title: Az EFTA Felügyeleti Hatóság ajánlása ( 2011. április 13. ) az EFTA-államokban a helyhez kötött és mobil végződtetési díjak szabályozói kezeléséről

text:
               8.11.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 340/5

         AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG AJÁNLÁSA
   (2011. április 13.)
   az EFTA-államokban a helyhez kötött és mobil végződtetési díjak szabályozói kezeléséről (1)

   2012/C 340/04
   AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG (2),
   tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (3),
   tekintettel az EFTA-államok közötti, Felügyeleti Hatóság és Bíróság létrehozásáról szóló megállapodásra, és különösen annak 5. cikke (2) bekezdése b) pontjára,
   tekintettel az EGT-megállapodás XI. mellékletének 5cl. pontjában említett jogi aktusra, Az Európai Parlament és a Tanács 2002/21/EK irányelve (2002. március 7.) az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról (keretirányelv) (4), és különösen annak az EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvével a megállapodáshoz igazított 19. cikkének (1) bekezdésére,
   az EFTA hírközlési bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               A keretirányelv 8. cikkének (3) bekezdése szerint a nemzeti szabályozó hatóságok hozzájárulnak a belső piac fejlődéséhez többek között azáltal, hogy egymással és az Európai Bizottsággal és/vagy adott esetben a Hatósággal átlátható együttműködést folytatnak egy egységes szabályozói gyakorlat kialakítása érdekében. A keretirányelv 7. cikke értelmében bejelentett, 850-et meghaladó számú intézkedéstervezet értékelése során azonban úgy tűnt, hogy a beszédcélú hívásvégződtetési díjak szabályozása még nem egységes.

               (2)

               Bár a költségalapúság bizonyos formáját általában a legtöbb EGT-államban előírják, az árellenőrzési intézkedések tekintetében valamennyi EGT-államban vannak eltérések. A választott költségmegállapítási eszközök nagy változatosságán túl az eszközök végrehajtására szolgáló eszközök is eltérnek. Ez növeli az EGT-ben alkalmazott nagykereskedelmi végződtetési díjak közötti ollót, amit a nemzeti sajátosságok csak részben magyaráznak. Ezt az EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvével a megállapodáshoz igazított (5), a megállapodás XI. mellékletének 5ci. pontjában említett jogi aktussal (2002/627/EK bizottsági határozat
                   (6)) létrehozott európai szabályozók csoportja (a továbbiakban: ERG) is felismerte, a helyhez kötött hívásvégződtetési díjak szimmetriájáról és a mobil hívásvégződtetési díjak szimmetriájáról szóló közös állásfoglalásában. A nemzeti szabályozó hatóságok is számos esetben engedélyeztek magasabb végződtetési díjakat a kisebb helyhez kötött vagy mobiltelefon-üzemeltetők számára azzal az indokkal, hogy ezek az üzemeltetők újonnan léptek a piacra, és nem élvezik a méretgazdaságosság előnyeit, és/vagy rájuk eltérő költségfeltételek vonatkoznak. Az aszimmetriák a nemzeti határokon belül és azokon túlnyúlóan is fennállnak, bár lassanként mérséklődnek. Az ERG közös állásfoglalásában leszögezte, hogy a végződtetési díjaknak normális körülmények között szimmetrikusnak kellene lenniük és az aszimmetriát meg kell tudni indokolni.

               (3)

               A helyhez kötött vagy mobil végződtetési díjak szabályozói kezelésének jelentős eltérései lényegesen torzítják a versenyt. A végződtetési piacokon a kétirányú hozzáférés miatt olyan helyzet alakul ki, amelyben a megállapodás vélhetően mindkét összekapcsolódó üzemeltető számára előnyös, de mivel az előfizetőkért folytatott versenyben egymással szemben állnak, a végződtetési díjak fontos stratégiai és versenyszempontú jelentőséggel bírhatnak. Ha a végződtetési díjakat a hatékony költségszint felett állapítják meg, az jelentős átrendeződéssel járhat a helyhez kötött vagy mobiltelefonálás piacai és fogyasztói között. Sőt, azokon a piacokon, ahol az üzemeltetők piaci részesedése aszimmetrikus, a kisebb szereplők tekintélyes összegeket kénytelenek fizetni a nagyobb szereplőknek. Emellett a mobil végződtetési díjak abszolút értékben véve számos EGT-államban még mindig magasak, összevetve az EGT-n kívül számos országban alkalmazott díjakkal és általában a helyhez kötött végződtetési díjakkal, így ezek továbbra is magas, bár csökkenő árakat eredményeznek a fogyasztók számára. A magas végződtetési díjak általában a kezdeményezett hívások magas kiskereskedelmi árait és ennek megfelelően alacsonyabb használati arányát eredményezik, ezáltal csökkentve a fogyasztói jólétet.

               (4)

               A költségelszámolási elvek végződtetési piacokra való alkalmazása terén a harmonizáció eddigi hiánya igazolja a közös megközelítés szükségességét, amely nagyobb jogbiztonságot és a potenciális befektetőknek megfelelő ösztönzőket nyújt, valamint csökkenti a jelenleg több EGT-államban tevékenykedő, meglévő üzemeltetők szabályozói terheit. A végződtetési piacok egységes szabályozása egyértelmű és a nemzeti szabályozó hatóságok által elismert célkitűzés, amelyet az Európai Bizottság és a Hatóság a keretirányelv 7. cikke szerinti intézkedések tervezetének értékelésével összefüggésben többször is kihangsúlyozott.

               (5)

               Az elektronikus hírközlési hálózatok és szolgáltatások keretszabályozásának egyes rendelkezései előírják a szükséges és megfelelő költségelszámolási mechanizmusok foganatosítását; ezek a rendelkezések a következők: az EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvével a megállapodáshoz igazított (7), a megállapodás XI. mellékletének 5cj. pontjában említett jogi aktus (az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8)) (hozzáférési irányelv) 9., 11. és 13. cikke, a jogi aktus (20) preambulumbekezdésével összefüggésben.

               (6)

               Az EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvével a megállapodáshoz igazított (9), a megállapodás XI. mellékletének 26j. pontjában említett jogi aktus (az elektronikus hírközlési szolgáltatások keretszabályozása értelmében megvalósuló számviteli elkülönítésről és a költségelszámolási rendszerekről szóló, 2005. szeptember 19-i 2005/698/EK bizottsági ajánlás (10)) keretet biztosított a költségelszámolásra és számviteli elkülönítésére vonatkozó sajátos rendelkezések egységes alkalmazásához, a szabályozói számviteli rendszerek, módszerek, a felügyeleti és beszámolási eljárás átláthatóságának valamennyi részt vevő fél javára történő javítása céljából.

               (7)

               A nagykereskedelmi beszédcélú hívásvégződtetés az a szolgáltatás, amely a hívások hívott helyen (helyhez kötött hálózatokban) vagy előfizetőnél (mobilhálózatokban) való végződtetéséhez szükséges. Az EGT-ben a díjfelszámítási rendszer a hívó fél hálózata fizet elven alapul, ami annyit jelent, hogy a végződtetési díjat a hívott hálózat határozza meg, és a hívó hálózat fizeti. A hívott félnek ezt a szolgáltatást nem számlázzák ki, és rendszerint semmi nem ösztönzi a hálózati szolgáltatója által meghatározott végződtetési árra való reagálásra. Ebben az összefüggésben a túlzó árazás a szabályozó hatóságok legfőbb versenyjogi aggálya. A magas végződtetési árakat végül a végfelhasználónak felszámított magasabb hívásdíjakban érvényesítik. A végződtetési piacokra jellemző kétirányú hozzáférést figyelembe véve a további potenciális versenyjogi problémák körébe tartozik az üzemeltetők közötti kereszttámogatási rendszer. Ezek a potenciális versenyjogi problémák a helyhez kötött vagy mobil végződtetési piacok esetében egyaránt gyakoriak. Ezért, figyelemmel a végződtetési üzemeltetők arra vonatkozó képességére és ösztönzöttségére, hogy az árakat jelentősen a költségeket meghaladó szintre emeljék, a költségalapúságot tekintik a legmegfelelőbb beavatkozásnak ezen aggály középtávú kezelésére. A hozzáférési irányelv (20) preambulumbekezdése szerint a költségmegtérülés módszerét a körülményekhez kell igazítani. A hívásvégződtetési piacok sajátos jellegzetességei és a kapcsolódó versenyjogi és forgalmazási aggályok fényében az Európai Bizottság és a Hatóság már régen felismerte, hogy egy hatékony üzemeltetőiköltség-standardon alapuló közös megközelítés meghatározása és a szimmetrikus végződtetési díjak alkalmazása előmozdítaná a hatékonyságot és a verseny fenntarthatóságát, és maximalizálná a fogyasztók előnyét az árak és a kínált szolgáltatások terén.

               (8)

               A keretirányelv 8. cikkének (1) bekezdése szerint az EGT-államok gondoskodnak arról, hogy az említett irányelvben és az egyedi irányelvekben meghatározott szabályozási feladatok – különösen a hatékony verseny biztosítását célzó szabályozási feladatok – ellátása során a nemzeti szabályozó hatóságok a lehető legnagyobb mértékben vegyék figyelembe a technológiasemleges szabályozás kívánalmát. A keretirányelv 8. cikkének (2) bekezdése továbbá előírja a nemzeti szabályozó hatóságok számára a verseny előmozdítását, egyebek mellett annak biztosításával, hogy valamennyi felhasználó a legnagyobb előnyt élvezhesse a szolgáltatások választéka, ára és minősége tekintetében, és hogy ne kerülhessen sor versenytorzításra vagy versenykorlátozásra. E célkitűzések elérése és az összes EGT-államban egységes alkalmazás érdekében a szabályozott végződtetési díjakat, amint lehet, le kell vinni a hatékony üzemeltető költségeinek szintjére.

               (9)

               Versenykörnyezetben az üzemeltetők versenye a folyó költségek alapján zajlana, és nem kapnának ellentételezést a nem megfelelő hatékonyságból eredő magasabb költségekért. A múltbeli költségadatokat ezért folyó költségadatokká kell kiigazítani, hogy azok a modern technológiát használó, hatékony üzemeltető költségeit tükrözzék.

               (10)

               A végződtetési díjak ténylegesen felmerült költségei miatt ellentételezésben részesülő üzemeltetőket alig ösztönzi valami a hatékonyság fokozására. Az alulról felfelé építkező modell bevezetése összeegyeztethető a hatékony üzemeltető hálózatfejlesztési koncepciójával, amelyben a folyó költségek használatával határozzák meg a hatékony hálózat gazdasági/mérnöki modelljét. Ez a szükséges, és nem a ténylegesen biztosított berendezések költségeit tükrözi, és figyelmen kívül hagyja a korábbi működés költségeit.

               (11)

               Mivel az alulról felfelé építkező modell főként származtatott adatokon alapul, azaz a hálózati költségeket a készülékforgalmazók adataiból számítják, előfordulhat, hogy a szabályozók össze szeretnék hangolni az alulról felfelé és a felülről lefelé építkező modell eredményeit annak érdekében, hogy a lehető legmegbízhatóbb eredményekhez jussanak, és hogy a működési költségek, a tőkeköltségek és a költségfelosztás tekintetében ne legyenek nagy eltérések a modellezett és a valós üzemeltetők között. Az alulról felfelé építkező modell esetleges hiányosságainak – például az információs aszimmetriának – az azonosítása és kijavítása érdekében a nemzeti szabályozó hatóság összehasonlíthatja az alulról felfelé építkező modellezés eredményeit az auditált adatokat használó, felülről lefelé irányuló megfelelő modell eredményeivel.

