. Az óvatos költségvetési politika a programidőszakra vonatkozó észt gazdaságpolitika központi elemeként került meghatározásra, különösen azért, hogy segíteni lehessen a külső hiány további – fenntartható szintre való – csökkenését. Az aktualizálás olyan intézkedéseket is tartalmaz, amelyek az erőforrások növekedés- és foglalkoztatás-orientált felosztásának előmozdítására irányulnak, elsősorban a közszektor gazdasági méretének csökkentésén, valamint az adóterheknek a közvetlen adóztatástól a közvetett adózás irányába való eltolásán keresztül.24.  Észtország 2005. október 15-én – a növekedést és foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben – benyújtott nemzeti reformprogramja a következő – az államháztartást jelentősen érintő – kihívásokat azonosítja: i. az államháztartás fenntarthatósága; ii. növekedést és foglalkoztatást szolgáló költségvetési politika és iii. stabil makrogazdasági környezet biztosítása. A konvergenciaprogram költségvetési előrejelzései teljes mértékben figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott fellépések költségvetési hatásait. A konvergenciaprogram államháztartás területén tervezett intézkedései összhangban vannak a nemzeti reformprogramban tervezett intézkedésekkel. A konvergenciaprogram körvonalazza azokat az intézkedéseket, amelyeknek célja a 2002-es nyugdíjreform befejezése, a munka adóterheinek csökkentésével párhuzamosan a fogyasztási és környezeti adók növelése valamint a költségvetési erőforrások szisztematikus átcsoportosítása a beruházások, a K+F ösztönzése és a szakképzés felé. A konvergenciaprogram ezeket az intézkedéseket kiegészíti az államháztartás intézményi keretének változtatásaival: kialakításra kerül egy, a szakminisztériumokat összekapcsoló informatizált költségvetési rendszer, amelyen keresztül a pénzügyminisztérium ellenőrzést gyakorolhat a szakminisztériumok felett, tovább formalizálják a stratégiai tervezés folyamatát és új jogszabályokat vezetnek be az önkormányzatok pénzügyi gazdálkodásának javítására.A fenti értékelésre tekintettel a Tanács megállapítja, hogy a költségvetési egyenleg összességében stabil, a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban folytatott költségvetési politikának. Tekintettel azonban arra, hogy a költségvetés 2005-ben valószínűleg jelentősen jobban alakult a programban becsülthöz képest, a Tanács megállapítja, hogy Észtország számára helyénvaló lenne 2006-ban és az azt követő években nagyobb költségvetési többletre törekedni, hogy tovább lehessen segíteni a külső egyensúlytalanság kiigazítását.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Reál GDP (%-os változás) | CP 2005. dec. | 7,8 | 6,5 | 6,6 | 6,3 | 6,3 | 6,3 |COM 2005. nov. | 7,8 | 8,4 | 7,2 | 7,4 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. nov. | 5,6 | 5,9 | 6,0 | 6,0 | 6,0 | nincs adat |HICP-infláció (%) | CP 2005. dec. | 3,0 | 3,5 | 2,6 | 2,6 | 2,7 | 2,7 |COM 2005. nov. | 3,0 | 4,1 | 3,3 | 2,6 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. dec.1 | 3,3 | 3,2 | 2,5 | 2,8 | 2,8 | nincs adat |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | CP 2005. dec.2 | 0,1 | -0,4 | -0,6 | -0,7 | -0,5 | -0,1 |COM 2005. nov.3 | -0,2 | 0,5 | 0,1 | -0,1 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. dec.2 | -0,9 | -1,3 | -1,7 | -1,2 | -1,0 | nincs adat |Államháztartási egyenleg (a GDP %-ában) | CP 2005. dec. | 1,7 | 0,3 | 0,1 | 0,0 | 0,0 | 0,0 |COM 2005. nov. | 1,7 | 1,1 | 0,6 | 0,4 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. dec. | 1,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 |Elsődleges egyenleg (a GDP %-ában) | CP 2005. dec. | 1,9 | 0,5 | 0,3 | 0,2 | 0,1 | 0,1 |COM 2005. nov. | 1,9 | 1,3 | 0,8 | 0,5 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. dec. | 1,3 | 0,2 | 0,2 | 0,2 | 0,1 | nincs adat |Ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg = Strukturális egyenleg4 (a GDP %-ában) | CP 2005. dec. | 1,7 | 0,4 | 0,3 | 0,2 | 0,1 | 0,0 |COM 2005. nov. | 1,8 | 1,0 | 0,6 | 0,4 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. dec. | nincsadat | nincs adat | nincs adat | nincs adat | nincs adat | nincs adat |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | CP 2005. dec. | 5,4 | 4,6 | 4,4 | 3,3 | 3,0 | 2,8 |COM 2005. nov. | 5,5 | 5,1 | 4,0 | 3,1 | nincs adat | nincs adat |CP 2004. dec. | 4,8 | 4,6 | 4,3 | 3,1 | 2,9 | nincs adat |Megjegyzések: 1 A konvergenciaprogram 2004 decemberi aktualizálásában a nemzeti meghatározás szerinti CPI szerepel, nem pedig a HICP. Az ebből fakadó különbségek elhanyagolhatók. 2 A Bizottság szolgálatainak számításai a program információi alapján. 3 A 2004–2007. közötti időszak lehetséges becsült növekedési értékei alapján (rendre 7,2 %, 7,1 %, 6,7 % és 6,5 %). 4 Mivel a programban nem szerepelnek egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések, a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg megegyezik a strukturális egyenleggel. Forrás: Konvergenciaprogram (KP); a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi gazdasági előrejelzései (COM); a Bizottság szolgálatainak számításai. |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett valamennyi dokumentum megtalálható a következő internetes oldalon: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleménye az ECOFIN-Tanács által 2005. október 11-én elfogadott következő dokumentumról: „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásával kapcsolatos pontosítások, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergenciaprogramok tartalmára és formájára vonatkozóan”.[3] A program angol nyelvű fordítását 2006. január 2-án nyújtották be.[4] A program biztosítja az új magatartási kódexben előírt valamennyi kötelező és opcionális adatot.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett dokumentumok megtalálhatók a következő internetes oldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] A program biztosítja az új magatartási kódexben előírt valamennyi kötelező és opcionális adatot.


