title: A Tanács ajánlása ( 2011. július 12. ) Belgium 2011. évi reformprogramjáról és a Tanács véleménye Belgium 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról

text:
               15.7.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 209/1

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2011. július 12.)
   Belgium 2011. évi reformprogramjáról és a Tanács véleménye Belgium 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról
   2011/C 209/01
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia a gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A Bizottság 2011. január 12-én elfogadta az első éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve az EU-ban követett gazdasági kormányzás új ciklusának kezdetét jelenti, és elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterét.

               (4)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én (a Tanács 2011. február 15-i és március 7-i következtetéseivel összhangban és a Bizottság éves növekedési jelentésének fényében) jóváhagyta a költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok prioritásait. Hangsúlyozta, hogy elsőbbséget élvez majd a költségvetések megszilárdítása, a költségvetési fenntarthatóság helyreállítása és a munkanélküliség munkaerő-piaci reformokkal való csökkentése, valamint az, hogy az Unió újabb erőfeszítéseket tegyen a növekedés felgyorsítása érdekében. Felszólította a tagállamokat, hogy ezeket a prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba.

               (5)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én arra is felkérte az Euró Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.

               (6)

               Belgium 2011. április 15-én benyújtotta a 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó, 2011. évi aktualizált stabilitási programját, valamint 2011. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (7)

               A 2008-at megelőző évtizedben a belga GDP erőteljes, évente átlagosan 2,3 %-os növekedést produkált. A világgazdasági válság 2009-ben teljes mértékben éreztette hatását az országban: a GDP 2,8 %-kal esett vissza. A recesszió ugyanakkor csak korlátozott hatást fejtett ki a foglalkoztatásra. A ledolgozott munkaórák átmeneti csökkenése és a munkaórára vetített termelékenység csökkenése pufferként működött. A 2009-ben tapasztalt 0,4 %-os visszaesés után 2010-ben a foglalkoztatás ismét növekedésnek indult. A munkanélküliség ugyanakkor 7 %-ról 8,3 %-ra emelkedett 2010-ben. A világkereskedelem élénkülésének köszönhetően a gazdaság 2010-ben a vártnál jobban magára talált, így a GDP 2,2 %-kal növekedett. Az automatikus stabilizátorok és a válságkezelés részeként kidolgozott diszkrecionális intézkedések miatt a költségvetési hiány a 2008-as 1,3 %-ról a GDP 5,9 %-ára emelkedett 2009-ben.

               (8)

               Az 1466/97/EK rendelet szerinti aktualizált stabilitási program elemzése alapján a Tanács úgy véli, hogy a stabilitási programban a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági pálya megalapozott. A felvázolt pálya nagyjából összhangban van a Bizottság 2011. tavaszi előrejelzéseivel, bár a 2011-es növekedésre vonatkozó feltételezések némiképp elmaradnak attól. A 2010-es deficitnek a vártnál kedvezőbb, 4,1 %-os alakulását követően a stabilitási programban felvázolt költségvetési stratégia célja, hogy a hiány 2011-ben 3,6 %-ra, 2012-re pedig a 3 %-os referenciaérték alá csökkenjen, összhangban a túlzott hiány korrekciójára a Tanács által szabott határidővel. Az inkább óvatosnak tekinthető gazdasági kilátások mellett a 2011-re tervezett hiánycsökkentés megvalósíthatónak tűnik. A költségvetési kiigazítás mértéke ugyanakkor valószínűsíthetően alatta marad a Tanács által ajánlott, átlagosan évente a GDP 0,75 %-ának megfelelő kiigazítás mértékének, különösen 2011-ben és 2012-ben, amikor (a strukturális szinten vett) kiigazítás mértéke a GDP-nek csupán 0,4, illetve 0,3 %-ának felel meg. Ezenfelül a 2012-re és az azt követő évekre vonatkozó hiánycélok nincsenek alátámasztva konkrét kiigazítási intézkedésekkel. Végezetül, a GDP 0,5 %-ának megfelelő strukturális többletben meghatározott középtávú célt a tervek szerint nem sikerül elérni a 2011–2014 közötti stabilitási programidőszakban.

               (9)

               A vártnál jobb 2010-es tényadatok alapján helyénvalóbb lenne egy ambiciózusabb 2011-es hiánycsökkentéssel, továbbá a GDP 3 %-ában meghatározott küszöbérték gyorsabb elérésével számolni. További konszolidációs intézkedések nélkül nem szüntethető meg a túlzott hiány 2012-ig, e nélkül pedig a középtávú célkitűzés irányába való közeledés sem folytatható. Mivel az adóterhelés – és különösen a munkajövedelmek adóterhe – már most is nagyon magas Belgiumban, a kiigazítási intézkedéseknek elsősorban a kiadási oldalra kell összpontosítaniuk.

               (10)

               A gazdasági és pénzügyi válság megfordította a csökkenő államadósság korábban sokáig fennálló trendjét. Az 1993 óta csökkenést mutató adósságráta (a GDP 134 %-ának megfelelő akkori csúcspontjához képest folyamatosan csökkenve 2007-re a GDP 84 %-ára mérséklődött) 2008-ban újra növekedésnek indult, és 2010 végén már a GDP 96,8 %-ánál járt. Az államadósság magas szintje továbbra is súlyos kihívást jelent, különösen azért, mert a népesség öregedésének hosszú távú költségvetési hatása az EU átlagát meghaladó mértékű, aminek hátterében elsősorban a nyugdíjkiadások viszonylag erőteljes növekedése áll, ami újabb terheket ró az államháztartásra. A stabilitási programban a hatóságok egy háromágú stratégiát vázoltak fel az előregedéssel kapcsolatos kiadások tervezett jelentős növekedésének megfékezésére (az államadósság csökkentése, a foglalkoztatás és részvételi arány növelése, valamint egy erős és szolidaritáson alapuló társadalombiztosítási rendszer). Elegendő többletet mutató elsődleges egyenleg középtávon történő biztosításával, a belga társadalombiztosítási rendszer további reformjával és – különösen a nyugdíjrendszernél – az öregedő népességgel kapcsolatban jelentkező számottevő kiadásnövekedés visszafogásával javítani kellene az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát.

               (11)

               Belgium számára fontos kihívást jelent egy stabil és jól működő pénzügyi szektor biztosítása, amely képes kiszolgálni a reálgazdaság pénzügyi közvetítői szükségleteit. Az elmúlt két évben a pénzügyi válság súlyosan érintette a belga pénzügyi szektort, ami csökkenő mérlegeket, jelentős állami támogatásokat és a bankfelügyelet módosítását eredményezte. A bankszektor pénzügyi helyzete továbbra is törékeny. Ráadásul Belgiumban a bankszektor meglehetősen koncentrált és viszonylag nagy a gazdaság méretéhez viszonyítva.

               (12)

               A „foglalkoztatás támogatásáról és a versenyképesség megőrzéséről” szóló 1996-os törvény alapján a belgiumi bérek alakulásának összhangban kell lennie három szomszédos ország (Franciaország, Németország, Hollandia) béreinek alakulásával, ami korlátok közé szorítja a bérköltségeket. Mindazonáltal ez a törvény nem volt alkalmas annak megakadályozására, hogy a 2005–2010 közötti időszakban a bérek gyorsabban emelkedjenek Belgiumban, mint a három szomszédos országban, miközben a termelékenység növekedése elmaradt attól. Következésképp a fajlagos bérköltség gyorsabb ütemben emelkedett Belgiumban, mint a szomszédos országokban, vagy az euróövezet átlagához képest. Ez különösen problémás jelenség annak fényében, hogy Belgium relatíve alacsony technológiatartalmú termékek előállítására specializálódott, és így éles versenynek van kitéve az alacsonyabb költségszintű országokkal szemben. A bérekről szóló jogszabály keretet ad ugyan a bértárgyalásoknak, de a termelékenység növekedésében mutatkozó különbségek figyelmbevételével, továbbá a célok esetleges nemteljesülése esetén szükségessé váló utólagos bérkorrekciókat hatékonyabban kezelő rendszer kidolgozásával a bérpolitika javítható lenne.