               (12)

               A költségmodellnek a modellben figyelembe vett időszakban elérhető hatékony technológiai lehetőségeken kell alapulnia, amennyiben ezek meghatározhatók. Ennélfogva jelenleg az alulról felfelé építkező modell elvileg feltételezhetné, hogy a helyhez kötött hálózatok maghálózata egy következő generációs hálózaton (NGN) alapul. A mobilhálózatok alulról felfelé építkező modellje alapjául a hálózat hozzáférési részében alkalmazott második generációs és harmadik generációs technológia együttesének kell szolgálnia, a várható helyzet alapján, míg a magrész a feltételezések szerint NGN-alapú lehet.

               (13)

               A hívásvégződtetési piac különös jellegzetességeit figyelembe véve a végződtetési szolgáltatások költségeit a jövőbeli hosszú távú különbözeti költségek (long-run incremental costs – LRIC) alapján kell kiszámítani. Az LRIC-modellben valamennyi költség változóvá válik, és mivel feltételezett, hogy hosszú távon valamennyi eszköz lecserélésre kerül, az LRIC alapján történő díjmeghatározás lehetővé teszi a hatékony költségmegtérülést. Az LRIC-modellek csak azokat a költségeket veszik figyelembe, amelyeket valamely meghatározott szolgáltatás nyújtása vált ki. A különbözeti költségeken alapuló megközelítés – amely csak a hatékonyan felmerülő, tehát a különbözeti szolgáltatás további nyújtása nélkül elmaradó költségeket (azaz az elkerülhető költségeket) veszi figyelembe – hatékony termelésre és fogyasztásra ösztönöz és minimalizálja a potenciális versenytorzulásokat. Minél távolabb kerülnek a végződtetési díjak a különbözeti költségektől, a verseny annál inkább torzul a helyhez kötött és a mobiltelefonálás piaca között és/vagy az aszimmetrikus piaci részesedéssel és forgalommal rendelkező üzemeltetők között. Ezért indokolt a tiszta LRIC-megközelítés alkalmazása, amelyben a releváns szolgáltatás a nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás, és amely csak az elkerülhető költségeket foglalja magában. Egy LRIC-megközelítés a nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatások nyújtásával összefüggő állandó és változó különbözeti költségek megtérülését is lehetővé tenné (mivel az állandó költségek a feltételezések szerint hosszú távon változóvá válnak), ezáltal elősegítené a költségek hatékony megtérülését.

               (14)

               Az elkerülhető költségek az összes szolgáltatását nyújtó üzemeltető azonosított összes hosszú távú költségeinek és a harmadik személyeknek nyújtott nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás kivételével az összes szolgáltatását nyújtó ugyanezen üzemeltető azonosított összes hosszú távú költségeinek (azaz a harmadik személyeknek végződtetési szolgáltatást nem kínáló üzemeltető egységes szolgáltatási költségeinek) a különbségeként számíthatók. A költségek megfelelő hozzárendelésének biztosítása érdekében különbséget kell tenni a forgalomhoz kapcsolódó költségek, azaz a magasabb forgalom esetén megnövekvő összes állandó és változó költség, és a forgalomtól nem függő költségek, azaz a forgalomnövekedéssel nem növekvő összes költség között. A nagykereskedelmi hívásvégződtetéssel kapcsolatos elkerülhető költségek azonosításához figyelmen kívül kell hagyni a forgalomtól nem függő költségeket. Ezután célszerű a forgalomtól függő költségeket elsőként más szolgáltatásokhoz (pl. híváskezdeményezés, SMS, MMS, szélessávú szolgáltatás, bérelt vonalak stb.) hozzárendelni úgy, hogy a nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás legyen az utolsóként figyelembe vett szolgáltatás. A nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatáshoz ekként hozzárendelt költség így szükségszerűen csak az e szolgáltatás nyújtása céljából felmerült többletköltséggel egyezik meg. Ennek következtében a helyhez kötött és mobiltelefonálás piacán nyújtott nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatások LRIC-alapú költségelszámolása alapján csak azon költségek számolhatók el, amelyek elkerülhetők lennének a harmadik személyeknek nyújtott nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás beszüntetésével.

               (15)

               Látható, hogy a hívásvégződtetés olyan szolgáltatás, amely a hívó és a hívott felek számára egyaránt hasznos (ha a fogadó számára nem lenne hasznos, nem fogadná a hívást), ami viszont arra enged következtetni, hogy a költségek felmerülésében mindkét félnek része van. Ha a költségalapú árak meghatározására a költségforrás elvét használnák, a költségeket az okozóiknak kellene viselniük. Leszögezve, hogy a hívásvégződtetési piac a költségek kétoldali keletkezése miatt kettős jellegű, a szabályozott nagykereskedelmi végződtetési díjban nem kell valamennyi költségnek megtérülnie. Ennek az ajánlásnak az alkalmazásában azonban a nagykereskedelmi díjban megtéríthető a nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás összes elkerülhető költsége, azaz az összes olyan költség, amely a nagykereskedelmi hívásvégződtetési forgalom növekedésével nem nő.

               (16)

               A végződtetési díjak meghatározásakor az egységes hatékony költségszinttől történő bármely eltérésnek az üzemeltetők ellenőrzésén kívül eső objektív költségeltérésen kell alapulnia. Helyhez kötött hálózatokban nem azonosítottak ilyen objektív, az üzemeltető ellenőrzésén kívül álló költségeltéréseket. A mobilhálózatokban az egyenlőtlen spektrumkiosztást lehet olyan külső tényezőnek tekinteni, amely a mobilüzemeltetők között eltéréseket eredményez a fajlagos költségekben. Külső költségeltérések akkor keletkezhetnek, amikor a spektrumkiosztás nem piaci alapú mechanizmusok használatával történt, hanem az érkezési sorrendben történő engedélyezés alapján. Amennyiben a spektrumkiosztás piaci alapú mechanizmusokon – például árveréseken – keresztül történik vagy ha működik a másodlagos piac, a frekvenciából eredő költségeltéréseket inkább belső tényezők határozzák meg, és ezek valószínűleg jelentősen csökkennek vagy eltűnnek.

               (17)

               A mobiltelefonálás piacának új szereplői egy átmeneti időszakban szintén magasabb fajlagos költségekkel szembesülhetnek, mielőtt elérnék a legkisebb gazdaságos üzemméretet. Ilyen helyzetben a nemzeti szabályozó hatóságok, miután megállapították, hogy a lakossági piacon akadályok állnak a piaci belépés és a terjeszkedés előtt, megengedhetik számukra, hogy a piaci belépés után legfeljebb négy évig tartó átmeneti időszakban díjaikban érvényesíthessék a modellezett üzemeltetőéhez képest magasabb különbözeti költségeiket. Az ERG közös állásfoglalásából kiindulva ésszerű négyéves határidőt előirányozni az aszimmetriák fokozatos megszüntetésére; ezt alátámasztja az a becslés, amely szerint a mobiltelefonálás piacán várhatóan három-négy év alatt lehet 15–20 %-os piaci részesedésre szert tenni, azaz megközelíteni a legkisebb gazdaságos üzemméretet. Ez eltér a helyhez kötött telefonálás piacára belépők helyzetétől, akik egyes földrajzi területeken hálózatuknak a nagy forgalmat bonyolító útvonalakra való összpontosításával és/vagy a megfelelő hálózati eszközöknek a piacon jelen lévőktől történő bérbevételével alacsony fajlagos költségeket képesek elérni.

               (18)

               Az amortizáció szempontjából az eszköz gazdasági értékét tükröző módszer az előnyben részesített megközelítés. Ha azonban nem alakítható ki egy megbízható, gazdasági szemléletű amortizációs modell, más megközelítések is szóba jöhetnek, ideértve a lineáris, degresszív vagy progresszív amortizációt. Az alternatív megközelítések közötti választás szempontja az, hogy a megközelítés várhatóan mennyire közelít az amortizáció gazdasági szemléletű méréséhez. Így, ha nem alakítható ki egy megbízható, gazdasági szemléletű amortizációs modell, az alulról felfelé építkező modellben az egyes főbb eszközök amortizációs profilját külön kell vizsgálni, és a gazdasági szemléletű amortizációhoz legközelebb álló amortizációs profilt generáló megközelítést kell választani.

               (19)

               A gazdaságos üzemméret tekintetében különböző megfontolások érvényesek a helyhez kötött és mobiltelefonálás piacán. A legkisebb gazdaságos üzemméret különböző szinteken érhető el a helyhez kötött és a mobilágazatban, mivel ez nagyban függ az egyes ágazatokra vonatkozó eltérő szabályozási és üzleti környezettől.

               (20)

               A nemzeti szabályozó hatóságoknak a nagykereskedelmi végződtetési díjak szabályozásakor nem szabad eleve kizárniuk vagy megtiltaniuk azt, hogy az üzemeltetők a jövőben alternatív megoldásokat válasszanak a végződtetési forgalom kicserélésére, amennyiben ezek a megoldások összeegyeztethetők a versenypiaccal.

               (21)

               A 2012. december 31-ig tartó átmeneti időszak elég hosszúnak tűnik ahhoz, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok bevezethessék a költségmodellt, az üzemeltetők pedig kiigazíthassák üzleti terveiket, ugyanakkor annak sürgősségét is jelzi, hogy a fogyasztók számára a lehető legnagyobb mértékben biztosítani kell a költségalapú végződtetési díjakból nyerhető előnyöket.

               (22)

               Kivételes esetekben előfordulhat, hogy a szűkös erőforrásokkal rendelkező nemzeti szabályozó hatóságoknak további átmeneti időszakra van szükségük az ajánlott költségmodell elkészítéséhez. Ilyen körülmények között, ha a szabályozó hatóság igazolni tudja, hogy az alulról felfelé építkező LRIC-modelltől eltérő, folyó költségeken alapuló más módszer (például benchmarking) ennek az ajánlásnak megfelelő eredményt hoz, és a versenypiacnak megfelelő, hatékony eredménnyel jár, akkor 2014. július 1-jéig ideiglenes árakat határozhat meg valamely alternatív megközelítés alapján. Amennyiben a korlátozott erőforrásokkal rendelkező nemzeti szabályozó hatóságok számára e dátum után is objektíve aránytalan lenne az ajánlott költségszámítási módszer alkalmazása, úgy ezek az ajánlás felülvizsgálatáig továbbra is alkalmazhatnak alternatív módszereket, kivéve, ha a nemzeti szabályozó hatóságok és az Európai Bizottság és a Hatóság közötti együttműködés céljából létrehozott testület, beleértve annak munkacsoportjait is, elegendő gyakorlati támogatást és útmutatást ad az erőforráskorlátok leküzdéséhez, illetve különösen, ha megtéríti az ajánlott módszer alkalmazásának költségeit. Az alternatív módszerrel kapott eredmény nem lehet magasabb, mint az ajánlott költségmódszert bevezető nemzeti szabályozó hatóságok által meghatározott végződtetési díjak átlaga.

               (23)

               Erről az ajánlásról konzultációt folytattak az EFTA hírközlési bizottsággal, amely véleményt nyilvánított róla,

         AJÁNLJA:

               1.

               Ha a nemzeti szabályozó hatóságok a hozzáférési irányelv 13. cikkével összhangban – a keretirányelv 16. cikkével összhangban elvégzett piaci elemzés eredményeképpen – árszabályozási és költségelszámolási kötelezettségeket vetnek ki az általuk az egyes nyilvános telefonhálózatok nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési piacán (a továbbiakban: helyhez kötött és mobil végződtetési piacok) jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltetőkre, akkor a hatékony üzemeltető költségein alapuló végződtetési díjakat kell meghatározniuk. Ezzel együtt jár, hogy a díjak is egyben szimmetrikusak is lesznek. Az ármeghatározás során a nemzeti szabályozó hatóságoknak az alábbiakban ismertetett módszert kell követniük.