title: Az Európai Rendszerkockázati Testület ajánlása ( 2014. június 18. ) az anticiklikus tőkepufferráták meghatározására vonatkozó útmutatásról (ERKT/2014/1)

text:
               2.9.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 293/1

         AZ EURÓPAI RENDSZERKOCKÁZATI TESTÜLET AJÁNLÁSA
   (2014. június 18.)
   az anticiklikus tőkepufferráták meghatározására vonatkozó útmutatásról
   (ERKT/2014/1)
   2014/C 293/01
   AZ EURÓPAI RENDSZERKOCKÁZATI TESTÜLET IGAZGATÓTANÁCSA,
   tekintettel a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 135. cikkére,
   tekintettel a pénzügyi rendszer európai uniós makroprudenciális felügyeletéről és az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1092/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 3. cikke (2) bekezdésének b), d) és f) pontjára, valamint 16–18. cikkére,
   tekintettel az Európai Rendszerkockázati Testület igazgatótanácsának az Európai Rendszerkockázati Testület eljárási szabályzatának létrehozásáról szóló, 2011. január 20-i ERKT/2011/1 határozatára (3) és különösen annak 15. cikke (3) bekezdésének e) pontjára és 18–20. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A globális pénzügyi válság egyik leginkább destabilizáló elemét a reálgazdaságot ért pénzügyi sokkok bankrendszeren és a pénzpiacokon keresztül történő prociklikus felerősítése jelentette. A túlzott hitelnövekedést követő gazdasági visszaesés időszaka jelentős veszteségekhez vezethet a bankszektorban, és ördögi kört indíthat be. Ebben a helyzetben a hitelintézetek által a mérlegük erősítése érdekében tett lépések nyomást gyakorolhatnak a reálgazdaság rendelkezésére álló hitelkínálatra, fokozva ezzel a gazdasági visszaesést és tovább gyengítve mérlegüket. A sokkok e prociklikus felerősödése rávilágít a bankszektorban további tőkefelhalmozásának fontosságára azokban az időszakokban, amikor a rendszerszintű stressz kockázata fokozódik. Egy ilyen kiegészítő tőkepuffer segíteni fogja a bankszektort abban, hogy viselni tudja a váratlan veszteségeket, ugyanakkor folytatva a reálgazdaságnak történő hitelezést.

               (2)

               Intézkedések kerültek elfogadásra annak érdekében, hogy a bankokat ellenállóbbá tegyék a prociklikus dinamikával szemben. 2010 decemberében a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság a bankszektor szabályozásának erősítése érdekében számos intézkedést tett közzé. Ezen intézkedések egyike, amelyre vonatkozóan a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatással szolgált a nemzeti hatóságok számára, az anticiklikus tőkepufferre vonatkozik. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatását az Európai Unióban a 2013/36/EU irányelv hajtotta végre.

               (3)

               Az anticiklikus tőkepuffer 2013/36/EU irányelvvel kialakított rendszere az „irányított mérlegelés” elvét követi. Ezen elv szerint a pufferráta meghatározásáért felelős hatóságok a megfelelő pufferrátáról való döntés során a mérlegelési jogkörük gyakorlását egy szabályokon alapuló megközelítéssel kapcsolják össze. Ennek megfelelően negyedévente irányadó referenciaként szolgáló irányadó puffert kell közzétenniük, azonban ajánlott számukra, hogy a pufferráta meghatározása során mérlegeléssel éljenek.

               (4)

               A kijelölt nemzeti hatóságok és (az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamok tekintetében) az Európai Központi Bank (EKB) számára feladatok kerültek megállapításra az anticiklikus pufferráták meghatározása kapcsán. A 2013/36/EU irányelv előírja, hogy minden tagállamnak ki kell jelölnie egy hatóságot vagy szervet, amely felelős az arra a tagállamra vonatkozó anticiklikus pufferráta meghatározásáért. Ezenkívül az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról szóló, 2013. október 15-i 1024/2013/EU tanácsi rendelet (4) meghatározott felügyeleti feladatokkal ruházza fel az EKB-t. Így különösen, amennyiben szükségesnek ítéli, az EKB a kijelölt nemzeti hatóságok által előírtaknál szigorúbb követelményeket alkalmazhat az anticiklikus tőkepufferrátákra vonatkozóan. Kizárólag e célból adott esetben az EKB minősül a kijelölt hatóságnak, és rendelkezik mindazon hatáskörökkel és kötelezettségekkel, amelyekkel a kijelölt hatóságok a vonatkozó uniós jog alapján rendelkeznek. Ugyanakkor általában a kijelölt nemzeti hatóságok felelősek az anticiklikus tőkepufferráták közzétételéért.

               (5)

               A 2013/36/EU irányelv rögzíti, hogy az Európai Rendszerkockázati Testület (ERKT) ajánlásokat fogadhat el, amelyekben útmutatást ad a kijelölt hatóságoknak az anticiklikus pufferráták meghatározásához. Az ERKT így különösen tanácsot adhat a kijelölt hatóságoknak az alapelvek vonatkozásában a megfelelő anticiklikus pufferráta megítélésére vonatkozó útmutatás, továbbá a GDP arányos hitelrés mérésére és kiszámítására és az irányadó puffer kiszámítására vonatkozó útmutatás érdekében. Az ERKT emellett iránymutatással szolgálhat azon változókról, amelyek jelzik a túlzott hitelnövekedési időszakokhoz kapcsolódó rendszerszintű kockázat kialakulását a pénzügyi rendszerben, valamint azon változókról, amelyek jelzik, hogy a puffert fenn kell tartani, csökkenteni kell, vagy teljesen fel kell azt szabadítani.