               (13)

               A munkaerőpiacot számos olyan rugalmatlanság jellemzi, amely erősen visszatartja az embereket a munkavállalástól: a korlátlan időtartamra járó munkanélküli segély; magasak az effektív marginális adókulcsok és az adóék (különösen az alacsony keresetű munkavállalók esetében); munkavállalás esetén pedig a szociális támogatási juttatások megvonása és az adóelvonás összhatása. Ezenfelül az idősebb munkavállalókat számos lehetőség ösztönzi arra, hogy a 65 éves kötelező nyugdíjkorhatár elérése előtt kilépjenek a munkaerőpiacról. Az aktív munkaerő-piaci politikák további reformja és ezeknek az 50 évnél idősebbekre való kiterjesztése segítene az általános foglalkoztatási ráta növelésében és a munkahelykereséshez nyújtott ösztönzők javításában. A munkanélkülieknek nyújtott ellátások fokozatos további csökkentésével, illetve időtartamuk lerövidítésével jobban lehetne ösztönözni a fiatal munkavállalókat a munkaerőpiacra való belépésre. Az előrehozott nyugdíjra vonatkozó feltételek szigorítása arra ösztönözné a munkahelyüket elvesztő idősebb munkavállalókat, hogy továbbra is aktívak maradjanak, a hosszabb ideje állás nélkül lévő idősebb munkavállalókat pedig arra, hogy visszatérjenek a munkaerőpiacra. Végezetül, a nem uniós állampolgárok foglalkoztatási rátája (40,9 %) messze elmarad az uniós átlagtól.

               (14)

               A munka teljes adóterhe az EU országai közül Belgiumban az egyik legmagasabb; az adóterhek csökkentése tehát hozzájárulna a munka vonzóbbá tételéhez. Tekintettel azonban a jelentős kiigazítási szükségletre, a munkát terhelő adók csökkentését kevésbé torzító hatású adók ugyanilyen mértékű emelésével kompenzálni kell; például fogyasztási adókkal vagy a környezetvédelmi adók irányába való elmozdulással. Belgiumban sokkal alacsonyabb az energia implicit adókulcsa mint a szomszédos országokban. A munkát terhelő adóknál jelentkező adóékkel kombinálva az egész EU-ban Belgiumban a legalacsonyabbak a környezetvédelmi adók a munkát terhelő adókkal összehasonlítva. Ez hozzájárult annak a helyzetnek a kialakulásához, amelyben a magas munkanélküliség viszonylag magas energiafelhasználással párosul, megnehezítve ezáltal a foglalkoztatási és az energiahatékonysági célok elérését.

               (15)

               A kiskereskedelemben és a hálózatos iparágakban jellemző visszafogott versenyből, valamint a felügyeleti keret gyengeségeiből fakadóan Belgiumban számos áru és szolgáltatás általában drágább, mint más tagállamokban. A kiskereskedelemi ágazatban jelentősek a belépési akadályok és a működési korlátozások. Versenykorlátozó rendelkezések szabják meg továbbra is a nyitvatartási időt, védik a már piacon lévőket az új belépőktől, és gátolják az új üzleti modellek és technológiák elterjedését. A versenyt érintően a hálózati iparágaknál jellemző közös probléma Belgiumban a piacon lévők erős pozíciója és a többi tagállamhoz képest magas belépési korlát, aminek eredményeképp ezekben az ágazatokban a korábban monopóliummal rendelkezők magasabb árak szabásával továbbra is magasabb profitot szednek, mint amire egy versenyző piacon lehetőségük lenne.

               (16)

               A belga hatóságok számos vállalást tettek az Euró Plusz Paktummal összefüggésben. Ezek a vállalások a Paktum négy területéhez kapcsolódnak. A vállalások középpontjában a hiány csökkentése, az energiaárak ellenőrzés alatt tartása és a verseny ösztönzése, a reálbérek növekedésének ellenőrzése, a pénzügyi szektor ellenőrzését szolgáló felügyeleti keret végrehajtása, továbbá a tényleges nyugdíjkorhatár emelése áll. Nem áll rendelkezésre viszont információ a költségvetésre vonatkozóan kitűzött célok eléréséhez szükséges intézkedésekről, sem pedig arról, hogy milyen eszközökkel tervezik kontrollálni a reálbérek növekedését, illetve az energiaárak alakulását. Az előrehozott nyugdíjazással kapcsolatban nem világos, hogy sor kerül-e, illetve mikor kerül sor a „generációs paktum” felülvizsgálatára, és ennek hatásai milyen konkrét intézkedések formájában ölthetnek testet. A vállalásokat a Bizottság értékelte, és figyelembe vette az ajánlások kidolgozásakor.

               (17)

               A Bizottság értékelte a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, az Euró Plusz Paktummal együtt. Figyelembe vette nemcsak a programok Belgium fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy a jövőbeli nemzeti döntéseknél az uniós szempontok beépítésével kell megerősíteni az EU átfogó gazdasági kormányzását. Ennek fényében a Bizottság úgy véli, hogy a 2011-es költségvetési hiány csökkentése tekintetében ambiciózusabb célok kitűzésére is lenne lehetőség, és további konszolidációs intézkedéseket kell megfogalmazni 2012-re és az azt követő időszakra. Az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának javítása érdekében a nyugdíjrendszer további reformjára van szükség. További lépéseket kell tenni a versenyképesség megerősítése, az emberek munkához juttatása, az adóterheknek a munkáról a fogyasztásra és az energiára való átterelése, valamint a szolgáltatási és hálózati iparágak növekedése és az ide irányuló beruházások előtti lehetőségek megnyitása érdekében.

               (18)

               Ezen értékelés fényében és figyelembe véve a 2009. december 2-i, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 126. cikkének (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlást, a Tanács megvizsgálta Belgium 2011. évi aktualizált stabilitási programját; arról alkotott véleményét (3) az alábbi (1) és (2) ajánlások tükrözik,

         AJÁNLJA, HOGY Belgium a 2011–2012 közötti időszakon belül tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A gazdasági élénkülést kihasználva gyorsítsa fel a túlzott hiány korrekcióját. Ennek érdekében a 2012. évi költségvetésig tegye meg a szükséges lépéseket – elsősorban a kiadási oldalon –, hogy a túlzott hiányra vonatkozó ajánlásokkal összahnagban egy átlagos éves kötségvetési kiigazítást érjen el, csökkenő pályára állítva ezzel az államadósság magas arányát. Ezzel a költségvetési hiánynak jóval a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alá kell kerülnie legkésőbb 2012-re. Évente legalább a GDP 0,5 %-ának megfelelő ütemben közeledjen a középtávú célkitűzés felé.

               2.

               Tegyen lépéseket az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának javítására. A háromágú EU stratégia keretével összhangban, intézkedései középpontjába az elöregedéssel kapcsolatos kiadások visszafogása áll, nevezetesen, hogy a tényleges nyugdíjkorhatár megemelése érdekében a munkaerőpiac korai elhagyását megelőzze. Olyan intézkedések is figyelembe vehetők, mint például a kötelező nyugdíjkorhatárnak a várható élettartamhoz igazítása.

               3.

               Kezelje a pénzügyi ágazat strukturális gyengeségeit. Ennek érdekében fejezze be a megfelelő tőkére és életképes üzleti modellre szoruló bankok átstrukturálását.

               4.

               A szociális partnerekkel egyeztetve és a nemzeti gyakorlatnak megfelelően reformálja meg a béralku és a bérindexálás rendszerét, hogy a bérek növekedése jobban tükrözze a munkaerő termelékenységének és versenyképességének alakulását.

               5.

               A magas adó- és társadalombiztosítási járulékterhek csökkentésével a költségvetésre nézve semleges módon ösztönözze a munkaerő-piaci részvételt az alacsony fizetésű munkavállalók körében, továbbá vezessen be olyan rendszert, amelyben a munkanélküli ellátások a munkanélküliség időtartamával arányosan fokozatosan csökkennek. Tegyen lépéseket az adóterheknek a munkáról a fogyasztásra való átterelése érdekében, és tegye környezetbarátabbá az adórendszerét. Az intézkedéseknek az idősebb munkavállalókra és a kiszolgáltatottabb csoportokra való összpontosításával javítsa az aktív munkaerő-piaci politikák hatékonyságát.