               2.

               Ajánlott, hogy a hatékony költségek értékelése a folyó költségeken és – releváns költségmeghatározási módszerként – a hosszú távú különbözeti költségeket használó, alulról felfelé építkező modellezési megközelítésen alapuljon.

               3.

               A nemzeti szabályozó hatóságok az eredmények ellenőrzése és megbízhatóságának javítása céljából összevethetik az alulról felfelé építkező modellezési megközelítés eredményeit az auditált adatokat használó, felülről lefelé irányuló megfelelő modell eredményeivel, és ezzel összhangban módosításokat hajthatnak végre.

               4.

               A költségmodellnek a modell időtávján belül elérhető hatékony technológiákon kell alapulnia. Ezért a helyhez kötött és mobilhálózatok magja elvben egyaránt következő generációs hálózat (NGN) alapú lehet. A mobilhálózatok hozzáférési részének ugyancsak a második generációs és harmadik generációs telefonálás egyesítésén kell alapulnia.

               5.

               Az itt említett különböző költségkategóriákat a következőképpen kell meghatározni:

                           a)

                           „különbözeti költségek”: azok a költségek, amelyek egy adott szolgáltatás beszüntetésével elkerülhetők (ezeket elkerülhető költség néven is ismerik);

                           b)

                           „a forgalomhoz kapcsolódó költségek”: mindazok az állandó és változó költségek, amelyek magasabb forgalom esetén megnövekednek.

               6.

               Az LRIC-modellen belül a vonatkozó szolgáltatás a harmadik személyeknek nyújtott nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetés. Ez azzal jár, hogy a különbözeti költségek értékelésekor a nemzeti szabályozó hatóságoknak meg kell állapítaniuk az összes szolgáltatását nyújtó üzemeltető azonosított összes hosszú távú költsége és ugyanezen üzemeltető harmadik személyeknek nyújtott nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás hiányában felmerülő összes hosszú távú költsége közötti különbséget. Különbséget kell tenni a forgalomtól függő költségek és a forgalomtól nem függő költségek között, és ez utóbbit figyelmen kívül kell hagyni a nagykereskedelmi hívásvégződtetési díjak számításánál. A vonatkozó különbözeti költségek azonosítására ajánlott megközelítés szerint a forgalomtól függő költségeket először a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetéstől eltérő szolgáltatásokhoz rendelik hozzá, így a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatáshoz csak a forgalomtól függő költségek fennmaradó részét kell hozzárendelni. Ez azt jelenti, hogy a szabályozott beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatáshoz csak azokat a költségeket szabad hozzárendelni, amelyek elkerülhetők lennének, ha beszüntetnék a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatások harmadik személyeknek történő nyújtását. A nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatásokból eredő különbözetnek a helyhez kötött, illetve a mobil végződtetési hálózatokra vonatkozó kiszámítási elvei részletesebben a mellékletben találhatók.

               7.

               Az eszközök amortizációjára az ajánlott megközelítés a gazdasági szemléletű amortizáció, amennyiben ez megvalósítható.

               8.

               A modellezett üzemeltető megfelelő gazdaságos üzemméretének megállapításakor a nemzeti szabályozó hatóságoknak figyelembe kell venniük a helyhez kötött és mobil végződtetési hálózatokban a gazdaságos üzemméret meghatározása céljából a mellékletben megállapított elveket.

               9.

               A hatékony költségszintek fent meghatározott elvektől eltérő meghatározását minden esetben olyan objektív költségeltéréssel kell indokolni, amely az érintett üzemeltetők ellenőrzésén kívül esik. Ilyen objektív költségeltérések merülhetnek fel a mobil végződtetési piacokon az egyenlőtlen spektrumkiosztás következtében. Amennyiben a költségmodell figyelembe veszi a nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás céljából megszerzett további spektrum költségeit, a nemzeti szabályozó hatóságoknak rendszeresen felül kell vizsgálniuk az objektív költségeltéréseket, figyelembe véve többek között azt, hogy a jövőben a további spektrumot várhatóan piaci alapú kiosztási eljárással bocsátják-e rendelkezésre, ami megszüntetheti a létező kiosztásokból eredő költségkülönbségeket, vagy pedig ez a viszonylagos költséghátrány idővel csökken-e a későbbi piacra lépők részesedésének növekedésével.

               10.

               Amennyiben bizonyítható, hogy a legkisebb gazdaságos üzemméret alatt működő új mobilpiaci szereplő magasabb fajlagos különbözeti költségekkel szembesül, mint a modellezett üzemeltető, úgy a nemzeti szabályozó hatóságok, miután megállapították, hogy a lakossági piacon akadályok állnak a piaci belépés és a terjeszkedés előtt, engedélyezhetik, hogy e magasabb költségeket egy átmeneti időszak alatt szabályozott végződtetési díjakon keresztül érvényesítsék. Az ilyen átmeneti időszak nem lehet több négy évnél.

               11.

               Ez az ajánlás nem érinti a nemzeti szabályozó hatóságoknak az ajánlásban felvetett kérdésekben hozott korábbi határozatait. Ennek ellenére a nemzeti szabályozó hatóságoknak biztosítaniuk kell, hogy a végződtetési díjakat 2012. december 31-ére költséghatékonyan és szimmetrikusan állapítsák meg, a 9. és a 10. pontnak megfelelően azonosított objektív költségeltérések figyelembevétele mellett.

               12.

               Amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság kivételes körülmények között – különösen erőforrásai szűkössége miatt – nincs abban a helyzetben, hogy időben véglegesítse az ajánlott költségmodellt és igazolni tudja, hogy az alulról felfelé építkező LRIC-modelltől eltérő, folyó költségeken alapuló adott módszer ennek az ajánlásnak megfelelő eredményt hoz és a versenypiacnak megfelelő, hatékony eredménnyel jár, úgy 2014. július 1-jéig ideiglenes árakat határozhat meg valamely alternatív megközelítés alapján. Amennyiben a korlátozott erőforrásokkal rendelkező nemzeti szabályozó hatóságok számára e dátum után is objektíve aránytalan lenne az ajánlott költségszámítási módszer alkalmazása, úgy ezek az ajánlás felülvizsgálatáig továbbra is alkalmazhatnak alternatív módszereket, kivéve, ha a nemzeti szabályozó hatóságok és az Európai Bizottság és a Hatóság közötti együttműködés céljából létrehozott testület, beleértve annak munkacsoportjait is, elegendő gyakorlati támogatást és útmutatást ad az erőforráskorlátok leküzdéséhez, illetve különösen, ha megtéríti az ajánlott módszer alkalmazásának költségeit. Az alternatív módszerrel kapott eredmény nem lehet magasabb, mint az ajánlott költségmódszert bevezető nemzeti szabályozó hatóságok által meghatározott végződtetési díjak átlaga.

               13.

               Ez az ajánlás az EU-ban a helyhez kötött és mobil végződtetési díjak szabályozói kezeléséről szóló 2009/396/EK európai bizottsági ajánlás bármely esetleges jövőbeli módosításával összhangban felülvizsgálatra kerül.

               14.

               Ezen ajánlás címzettjei az EFTA-államok.

      Kelt Brüsszelben, 2011. április 13-án.

            az EFTA Felügyeleti Hatóság részéről

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            megbízott elnök

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            testületi tag

      (1)  Az EGT-megállapodáshoz igazított, az EU-ban a helyhez kötött és mobil végződtetési díjak szabályozói kezeléséről szóló, 2009. május 7-i bizottsági ajánlásnak (HL L 124., 2009.5.20., 67. o.) felel meg.

      (2)  A továbbiakban: a Hatóság.

      (3)  A továbbiakban: az EGT-megállapodás.

      (4)  HL L 108., 2002.4.24., 33. o.

      (5)  Az EGT Vegyes Bizottság 10/2004 határozata (HL L 116, 2004.4.22., 58. o., és a 20. sz. EGT-kiegészítés, 2004.4.22., 13. o.), hatálybalépés: 2004 február 7-i.

      (6)  HL L 200., 2002.7.30., 38. o.

      (7)  Az EGT Vegyes Bizottság 11/2004 határozata (HL L 116., 2004.4.22., 60. o., és a 20. sz. EGT-kiegészítés, 2004.4.22., 14. o.), hatálybalépés: 2004. november 1-i.

      (8)  HL L 108., 2002.4.24., 7. o.

      (9)  Az EGT Vegyes Bizottság 84/2008 határozata (HL L 280., 2008.10.23., 18. o., és a 64. sz. EGT-kiegészítés, 2008.10.23., 11. o.), hatálybalépés: 2008. július 5-i.

      (10)  HL L 266., 2005.10.11., 64. o.

      MELLÉKLET

         A nagykereskedelmi végződtetési díjak helyhez kötött hálózatokban történő meghatározásának elvei

      A nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás alkalmazandó különbözeti költsége (az elkerülhető költség) az összes szolgáltatását nyújtó üzemeltető azonosított összes hosszú távú költsége és ugyanezen üzemeltető harmadik személyeknek nyújtott nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás hiányában felmerülő összes hosszú távú költsége közötti különbség.
      A költségek megfelelő hozzárendelésének biztosítása érdekében különbséget kell tenni a forgalomtól függő költségek és a forgalomtól nem függő költségek között. A nagykereskedelmi hívásvégződtetési díjak számításakor figyelmen kívül kell hagyni a forgalomtól nem függő költségeket. A forgalomtól függő költségek közül csak azokat a költségeket kell a vonatkozó végződtetési különbözethez hozzárendelni, amelyek a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtásának hiányában elkerülhetők lennének. Ezek az elkerülhető költségek úgy is kiszámíthatók, hogy a forgalomtól függő költségeket először a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetéstől eltérő szolgáltatásokhoz (pl. híváskezdeményezés, adatszolgáltatások, IPTV stb.) rendelik hozzá, így a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatáshoz csak a forgalomtól függő költségek fennmaradó részét kell hozzárendelni.
      Az alapértelmezett elválasztási pont a forgalomtól függő és a forgalomtól nem függő költségek között rendszerint az a pont, ahol az első forgalomkoncentrációs pont található. Közcélú távbeszélő (PSTN-) hálózatokban ennek rendszerint a (kihelyezett) fokozatban található elosztási oldali vonalkártyát tekintik. Ennek NGN szélessávú megfelelője a DSLAM/MSAN vonalkártya (1). Amennyiben a DSLAM/MSAN utcai szekrényben található, figyelembe kell venni, hogy a szekrény és a központ/MDF közötti előző hurok osztott eszköz-e, és azt a forgalomérzékeny költségkategória részeként kell kezelni, mely esetben a forgalomtól függő/forgalomtól nem függő költségek elválasztási pontjának helye az utcai szekrény. Ha az alkalmazott technológiától függetlenül meghatározott kapacitást rendelnek hozzá a beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatáshoz, az elválasztópont a (kihelyezett) fokozatban marad.
      A fent felvázolt megközelítést követve a végződtetési szolgáltatási különbözetet alkotó költségek közé tartozna például a nagykereskedelmi végződtetési többletforgalom lebonyolításához szükséges további hálózati kapacitás költsége (pl. a további hálózati infrastruktúra, amennyiben azt a nagykereskedelmi végződtetési többletforgalom lebonyolításához szükséges kapacitásnövelés generálja), illetve a nagykereskedelmi végződtetési szolgáltatások harmadik személyeknek történő nyújtásához közvetlenül kapcsolódó további nagykereskedelmi költségek.
      A költségmodell alkalmazásában az üzemeltető gazdaságos üzemméretének meghatározásakor a nemzeti szabályozó hatóságoknak figyelembe kell venniük azt, hogy a helyhez kötött hálózatokban az üzemeltetőknek lehetőségük van hálózatuk adott földrajzi területeken való kiépítésére és a nagy forgalmú útvonalakra való összpontosításra, illetve a megfelelő hálózati eszközöknek a piacon jelen lévőktől történő bérbevételére. A modellezett üzemeltetőre vonatkozó egyetlen gazdaságos üzemméret meghatározásakor a nemzeti szabályozó hatóságoknak ezért figyelembe kell venniük a hatékony piacra lépés előmozdításának szükségességét, egyidejűleg elismerve, hogy bizonyos feltételek mellett kisebb üzemeltetők képesek alacsonyabb fajlagos költség elérésére, kisebb földrajzi területeken. Emellett a nagyobb üzemeltetők nagyobb földrajzi területet lefedő üzemméretéből eredő előnyeit behozni nem képes kisebb üzemeltetőkről feltételezni lehet, hogy nagykereskedelmi szolgáltatásokat vásárolnak, ahelyett, hogy maguk nyújtanának végződtetési szolgáltatásokat.