               (6)

               Az anticiklikus tőkepuffer célja, hogy segítse a prociklikusság ellensúlyozását a pénzügyi rendszerben. Amikor úgy ítélik meg, hogy fokozódik a rendszerszintű ciklikus kockázat, tőkét kell felhalmozni, ezáltal puffereket hozva létre, amelyek növelik a bankszektor ellenállóképességét stresszidőszakok esetén, amikor veszteségek keletkeznek. Ez elősegíti majd a hitelkínálat fenntartását és enyhíti a pénzügyi ciklus visszaesését. Az anticiklikus tőkepuffer segítheti továbbá a túlzott hitelnövekedés visszafogását a pénzügyi ciklus fellendülése során.

               (7)

               Az irányadó puffer célja nem az, hogy automatikus puffermeghatározáshoz vezessen, vagy kösse a kijelölt hatóságot. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság elemzése azt mutatja, hogy míg a GDP arányos hitelrés hasznos kiindulópontot jelent ahhoz, hogy útmutatásul szolgáljon az anticiklikus pufferrátákra vonatkozó döntésekhez, teljesítménye országonként és időben eltérően alakulhat. A pénzügyi rendszerek heterogenitására és dinamikus jellegére, a nemzeti gazdaságok jellemzőire és az adatok rendelkezésre állása terén az Európai Unióban mutatkozó lényeges különbségekre tekintettel a kijelölt hatóságoknak számos információt kell figyelembe venniük a rendszerszintű kockázat szintjének értékelése során, és a pufferrátát ennek megfelelően kell meghatározniuk. Ezen információk között szerepelniük kell további mutatóknak, amelyek jelzik a túlzott hitelnövekedési időszakokhoz kapcsolódó rendszerszintű kockázat kialakulását, a gazdaságban a pénzügyi közvetítés mértékére vonatkozó helyettesítő értékeknek, mint a GDP hitelhez viszonyuló arányának a mértéke, valamint minőségi információknak. Az ezen értékeléshez használt mennyiségi és minőségi információk – beleértve az irányadó puffert és a további mutatókat – szolgálnak alapul a pufferrátákra vonatkozó döntések magyarázatához és indokolásához.

               (8)

               A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság elemzése azt mutatja, hogy a GDP arányos hitelrés és más mutatók néha félrevezető információkat nyújthatnak. A kijelölt hatóságoknak tisztában kell lenniük ezzel, amikor mérlegelést végeznek a gazdaságban jelenlevő hitel fenntartható szintjét és a megfelelő anticiklikus pufferrátát illetően. A kijelölt hatóságoknak ezért rendszeresen újra kell értékelniük azon mutatók teljesítményét, amelyekre a legnagyobb súlyt helyezik.

               (9)

               Amikor kockázatok merülnek fel, az anticiklikus tőkepuffer gyors felszabadítása segítheti a hitelintézeteket abban, hogy viselni tudják a veszteségeket, ugyanakkor fenntartva a reálgazdaságnak történő hitelezést és eleget téve a szabályozói tőkekövetelményeknek. A puffer ezen anticiklikus használata enyhítheti a hitelintézetek prociklikus magatartását, amely egyébként korlátozhatja a reálgazdaság rendelkezésére álló hitelkínálatot. Az anticiklikus tőkepuffer fokozatosabban is felszabadítható, amikor a pénzügyi ciklus visszaesése nem esik egybe a kockázatok megvalósulásával, és amikor a hitelintézetek ellenállóképességét érintő, a túlzott hitelnövekedésből eredő fenyegetések enyhültek. A puffer felszabadításából eredő esetleges tőketöbblet felhasználásáról való döntés a kijelölt vagy az illetékes hatóságok mérlegelési jogkörébe tartozik.

               (10)

               Fontos, hogy az anticiklikus tőkepuffert meghatározó hatóság jó kommunikációs stratégiával rendelkezzen. Ez segíti a közvélemény elvárásainak kezelését, fontos szerepet játszik a kijelölt hatóságok közötti koordinációban, és alapvető a makroprudenciális politika hitelessége, elszámoltathatósága és eredményessége szempontjából. A 2013/36/EU irányelv megköveteli, hogy a kijelölt hatóságok minden ésszerű lépést megtegyenek a pufferrátákra vonatkozó bejelentéseik időzítésének koordinálására.

               (11)

               Egy ellenállóbb bankrendszer kialakítása az Unióban azzal jár, hogy a kijelölt hatóságok elismerjék a más tagállamok által meghatározott anticiklikus pufferrátákat. A 2013/36/EU irányelv meghatározza a más tagállamok pufferrátái elismerésének, valamint a harmadik országokra vonatkozó pufferráták elismerésének vagy meghatározásának keretét. A kötelező viszonossági szabályok mellett a kijelölt hatóságoknak általában el kell ismerniük a más tagállamok által megállapított pufferrátákat. A jövőbeli ERKT-ajánlások sérelme nélkül ez az ajánlás nem foglalkozik az Unión belüli kijelölt hatóságok azon intézkedéseivel, amelyeket a harmadik országok anticiklikus tőkepufferrátái vonatkozásában hoznak.

               (12)

               Az anticiklikus tőkepuffer egy makroprudenciális eszközkészlet részét képezi. A makroprudenciális politika köztes célkitűzéseiről és eszközeiről szóló, 2013. április 4-i ERKT/2013/1 európai rendszerkockázati testületi ajánlás (5) tartalmazza azon eszközök indikatív felsorolását, amelyekkel a tagállamok a makroprudenciális hatóságokat felruházhatják. Makroprudenciális politikai stratégiájuk részeként a kijelölt hatóságoknak meg kell fontolniuk, hogy mikor használják az anticiklikus tőkepuffert önmagában, mikor használjanak más eszközöket, és mikor kapcsolják össze az anticiklikus tőkepuffert más eszközökkel.