               6.

               A belépési korlátok csökkentésével és a működési feltételek enyhítésével tegyen intézkedéseket a kiskereskedelmi ágazatban folyó verseny erősítése érdekében; az ágazati szabályozó és versenyfelügyeleti hatóságok hatékonyságának további javítása útján tegyen intézkedéseket a villamos áram és a gáz piacán folyó verseny erősítésére.

      Kelt Brüsszelben, 2011. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  A 2011. évre érvényben tartotta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2011. május 19-i 2011/308/EU tanácsi határozat (HL L 138., 2011.5.26., 56. o.).

      (3)  Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdése alapján.


title: A Bizottság ajánlása ( 2008. április 10.) a szellemi tulajdon kezeléséről a tudásátadás során, valamint az egyetemeknek és más állami kutatószervezeteknek szóló gyakorlati útmutatóról (az értesítés a C(2008) 1329. számú dokumentummal történt) (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               5.6.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 146/19

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2008. április 10.)
   a szellemi tulajdon kezeléséről a tudásátadás során, valamint az egyetemeknek és más állami kutatószervezeteknek szóló gyakorlati útmutatóról
   (az értesítés a C(2008) 1329. számú dokumentummal történt)
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2008/416/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 165. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A lisszaboni stratégia 2005-ös újraindításakor az állam- és kormányfők hangsúlyozták, hogy az állami kutatószervezetek – beleértve az egyetemeket – és az ipar közötti szorosabb kapcsolat kulcsszerepet játszhat a tudásalapú társadalmat lendületbe hozó ötletek elterjedésének és felhasználásának elősegítésében, valamint a versenyképesség és az életszínvonal növelésében.

               (2)

               Erőfeszítéseket kell tenni annak érdekében, hogy a tudást hatékonyabban lehessen társadalmi és gazdasági előnyökké alakítani. Szükséges tehát, hogy az állami kutatószervezetek terjesszék és hatékonyabban hasznosítsák az állami forrásokból finanszírozott kutatások eredményeit, azok új termékekké és szolgáltatásokká alakítása érdekében. E cél megvalósításának eszközei különösen az egyetemek és a vállalatok közötti együttműködések – együttműködés keretében vagy szerződés alapján végzett, a magánszférával közösen folytatott vagy finanszírozott kutatások –, a licenciák és a spin-off vállalkozások létrehozása.

               (3)

               Az állami forrásokból finanszírozott kutatások eredményeinek hatékony hasznosítása a szellemi tulajdon (vagyis a találmányokat, szoftvereket, adatbázisokat és mikroorganizmusokat jogi eszközökkel – pl. szabadalom – való védettségüktől függetlenül magában foglaló, legszélesebb értelemben vett tudás) megfelelő kezelésétől, a vállalkozói kultúrának és az ahhoz kapcsolódó képességeknek az állami kutatószervezetekben való elterjesztésétől, valamint a köz- és a magánszféra közötti párbeszéd és kapcsolatok javításától függ.

               (4)

               Az állami kutatószervezetek tevékeny részvétele a szellemi tulajdon kezelésében és a tudásátadásban alapvető fontosságú a társadalmi és gazdasági előnyök létrehozása, valamint az egyetemi hallgatók, a kutatók és további finanszírozási források érdekeltté tétele céljából.

               (5)

               Az elmúlt években a tagállamoknak több kezdeményezése is volt a nemzeti szinten zajló tudásátadás elősegítése érdekében, de a nemzeti szabályozási keretek, politikák és gyakorlati megoldások közötti jelentős különbségek, valamint a szellemi tulajdonnak az állami kutatószervezeteken belüli kezelésére vonatkozó szabványok sokfélesége akadályozza és gátolja a nemzeti kereteket túllépő, európai szintű tudásátadást és az európai kutatási térség megvalósítását.

               (6)

               A tudásátadás közös európai keretrendszerének szempontjait meghatározó 2007-es bizottsági közleményt és iránymutatást (1) követően az Európai Tanács 2007 júniusában felhívta a Bizottságot, hogy a tagállamoknak szóló ajánlás formájában készítsen útmutatót a szellemi tulajdonnak az állami kutatószervezetek általi kezeléséről.

               (7)

               Ezen ajánlás arra irányul, hogy szakpolitikai iránymutatással szolgáljon a tagállamoknak és régióiknak a nemzeti iránymutatások és keretek fejlesztéséhez és korszerűsítéséhez, valamint gyakorlati útmutatót biztosítson az állami kutatószervezetek számára annak érdekében, hogy fejlődjön ezen intézményeknek a szellemi tulajdon kezelésére és a tudás átadására vonatkozó gyakorlata.

               (8)

               A kutatás és fejlesztés területén való együttműködésnek, valamint a Közösség és harmadik országok közötti tudásátadásnak egyértelmű és egységes ajánlásokon és gyakorlati megoldásokon kell alapulnia, ami igazságos és méltányos hozzáférést biztosít a nemzetközi kutatási együttműködésekből származó szellemi alkotásokhoz, és egyaránt hasznos valamennyi érintett közreműködő számára. Ezzel összefüggésben a mellékelt gyakorlati útmutatót célszerű közös hivatkozási alapként használni.

               (9)

               Számos olyan bevált gyakorlati módszer létezik, amelyek segíthetik a tagállamokat ezen ajánlás végrehajtásában. A tagállamoknak maguknak kell megválasztaniuk azt az eljárást és módszert, amellyel a – saját helyzetükre tekintettel – leghatékonyabban tudják biztosítani az ezen ajánlásban megfogalmazott elvek betartását; szem előtt tartva azt, hogy az egyik tagállamban hatékonynak bizonyuló módszer egy másik tagállamban esetleg kevésbé lesz eredményes. A már meglévő közösségi és OECD útmutatókat szintén célszerű figyelembe venni.

               (10)

               A Bizottságnak és a tagállamoknak figyelemmel kell kísérniük ezen ajánlás végrehajtását és hatásait, továbbá elő kell mozdítaniuk a tudásátadásra vonatkozó bevált módszerek cseréjét,

         AJÁNLJA, HOGY A TAGÁLLAMOK:

               1.

               gondoskodjanak arról, hogy a tudásátadást valamennyi állami kutatószervezet stratégiai feladatként határozza meg;

               2.

               az állami kutatószervezeteket ösztönözzék arra, hogy dolgozzák ki és tegyék közzé a szellemi tulajdon kezelésére vonatkozó, az I. mellékletben meghatározott „Gyakorlati útmutatónak” megfelelő politikájukat és eljárásaikat;

               3.

               támogassák egyfelől az állami kutatószervezetek tudásátadással összefüggő teljesítményének és képességeinek fejlesztését, másfelől azokat az intézkedéseket, amelyekkel növelhető a – főként a természettudományi és a műszaki tanulmányokat végző – egyetemi hallgatóknak a szellemi tulajdonnal, a tudásátadással és a vállalkozói szellemmel kapcsolatos tudatossága és képességei;

               4.

               a kutatási eredményekhez való szabad hozzáférést elősegítő lépésekkel fejlesszék az állami finanszírozású kutatásokból származó eredmények széles körű terjesztését, ugyanakkor – szükség szerint – gondoskodva a szellemi tulajdont védelméről is;

               5.

               működjenek együtt és tegyenek lépéseket a szellemi tulajdonra vonatkozó saját rendszerük koherenciájának növelésére a szellemi tulajdonjogokkal összefüggésben úgy, hogy támogatják a határokon átnyúló kutatási és fejlesztési együttműködést és tudásátadást;

               6.

               az ezen ajánlásban megfogalmazott elveket vegyék alapul, amikor a szellemi tulajdon kezelésére és az állami kutatószervezetek általi tudásátadásra vonatkozó nemzeti iránymutatást vagy szabályozást fogadnak el vagy korszerűsítenek, amikor kutatási együttműködési megállapodásokat kötnek harmadik országokkal, amikor a tudásátadást támogató más intézkedéseket hoznak, amikor új politikát vagy finanszírozási rendszert vezetnek be ezen a területen, vagy amikor alkalmazzák az állami támogatásokra vonatkozó szabályokat;

               7.

               tegyenek lépéseket a gyakorlati útmutató lehető legszélesebb körű végrehajtása érdekében akár a közvetlen, akár a kutatásokat finanszírozó nemzeti vagy regionális szervek által elfogadott szabályokon keresztüli alkalmazás útján;

               8.

               a szellemi tulajdon és a szellemi tulajdonjogok gyakorlása vonatkozásában – valamennyi közreműködő fél kölcsönös előnyére – részesítsék méltányos és igazságos bánásmódban a nemzetközi kutatási projektek tagállami és harmadik országbeli résztvevőit;

               9.

               jelöljék ki azt a nemzeti kapcsolattartási pontot, amelynek feladatai közé tartozik az állami kutatószervezetek és a magánszféra közötti tudásátadásra vonatkozó intézkedések összehangolása, beleértve a nemzeti határokon átnyúló problémáknak a más tagállamok kapcsolattartási pontjaival való közös rendezését;

               10.

               vizsgálják meg, és a nemzeti sajátosságok figyelembevételével alkalmazzák a II. mellékletben szereplő bevált gyakorlati módszereket;

               11.