         A nagykereskedelmi végződtetési díjak mobilhálózatokban történő meghatározásának elvei

      A nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás vonatkozó különbözeti költsége (az elkerülhető költség) az összes szolgáltatását nyújtó üzemeltető azonosított összes hosszú távú költsége és ugyanezen üzemeltető harmadik személyeknek nyújtott nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás hiányában felmerülő összes hosszú távú költsége közötti különbség.
      A költségek megfelelő hozzárendelésének biztosítása érdekében különbséget kell tenni a forgalomtól függő költségek és a forgalomtól nem függő költségek között. A nagykereskedelmi hívásvégződtetési díjak számításakor figyelmen kívül kell hagyni a forgalomtól nem függő költségeket. A forgalomtól függő költségek közül csak azokat a költségeket kell a vonatkozó végződtetési különbözethez hozzárendelni, amelyek a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtásának hiányában elkerülhetők lennének. Ezek az elkerülhető költségek úgy is kiszámíthatók, hogy a forgalomtól függő költségeket először a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetéstől eltérő szolgáltatásokhoz (pl. híváskezdeményezés, SMS, MMS stb.) rendelik hozzá, így a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatáshoz csak a forgalomtól függő költségek fennmaradó részét kell hozzárendelni.
      A kézibeszélő és a SIM-kártya költsége forgalomtól nem függő, és ezért ezek költségeit ki kell zárni a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatások költségmodelljéből.
      A lefedettség legjobban a hálózat valamely pontjáról valamely időpontban egy telefonhívás indításának képességeként vagy lehetőségeként írható le, a kapacitás pedig azon további hálózati költségeket képviseli, amelyek szükségesek a forgalom szintjének növeléséhez. Az, hogy az előfizetők számára ilyen lefedettséget kell biztosítani, olyan, forgalomtól függetlenül felmerülő költségeket okoz, amelyeket nem szabad a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatáshoz hozzárendelni. Az érett mobiltelefonálási piacokon történő beruházásokat nagyobb mértékben vezérli a kapacitásnövelés és az új szolgáltatások kifejlesztése, és ennek tükröződnie kell a költségmodellben. A nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatások különbözeti költségeibe ezért nem tartoznak bele a lefedettséggel kapcsolatos költségek, de bele kell tartozniuk a további kapacitás költségeinek annyiban, amennyiben azok a nagykereskedelmi hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtása miatt merülnek fel.
      A spektrumhasználat (a spektrumfrekvenciák megtartására és használatára vonatkozó engedély) hálózati előfizetőknek nyújtott kiskereskedelmi szolgáltatások során felmerülő költségét elsősorban az előfizetők száma határozza meg, így az forgalomtól független, és ezért nem számítható be a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatási különbözetbe. A kapacitás növelését célzó további (az előfizetőknek nyújtott kiskereskedelmi szolgáltatáshoz szükséges minimális spektrumot meghaladó) spektrum megszerzésének költségét a nagykereskedelmi beszédalapú hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtásából eredő további forgalom lebonyolítására lehetőség szerint figyelembe kell venni, a jövőbeli haszonáldozati költségek alapján.
      A fent felvázolt megközelítést követve a végződtetési szolgáltatási különbözetet alkotó költségek közé tartozna például a nagykereskedelmi többletforgalom lebonyolításához szükséges további hálózati kapacitás költsége (pl. a további hálózati infrastruktúra), amennyiben azt a nagykereskedelmi többletforgalom lebonyolításához szükséges kapacitásnövelés generálja. Az ilyen hálózattal kapcsolatos költségek közé tartozhatnak a mobil kapcsolóközpontok (Mobile Switching Centres, MSC-k) vagy a harmadik személyeknek nyújtott végződtetési forgalom lebonyolításához közvetlenül szükséges gerinchálózati infrastruktúra költségei. Továbbá, amikor egyes hálózati elemeket megosztva használnak kezdeményezési és végződtetési szolgáltatások céljából, mint például bázisállomások vagy adó-vevő bázisállomások (Base Transceiver Station, BTS) esetében, ezen hálózati elemek költségei annyiban szerepeltethetők a végződtetési költségmodellben, amennyiben azokat harmadik személyeknek nyújtott végződtetési forgalom lebonyolításához szükséges kapacitásnövelés generálja. Emellett a nagykereskedelmi végződtetési szolgáltatások harmadik személyeknek történő nyújtásához közvetlenül kapcsolódó további spektrumköltségeket és nagykereskedelmi költségeket is figyelembe vennék. Ebből következően annak nem képezik részét a lefedettséggel kapcsolatos költségek, az elkerülhetetlen vállalati általános költségek és a kiskereskedelmi költségek.
      A költségmodell alkalmazásában a legkisebb gazdaságos üzemméret meghatározása céljából – a piaci részesedések több EGT-állambeli alakulását is figyelembe véve – ajánlott megközelítés alapján az említett üzemméretet 20 %-os piaci részesedésben kell megállapítani. Várható, hogy a piacon jelen lévő mobilüzemeltetők törekednek a hatékonyság és a bevételek maximalizálására és így a 20 %-os minimális piaci részesedés elérésére. Amennyiben egy nemzeti szabályozó hatóság bizonyítani tudja, hogy az adott EFTA-állam területén a piaci körülmények ettől eltérő legkisebb gazdaságos üzemméretet indokolnának, úgy e hatóság eltérhet az ajánlott megközelítéstől.

         (1)  Digital Subscriber Line Access Multiplexer (digitális előfizetői vonal hozzáférési multiplexer)/Multi-Service Access Node (többfunkciós hálózati csomópontok).


title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Szlovénia 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Szlovénia 2016. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/90

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Szlovénia 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Szlovénia 2016. évi stabilitási programját
   (2016/C 299/22)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács a 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. 2015. november 26-án a Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Szlovéniát azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott. Ezt az ajánlást az Európai Tanács a 2016. február 18–19-i ülésén jóváhagyta, a Tanács pedig 2016. március 8-án elfogadta. (3) Mivel Szlovénia pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságai közötti szoros összefonódásokra, Szlovéniának gondoskodnia kell az ajánlás teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról.

               (2)

               A Szlovéniára vonatkozó 2016. évi országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Szlovénia által elért eredményeket. Az országjelentés magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is. A Bizottság 2016. március 8-án bemutatta a részletes vizsgálat eredményeit. Elemzése alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Szlovéniában makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. A bankszektor hiányosságai, a vállalatok adósságállománya, a beruházások hiánya és a költségvetés hosszú távú fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatok sebezhetővé teszik az országot, és megoldásra várnak. A szlovén bankszektorba vetett bizalom helyreállt, ennek ellenére a hitelállomány továbbra sem bővül, és a nemteljesítő hitelek szintje továbbra is viszonylag magas. Alapvető fontosságú, hogy Szlovénia kezelje azokat a kockázatokat, amelyek az egészségügyi ellátására és nyugdíjrendszereire nehezedő fokozódó nyomás miatt veszélyeztetik a költségvetési fenntarthatóságot, és csökkentse a megnövekedett államadósságot. A beruházások előtt álló akadályok további csökkentésére van szükség, mindenekelőtt a közigazgatás területén. Fokozottabban be kell vonni a szociális partnereket a strukturális reformok szakpolitikai tervezésébe és végrehajtásába, különösen a nyugdíjakkal, az egészségüggyel, a tartós ápolással-gondozással és a munkaerőpiaccal kapcsolatos szakpolitikák esetében.

               (3)

               Szlovénia 2016. április 15-én benyújtotta 2016. évi nemzeti reformprogramját és 2016. évi stabilitási programját. A kettő közötti kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020-as időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               Szlovénia 2016. évi stabilitási programja szerint a menekültek rendkívüli beáramlása jelentős költségvetési vonzattal jár, és megfelelő módon igazolja ezen költségvetési többletterhek mértékét és jellegét. A Bizottság szerint a figyelembe vehető többletkiadások 2015-ben a GDP 0,06 %-át tették ki, és a jelenlegi becslések szerint 2016-ban elérik a GDP 0,07 %-át. E többletkiadások figyelembevételét az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében és 6. cikkének (3) bekezdésében meghatározott rendelkezések lehetővé teszik, tekintettel arra, hogy a menekültek beáramlása kivételes esemény, amelynek hatása a szlovén államháztartásra jelentős, a középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való ideiglenes eltérés engedélyezése pedig nem veszélyezteti a fenntarthatóságot. Ez a rendelkezés azonban nem alkalmazható 2015-re, mivel akkor Szlovénia túlzott hiány esetén követendő eljárás alatt állt; a 2016-ra – ideértve a figyelembe vehető összegekre – vonatkozó végleges értékelésre a szlovén hatóságok által benyújtott tényleges adatok alapján 2017 tavaszán kerül sor.

               (6)

               A túlzotthiány-eljárás megszüntetését követően Szlovénia a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az átmeneti adósságszabály hatálya alá tartozik. A 2016. évi stabilitási program alapján a kormány arra számít, hogy az államháztartás egyenlege fokozatosan javul, és a 2016-os 2,2 %-os mértékről 2019-ben eléri a GDP 0,4 %-ának megfelelő mértéket. A középtávú költségvetési célt – a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeit nem teljesítő, strukturális értelemben kiegyensúlyozott költségvetést – a tervek szerint a programidőszakon túl, 2020-ban sikerül elérni. Ugyanakkor az újraszámított strukturális egyenleg (5) a GDP 1,2 %-át kitevő strukturális hiányt mutat 2019-re. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság 2016-ban várhatóan 80,2 %-ra esik vissza, majd 2019-ben tovább csökken 73,8 %-ra. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. Ugyanakkor a 2017-től tervezett hiánycélok eléréséhez szükséges intézkedések nem kellőképpen meghatározottak. A Bizottság 2016. tavaszi előrejelzése szerint Szlovéniában a kibocsátási rés a becslések szerint a GDP 1,8 %-át, a potenciális növekedés az előrejelzések szerint a GDP 1,1 %-át, a reál-GDP-növekedés pedig a GDP 2,3 %-át teszi ki 2017-ben. Ezek alapján úgy értékelhető, hogy Szlovéniában kedvező lesz a helyzet 2017-ben, és a GDP 1 %-ának megfelelő strukturális kiigazításra lesz szükség. Ugyanakkor a munkaerőpiac sajátos helyzete, a 2008 és 2013 között végbement különösen nagy gazdasági recesszió és a végrehajtás alatt álló strukturális reformok miatt Szlovénia konkrét esetében jelentős mértékű bizonytalanság övezi a potenciális növekedés és a kibocsátási rés számítását. A kibocsátási rés egy hosszabb időtávra szóló, a becslési módszer folyamatban lévő felülvizsgálatát tükröző alternatív becslései visszafogottabb helyzetet feltételeznek a szlovén kibocsátási rést illetően, ami alapján korai lenne arra következetni, hogy a szlovén gazdaságban 2017-ben kedvező lesz a helyzet. Következésképpen a jelenlegi helyzetben megfelelőbbnek tűnik a rendes időkben fennálló feltételekkel összhangban álló strukturális kiigazítást előírni 2017-re. Fennáll a kockázata annak, hogy Szlovénia 2016-ban valamelyest, míg – változatlan politika mellett – 2017-ben jelentősen el fog térni a középtávú költségvetési cél eléréséhez ajánlott kiigazítástól. A 2016-ra vonatkozó következtetés akkor is változatlan maradna, ha az értékelés során nem vennék figyelembe a menekültek rendkívüli beáramlásának költségvetési hatását. Az előrejelzések szerint Szlovénia 2016-ban meg fog felelni, 2017-ben pedig nagyjából meg fog felelni az átmeneti adósságszabálynak. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint fennáll a kockázata annak, hogy Szlovénia nem fog megfelelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Ezért további intézkedésekre lesz szükség a megfelelés biztosításához 2016-ban és 2017-ben.