               (13)

               Az empirikus elemzések arra utalnak, hogy a GDP arányos hitelrés az Unió egészét tekintve a legjobb egyedülálló mutató az olyan jellegű válsághoz kapcsolódó kockázatok kialakulásának jelzésére, amelynek enyhítésére az anticiklikus tőkepuffer hivatott. Kimutatásra került, hogy a GDP arányos hitelrés szilárd jelzésül szolgál a rés számos jellemzője tekintetében. Létezik néhány olyan módszer a rés kiszámítására, amely a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásában javasolt számítási módszernél jobb jelzési tulajdonságokkal bír, ezek azonban általában szűkebb hitelaggregátumokon alapulnak, és így adott esetben kevésbé szilárdak pénzügyi innováció esetén. A GDP arányos hitelrés, valamint az irányadó pufferráta Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásával összhangban történő mérése és kiszámítása növelni fogja az összehasonlíthatóságot az Unión belül és azon kívül.

               (14)

               Egyes tagállamokban a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásában javasolt mérés és számítás olyan GDP arányos hitelréshez vezethet, amely nem teljesít jól a pénzügyi válságokat megelőző kockázatok kialakulásának jelzése terén. Az olyan nemzeti jellegzetességek, mint a pénzügyi rendszer szerkezete és fejlettségi foka terén, valamint a hiteladatok minőségében és elérhetőségében mutatkozó eltérések azt jelentik, hogy egyes tagállamok számára a GDP arányos hitelrés kiszámításának a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásában szereplőtől eltérő módszere erőteljesebb jelzési tulajdonságokat mutathat. Az ilyen különbségek figyelembevétele érdekében, valamint más módszerek használatának lehetővé tétele érdekében a kijelölt hatóságok – kiegészítő jelleggel – a GDP arányos hitelrést az adott tagállam jellegzetességeit jobban tükröző módszerrel is mérhetik és kiszámíthatják.

               (15)

               A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásában rögzített azon módszer, amely a GDP arányos hitelrést egy irányadó pufferként szolgáló irányadó pufferrátának felelteti meg, egy ad hoc módszer. Az alternatív módszerek empirikus elemzése, bár ígéretes, nem kellőképpen fejlett ahhoz, hogy útmutatást nyújtson. Azoknak a tagállamoknak, amelyek a GDP arányos hitelrést a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásában közzétett módszer mellett alternatív módszer használatával is mérik és számítják ki, a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság módszertanában rögzített pufferráta mellett az ezen alternatív módszernek megfelelő irányadó pufferrátát kell kidolgozniuk és közzétenniük. Azok a tagállamok, amelyek a GDP arányos hitelrést a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásával összhangban mérik és számítják ki, szintén kidolgozhatnak és közzétehetnek alternatív irányadó pufferrátát a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság módszertanának használatával kiszámított pufferráta mellett.

               (16)

               Az empirikus eredmények arra utalnak, hogy más változók kiegészíthetik a GDP arányos hitelrést a pénzügyi rendszerben történő túlzott hitelnövekedéshez kapcsolódó rendszerszintű kockázat kialakulásának jelzése tekintetében. Az ilyen változók között szerepel az ingatlanárak potenciális túlértékelésének mérése (például kereskedelmi és lakóingatlanok árának a jövedelemhez viszonyított aránya, árrések és növekedési ráták), a hitelezés alakulásának mérése (például a teljes valós hitelnövekedés vagy a valós bankihitel-növekedés, a deflált M3-ban a trendtől való eltérés), a külső egyensúlyhiányok mérése (például a GDP-hez viszonyított folyószámla-egyenlegek), a bankok mérlegei erősségének mérése (például tőkeáttételi mutatók), a magánszektor adósságterhének mérése (például adósságszolgálatnak a jövedelemhez viszonyított aránya) és a kockázatok potenciális téves árazásának mérése (például a tőke árának valós növekedése). A kijelölt hatóságoknak figyelembe kell venniük az ilyen változókat, amikor mérlegeléssel élnek a megfelelő anticiklikus tőkepufferráta meghatározása során. Megállapítást nyert, hogy egy többváltozós modell keretében az ilyen változóknak a GDP arányos hitelréssel való összekapcsolása javítja a jelzési teljesítményt. A kijelölt hatóságok adott esetben ilyen modelleket is figyelembe vehetnek.

               (17)

               Az empirikus megállapítások arra utalnak, hogy a tagállamok többsége esetében leginkább a pénzpiaci árak alkalmasak arra, hogy jelezzék az anticiklikus tőkepuffer gyors csökkentését vagy teljes felszabadítását indokoló kockázatok kialakulását. Az ilyen piaci alapú mutatókra vonatkozó kellően hosszú idősorok korlátozott rendelkezésre állása azt jelenti, hogy a puffer felszabadítási szakaszára vonatkozó empirikus elemzés kevésbé szilárd, mint a felhalmozási szakaszra vonatkozó. Ezenkívül nehéz olyan változókat azonosítani, amelyek azt jelzik, hogy az anticiklikus tőkepuffer fokozatosan csökkenthető, amikor a túlzott hitelnövekedésből eredő kockázat csökken. Elvben az anticiklikus tőkepuffer felhalmozási szakaszában jól teljesítő változók a puffer fenntartásáról, csökkentéséről vagy annak teljes felszabadításáról való döntéshez is szolgálhatnak információkkal. E változók azonban félrevezető információkat is nyújthatnak. Így például a GDP arányos hitelrés adott esetben nem tükrözi pontosan a kockázatokat, ha a hitelezés hosszabb ideje túlzott mértékben nőtt. A felszabadítási szakaszra vonatkozó kutatások és tapasztalatok alakulása nyomán az ezen ajánlásban szereplő változókat további megfelelő mutatókkal kell majd bővíteni, amint azok azonosításra kerülnek. Összességében a kijelölt hatóságoknak a puffer felszabadítási szakaszában még nagyobb mértékű mérlegelést kell gyakorolniuk, mint annak felhalmozási szakaszában. E mérlegeléshez felhasználhatnának piaci információkat, felügyeleti értékeléseket és stresszteszteket is.