               2010. július 15-ig, majd azt követően kétévente tájékoztassák a Bizottságot az ezen ajánlás alapján meghozott intézkedésekről és azok hatásairól.

      Kelt Brüsszelben, 2008. április 10-én.

            a Bizottság részéről

         Janez POTOČNIK

            a Bizottság tagja

      (1)  COM(2007) 182.

      I. MELLÉKLET
      Gyakorlati útmutató az egyetemek és más állami kutatószervezetek számára a szellemi tulajdonnak a tudásátadás során való kezeléséről
      Ez az útmutató három nagy csoportba foglalt elveket tartalmaz.
      A szellemi tulajdonra vonatkozó intézményi politikával kapcsolatos elvek képezik az alapját azon elveknek, amelyeket az állami kutatószervezeteknek alkalmazniuk kell a – saját vagy együttműködés keretében végzett – kutatási és fejlesztési projektekből származó szellemi tulajdonjog hatékony kezelése érdekében.
      A tudásátadásra vonatkozó politikával kapcsolatos elvek kiegészítik a szellemi tulajdonra vonatkozó politikával kapcsolatos elveket, de sokkal inkább a szellemi alkotások tényleges megismertetésére és hasznosítására irányulnak, függetlenül attól, hogy e javak szellemi tulajdonjogokkal védettek-e.
      Az együttműködés keretében vagy szerződés alapján végzett kutatásokra vonatkozó elveket minden olyan kutatási tevékenységre ajánlott alkalmazni, amelyet egy állami kutatószervezet a magánszférával közösen folytat vagy finanszíroz, beleértve különösen azokat az együttműködésen alapuló kutatásokat, amelyek keretében valamennyi szereplő K+F feladatokat lát el, valamint azokat a szerződésen alapuló kutatásokat, amelyek keretében a magáncég alvállalkozásba adja a K+F feladatokat az állami kutatószervezetnek.
      A szellemi tulajdonra vonatkozó intézményi politikával kapcsolatos elvek

                  1.

                  Az állami kutatószervezetek hosszú távú stratégiájának és feladatának részeként ki kell alakítani – és mind az intézményen belül, mind azon kívül népszerűsíteni kell – a szellemi tulajdonra vonatkozó politikát, és ezzel egyidejűleg létre kell hozni egy kizárólagos kapcsolattartási pontot.

                  2.

                  E politika keretében egyértelmű szabályokat kell lefektetni az egyetemi dolgozók és hallgatók számára, különösen a potenciális kereskedelmi értékkel rendelkező új ötletek nyilvánosságra hozatalára, a kutatási eredmények tulajdonjogára, nyilvántartások vezetésére, az érdekellentétek kezelésére és a harmadik felekkel való kapcsolatukra vonatkozóan.

                  3.

                  Az állami kutatószervezet stratégiájával és feladatával összhangban, valamint a társadalmi és gazdasági előnyök optimalizálása érdekében támogatni kell a szellemi alkotások számbavételét, hasznosítását és – adott esetben – védelmét. E célból különböző megközelítéseket lehet alkalmazni – esetlegesen az érintett tudományos vagy műszaki területhez igazodva –, mint például a „közkinccsé tétel” vagy a „nyílt innováció” stratégiája.

                  4.

                  Megfelelő ösztönzéssel biztosítani kell, hogy minden érintett dolgozó tevékeny szerepet játsszon a szellemi tulajdonra vonatkozó politika végrehajtásában. Ezek az ösztönzők ne kizárólag pénzügyi jellegűek legyenek, hanem segítsék elő a szakmai előrelépést is azzal, hogy a tudományos követelmények mellett a szellemi tulajdonnal és a tudásátadással kapcsolatos megfontolásokat is beépítenek a kutatószervezetekben dolgozók szakmai értékelésére szolgáló eljárásokba.

                  5.

                  Meg kell fontolni, hogy az állami kutatószervezetek hozzanak-e létre koherens portfóliót a szellemi alkotásokból – például meghatározott technológiai területen –, illetve adott esetben más állami kutatószervezetek szellemi tulajdonjogait is magában foglaló szabadalmi társulást vagy szellemi tulajdonközösséget. Ez megkönnyítheti a kutatási eredmények hasznosítását a várható bevételek egyfajta kritikus tömegének elérése és a harmadik feleket terhelő költségek csökkentése révén.

                  6.

                  Képzési programokkal emelni kell az egyetemi hallgatóknak és a kutatóknak a szellemi tulajdonnal és a tudásátadással kapcsolatos tudatosságát, valamint biztosítani kell, hogy a szellemi tulajdonnal és a tudásátadással összefüggő projektek irányításáért felelős személyek megfelelő képességekkel rendelkezzenek, és részesüljenek a szükséges képzésekben.

                  7.

                  Olyan kiadási/ismeretterjesztési politikát kell kialakítani és terjeszteni, amely elősegíti a kutatási és fejlesztési tevékenységek eredményeinek széles körben való elterjesztését (például szabadon hozzáférhető publikációk révén), miközben – a lehető legkorlátozottabb mértékben – a szellemi tulajdonjogok védelme érdekében lehetőséget teremt a késleltetett közzétételre.

            A tudásátadásra vonatkozó politikával kapcsolatos elvek

                  8.

                  Az állami finanszírozású kutatásokból származó eredmények felhasználásának elősegítése, valamint társadalmi és gazdasági hatásaik optimalizálása érdekében számba kell venni minden lehetséges hasznosítási mechanizmust (licenciák vagy spin-off vállalkozások) és a hasznosításba bevonható minden lehetséges partnert (spin-off vagy hagyományos vállalkozások, más állami kutatószervezetek, befektetők, innovációtámogatási szolgálatok vagy ügynökségek), és ezek közül ki kell választani a legmegfelelőbbeket.

                  9.

                  Noha a szellemi tulajdonra és a tudásátadásra vonatkozó proaktív politika többletbevételeket eredményezhet az állami kutatószervezetek számára, ilyen politika kialakítása nem elsődleges célkitűzés.

                  10.

                  Biztosítani kell, hogy az állami kutatószervezetek – a technikailag képzett személyzeten felül – igénybe vehessenek szakmai tudásátadási szolgáltatásokat, vagy rendelkezzenek ilyenekkel, beleértve a jogi, pénzügyi, kereskedelmi és szellemi tulajdonvédelmi tanácsadók segítségét.

                  11.

                  Licenciákra vonatkozó politikát kell kialakítani és közzétenni annak érdekében, hogy az állami kutatószervezet licenciákra vonatkozó gyakorlata egységes, a licenciákat érintő ügyletekkel kapcsolatos eljárás pedig tisztességes legyen. Különösen az állami kutatószervezetek tulajdonában álló szellemi alkotások átruházásakor, illetve kizárólagos licenciák odaítélésekor (1) kell körültekintően eljárni, és főként a nem európai harmadik felekkel kötendő ügyletek tekintetében. A hasznosítási célú licenciák odaítélésére megfelelő pénzügyi vagy egyéb ellenérték fejében kerülhet sor.

                  12.