               (7)

               2015 júliusában a parlament elfogadta a költségvetési szabályozási törvényt. Ennek ellenére eddig még nem került sor a szabályok végrehajtását felügyelő független költségvetési tanács kinevezésére. Ezenkívül továbbra is várat magára az államháztartási törvény felülvizsgálata, amely a költségvetési szabályozási törvény teljes körű működőképessé tételéhez szükséges, és amelynek célja a többéves költségvetés-tervezési megközelítés jogszabályi alapokra helyezése.

               (8)

               Az államadósság magas, a GDP 60 %-át jóval meghaladó szintje Szlovéniát sebezhetővé teszi a nominális növekedést és kamatlábsokkokat illetően. Emellett Szlovénia esetében a legtöbb tagállamhoz képest gyorsabb ütemű a népesség elöregedése. Szlovéniának jelentős kockázatokkal kell szembenéznie az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát illetően, mivel a nyugdíjakkal kapcsolatos közkiadások, az egészségügyi és a tartós ápolási-gondozási költségek előre jelzett növekedéséből eredően a tagállamok közül itt a legmagasabb a hosszú távú fenntarthatósági rés mutatója. A nyugdíjakkal kapcsolatos közkiadások előre jelzett szintje a tagállamok közül Szlovéniában a legmagasabb, és a becslések szerint a 2013. évi 11,8 %-ról a GDP 15,3 %-ára fog emelkedni 2060-ig. Az időskori függőségi ráta az előrejelzések szerint több mint kétszeresére emelkedik 2013 és 2060 között, ami jelentős nyomást gyakorol majd a nyugdíjrendszerekre. Az előrejelzések szerint az elöregedéshez kapcsolódó költségekkel összefüggő rejtett kötelezettségek hosszú távú kihívásokat hordoznak az idősödő népesség szempontjából. Emellett a nem teljes szakmai életpályával rendelkező munkavállalók esetében megfelelőségi problémákkal kell számolni a jövőben, miközben – a többek között a kései vagy időszakos munkavállalás és az alacsony járulékok miatt – egyre növekszik a hiányos vagy rövid szakmai életpályájúak száma. 2016 áprilisában a nyugdíjakról szóló fehér könyvet tettek közzé, amely egy széles körű nyilvános konzultáció alapjául fog majd szolgálni. A konzultáció eredményeit átültetik a jelenlegi jogalkotási ciklusban elfogadandó új nyugdíjreformba, amely kezdeteként a szociális partnerekkel gyors megállapodást alakítanak ki a reform kulcselemeivel, így a nyugdíjkorhatárral, a nyugdíjszinttel, az indexálással és a második pillér optimalizálásával kapcsolatban.

               (9)

               A tartós ápolással-gondozással kapcsolatos közkiadások az előrejelzések szerint 2060-ra több mint kétszeresükre növekednek a népességelöregedés következtében. Ez a költségvetési fenntarthatóság szempontjából jelentős kihívás elé állítja Szlovéniát. A 80 éves és annál idősebb népesség aránya háromszorosára, a 2013-as 4,6 %-ról 2060-ig 12,4 %-ra emelkedik az előrejelzések szerint. 2003 és 2013 között a tartós ápolás-gondozás kapcsán jelentkező összkiadás 85 %-kal emelkedett úgy, hogy a magánkiadások a közkiadásoknál gyorsabb ütemben nőttek. Szlovénia nem rendelkezik integrált tartós ápolási-gondozási rendszerrel. Az ország kiadásait formális természetbeni juttatásokra összpontosítja, amelynek nagyobb részét inkább intézményi, mint otthoni ápolásra fordítja, jóllehet a számadatok mindkét ápolási forma esetében elmaradnak az uniós átlagtól. Az alapellátás kapuőri szerepének javítását célzó intézkedések megerősítése, a fekvőbeteg-ellátás felől a járóbeteg-ellátás felé való elmozdulás, a kórházak hatékonyságának és irányításának javítása, az egészségügyi szolgáltatásokhoz kapcsolódó szerződéskötési és kifizetési eljárások javítása, a bevezetett diagnózis-esetcsoportok (DRG) kiigazításához pontosabb költséginformációk kialakítása és egy minőségi nyomonkövetési keret kifejlesztése révén jelentősen növelni lehetne az egészségügyi rendszerek költséghatékonyságát. A közös közbeszerzés aránya alacsony, és odaítélési szempontként központi szerepet játszik a „legalacsonyabb ár”. Befejeződött az egészségügyi rendszer átfogó felülvizsgálata, és a kormány 2015 végén, majd a parlament 2016 márciusában elfogadta a 2016–2025-ös időszakra szóló nemzeti egészségügyi tervre vonatkozó állásfoglalást. Az állásfoglalás az egészségügyi rendszer fejlesztését célzó stratégiai tervet vázol fel. Egyes intézkedéseinek végrehajtása folyamatban van, a további kulcsfontosságú, kötelező erejű végrehajtási intézkedésekre irányuló javaslatok azonban még előkészítés alatt állnak, és később kerülnek benyújtásra. Egyelőre az is tisztázatlan, hogy a reform foglalkozni fog-e olyan kulcsfontosságú kérdésekkel, mint például az üzleti ciklus alatti bevételingadozásokat tompító, beépített automatikus stabilizátori rendszerek és a szolgáltatásnyújtás hozzáférhetősége és minősége. A tartós ápolásra-gondozásra vonatkozó törvény és az egészségügyi ellátásról és a betegségbiztosításról szóló törvény elfogadása ismételten késik, és az elfogadásuk jelenlegi ütemterve optimistának tűnik 2016 második felét illetően.

               (10)

               A munkaerőpiac teljesítménye fokozatosan javul, és a szociális feltételek stabilizálódtak. A munkahelyteremtés jelentősen felélénkült, a munkanélküliség pedig csökkenőben van. Ennek ellenére az idősebb és az alacsony szakképzettségű munkavállalók részvételi aránya továbbra is kihívást jelent. A munkanélküliek több mint fele továbbra is tartósan munkanélküli, és a tartósan munkanélküli személyek jelentős hányada az alacsony szakképzettségűek vagy az 50 évnél idősebbek közül kerül ki. Az aktív munkaerő-piaci intézkedésekre vonatkozó iránymutatások (2016–2020) az eddig végrehajtott megközelítés folytatását jelentik, míg az erre a szakpolitikai területre szánt kiadások továbbra is alacsonyak. 2015 novemberében elfogadták a munkaadók ideiglenes mentesítését a társadalombiztosítási járulékok alól az 55 évnél idősebb munkavállalók új foglalkoztatása esetén. 2016-ban további intézkedések előterjesztése várható a munkában töltött életszakasz meghosszabbítására, így például a munkakörnyezet adaptálására vonatkozóan, és ezek az intézkedések a nyugdíjrendszer fenntarthatósága szempontjából is jelentőséggel bírnak. A bérnövekedés összhangban maradt a termelékenység fokozódásával, és továbbra is támogatta a külső versenyképességet. 2015 novemberében a parlament elfogadta a szakszervezetek által javasolt azon törvényt, amely egyes prémiumok kizárásával újradefiniálta a minimálbért. Ennek következtében a munkáltatói szervezetek kihátráltak a szociális megállapodásból, ezzel jelentősen gyengítve a szociális párbeszédet.

               (11)

               Előrelépés történt a nemteljesítő hitelek szanálásával kapcsolatban, de azok szintje továbbra is magas a válságot megelőző időszakhoz képest. A bankszektor fenntarthatóságának javítása érdekében Szlovénia több szakpolitikai intézkedést is végrehajtott. Ilyen intézkedés például a bankok szanálási kapacitásának növelése és olyan lépések bevezetése, amelyek konkrét célokat határoznak meg a nemteljesítő hitelek csökkentésére. Szlovénia emellett számos intézkedést bevezetett a hitelkockázat kezelésére is. Kedvező eredmények 2016 közepére várhatók. Ennek ellenére rövid távon továbbra is a nemteljesítő hitelek további szanálása és a hitelkockázat kezelése képezik a szakpolitikai prioritásokat. Befejeződött a nagyvállalatok működési és pénzügyi szerkezetátalakítása, és folyamatos a szerkezetátalakítási keretmegállapodások nyomon követése. A banki eszközkezelő társaság teljes körűen működőképes, és elkészült a 2017–2022-re szóló stratégiája. Jóllehet a banki eszközkezelő társaság előrelépést tett hitelállományának szanálása terén, a hitelállomány az államháztartás fenntarthatósága szempontjából továbbra is jelentős kockázatot jelent. A társaság tevékenységei 2015-ben a GDP 1 %-ának megfelelő mértékkel járultak hozzá a 2,9 %-ot kitevő költségvetési hiányhoz. A banki eszközkezelő társaság tevékenységeinek felügyelete elégtelennek tűnik, mivel a hatóságok jelentős mértékben (a GDP 0,7 %-ával) alábecsülték a banki eszközkezelő társaság 2015. évi hiányát, és úgy tűnt, hogy nem voltak tisztában a társaság által végrehajtott leírások szintjével. További szerkezetátalakítási eszközök is rendelkezésre állnak. A nagyvállalatok szerkezetátalakítása terén elért lényeges előrehaladás mellett Szlovénia elkezdte számos kkv szerkezetátalakítását is. A kkv-k szerkezetátalakítására vonatkozó iránymutatásokat jelenleg a bankok hajtják végre. Előrelépés történt a kkv-k és a mikrovállalkozások finanszírozási eszközökhöz való hozzáférését illetően. Ennek ellenére korlátozottan hozzáférhetőek az olyan alternatív finanszírozási források, mint például a kockázatitőke-alapok. A kis vállalkozások még mindig túlságosan függnek a banki kölcsönöktől, jóllehet növekszik a hitel- és tőkefinanszírozási eszközök elérhetősége a piacon. Ennélfogva ez a szegmens nagyon ki van téve a hitelpiac fejleményeinek.