               (18)

               Amennyiben ezek az adatok a szóban forgó tagállamban rendelkezésre állnak, azon változók minimumkészletének figyelemmel kísérése és közzététele, amelyek jelzik az anticiklikus tőkepuffer felhalmozásának, fenntartásának, csökkentésének vagy teljes felszabadításának szükségességét, várhatóan előmozdítja a következetességet és az átláthatóságot a kijelölt hatóságok részéről. Ez nem akadályozhatja meg a kijelölt hatóságokat abban, hogy az adott tagállam jellegzetességeire tekintettel további mutatókat vagy minőségi információkat vegyenek figyelembe, és azt sem akadályozhatja meg, hogy a kijelölt hatóságok bizonyos változókra nagyobb súlyt helyezzenek, mint másokra, vagy nagyobb súlyt helyezzenek a minőségi információkra.

               (19)

               Az ERKT ajánlásait azt követően teszik közzé, hogy a Tanácsot az Igazgatótanács erre vonatkozó szándékáról értesítették, és a Tanács számára reagálási lehetőséget biztosítottak,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   1. SZAKASZ

      AJÁNLÁSOK

      A. ajánlás – Elvek

   A kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy az alábbi elveket kövessék az adott tagállamban alkalmazandó megfelelő anticiklikus pufferráták értékelése és meghatározása során:

               1.

               1. elv: (Célkitűzés) A megfelelő anticiklikus pufferrátára vonatkozó döntéseket a bankrendszernek a ciklikus rendszerkockázat kialakulásához kapcsolódó potenciális veszteségektől való megvédésére irányuló célkitűzés kell, hogy vezesse, ezáltal támogatva a reálgazdaságnak történő fenntartható hitelezést a pénzügyi ciklus során.

               2.

               2. elv: (Irányadó puffer) A GDP arányos hitelarány hosszú távú trendjétől való eltérésének – a GDP arányos hitelrésnek – kell közös kiindulópontul szolgálnia az anticiklikus tőkepufferre vonatkozó döntésekhez, főként a felhalmozási szakaszban. A kijelölt hatóságoknak ugyanakkor más mennyiségi és minőségi információkat is figyelembe kell venniük a ciklikus rendszerkockázat értékelése és a megfelelő anticiklikus tőkepufferráta meghatározása során. Ez magában foglalja a nemzeti jellegzetességeket tükröző információkat. A kijelölt hatóságoknak meg kell magyarázniuk a nyilvánosságnak, hogy milyen információkat használnak, és azokat hogyan veszik figyelembe a vonatkozó pufferráta meghatározása során.

               3.

               3. elv: (A félrevezető információk kockázata) A kijelölt hatóságoknak értékelniük kell a GDP arányos hitelrésben és bármely más releváns változóban vagy változókat összekapcsoló modellben szereplő információkat, szem előtt tartva, hogy az ezek által nyújtott információk félrevezetőek lehetnek. A kijelölt hatóságoknak figyelembe kell venniük ezt az értékelést, amikor a megfelelő anticiklikus pufferráta meghatározása érdekében a hitelnövekedés fenntartható szintjére vonatkozó mérlegelést végeznek. E változók és modellek hasznosságát rendszeresen újra kell értékelni.

               4.

               4. elv: (A puffer felszabadítása) A kijelölt hatóságoknak a kockázatok kialakulása esetén haladéktalanul fel kell szabadítaniuk az anticiklikus tőkepuffert. Ez enyhítheti a hitelintézetek prociklikus magatartását azáltal, hogy segíti őket abban, hogy képesek legyenek a veszteségeket viselni, ugyanakkor fenntartva a reálgazdaságnak történő hitelezést és eleget téve a fizetőképességre vonatkozó követelményeknek. Amennyiben a kockázatok nem valósulnak meg, hanem úgy ítélik meg, hogy azok csökkennek, megfelelőbb lehet a puffer fokozatos felszabadítása. Ha a kijelölt hatóság csökkenti a fennálló pufferrátát, döntenie kell egy indikatív időszakról, amely alatt a pufferráta növelése nem várható.

               5.

               5. elv: (Tájékoztatás) A kijelölt hatóságoknak világos stratégiát kell kidolgozniuk az anticiklikus tőkepufferre vonatkozó döntéseikről nyújtott tájékoztatást illetően. E stratégia részeként ki kell alakítaniuk a többi kijelölt hatósággal és az ERKT-val folytatandó koordináció mechanizmusát. Emellett a főbb érdekeltek és a nyilvánosság tájékoztatására szolgáló átlátható, stabil folyamatokat és jól meghatározott kommunikációs csatornákat kell kialakítaniuk.

               6.

               6. elv: (A pufferráták elismerése) Az uniós jogban rögzített kötelező viszonossági szabályok mellett a kijelölt hatóságoknak általában el kell ismerniük a más tagállamokban alkalmazott anticiklikus pufferrátákat. A kijelölt hatóságoknak figyelembe kell venniük egy más tagállamnak való kitettségekre vonatkozó, a kötelező mértéket meghaladó pufferráta el nem ismerésének határokon átnyúló vonzatait. Valamely más tagállam kijelölt hatósága által meghatározott, a kötelező mértéket meghaladó pufferráta el nem ismerése esetén a kijelölt hatóságoknak értesíteniük kell:

                           a)

                           az ERKT-t;

                           b)

                           a pufferrátát meghatározó kijelölt hatóságot;

                           c)

                           az EKB-t, amennyiben a pufferrátát meghatározó vagy azt az el nem ismerő kijelölt hatóságok legalább egyike az 1024/2013/EU rendelettel összhangban az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamból származik.