                  Olyan spin-off vállalkozások létrehozására vonatkozó politikát kell kialakítani és közzétenni, amely lehetővé teszi az állami kutatószervezetekben dolgozók számára, illetve ösztönzi őket arra, hogy – adott esetben – részt vegyenek spin-off vállalkozások létrehozatalában, valamint amely egyértelművé teszi a spin-off vállalkozások és az állami kutatószervezetek közötti hosszú távú kapcsolatokat.

                  13.

                  Egyértelmű elveket kell meghatározni a tudásátadásból származó pénzügyi ellenszolgáltatásoknak az állami kutatószervezet, az érintett kutatóhely és a szellemi alkotásokat létrehozók közötti megosztásával kapcsolatban.

                  14.

                  Nyomon kell követni a szellemi tulajdon védelmére és a tudásátadásra irányuló tevékenységeket, valamint a kapcsolódó eredményeket; ez utóbbiakat rendszeresen nyilvánosságra kell hozni. Hasznosításuk elősegítése érdekében láthatóbbá kell tenni a magánszektor számára az állami kutatószervezetek kutatási eredményeit, valamint a vonatkozó szakismereteket és szellemi tulajdonjogokat.

            Az együttműködés keretében és a szerződés alapján végzett kutatásokkal kapcsolatos elvek (2)

                  15.

                  Az együttműködés keretében és a szerződés alapján végzett kutatási tevékenységnek összhangban kell lennie valamennyi fél feladataival. E szabályoknak tekintettel kell lenniük a magánforrásból származó finanszírozás mértékére, és összeegyeztethetőnek kell lenniük a kutatási tevékenység céljaival: különösen a kutatás társadalmi, gazdasági és kereskedelmi hatásainak optimalizálásával; az állami kutatószervezetek azon célkitűzésével, hogy tevékenységük vonzó legyen a kutatásokat finanszírozó magánforrások számára; a szellemi tulajdonnal kapcsolatos olyan szemléletmód kialakításával, amely lehetővé teszi az egyetemi és az együttműködés keretében végzett kutatások folytatását; valamint a K+F eredmények elterjesztését akadályozó tényezők kiküszöbölésével.

                  16.

                  A szellemi tulajdonnal kapcsolatos problémákat vezetői szinten és a lehető leghamarabb – lehetőség szerint a kutatás megkezdése előtt – tisztázni kell. A szellemi tulajdonnal kapcsolatos problémákba beletartozik a kutatás során keletkező szellemi alkotások (a továbbiakban: új ismeretek) tulajdonjoga; a már a kutatás megkezdése előtt a felek tulajdonába tartozó, és a kutatás elvégzéséhez vagy a kutatási eredmények hasznosításához szükséges szellemi alkotások (a továbbiakban: meglévő ismeretek) számbavétele; az új és a meglévő ismeretekhez az említett célokból való hozzáférést biztosító jogok (3); valamint a bevételek elosztása.

                  17.

                  Együttműködés keretében végzett kutatás esetén az új ismeretek tulajdonjoga azt a felet illeti, amelyik az ismeretet létrehozta, de ezek az ismeretek átadhatók a többi félnek olyan előzetesen megkötött szerződés alapján, amely megfelelően tükrözi a felek érdekeit, feladatait, valamint pénzügyi és egyéb hozzájárulásait. Kutatási szerződés esetén az állami kutatószervezet által létrehozott új ismeretek tulajdonjoga a magánfelet illeti. A kutatások nincsenek hatással a meglévő ismeretek tulajdonjogára.

                  18.

                  A hozzáférési jogok (3) kérdését vezetői szinten és a lehető leghamarabb – lehetőség szerint a kutatás megkezdése előtt – tisztázni kell. Amennyiben a kutatás elvégzéséhez vagy valamelyik fél új ismereteinek hasznosításához szükséges, hozzáférést kell biztosítani a több fél tulajdonát képező új vagy meglévő ismeretekhez, olyan feltételekkel, amelyek megfelelően tükrözik a felek érdekeit, feladatait, valamint pénzügyi és egyéb hozzájárulásait.

         (1)  A kutatási és fejlesztési projektek azon eredményeit illetően, amelyek felhasználása többcélú lehet, kerülni kell az alkalmazási területre vonatkozó korlátozást nem tartalmazó kizárólagos licenciákat. Ezenfelül az állami kutatószervezetnek – elvileg – fenn kell tartania magának a kutatási eredmények megismertetését és a kutatás folytatását lehetővé tévő jogokat.

         (2)  Ha az állami kutatószervezet szerződésen alapuló vagy együttműködés keretében megvalósuló kutatás céljából kapcsolatba lép valamely ipari szereplővel, a Bizottság automatikusan (tehát bármilyen értesítési követelmény nélkül) úgy fogja tekinteni, hogy az ipari szereplő nem kap közvetett állami támogatást az adott kutatószervezeten keresztül, amennyiben a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatások közösségi keretrendszerében (HL C 323., 2006.12.30., 1. o.) és különösen annak 3.2.1. és 3.2.2. pontjában meghatározott feltételek teljesülnek.

         (3)  Hozzáférés alatt azok a jogok értendők, amelyeket a felek biztosítanak egymásnak, szemben a harmadik személyeket megillető licenciákkal. E jogok meghatározzák, hogy az adott fél mely új vagy meglévő ismeretet használhatja fel kutatási és/vagy hasznosítási céllal, illetve milyen feltételekkel.

      II. MELLÉKLET
      Az államigazgatási szervek gyakorlatának azon elemei, amelyek megkönnyítik az egyetemek és más állami kutatószervezetek számára a szellemi tulajdonnak a tudásátadás során való kezelését
      A tudásátadás mint az állami kutatószervezetek stratégiai feladata

                  1.

                  Az egyetemek és az ipar közötti tudásátadás a tagállamban állami kutatásokat finanszírozó valamennyi szervezet számára stratégiai és gyakorlati prioritás mind nemzeti, mind regionális szinten.

                  2.

                  E területért minisztérium felelős, amelynek feladata a tudásátadást támogató kezdeményezések minisztériumok közötti koordinációja.

                  3.

                  Minden tudásátadási tevékenységgel foglalkozó minisztérium és regionális államigazgatási szerv kijelöli azt a tisztviselőt, aki e tevékenységek hatásainak figyelemmel kíséréséért felelős. Ezek a tisztviselők rendszeresen találkoznak annak érdekében, hogy információt cseréljenek, valamint megvitassák a tudásátadás fejlesztésének lehetőségeit.

            A szellemi tulajdon kezelésével kapcsolatos politika

                  4.

                  Támogatják az állam által finanszírozott kutatásokból származó szellemi tulajdon megfelelő kezelését, amely megköveteli a megállapított elvek tiszteletben tartását, és az ipar jogos érdekeinek (például a kutatási eredmények bizalmas kezelésére irányuló ideiglenes kötelezettségek) figyelembevételét.

                  5.

                  A kutatáspolitika támogatja a magánszektor bevonását a technológiai szükségletek meghatározása, a kutatásba való magánbefektetések ösztönzése és az államilag finanszírozott kutatásokból származó eredmények hasznosításának ösztönzése céljából.

            A tudásátadással kapcsolatos teljesítmény és képességek

                  6.

                  Az állami kutatószervezetek és az ott dolgozók megfelelő forrásokat és ösztönzést kapnak arra, hogy részt vegyenek a tudásátadással kapcsolatos tevékenységekben.

                  7.

                  Intézkedéseket hoznak annak érdekében, hogy az állami kutatószervezetek igénybe vehessenek és könnyebben alkalmazhassanak képzett munkavállalókat (például technológiaátadási szakembereket).

                  8.

                  Mintaszerződéseket, valamint a – bizonyos kritériumok alapján – legmegfelelőbb mintaszerződés kiválasztását megkönnyítő döntéshozatali eszközöket tesznek elérhetővé.

                  9.

                  Mielőtt új mechanizmusokat (például mobilitási vagy finanszírozási programokat) hoznak létre a tudásátadás támogatására, konzultálnak az érintettekkel, beleértve a kis- és középvállalkozásokat, a nagyvállalatokat, valamint az állami kutatószervezeteket.

                  10.