               (12)

               A beruházások növekedése lelassult az elmúlt években, ami határt szabott Szlovénia gazdasági teljesítményének és jövőbeli növekedési kilátásainak. A magánberuházások erőteljesen visszaestek a gazdasági válság idején, és a GDP-n belüli részesedésük azóta is csökkenőben van. Mivel a közberuházások nagymértékben függnek az uniós források dinamikájától, a gazdasági növekedés ösztönzéséhez és fenntartásához több termelő beruházásra van szükség. A Szlovéniába irányuló közvetlen külföldi befektetés határozottan nőtt az elmúlt két évben, mindenekelőtt a fokozottabb privatizációs törekvéseknek köszönhetően. Ennek ellenére Szlovénia vállalkozási környezetét továbbra is hátráltatja a folyamatban lévő tőkeáttétel-csökkentés és az adminisztratív terhek magas szintje, különösen az építőipar, a területfejlesztés és az adóadóügyi megfelelés terén, de akadályt jelent még a szabályozott szakmákban való elhelyezkedésre és az e szakmák gyakorlására vonatkozó korlátozó szabályozás is, ami gátolja a befektetések beáramlását. Ahhoz, hogy a vállalkozások könnyebben végezhessenek üzleti tevékenységet Szlovéniában, fokozottabb üzleti bizalomra, valamint arra van szükség, hogy folytatódjon a közigazgatásnak és a bürokráciának a törvények és rendelkezések nagy számából és a gyakori jogszabályváltozásokból eredő elégtelenségeinek felszámolása. A kormány egységes dokumentumában előírt, az adminisztratívteher-csökkentéssel kapcsolatos intézkedések mintegy felét már végrehajtották, de néhány lényeges, főleg az építési engedélyekkel és a területfejlesztéssel kapcsolatos intézkedés végrehajtása késik.

               (13)

               A közigazgatás fejlesztésére vonatkozó 2015–2020-as stratégia – amelyet Szlovénia a 2014–2020-ra szóló európai strukturális és beruházási alapok elérésére meghatározott előfeltételek teljesítése részeként fogadott el – különböző portfóliókat ölel fel, így megfelelő és időben történő végrehajtása minisztériumok közötti koordinációt tesz szükségessé. 2016 februárjában a kormány elfogadta a „Zéró tolerancia a korrupcióval szemben” elnevezésű program végrehajtására vonatkozó második időközi jelentést. A program végrehajtása terén történt némi előrehaladás. Ugyanakkor a program egyes intézkedései (közös közbeszerzés az egészségügy terén, a bankszektoron belüli bűnözés vizsgálata, valamint a feddhetetlenségre és a korrupció megelőzésére vonatkozó törvény elfogadása) késnek. A feddhetetlenségre és a korrupció megelőzésére vonatkozó törvény tervezett módosítása lehetőséget fog biztosítani a korrupció megelőzésével foglalkozó bizottság működésének javítására a hitelességgel kapcsolatos kérdések rendezése és a bizottság által végzett munka hatékonyságának javítása révén. Az igazságszolgáltatási rendszer keretében tovább csökkent a tárgyalások hossza, és a folyamatban lévő ügyek korábbi nagyon magas száma is visszaesett, részben a bejövő ügyek számának csökkenése miatt. A csökkenéshez – bizonyos mértékig – a végrehajtási ügyek eljárási és statisztikai kezelésének változásai is hozzájárultak. A legfelsőbb bíróság folytatja az üzleti tevékenységekkel kapcsolatos bírósági eljárások aktualizálását és az ügyviteli rendszer reformját. Annak ellenére, hogy javult a fizetésképtelenség jogi kerete és ezáltal a vállalkozásoknak több lehetőségük van a szerkezetátalakításra, a felszámolási eljárások továbbra is hosszadalmasak és eredménytelenek.

               (14)

               Továbbra is nagyfokú az állam gazdasági szerepvállalása. Az állam a legnagyobb munkaadó, eszközkezelő és vállalati hitelező Szlovéniában. A témával kapcsolatban 2012 és 2015 között Szlovénia számára megfogalmazott ajánlásokra válaszul az ország új keretet hozott létre a szlovén állami vagyonkezelő szerv számára. E keret részét képezi az állami tulajdon kezelésével kapcsolatos stratégia, az eszközök teljesítményére vonatkozó kritériumok és a 2016-ra szóló gazdálkodási terv. Ez a rendszer kiegészíti az állami tulajdonban lévő vállalatokra vonatkozóan 2014 végén elfogadott új vállalatirányítási kódexet. A stratégia megerősíti az állam jelenlegi gazdasági szerepvállalásának mértékét, és az állami tulajdonban lévő vállalatok teljesítményének javítását helyezi a középpontba. Ennélfogva a szlovén állami vagyonkezelő szerv megújított keretének végrehajtása még inkább fontos ahhoz, hogy garantálni lehessen a kormányzat tulajdonosi és szabályozói szerepének szétválasztását, valamint az állami tulajdonban lévő vállalatok szakszerű irányítását. Mindez – a kiválasztott eszközök további privatizációjával együtt – elvileg csökkenteni fogja e terület költségvetést terhelő feltételes kötelezettségeit. A szlovén állami vagyonkezelő szerv gazdálkodási terve szerint 2016-ban megkezdődik a Nova Ljubljanska Banka (NLB) privatizációja.

               (15)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Szlovénia gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Szlovéniának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzásának erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható szlovéniai költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–4. ajánlás tükrözi.

               (16)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot; véleményét (6) mindenekelőtt az alábbi 1. ajánlásban foglaltak tükrözik.

               (17)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a stabilitási programot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1., 3. és 4. ajánlás tükrözi,

         AZT AJÁNLJA, hogy Szlovénia 2016-ban és 2017-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A túlzott hiány kiigazítását követően a középtávú költségvetési cél elérése érdekében 2016-ban és 2017-ben hajtson végre a GDP 0,6 %-ának megfelelő mértékű éves költségvetési kiigazítást. Állapítson meg olyan középtávú költségvetési célt, amely teljesíti a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeit. Független költségvetési tanács kinevezése és az államháztartási törvény módosítása révén erősítse meg a költségvetési keretet. Fejezze be és hajtsa végre a tartós ápolási-gondozási és egészségügyi rendszerekre vonatkozó reformot, amelynek keretében a hozzáférhető és színvonalas ellátás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása érdekében gondoskodjon azok nagyobb költséghatékonyságáról. 2017 végéig fogadja el a nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságának és megfelelőségének biztosításához szükséges intézkedéseket.

               2.

               A szociális partnerekkel egyeztetve növelje az alacsony szakképzettségű és az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát, többek között az egész életen át tartó tanulásra és aktivizálásra irányuló, célzott intézkedéseken keresztül.

               3.

               Javítsa a hitelképes vállalkozásokra vonatkozó finanszírozási feltételeket, egyebek mellett a nemteljesítő hitelek tartós szanálásának és alternatív finanszírozási források elérhetőségének lehetővé tételével. Gondoskodjon a banki eszközkezelő társaságra vonatkozó stratégia megfelelő végrehajtásáról.

               4.

               Hozzon intézkedéseket a közigazgatás korszerűsítésére, és csökkentse a vállalkozások adminisztratív terheit. Javítsa az állami tulajdonban lévő vállalatok irányítását és teljesítményét.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  HL C 96., 2016.3.11., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  A Bizottság által a stabilitási programban szereplő információk alapján, a közös módszertan szerint újraszámított strukturális egyenleg.

      (6)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Tanács (EU) 2016/213 ajánlása (2016. február 12.) az Európai Fejlesztési Alap (tizenegyedik EFA) 2014. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében a Bizottságnak adandó mentesítésről

text:
               16.2.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 39/62

         A TANÁCS (EU) 2016/213 AJÁNLÁSA
   (2016. február 12.)
   az Európai Fejlesztési Alap (tizenegyedik EFA) 2014. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében a Bizottságnak adandó mentesítésről
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
   tekintettel az egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok csoportjának tagjai, másrészről az Európai Közösség és tagállamai által 2000. június 23-án Cotonouban aláírt partnerségi megállapodásra (1), amint azt legutóbb módosították,
   tekintettel az Európai Unió tagállamai kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között az AKCS–EU partnerségi megállapodással összhangban a 2014–2020 közötti időtartamra szóló többéves pénzügyi keret értelmében nyújtandó európai uniós támogatás finanszírozásáról, valamint az Európai Unió működéséről szóló szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról szóló belső megállapodásra (2) (a továbbiakban: a belső megállapodás), amely létrehozta többek között a tizenegyedik Európai Fejlesztési Alapot (tizenegyedik EFA), és különösen annak 11. cikkének (7) bekezdésére,
   tekintettel a 11. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó pénzügyi szabályzatról szóló, 2015. március 2-i (EU) 2015/323 tanácsi rendeletre (3) és különösen annak 43–45. cikkére,
   megvizsgálva a tizenegyedik EFA műveleteire vonatkozó, 2014. december 31-i bevételi és kiadási kimutatást és mérleget, valamint a Számvevőszéknek a 2014-es pénzügyi évről szóló éves jelentését a 8., 9., 10. és 11. Európai Fejlesztési Alap (EFA) által támogatott tevékenységekről, a Bizottságnak az említett éves jelentésben (4) található válaszaival együtt,
   mivel:

               (1)

               A belső megállapodás 11. cikkének (7) bekezdése szerint a tizenegyedik EFA pénzgazdálkodása tekintetében az Európai Parlamentnek kell megadnia a Tanács ajánlása alapján a Bizottságnak a mentesítést.

               (2)

               A 2014. pénzügyi év során a Bizottság a tizenegyedik EFA műveleteit összességében kielégítően hajtotta végre,

         AJÁNLJA, hogy az Európai Parlament mentesítse a Bizottságot a tizenegyedik EFA 2014. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében.

      Kelt Brüsszelben, 2016. február 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J.R.V.A. DIJSSELBLOEM

      (1)  HL L 317., 2000.12.15., 3. o.

      (2)  HL L 210., 2013.8.6., 1. o.

      (3)  HL L 58., 2015.3.3., 17. o.

      (4)  HL C 373., 2015.11.10., 289. o.


Avis juridique important

|

52004SC0835

Javaslat tanácsi határozatra a hiánykorlátot túllépő deficit fennállásáról Szlovákiában  /* SEC/2004/0835 végleges */