               7.

               7. elv: (Egyéb makroprudenciális eszközök) Az anticiklikus tőkepuffer az Unióban a hatóságok rendelkezésére álló makroprudenciális eszközkészlet részét képezi. Makroprudenciális politikai stratégiájuk részeként a kijelölt hatóságoknak meg kell fontolniuk, hogy mikor használják a puffert önmagában, mikor használjanak más eszközöket a puffer helyett, és hogy mikor kapcsolják össze a puffert más eszközökkel.

      B. ajánlás – A GDP arányos hitelrés mérésére és kiszámítására, az irányadó pufferráta és az irányadó puffer kiszámítására vonatkozó útmutatás

               1.

               A kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy negyedévente a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásával összhangban standardizált GDP arányos hitelrést mérjenek és számítsanak ki, az ezen ajánlás mellékletének I. részében foglaltaknak megfelelően.

               2.

               Amennyiben a kijelölt hatóságok úgy vélik, hogy a GDP arányos hitelrés eltérő mérése és kiszámítása jobban tükrözné a nemzetgazdaság jellegzetességeit, ajánlott, hogy az 1. bekezdéssel összhangban számított GDP arányos hitelrés mellett negyedévente egy további GDP arányos hitelrést mérjenek és számítsanak ki. A további GDP arányos hitelrés kiszámítása során a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy kövessék a következő útmutatást:

                           a)

                           a mérési és számítási módszernek tükröznie kell a GDP arányos hitel aránynak a hosszú távú trendjétől való eltérését;

                           b)

                           a mérésnek és a számításnak az adott tagállam szempontjából releváns adatok empirikus elemzésén kell alapulnia;

                           c)

                           a további GDP arányos hitelrés mérési és számítási módszere bármely módosításának a választott módszer az olyan jellegű válsághoz kapcsolódó kockázat kialakulásnak jelzésére vonatkozó képessége alapos felülvizsgálatán kell alapulnia, amely kockázat enyhítésére az anticiklikus tőkepuffer hivatott.

               3.

               A kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy negyedévente számítsák ki a következőket:

                           a)

                           a standardizált GDP arányos hitelrésen alapuló irányadó pufferrátát a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság útmutatásával összhangban, a melléklet II. részében foglaltaknak megfelelően; és adott esetben; vagy

                           b)

                           a standardizált GDP arányos hitelrésen alapuló, és a melléklet II. részében foglalt módszertől különböző módszerrel összhangban kiszámított irányadó pufferrátát, amennyiben ilyen módszert használnak; vagy

                           c)

                           a további GDP arányos hitelrésen alapuló és a melléklet II. részében foglalt módszertől különböző módszerrel összhangban kiszámított irányadó pufferrátát, amennyiben a további GDP arányos hitelrést kiszámítják.

               4.

               Amennyiben a 3. bekezdés a) pontjával összhangban meghatározott irányadó pufferráta mellett egy adott negyedévre vonatkozóan a 3. bekezdés b) vagy c) pontjával összhangban egy másik irányadó pufferrátát is kiszámítottak, a 2013/36/EU irányelv alkalmazásában a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy irányadó pufferként azt a pufferrátát válasszák ki, amelyik a legjobban tükrözi az adott nemzetgazdaság jellegzetességeit.

               5.

               A 2013/36/EU irányelv 136. cikkének (7) bekezdésében előírt, az anticiklikus pufferráta bejelentését kísérő információk részeként a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy honlapjukon negyedévente tegyék közzé:

                           a)

                           a standardizált GDP arányos hitelrést és az annak megfelelő GDP arányos hitelarányt;

                           b)

                           a további GDP arányos hitelrést és az annak megfelelő GDP arányos hitelarányt, amennyiben azt kiszámítják, valamint a melléklet I. részében szereplő képlettől való eltérések indokolását;

                           c)

                           a 3. bekezdés a) pontjával összhangban kiszámított irányadó pufferrátát;

                           d)

                           adott esetben a 3. bekezdés b) vagy c) pontjával összhangban kiszámított irányadó pufferrátát;

                           e)

                           az alapul szolgáló adatok forrásait és egyéb releváns metaadatokat.

               6.

               A 2013/36/EU irányelv 136. cikkének (7) bekezdésében előírt, az anticiklikus pufferráta bejelentését kísérő információk részeként a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy indokolják meg, amennyiben eltérnek:

                           a)

                           az 1. és a 2. bekezdés szerinti GDP arányos hitelrés (beleértve annak bármely összetevőjét) választott mérésétől és kiszámításától;

                           b)

                           az irányadó pufferráta 3. bekezdés szerinti választott számításától;

                           c)

                           a 4. bekezdésben meghatározottak szerint választott irányadó puffertől.

      C. ajánlás – A túlzott hitelnövekedési időszakokhoz kapcsolódó rendszerszintű kockázat kialakulását jelző változókra vonatkozó útmutatás

               1.

               A megfelelő anticiklikus pufferrátára vonatkozó mérlegelésük alátámasztása érdekében a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy a GDP arányos hitelrés mellett a túlzott hitelnövekedési időszakokhoz kapcsolódó rendszerszintű kockázat kialakulását jelző számos mennyiségi és minőségi információt vegyenek figyelembe.

               2.