                  Elősegítik az állami kutatószervezetek erőforrásainak egyesítését helyi és regionális szinten, ha ezen intézmények kutatásra fordított kiadásai nem érik el azt az összeget, amely indokolná saját tudásátadási szolgálat létrehozását vagy szellemi tulajdonvédelmi menedzser alkalmazását.

                  11.

                  A spin-off vállalkozások alapítását támogató programokat indítanak, amelyek keretében egyfelől vállalkozói képzésekre kerül sor, másfelől hangsúlyt fektetnek az állami kutatószervezetek, valamint a helyi inkubátorházak, befektetők, vállalkozástámogatási ügynökségek stb. közötti szoros együttműködésre.

                  12.

                  Szakemberek alkalmazására is kiterjedő állami forrásokat biztosítanak a tudásátadási tevékenységek, valamint a vállalkozásoknak az állami kutatószervezetek felé irányuló kötelezettségvállalásai finanszírozására.

            A nemzeti határokon átnyúló együttműködések közötti kapcsolat

                  13.

                  A nemzeti határokon átnyúló tudásátadás és a más országbeli felekkel való együttműködés támogatása érdekében egyértelmű szabályokkal meghatározzák az állami forrásokból finanszírozott kutatásokból származó szellemi alkotások tulajdonosát, valamint ezeket az információkat – a tudásátadással összefüggő finanszírozási feltételekkel együtt – könnyen hozzáférhetővé teszik. Az Európai Unió legtöbb tagállamában, a szellemi tulajdonjogoknak az állami kutatószervezetek vonatkozásában kialakított, alapértelmezés szerinti rendszere az intézmény tulajdonjogának elvén alapul, szemben az e jogokat a „professzorok kiváltságának” tekintő megoldással.

                  14.

                  Nemzetközi kutatási együttműködési megállapodások megkötésekor a projektben részt vevő országok általi finanszírozásra vonatkozó feltételekben minden közreműködő számára azonos jogokat biztosítanak, különös tekintettel a szellemi tulajdonjogokra és az azokból fakadó felhasználási korlátozásokra.

            Az ismeretek terjesztése

                  15.

                  Az állami kutatásokat finanszírozó szervezetek szabad hozzáférést biztosítanak az állami finanszírozású kutatásokból származó lektorált tudományos publikációkhoz.

                  16.

                  Elősegítik a kutatási adatokhoz való szabad hozzáférést – tiszteletben tartva az adatok kereskedelmi hasznosításával kapcsolatos korlátozásokat –, összhangban „Az állami finanszírozású kutatások adataihoz való hozzáférésre vonatkozó OECD-elvek és -iránymutatások” című dokumentumban foglaltakkal.

                  17.

                  A szabad hozzáférésre irányuló politika keretében, állami finanszírozással kialakítják a kutatási eredmények archiválási rendszereit (például a világhálón elérhető tárhelyeket).

            A végrehajtás nyomon követése

                  18.

                  Kialakítják az állami kutatószervezetek által a tudásátadás terén elért fejlődés nyomon követéséhez és elemzéséhez szükséges mechanizmusokat; például éves jelentés készítésére kérik fel ezen intézményeket. Ezeket az információkat, valamint a vonatkozó bevált módszereket a többi tagállam rendelkezésére bocsátják.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52005SC0230