Javaslat TANÁCSI HATÁROZATRA a hiánykorlátot túllépő deficit fennállásáról Szlovákiában(a Bizottság előterjesztésében)INDOKOK ISMERTETÉSEA Bizottság 2004. április 7-én tette közzé 2004. tavaszi előrejelzéseit [1]. Az előrejelzések szerint - 2004. márciusából származó szlovák adatszolgáltatás alapján - Szlovákia GDP-hez mért államháztartási hiánya a 2002. évi 5,7%-ról 3,6%-ra csökkent 2003-ban, és ezzel túllépte a GDP szerződésben meghatározott 3% küszöbértéket.[1]  A Bizottság 2004. tavaszi előrejelzése a következő weboldalon érhető el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.E valószínűnek látszó bizonyíték alapján, a Bizottság 2004. május 12-én elindította Szlovákia ügyében a hiánykorlát-túllépési eljárást, elfogadva a Szerződés 104. cikk, (3) bekezdésben előirányzott jelentést [2]. A Bizottság 2004. május 14-én megkapta Szlovákia konvergencia programját, amely visszaigazolta a 2003. évi deficit 3,6%-os mértékét.[2]  A beszámoló teljes szövege a következő weboldalon érhető el: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/procedures_en.htm.A hiánykorlát-túllépési eljárás alkalmazását a Szerződés 104. cikke és a Tanács 1467/97/EK rendelete - a hiánykorlát-túllépési eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról -, amely része a Stabilitási és Növekedési Paktumnak, szabályozza [3]. Azok az országok, amelyek 2004. május 1-jén csatlakoztak az Európai Unióhoz, olyan tagállamok, amelyek derogációban részesülnek, s el kell kerülniük a hiánykorlát túllépését, de a 104. cikk (9) és (11) bekezdése szerinti szankciókkal nem sújthatók.[3]  HL L 209 szám, 1997.08.02.A Szerződés 104. cikk, (3) bekezdés szerinti jelentésében a Bizottság megállapította, hogy a szlovák deficit küszöbérték (Maastricht: a GDP 3%-a) feletti növekedése nem valamilyen rendkívüli, a szlovák kormányzat lehetőségein felül álló körülménynek köszönhető és nem is súlyos gazdasági visszaesés következménye a Stabilitási és Növekedési Paktum értelmében, mivel a 2003. évi GDP-növekedés 4,2%-ot ért el reálértékben. Ami a 2004. évi fejleményeket illeti, a jelentés megállapította, hogy a hiány valószínűleg növekszik és a GDP 3%-a felett marad. Konkrétabban, a Bizottság 2004. tavaszi előrejelzése a GDP 4,1%-ára teszi az államháztartás ezévi hiányát, ami nem áll messze a szlovák hatóságok által a konvergencia programban prognosztizált 4,0%-os mértéktől.A Bizottság 2004. tavaszi előrejelzése alapján a jelentés azt is megállapította, hogy az állam eladósodottsága (adósság-GDP arány), amely 2003-ban 42,8%-ot ért el, 2004-ben is alatta marad a Szerződésben megszabott - 60%-os - küszöbértéknek: a GDP 45,1%-ára tehető, ami megegyezik a szlovák hatóságok által a konvergencia programban prognosztizált mértékkel.A Szerződés 104. cikkének (4) bekezdése leszögezi, hogy "a 114. cikkben előírt Bizottságnak (vagyis a Gazdasági és Pénzügyi Bizottságnak) véleményt kell formálnia a Bizottság jelentésétől". A Gazdasági és Pénzügyi Bizottság 2004. május 24-én nyilvánított véleményt, megerősítve a Bizottság jelentésében adott értékelést. Nevezetesen a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság megállapította, hogy Szlovákia költségvetési helyzete a hiánykorlát túllépésére utal a 104. cikk (2) bekezdésében előirányzott - az ilyen deficit azonosítását szolgáló - két kritérium közül az első alapján. Más fontos tényezők figyelembe vétele, nevezetesen a középtávú költségvetési pozíció és a központi beruházások aránya, nem változtatta meg a kritériumokon nyugvó értékelést. A Bizottság várakozása szerint az államháztartás deficitje jóval a Szerződésben meghatározott küszöbérték felett marad 2004-ben, miközben az államháztartás bruttó adóssága a GDP 60%-a alatt lesz.A Bizottság, miután megvizsgálta a lényeges tényezőket, melyeket jelentésében számításba vett és tekintetbe véve a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményét, arra az álláspontra helyezkedett, hogy Szlovákiában a hiánykorlátot túllépő költségvetési deficit áll fenn. Ezzel a véleménnyel, melyet a Bizottság 2004. június 24-én fogadott el, a Szerződés 104. cikk (5) bekezdésében előírtak értelmében, a Tanácshoz fordultak. A Bizottság azt ajánlotta a Tanácsnak, hogy a 104. cikk (6) bekezdésével összhangban hozza meg döntését. Ezenkívül, a Bizottság javaslatot tesz a Tanács ajánlására, mellyel a szlovák hatóságokat - a Szerződés 104. cikk (7) bekezdésének megfelelően - felkérik a hiánykorlát túllépéséből eredő helyzet rendezésére.Javaslat TANÁCSI HATÁROZATRA a hiánykorlátot túllépő költségvetési deficit fennállásáról SzlovákiábanAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,Tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Szerződésre és különösen annak 104. cikke (6) bekezdésére,Tekintettel a Bizottság javaslatára,Tekintettel a Szlovákia által tett észrevételekre,Mivel:(1) A Szerződés 104. cikkének megfelelően, a tagállamoknak kerülniük kell a költségvetési hiánykorlát túllépését; ez vonatkozik a derogációban részesülő tagállamokra is, vagyis az összes 2004. május 1-jén csatlakozott országra;(2) A Stabilitási és Növekedési Paktum az államháztartás pénzügyi egyensúlyának követelményén alapszik, mint a foglalkoztatás növekedéséhez vezető árstabilitás és erőteljes fenntartható gazdasági növekedés elősegítésének fontos eszközén;(3) A hiánykorlátot túllépő deficittel kapcsolatos eljárás a 104. cikk alapján rendelkezik a hiánykorlátot túllépő deficit fennállásáról szóló határozat tárgyában, és a hiánykorlát túllépő deficittel kapcsolatos eljárásról szóló Jegyzőkönyv további rendelkezéseket jelöl meg a hiánykorlátot túllépő deficittel kapcsolatos eljárás végrehajtására. A Tanács 3605/93/EK rendelete [4], melyet a Tanács 475/2000/EK rendelete [5] és a Bizottság 351/2002/EK rendelete [6] módosított, részletesen megállapítja az említett Jegyzőkönyv alkalmazására vonatkozó szabályokat és definíciókat.[4]  HL L 332 szám, 1993.12.31., 7.o.[5]  HL L 58 szám, 2000.03.03., 1.o.[6]  HL L 55 szám, 2002.02.26., 23.o.(4) A Szerződés 104. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy a Bizottság nyilvánítson véleményt a Tanács felé, amennyiben úgy ítéli meg, hogy egy tagállamban a hiánykorlátot túllépő deficit áll fenn, vagy fordulhat elő. Miután megvizsgálta a lényeges tényezőket, melyeket jelentésében számításba vett a 104. cikk (3) bekezdése szerint és tekintetbe véve a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményét, összhangban a 104. cikk (4) bekezdésével, a Bizottság arra az álláspontra helyezkedett 2004. június 24-i véleményében, hogy Szlovákiában a hiánykorlátot túllépő költségvetési deficit áll fenn;(5) A Szerződés 104. cikkének (6) bekezdése megállapítja, hogy a Tanácsnak figyelembe kell vennie minden olyan észrevételt, melyet az érintett tagállam meg kíván tenni - átfogó értékelés után - annak eldöntését megelőzően, hogy a hiánykorlátot túllépő deficit fennáll-e vagy sem.(6) Az átfogó értékelés a következő megállapításokra vezet: az államháztartás hiánya Szlovákiában elérte a GDP 3,6%-át, vagyis meghaladta a Szerződésben rögzített GDP 3% küszöbértéket. A szlovák deficit küszöbérték feletti növekedése nem valamilyen rendkívüli, a szlovák kormányzat által nem befolyásolható körülménynek köszönhető és nem is súlyos gazdasági visszaesés következménye a Stabilitási és Növekedési Paktum értelmében. A hiány valószínűleg a GDP 3%-a felett marad 2004-ben. Konkrétabban, a Bizottság 2004. tavaszi előrejelzése a GDP 4,1%-ára teszi az államháztartás ez évi hiányát, míg Szlovákia a konvergencia programban 4,0%-os GDP-arányos deficitet vár. Az adóssághányad, mely 42,8% volt 2003-ban, valószínűleg a GDP 2004 évi 60% szerződéses referencia érték alatt marad.AZ ALÁBBI HATÁROZATOT FOGADJA EL:Cikk 1Az átfogó értékelésből az következik, hogy Szlovákiában a hiánykorlátot túllépő deficit áll fenn.Cikk 2Az ajánlás címzettje a Szlovák Köztársaság.Kelt Brüsszelben, (2004. július 5.(a Tanács részérőlaz elnök[...]


				|

		52015PC0099

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról /* COM/2015/099 final - 2015/ () */

			   	INDOKOLÁS
Az Európai Unió
működéséről szóló szerződés előírja a tagállamoknak, hogy
gazdaságpolitikáikat és a foglalkoztatás ösztönzését tekintsék közös
érdekű ügynek, és az e téren hozott intézkedéseiket a Tanács keretében
hangolják össze. A Szerződés továbbá azt is előírja egy-egy cikkben,
hogy a Tanács fogadjon el átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat (121. cikk)
és foglalkoztatási iránymutatásokat (148. cikk), mely utóbbiaknak összhangban
kell lenniük az előbbiekkel. E jogalapra tekintettel a gazdaságpolitikai ,
illetve a foglalkoztatási iránymutatások két különálló – ugyanakkor szervesen
összefüggő – jogi eszköz gyanánt kerülnek előterjesztésre:
·
tanácsi ajánlás a tagállamok és az Unió
gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról – az integrált
iránymutatások I. része,
·
tanácsi határozat a tagállamok
foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról – az integrált
iránymutatások II. része.
Ezek az iránymutatások
(„integrált csomagként”) eredetileg 2010-ben kerültek elfogadásra az Európa
2020 stratégia alátámasztására. 2010-ben az a döntés született, hogy az
integrált iránymutatásoknak 2014-ig nagyrészt változatlannak kell maradniuk.
Míg a gazdaságpolitikákra vonatkozó átfogó iránymutatások időállók, a
foglalkoztatási iránymutatásokat évről évre újra meg kell határozni.
Amellett, hogy a tagállami
szakpolitikák koordinálásának keretet szabnak, illetve irányt adnak, az adott
területekre vonatkozó országspecifikus ajánlásoknak is alapját képezik.
Az „integrált iránymutatások”
jelenlegi csomagja a gazdaságpolitikai döntéshozatallal kapcsolatban
kialakított, a beruházásokon, a strukturális reformokon és a
felelősségteljes költségvetési gazdálkodáson alapuló új megközelítés
szellemében kívánja az Európa 2020 stratégiát alátámasztani, mint ahogyan
ezt a Bizottság 2015-ös éves növekedési jelentése meghatározza. Ugyanakkor az
integrált iránymutatásokkal az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés,
valamint az európai szemeszter gazdaságpolitika-koordinálási céljainak
támogatása is cél.
Az „Integrált iránymutatások” a
következő dokumentumokból állnak:
1. iránymutatás:           A beruházási
tevékenység élénkítése
2. iránymutatás:           A növekedés
fokozása strukturális reformok végrehajtásával
3. iránymutatás:          A növekedés és munkahelyteremtés fő
akadályainak felszámolása uniós szinten
4. iránymutatás:          Az államháztartások fenntarthatóságának és
növekedésösztönző jellegének javítása
5. iránymutatás:           A
munkaerő-kereslet fellendítése
6. iránymutatás:           A
munkaerő-kínálat növelése és a munkaerő készségeinek fejlesztése
7. iránymutatás:           A
munkaerőpiacok működésének javítása
8. iránymutatás:          A méltányosság garantálása, a szegénység
leküzdése, az esélyegyenlőség előmozdítása
Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira
vonatkozó átfogó iránymutatásokról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke
(2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
mivel:
(1) A tagállamok kötelezettsége, hogy közös
érdekű ügynek tekintsék és összehangolják gazdaságpolitikájukat a
Tanácsban. A Tanács feladata pedig, hogy a tagállami politikák irányvonalának
meghatározása céljából foglalkoztatási és átfogó gazdaságpolitikai
iránymutatásokat fogadjon el.
(2) Az Unió a Szerződés rendelkezéseivel
összhangban szakpolitikai koordinációs eszközöket alakított ki és alkalmaz a
költségvetési politika és a makroszerkezeti politikák területén. E
különböző eszközöket az európai szemeszter az integrált, többoldalú gazdasági
és költségvetési felügyelet céljából átfogó keretbe foglalja, melynek
működése az európai szemeszter egyszerűsítésével és
megerősítésével – a Bizottság 2015-ös éves növekedési jelentésében
foglaltak szerint – még jobb lesz.
(3) A pénzügyi és gazdasági válság során
kiderült, hogy hol vannak az Unió és tagállamai gazdaságának gyenge pontjai. Az
is nyilvánvalóvá vált, hogy a tagállamok gazdaságai és munkaerőpiacai
nagymértékben függenek egymástól. Napjaink legnagyobb kihívása abban áll, hogy
az Unió az erős, fenntartható és inkluzív növekedés és a munkahelyteremtés
irányába mozduljon el. Ehhez mind uniós, mind nemzeti szinten a Szerződés
és az uniós gazdasági kormányzás rendelkezéseinek megfelelő, összehangolt
és ambiciózus politikai fellépésre van szükség. E fellépés célja többek között,
hogy a kínálati és keresleti oldali intézkedések ötvözésével fellendítse a
beruházásokat, megújítsa a strukturális reformok iránti elkötelezettséget, és
felelősségteljes költségvetési gazdálkodásra ösztönözzön.
(4) A tagállamoknak és az Uniónak a válság
társadalmi hatásait is kezelniük kell, és arra kell törekedniük, hogy
összetartó társadalmat alakítsanak ki, amelyben az emberek képesek az
előttük álló változások felmérésére, és képesek megfelelően reagálni
ezekre, és mind a társadalomnak, mind a gazdaságnak aktív szereplői.
Egyenlő hozzáférési feltételeket és lehetőségeket kell teremteni
mindenkinek, és csökkenteni kell a szegénységet és a társadalmi
kirekesztettséget, különösen a munkaerőpiac és a szociális jóléti rendszerek
hatékony működésének biztosítása és a munkaerő-piacra való belépés
előtt álló akadályok megszüntetése révén. A tagállamoknak biztosítaniuk
kell továbbá, hogy a gazdasági növekedés előnyeiből minden polgár és
minden régió részesüljön.
(5) Az iránymutatásoknak megfelelő
intézkedések nagyban hozzájárulnak az Európa 2020 stratégia
célkitűzéseinek megvalósításához. Az iránymutatások azokat az integrált
európai és nemzeti szakpolitikai intézkedéseket foglalják magukban, melyeket az
Uniónak és a tagállamoknak végre kell hajtaniuk annak érdekében, hogy az
összehangolt strukturális reformok pozitív tovagyűrűző hatásokat
váltsanak ki, sikerüljön a gazdaságpolitikai intézkedések megfelelő
kombinációját kialakítani, az európai szakpolitikák pedig egységesebb módon
járuljanak hozzá az Európa 2020 stratégia célkitűzéseihez.
(6) Bár az iránymutatások a tagállamoknak és
az Uniónak szólnak, végrehajtásuknak valamennyi nemzeti, regionális és helyi
hatósággal partnerségben, illetve a parlamentekkel, a szociális partnerekkel és
a civil társadalom képviselőivel szoros együttműködésben kell
történnie.
(7) Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások
a reformok végrehajtásával kapcsolatban adnak útmutatást a tagállamok számára,
szem előtt tartva azok egymástól való kölcsönös függőségét.
Összhangban állnak a Stabilitási és Növekedési Paktummal. Az országspecifikus
ajánlásoknak, amelyeket a Tanács a tagállamokhoz intézhet, ezek az
iránymutatások képezik az alapját,
ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
(1) A tagállamoknak és adott esetben az
Uniónak a mellékletben foglalt iránymutatásokat figyelembe kell venniük
gazdaságpolitikájuk kialakítása során. Ezek az iránymutatások az „integrált
iránymutatások” részét képezik.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök


title: A Tanács ajánlása ( 2007. május 31. ) a sérülések megelőzéséről és a biztonság elősegítéséről EGT-vonatkozású szöveg

text:
               18.7.2007

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 164/1

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2007. május 31.)
   a sérülések megelőzéséről és a biztonság elősegítéséről
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2007/C 164/01)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 152. cikke (4) bekezdésének második albekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   mivel:

               (1)

               Minden évben a Közösség közel 235 000 polgára veszti életét baleset vagy erőszak következtében. A szív- és érrendszeri megbetegedések, valamint a rák és a légzőszervi megbetegedések után a sérülések képezik a negyedik leggyakoribb halálozási okot a tagállamokban.

               (2)

               A gyermekek, serdülők és fiatal felnőttek körében a balesetek és sérülések képezik a vezető halálozási okot.

               (3)

               A súlyos sérülések túlélői gyakran életük végéig tartó károsodásokat szenvednek. A fiatalok körében a balesetek és a sérülések számítanak a krónikus fogyatékosságok egyik fő okának, amelyek – noha ez korántsem lenne elkerülhetetlen – számos egészségben töltött életévtől fosztják meg őket.

               (4)

               Sérülések miatt átlagosan 6,8 millióan kerülnek kórházi felvételre, ami az Európai Unióban kórházban ápoltak 11 %-át jelenti.

               (5)

               A sérülések hatalmas pénzügyi terhet jelentenek a betegbiztosítási és a szociális rendszerek számára is, mivel a betegszabadságok közel 20 %-át teszik ki, és a termelékenység csökkenésében is nagy szerepet játszanak.

               (6)

               A sérülésveszély nem oszlik meg egyenlően sem a tagállamok, sem a társadalmi csoportok között, és életkortól és nemtől függően is változik. A sérülés következtében bekövetkező halál kockázata a legmagasabb sérülési arányszámmal rendelkező tagállamban ötször akkora, mint a legalacsonyabb sérülési arányszámmal rendelkezőben.

               (7)

               A betegségek vagy a korai elhalálozás számos más okával szemben a sérülések megelőzhetők mindennapi környezetünk, és az általunk használt termékek és szolgáltatások biztonságosabbá tételével. A baleset-megelőzés egyes – a Közösségben még nem kellően elterjedt – módszereinek hatékonysága ma már egyértelműen bebizonyosodott.

               (8)

               E módszerek legnagyobb része költséghatékony, mivel a megelőzésből az egészségügyi rendszerek számára származó haszon az orvosi beavatkozás költségeinek gyakran többszöröse.

               (9)

               A számos biztonsági vonatkozású területen – mint például a közlekedés és a munkahely – elért jelentős előrehaladást folytatni kell. Továbbá, egyéb olyan területekre, amelyekkel eddig kevésbé foglalkoztak – például az otthoni, a szabadidős és a sportbalesetek, valamint a gyermekek és az idősebbek körében történő megelőzés – is figyelmet kell fordítani.

               (10)

               Meg kell vizsgálni az alkohol- és kábítószer-fogyasztás, valamint a sérülések és balesetek száma közötti összefüggést, továbbá a szándékosan okozott sérülések kérdését, különösen a nők és a gyermekek ellen irányuló, családon belüli erőszakot.

               (11)

               Ezért látszik szükségesnek a meglévő adatok jobb felhasználása és adott esetben egy olyan, a sérülések megfigyelésére és jelentésére irányuló mechanizmus kidolgozása, amely biztosítaná, hogy a tagállamok összehangolt megközelítést alkalmazzanak a sérülések megelőzésére irányuló nemzeti politikáik kidolgozása és létrehozása során, ideértve a helyes gyakorlatok cseréjét is. Ezt a mechanizmust a közösségi közegészségügyi program (2), annak esetleges utódprogramjai és bármely egyéb releváns közösségi program keretében lehetne kialakítani, és azt a sérülések megfigyelésére és jelentésére irányuló reprezentatív nemzeti eszközökre kell alapozni, amelyeket a koherencia és a kiegészítő jelleg biztosításával kell kialakítani.

               (12)

               A közösségi közegészségügyi program és egyéb releváns közösségi programok forrásainak racionalizálása és a sérülések lehető leghatékonyabb megelőzése érdekében elsőbbségi területeket határoztak meg: a gyermekek és serdülők biztonsága, az idősek biztonsága, a veszélyeztetett úthasználók biztonsága, a sportsérülések és a szabadidős tevékenységek során szerzett sérülések megelőzése, a termékek és szolgáltatások okozta sérülések megelőzése, az önkárosítás megelőzése és az erőszak, különösen a nők és gyermekek ellen irányuló, családon belüli erőszak megelőzése. Ezeket az elsőbbségi területeket a sérülések száma és súlyossága szerinti társadalmi hatása, a beavatkozások hatékonyságának bizonyítékai, és a tagállami sikeres végrehajhatóság figyelembevételével választották ki,

         AJÁNLJA:
   A közegészségügy magas színvonalának biztosítása érdekében a tagállamok:

               (1)

               Használják fel jobban a meglévő adatokat és adott esetben fejlesszenek ki olyan, a sérülések figyelésére és jelentésére irányuló reprezentatív eszközöket, amelyek összehasonlítható információkat nyújtanak, figyeljék a sérülésveszély kialakulását és a megelőző intézkedések idővel bekövetkező hatásait, és mérjék fel a kiegészítő kezdeményezések szükségességét a termék- és szolgáltatásbiztonság és egyéb területeken.

               (2)

               A balesetek és sérülések megelőzése céljából alakítsanak ki nemzeti terveket vagy egyéb egyenértékű intézkedéseket, ideértve a biztonsági kérdésekkel kapcsolatos általános tudatosság előmozdítását is. Ezen terveknek és intézkedéseknek meg kell indítaniuk és elő kell mozdítaniuk az intézményközi és nemzetközi együttműködést, a finanszírozási lehetőségeket pedig ténylegesen a megelőzési intézkedésekre és a biztonság előmozdítására kell használniuk. Végrehajtásuk során különleges figyelmet kell fordítani a nemek kérdésére, valamint a veszélyeztetett csoportokra, így a gyermekekre, az idősekre, a fogyatékkal élőkre, a veszélyeztetett úthasználókra, továbbá a sportsérülésekre és a szabadidős tevékenységek során szerzett sérülésekre, a termékek és szolgáltatások által okozott sérülésekre, az erőszakra és az önkárosításra.

               (3)

               Bátorítsák a sérülés-megelőzésnek és a biztonság előmozdításának az iskolai oktatásba és az egészségügyi és egyéb szakemberek képzésébe való beillesztését, hogy ezek a csoportok a sérülés-megelőzés területén kompetens szereplőként és tanácsadóként működhessenek.

         FELKÉRI A BIZOTTSÁGOT, HOGY:

               (1)

               A sérülések figyelésére irányuló nemzeti eszközök alapján az egész Közösségre kiterjedően gyűjtsön információt a sérülésekre vonatkozóan, ezeket dolgozza fel és tegyen róluk jelentést.

               (2)

               Könnyítse meg a kijelölt elsőbbségi területeken a bevált gyakorlatokkal és a politikai fellépésekkel kapcsolatos információcserét, valamint az információnak az érdekelt felek körében való terjesztését.

               (3)

               Támogassa a tagállamokat a sérülés-megelőzési ismereteknek az egészségügyi és egyéb szakemberek képzésébe való beillesztésében.

               (4)

               A fent körvonalazott közösségi fellépéseket a közösségi közegészségügyi programban és utódprogramjaiban, a fogyasztóvédelmi politikát támogató közösségi cselekvések finanszírozását szolgáló általános keretben (3), a kutatási keretprogramban (4) és az egyéb vonatkozó közösségi programokban meghatározott források felhasználásával hajtsa végre.

               (5)

               Ezen ajánlás elfogadása után négy évvel készítsen értékelő jelentést, annak megállapítására, hogy a javasolt intézkedések hatékonyak-e, és hogy szükség van-e további fellépésre.

      Kelt Brüsszelben, 2007. május 31-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         F. MÜNTEFERING

      (1)  A Hivatalos Lapban még nem tették közzé.

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2002. szeptember 23-i 1786/2002/EK határozata a közegészségügyre vonatkozó közösségi cselekvési program (2003-2008) elfogadásáról (HL L 271., 2002.10.9., 1. o.).

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 2003. december 8-i 20/2004/EK határozata a 2004-2007. évekre vonatkozóan a fogyasztóvédelmi politikát támogató közösségi cselekvések finanszírozását szolgáló általános keret létrehozásáról (HL L 5., 2004.1.9., 1. o.).

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2002. június 27-i 1513/2002/EK határozata az Európai Közösségnek az Európai Kutatási Térség létrehozásához és az innovációhoz hozzájáruló kutatási, technológiai fejlesztési és demonstrációs tevékenységre vonatkozó hatodik keretprogramjáról (2002-2006) (HL L 232., 2002.8.29., 1. o.).