               A mennyiségi információk értékelése során a kijelölt hatóságoknak több olyan változót figyelemmel kell kísérniük, amelyek jelzik a rendszerszintű ciklikus kockázat kialakulását. Amennyiben az ilyen változók a tagállamokban rendelkezésre állnak, a változók között szerepelnie kell a következőknek:

                           a)

                           az ingatlanárak potenciális túlértékelésének mérése (például kereskedelmi és lakóingatlanok árának a jövedelemhez viszonyított aránya, árrések és növekedési ráták);

                           b)

                           a hitelezés alakulásának mérése (például a teljes való hitelnövekedés vagy a valós bankihitel-növekedés, a deflált M3-ban a trendtől való eltérés);

                           c)

                           a külső egyensúlyhiányok mérése (például a GDP-hez viszonyított folyószámla-egyenlegek);

                           d)

                           a bankok mérlegei erősségének mérése (például tőkeáttételi mutatók);

                           e)

                           a magánszektor adósságterhének mérése (például adósságszolgálatnak a jövedelemhez viszonyított aránya);

                           f)

                           a kockázatok potenciális téves árazásának mérése (például reáltőke-árnövekedés);

                           g)

                           a GDP arányos hitelrést és a fenti mérések egy részét összekapcsoló modellekből származtatott mérések.

               3.

               Amennyiben e változók a tagállamokban rendelkezésre állnak és relevánsak, a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy a 2. bekezdés a), b), c), d), e) és f) pontjának mindegyike esetében az ott szereplő mérések közül legalább egyet negyedévente, az anticiklikus pufferráta 2013/36/EU irányelv 136. cikkének (7) bekezdésében előírt bejelentésével együtt honlapjukon közzétegyenek.

      D. ajánlás – A puffer fenntartásának, csökkentésének vagy teljes felszabadításának szükségességét jelző változókra vonatkozó útmutatás

               1.

               A megfelelő anticiklikus pufferrátára vonatkozó mérlegelésük alátámasztása érdekében a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy a puffer fenntartásának, csökkentésének vagy teljes felszabadításának szükségességét jelző számos mennyiségi és minőségi információt vegyenek figyelembe.

               2.

               A mennyiségi információk értékelése során a kijelölt hatóságoknak több változót kell figyelemmel kísérniük, amelyek jelzik, hogy a puffert fenn kell-e tartani, csökkenteni kell, vagy teljes mértékben fel kell szabadítani. Amennyiben az ilyen változók a tagállamban rendelkezésre állnak, ezek között szerepelnie kell a következőknek:

                           a)

                           a stressz mérése a bankfinanszírozási piacokon (például a LIBOR-OIS (overnight index swap) felár, banki CDS (hitel-nemteljesítési csereügylet) prémiumok);

                           b)

                           az általános rendszerszintű stresszt jelző mérések (például a nemzeti vagy uniós pénzügyi rendszerben a stresszt mérő összetett mutató, mint az EKB CISS (Composite Indicator of Systemic Stress) mutató).

               3.

               Az arról való döntés érdekében, hogy a puffert fenntartsák, csökkentsék vagy teljes mértékben felszabadítsák-e, a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy a 2. bekezdés szerinti változók figyelemmel kísérése során nagyobb mértékben éljenek mérlegeléssel.

               4.

               Amennyiben e változók a tagállamokban rendelkezésre állnak és relevánsak, a kijelölt hatóságok számára ajánlott, hogy a 2. bekezdés a) és b) pontja esetében egyaránt az ott szereplő változók közül legalább egyet negyedévente, az anticiklikus pufferráta 2013/36/EU irányelv 136. cikkének (7) bekezdésében előírt bejelentésével együtt honlapjukon közzétegyenek.

         2. SZAKASZ

      VÉGREHAJTÁS

   1.   Értelmezés

               1.

               Ennek az ajánlásnak az alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:

                           a)

                           „kijelölt hatóság”: valamely tagállam által a 2013/36/EU irányelv 136. cikkének (1) bekezdésével összhangban kijelölt hatóság vagy szerv, vagy az 1024/2013/EU tanácsi rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével összhangban az EKB;

                           b)

                           „irányadó pufferráta”: a B. ajánlás 3. bekezdésével összhangban kiszámított anticiklikus pufferráta;

                           c)

                           „irányadó puffer”: a B. ajánlás 4. bekezdésével összhangban kiválasztott irányadó pufferráta;

                           d)

                           „GDP arányos hitelrés”: a GDP arányos hitel arány eltérése a hosszú távú trendtől valamely tagállamban;

                           e)

                           „standardizált GDP arányos hitelrés”: a B. ajánlás 1. bekezdésével összhangban mért és kiszámított GDP arányos hitelrés;

                           f)

                           „további GDP arányos hitelrés”: a B. ajánlás 2. bekezdésével összhangban mért és kiszámított GDP arányos hitelrés;

                           g)

                           „anticiklikus pufferráta”: az intézmények által az intézményspecifikus anticiklikus tőkepufferük kiszámításához használandó ráta, amelynek meghatározása a 2013/36/EU irányelv 136. vagy 137. cikkének megfelelően, vagy egy érintett harmadik országbeli hatóság által történik (esettől függően).

               2.

               A melléklet az ajánlás szerves részét képezi. Az ajánlás rendelkező része és melléklete közötti eltérés esetén a rendelkező rész az irányadó.

         2.   Végrehajtási kritériumok

               1.

               A címzetteknek közölniük kell az ezen ajánlás nyomán hozott intézkedéseket, vagy az intézkedés mellőzését megfelelően meg kell indokolniuk. A jelentés minimális tartalma az alábbi:

                           a)

                           a meghozott intézkedések érdemére és időpontjára vonatkozó tájékoztatás;

                           b)

                           a meghozott intézkedések működésének az ajánlás célkitűzései szempontjából történő értékelése;

                           c)

                           részletes indokolás az intézkedés mellőzésére vagy az ezen ajánlástól való eltérésre, beleértve a késedelmet is.

         3.   A nyomon követésre vonatkozó határidők

               1.

               A címzetteknek az alábbi bekezdésekben foglaltaknak megfelelően közölniük kell az ERKT-val, a Tanáccsal és a Bizottsággal az ezen ajánlás nyomán hozott intézkedéseket, vagy az intézkedés mellőzését megfelelően meg kell indokolniuk.

               2.