Ajánlás a Tanács Véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikke (3) bekezdése értelmében az Egyesült Királyság aktualizált konvergenciaprogramjáról, 2003/04-2009/10  /* SEC/2005/0230 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 16.2.2005SEC(2005) 230 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikke (3) bekezdése értelmében az Egyesült Királyság aktualizált konvergenciaprogramjáról, 2003/04-2009/10(előterjesztő: a Bizottság)INDOKLÁSA költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásnak megerősítéséről szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1] előírja, hogy a részt nem vevő, vagyis a közös valutát nem bevezető tagállamoknak 1999. március 1-jéig konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk a Tanácsnak és a Bizottságnak. E rendelet 9. cikkével összhangban a Tanácsnak valamennyi konvergenciaprogramot meg kellett vizsgálnia a Bizottság értékelései és a Szerződés 114. cikke által felállított Gazdasági és Pénzügyi Bizottság által készített értékelések alapján. A program vizsgálata után a Tanács a Bizottság javaslata alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően előterjesztette véleményét. A rendelet értelmében a tagállamok kötelesek minden évben benyújtani konvergenciaprogramjuk aktualizált változatát, melyet a Tanács is megvizsgálhat a fent említett eljárás szerint.Az Egyesült Királyság az 1997/98-2003/04. közötti időszakot felölelő első konvergenciaprogramját 1998. december 22-én küldte meg, és azt a Tanács 1999. február 8-án értékelte. Az aktualizált változatok ezt követően minden évben bemutatásra kerültek. Az Egyesült Királyság konvergenciaprogramjának legutóbbi aktualizálását 2004. december 17-én nyújtotta be. A Bizottság szolgálatai elvégezték ezen aktualizálás technikai értékelését, figyelembe véve a Bizottság szolgálatai 2004. őszi gazdasági előrejelzéseinek eredményeit, valamint a magatartási kódexet[2], továbbá tekintetbe vették a várható kibocsátás becslésére közösen megállapított módszertant, a 2003-2005. közötti időszak átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásainak ajánlásait, valamint a költségvetési politikák összehangolásának erősítéséről szóló, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek 2002. november 27-én tett bizottsági közleményt[3]. Az értékelésből az alábbi következtetések vonhatók le:-  Az Egyesült Királyság hatóságai 2004. december 17-én nyújtották be konvergenciaprogramjuk hatodik aktualizálását (a továbbiakban: aktualizálás), amely 2003/04-2009/10-ig terjedő pénzügyi éveket fogja át. Az aktualizálás tartalmazza a hatóságoknak az állami pénzügyekre vonatkozó legfrissebb előrejelzéseit a 2004. december 2-i ún. Pre-Budget Report-nak megfelelően (előzetes költségvetési jelentés-PBR). A program részben megfelel „a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozó magatartási kódex” adatkövetelményeinek. A teljes bevételekre és kiadásokra vonatkozó adatokat nem a harmonizált ESA95 alapon szolgáltatták, az információkat pedig nem foglalták a magatartási kódexben megállapodott szabványtáblázatokba. Az aktualizálás továbbra is éves jövedelemforrásként, nem pedig eszköz értékesítéseként kezeli az UMTS spektrum értékesítéséből származó bevételeket, és nem biztosít információt azon jelentőségükről, amelyet az állami pénzügyek előrejelzéseire gyakorolnak.-  A központi makrogazdasági előrejelzés stabil gazdasági növekedéssel számol, amely 2006-ban és azt követően trendnövekedéssé gyengül. A belső kereslet várható csökkenésével a növekedés valószínűleg enyhén egyensúlyba kerül, miközben a nettó exportnak a növekedésre gyakorolt legutóbbi negatív hatása az előrejelzések szerint meg fog szűnni. A jelenleg rendelkezésre álló információk alapján a program makrogazdasági előrejelzései nagyjából valószínűnek tűnnek, azon kockázat ellenére, hogy rövidtávon a növekedés a vártnál gyengébben alakul. Az előrejelzés 2005-re kedvezőnek tűnik, és összhangban van a Bizottság szolgálatainak 2006. évi előrejelzéseivel. Ezek után a hatóságok által 2007-re és az azt követő évekre előrejelzett növekedési trend enyhén alacsonyabb a Bizottság szolgálatai által legutóbb becsült potenciális növekedésnél.-  Mégis fontos megjegyezni, hogy az Egyesült Királyság hatóságai az állami pénzügyekre vonatkozó előrejelzéseiket olyan előrejelzési szcenárióra alapozzák, amelyben a trendnövekedés negyed százalékponttal alacsonyabb a központi makrogazdasági előrejelzésben használt rátánál. Még az alacsonyabb növekedési szcenárió mellett is fennáll az a kockázat, hogy 2005-ben a GDP-növekedés az előrejelzettnél alacsonyabban alakul; mindazonáltal a kibocsátás-növekedés trendjére vonatkozó középtávú feltételezés óvatos becslésnek bizonyulhat.-  Az erős munkaerőpiac és az átlagkeresetek növekedése ellenére a HICP-infláció 2004 folyamán visszafogott maradt, általában jóval a hivatalos 2 %-os inflációs cél alatt. A kirajzolódó árnyomással számolva a Bank of England az év során négyszer emelte meg az irányadó kamatot azzal az eredménnyel, hogy a repókamat 2003 novembere óta 125 bázisponttal 4,75 %-ra emelkedett. Az angol font reáleffektív árfolyama az év első fele alatt enyhén növekedett, majd ezt követően visszaesett, és 2004 végére az index csak kissé változott év elejei értékéhez képest; e fejlemények tükrében, az euróhoz mért bilaterális árfolyam 2004 első fele alatt felértékelődött, mielőtt az évet a kb. a tizenként hónappal korábban jegyzett árfolyammal zárta. Az elmúlt év alatt az Egyesült Királyság kötvényhozamai nagyjából a nemzetközi kötvénypiacokon megfigyelhető trendeknek megfelelően alakultak, miközben a 10 éves futamidejű államkötvények Németországgal összevetett hozamkülönbözetei kb. 50 bázisponttal növekedtek 2004 elején, amely november közepére érte el majdnem 100 bázispontos csúcsértékét az előző évekhez viszonyított, az Egyesült Királyságban fellépő, a rövid lejáratú kamatok közötti magasabb felárak és a magasabb nettó államadósság kibocsátása miatt.-  Az Egyesült Királyság fiskális politikájának kerete a hazai fiskális politikát a közszektor számára meghatározó két szabályra, mint egészre épül: az ún. „aranyszabály” csak a nettó beruházások és nem a folyó kiadások finanszírozását szolgáló kormány általi hitelfelvételt célozza a gazdasági ciklus folyamán; a „fenntartható beruházás szabály” azt célozza, hogy a ciklus alatt a közösségi szektor nettó adóssága „stabil és megfontolt szinten”, a GDP 40 %-a alatt maradjon. E kereteken belül az aktualizált program előrevetíti a 2003/04 pénzügyi év 3,2 %-os GDP arányos hiányának a 2004/05 évben a 3 %-os referenciaérték alá történő csökkentését (amely pénzügyi év az Egyesült Királyság állami pénzügyeinek a Stabilitási és Növekedési Paktum szerinti értékelésének referencia időszaka). Ezek után az aktualizálás a hiány középtávon történő fokozatos csökkenését vetíti előre, de csak 1,7 %-os szintre 2008/09-ben. A kiadási hányad továbbra is a kormány politikai prioritásaival összhangban nő, beleértve a nettó beruházás növekedését, de a bevételi hányad várható növekedése a költségvetési egyensúly általános javulásához vezetne. A 2006/07 évre vonatkozó hiányelőrejelzéseket felfelé korrigálták és fenntartották 2007/08-ban az előző aktualizáláshoz képest, az alapvetően változatlan makrogazdasági kilátások ellenére; ebből adódóan az előző aktualizáláshoz képest az állami pénzügyek szigorúbb konszolidációjával fenn kívánják tartani a lazább, rövidtávú irányvonalat 2005/06-ot követően.-  Az előrejelzetthez képest magasabb hiány nagyobb valószínűséggel lép fel a közeljövőben. Különösen, a 2004/05 pénzügyi év hiánya valószínűleg túllépi a GDP 3 %-át. Mind rövid, mind középtávon a fennálló kockázatok a 2005-re előrejelzett viszonylag kedvező növekedésre és a bevételeknek a vártnál enyhébb javulására, különös tekintettel a vállalati adóra, vezethető vissza. Különösen a kiadások lassúbb előrejelzett növekedésének 2006/07-től kezdődő időszakára vonatkozóan a minisztériumok számára bonyolult lehet a szigorúbb költségvetéshez való alkalmazkodás és így elképzelhető az összegyűlt elköltetlen egyenlegek felhasználása. Mindazonáltal 2006/07-től ezen negatív kockázatokat kiegyenlítik a viszonylag óvatos makrogazdasági előrejelzések.-  E kockázatértékelés tekintetében úgy tűnik, hogy a program költségvetési irányvonala nem biztosít elég széles biztonsági sávot arra, hogy szokásos makrogazdasági ingadozások esetén ne lépjék túl a GDP 3 %-ában megadott hiány-küszöbértéket a programidőszak egésze alatt. Nem elégséges annak biztosítására, hogy 2009/10-ig elérjék a Stabilitási és Növekedési Paktum középtávú célját, az egyensúlyközeli költségvetési helyzetet. Ugyanakkor azonban meg kell jegyezni, hogy az adóssághányad viszonylag alacsony és az előrejelzett egyenlegekre hatást gyakorol a fent említett jelentős állami beruházási program végrehajtása.-  A bruttó adóssághányad valószínűleg visszafogottan nő az aktualizálás által lefedetett időszakban (nagymértékben az elsődleges egyenlegek hiányai miatt), amely 2007/08-ban a GDP 43 %-a alatt éri el csúcsértékét, jóval a Szerződésben meghatározott, a GDP 60 %-át kitevő referenciaérték alatt.-  A program áttekinti a kormány strukturális reformprogramjának alakulását az előző aktualizálás óta, és információt szolgáltat a munkaerőpiacon, a termék- és tőkepiacon zajló reformokról. Továbbá bemutatja az állami pénzügyek minőségének az állami szektor hatékonyságát fokozó programon keresztüli javítását szolgáló további intézkedéseket, összhangban a brit hatóságok számára készített 2003-2005 évi átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások (BEPG) ajánlásaival annak érdekében, hogy az állami szolgáltatások az állami kiadások tervezett növelésével „…eredményesek és költséghatékonyak legyenek.” Az aktualizálás szintén rámutat jelentős, folyamatban levő, az állami szektor kibocsátás mérésének javítását célzó erőfeszítésekre.