               2016. június 30-ig a címzetteknek jelentést kell küldeniük az ERKT-nek, a Tanácsnak és a Bizottságnak, amelyben bemutatják az ezen ajánlásnak való megfelelés érdekében hozott intézkedéseket. Az ajánlott intézkedéseket attól az időponttól kell alkalmazni, amikortól a tagállamok a 2013/36/EU irányelv 130. cikkével összhangban a területükön található hitelintézetektől megkövetelik intézményspecifikus anticiklikus tőkepuffer fenntartását. A jelentésnek tartalmaznia kell az ezen időpontot követően hozott intézkedésekre vonatkozó információkat.

               3.

               A címzetteknek háromévente jelentést kell küldeniük, amelyben bemutatják az ezen ajánlásnak való megfelelés érdekében hozott intézkedéseket.

               4.

               Az igazgatótanács a 2013/36/EU irányelv alapján történő puffermeghatározással kapcsolatos tapasztalatok, vagy a nemzetközileg elfogadott gyakorlatok alakulása alapján dönt arról, hogy ezt az ajánlást mikor kell felülvizsgálni vagy aktualizálni.

         4.   Figyelemmel kísérés és értékelés

               1.

               Az ERKT titkársága:

                           a)

                           támogatást nyújt a címzetteknek, ideértve az összehangolt jelentéstétel elősegítését, a megfelelő sablonok megadását, szükség szerint részletezve a nyomon követés módszertanát és határidőit;

                           b)

                           ellenőrzi a címzettek általi nyomon követést, ideértve azt, hogy kérésre részükre segítséget nyújt, és az irányítóbizottságon keresztül beszámol az Igazgatótanácsnak a nyomon követésről.

               2.

               Az igazgatótanács értékeli a címzettek jelentésében szereplő intézkedéseket és indokolásokat, és adott esetben határoz arról, hogy ezt az ajánlást nem tartották be, és ha a címzettek nem adtak megfelelő indokolást az intézkedés mellőzésére.

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2014. június 18-án.

            az ERKT elnöke

         Mario DRAGHI

      (1)  HL L 176., 2013.6.27., 338. o.

      (2)  HL L 331., 2010.12.15., 1. o.

      (3)  HL C 58., 2011.2.24., 4. o.

      (4)  HL L 287., 2013.10.29., 63. o.

      (5)  HL C 170., 2013.6.15., 1. o.

      MELLÉKLET
      I. RÉSZ
      A GDP ARÁNYOS HITELRÉSNEK A BÁZELI BANKFELÜGYELETI BIZOTTSÁG ÚTMUTATÁSÁVAL ÖSSZHANGBAN TÖRTÉNŐ MÉRÉSÉRE ÉS KISZÁMÍTÁSÁRA VONATKOZÓ MÓDSZER
      A standardizált GDP arányos hitelrés (jelölése: GAPt,) a következőképpen kerül mérésre és kiszámításra:

         GAPt = RATIOt - TRENDt

      ahol:

                     t

                  =

                  az időszak végének időpontja, amely időszak egy negyedév;

                     RATIOt

                  =

                  (CREDITt/(GDPt + GDPt-1 + GDPt-2 + GDPt-3
                     )) × 100 %;

                     GDPt

                  =

                  a kijelölt hatóság tagállamának bruttó haza terméke a t negyedévben;

                     CREDITt

                  =

                  a magán nem pénzügyi szektor kinnlevő hitelállományának szélesebb értelemben vett mértéke a kijelölt hatóság tagállamában a t negyedév végén;

                     TRENDt

                  =

                  a RATIO rekurzív Hodrick-Prescott filterrel szűrt trendje, 400 000-nek megfelelő lambda simító paraméterrel (1).

            II. RÉSZ
      AZ IRÁNYADÓ PUFFERRÁTÁNAK A BÁZELI BANKFELÜGYELETI BIZOTTSÁG ÚTMUTATÁSÁVAL ÖSSZHANGBAN TÖRTÉNŐ KISZÁMÍTÁSÁRA VONATKOZÓ MÓDSZER (2)

      Az irányadó pufferráta mértéke (a kockázattal súlyozott eszközök százalékaként kifejezve) nulla, ha a GDP arányos hitelrés az alsó határérték alatt van vagy azzal egyenlő. Ezt követően a GDP arányos hitelréssel együtt lineárisan emelkedik, amíg az irányadó pufferráta el nem éri maximális szintjét akkor, amikor a GDP arányos hitelrés eléri vagy meghaladja a felső határértéket.
      Formálisan kifejezve:

                  ha GAPt ≤ L, az irányadó pufferráta nulla,

                  ha GAPt ≥ H, az irányadó pufferráta 2,5 %-ot tesz ki,

         L és H között az irányadó pufferráta lineárisan interpolált és egyenlő (0,3125 × GAPt
          - 0,625)
      ahol:

                     GAPt
                      a melléklet I. részében meghatározott GDP arányos hitelrés;

                     L = 2 százalékpont az alsó határérték;

                     H = 10 százalékpont a felső határérték.

         (1)  A Hodrick-Prescott filter (HP filter) a makroökonómiában valamely változó időbeli trendjének meghatározására használt standard matematikai eszköz. Bármely standard statisztikai csomagban alkalmazzák. Egy egyoldalú, rekurzív HP szűrő biztosítja, hogy a trend kiszámításához csak az egyes időpontokban rendelkezésre álló információk kerülnek felhasználásra. A simító paraméter, amelyre a szakirodalomban általában lambdaként hivatkoznak, 400 000-ben kerül megállapításra annak érdekében, hogy megragadja a hosszú távú trendet a GDP arányos hitel arány alakulásában.

         (2)  Míg az irányadó pufferráták a GDP-vel együtt lineárisan emelkednek, és így nulla és 2,5 % között bármilyen értéket felvehetnek, a 2013/36/EU irányelv 136. cikkének (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a kijelölt hatóság által meghatározott pufferráta 0,25 százalékpontos lépésekben vagy ennek többszöröseiben kerül kalibrálásra.