-  Úgy tűnik, az Egyesült Királyság viszonylag kedvező helyzetben van az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát illetően. A viszonylag alacsony adósság/GDP hányad és az Egyesült Királyság hatóságai által az állami pénzügyek hosszú távú fenntarthatóságának hangsúlyozása a jelenlegi politikákban, e tekintetben pozitív tényezőknek tekintendők. A programban bemutatott stratégia alapvetően a magas és stabil hosszú távú gazdasági növekedés elérésén, valamint az ennek előfeltételeként tekintett stabil és fenntartható állami pénzügyeken alapul. Bár a népességöregedéssel kapcsolatos kiadások nem hagyhatók figyelmen kívül – mivel fennáll a lehetősége annak, hogy a magánnyugdíjak biztosítására nem állnak rendelkezésre elégséges források, ami hatással lehet az Egyesült Királyság állami pénzügyeire – a hatóságok 2005 áprilisától kezdődően bevezetik az ún. Nyugdíjbiztosítási Alapot, amelynek célja a csődbe jutott magánnyugdíj-rendszerek tagjainak védelme. E rendszer hatékonyságát azonban még ellenőrizni kell. Továbbá, az Egyesült Királyság hazai fiskális szabályaihoz való ragaszkodás ahhoz vezethet, hogy az állami nyugdíjakban bekövetkező bármilyen növekedést (a ciklus átlagában) bevételekből vagy a kiadások átstrukturálásából finanszírozzák. Az Egyesült Királyság viszonylag alacsony adóhányada képes megkönnyíteni minden olyan egyensúlytalanság kisimítását, amely hosszú távon felmerülhet.-  Általánosan, a programban bemutatott gazdaságpolitikák részben megfelelnek az Egyesült Királyságnak címzett, az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2004. évi aktualizálásának az állami pénzügyek területére vonatkozó országspecifikus ajánlásainak, amelyek szerint az Egyesült Királyságnak javítania kell a ciklikusan kiigazított pozícióján összhangban a középtávú egyensúlyközeli vagy többletet felmutató költségvetési pozícióval. 2004/05-re a tényleges eredményekben bekövetkező haladás bizonyítékai igazolatlanok maradnak és nagyfokú bizonytalanság jellemzi mind a kiadásokat, mind a bevételeket, ami miatt fennmarad a GDP 3 %-át túllépő hiány fent említett kockázata. Továbbá, a 2005/06-ra tervezetett enyhe expanzív irány és a középtávú költségvetési irányvonal nem állnak összhangban az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások ajánlásaival.-  A fentiek tekintetében, az Egyesült Királyság számára helyénvaló lenne, hogy összhangban a tervekkel biztosítsa a 2004/05 pénzügyi évben a GDP 3 %-a alatti hiányt, és javítsa a ciklikusan kiigazított költségvetési pozíciót az egyensúlyhoz közeli vagy többletet felmutató költségvetési helyzet középtávon történő elérése illetve fenntartása érdekében.Ezen értékelés alapján a Bizottság elfogadta az Egyesült Királyság aktualizált konvergencia programjáról szóló tanácsi véleményre tett mellékelt ajánlást, és továbbítja azt a Tanácsnak.AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 9. cikke (3) bekezdése értelmében az Egyesült Királyság aktualizált konvergenciaprogramjáról, 2003/04-2009/10AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásának megerősítéséről szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[4], és különösen annak 9. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT HOZTA:1.  2005. március 8-án a Tanács megvizsgálta az Egyesült Királyság aktualizált konvergenciaprogramját, amely a 2003/04-2009/10 időszakot fogja át. A program részben megfelel „a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozó magatartási kódex” adatkövetelményeinek. A teljes bevételekre és kiadásokra vonatkozó adatokat nem a harmonizált ESA95 alapon szolgáltatták, az információkat pedig nem foglalták a magatartási kódexben megállapodott szabványtáblázatokba. Az aktualizálás továbbra is éves jövedelmi forrásként, nem pedig eszköz értékesítésként kezeli az UMTS spektrum értékesítéséből származó bevételeket, és nem részletezi azon jelentőségüket, amelyet az állami pénzügyek előrejelzéseire gyakorolnak. Ennek megfelelően felkérik az Egyesült Királyságot, hogy feleljen meg az adatkövetelményeknek.2.  A program két különböző makrogazdasági és költségvetési előrejelzési szcenáriót tartalmaz: a fő („headline”) makrogazdasági szcenáriót, és az alacsonyabb növekedéssel számoló szcenáriót, amely a központi előrejelzésnél negyed százalékponttal alacsonyabb növekedési trendfeltételezésen alapul; az utóbbi az államháztartási előrejelzések alapja. Az alacsonyabb növekedési szcenáriót emiatt a költségvetési előrejelzések értékeléséhez használt referenciának tekintik, és nagyjából valószínű feltételezéseket tartalmaz. A szcenárió 2005-ben 3 %-os reál GDP-növekedéssel számol, amely csak enyhén alacsonyabb a 2004. évi 3½ %-os növekedésnél, mielőtt 2007/08-ra 2¼ %-ra csökkenne. A jelenleg rendelkezésre álló információk alapján 2005-ben fennáll a veszélye annak, hogy a GDP-növekedés az előrejelzésekhez képest lelassul, mivel úgy tűnik, hogy az előrejelzett növekedést a jelenlegi előrejelzési skálán magasra becsülik; mindazonáltal középtávon az államháztartási előrejelzések alapjául szolgáló növekedési trend feltételezések óvatos becslésnek bizonyulhatnak. A program inflációs előrejelzései reálisnak tűnnek.3.  Az Egyesült Királyság fiskális politikájának kerete a hazai fiskális politikát a közszektor számára meghatározó két szabályra, mint egészre épül: az ún. „aranyszabály” csak a nettó beruházások és nem a folyó kiadások finanszírozását szolgáló kormány általi hitelfelvételt célozza a gazdasági ciklus folyamán; a „fenntartható beruházás szabály” azt célozza, hogy a ciklus alatt a közösségi szektor nettó adóssága „stabil és megfontolt szinten”, a GDP 40 %-a alatt maradjon. E kereteken belül az aktualizált program előrevetíti a 2003/04 pénzügyi év becsült 3,2 %-os GDP arányos hiányának a 2004/05 évben a 3 %-os referenciaérték alá történő csökkentését (amely pénzügyi év az Egyesült Királyság állami pénzügyeinek a Stabilitási és Növekedési Paktum szerinti értékelésének referencia időszaka). Ezekután az aktualizálás a hiány középtávon történő további fokozatos csökkenését vetíti előre, de csak 1,7 %-os szintre 2008/09-ben. A kiadási hányad továbbra is a kormány politikai prioritásaival összhangban nő, de a bevételi hányad várható növekedése, amennyiben az megvalósul, a költségvetési egyensúly általános javulásához vezetne. Az összkiadásokon belül jelentős állami beruházási programot hajtanak végre, amelynek célja a nettó állami beruházásoknak a 2004/05 évi GDP 1,9 %-os szintjéről történő emelése 2,4 %-ra 2007/08-ban. A 2003. évi aktualizáláshoz képest mind az idei, mind a következő pénzügyi évre előrevetített hiányt felfelé korrigálták; 2005/06-ot követően ugyanakkor az aktualizálás középtávú előrejelzései az állami pénzügyeknek az előző aktualizáláshoz képest enyhén gyorsabb konszolidációját tartalmazza.4.  Világosan látható annak kockázata, hogy a költségvetési eredmény a programban előrejelzetthez képest rövidtávon rosszabbul alakulhat. Különösen, a 2004/05 pénzügyi év hiánya valószínűleg túllépi a GDP 3 %-át. Mind rövid, mind középtávon a fennálló kockázatok a 2005-re előrejelzett viszonylag kedvező GDP-növekedésre és a bevételeknek a vártnál enyhébb javulására, különös tekintettel a vállalati adóra, vezethetők vissza. Különösen a kiadások lassúbb előrejelzett növekedésének 2006/07-től kezdődő időszakára a minisztériumok számára bonyolult lehet a szigorúbb költségvetéshez való alkalmazkodás és így elképzelhető az összegyűlt elköltetlen egyenlegek felhasználása. Mindazonáltal 2006/07-től ezen negatív kockázatokat kiegyenlítik a viszonylag óvatos makrogazdasági előrejelzések.5.  E kockázatértékelés tekintetében úgy tűnik, hogy a program költségvetési irányvonala nem biztosít elég széles biztonsági sávot arra, hogy szokásos makrogazdasági ingadozások esetén ne lépjék túl a GDP 3 %-ában megadott hiány-küszöbértéket a programidőszak egésze alatt. Nem elégséges annak biztosítására, hogy 2009/10-ig elérjék a Stabilitási és Növekedési Paktum középtávú célját, az egyensúlyközeli költségvetési helyzetet. Ugyanakkor azonban meg kell jegyezni, hogy az adóssághányad viszonylag alacsony és az előrejelzett egyenlegekre hatást gyakorol a fent említett jelentős állami beruházási program végrehajtása.6.  A bruttó adóssághányad a becslések szerint 2003/04-ben a GDP 39,5 %-a volt, ami jóval a Szerződésben meghatározott, a GDP 60 %-át kitevő referenciaérték alatt van. A program előrevetíti az adóssághányad visszafogott, két százalékpont alatti növekedését a 2009/10-ig terjedő időszakra.7.  Úgy tűnik, hogy az Egyesült Királyság viszonylag kedvező helyzetben van az állami pénzügyek hosszú távú fenntarthatóságát illetően, a népesség elöregedésével összefüggésben becsült jelentős költségvetési terhek ellenére. A viszonylag alacsony adósság/GDP hányad és az Egyesült Királyság hatóságai által az állami pénzügyek hosszú távú fenntarthatóságának hangsúlyozása a jelenlegi politikákban, e tekintetben pozitív tényezőknek tekintendők. A népességöregedéssel kapcsolatos magas kiadások nem hagyhatók figyelmen kívül, mivel fennáll a lehetősége annak, hogy a magánnyugdíjak biztosítására nem állnak rendelkezésre elégséges források, ami hatással lehet az Egyesült Királyság állami pénzügyeire, a hatóságok 2005 áprilisától kezdődően bevezetik az ún. Nyugdíjbiztosítási Alapot, amelynek célja a csődbe jutott magánnyugdíj-rendszerek tagjainak védelme. Ezek az intézkedések üdvözlendőek, bár ezek hatékonyságát még nem ellenőrizték. Az Egyesült Királyság viszonylag alacsony adóhányada képes megkönnyíteni minden olyan egyensúlytalanság kisimítását, amely hosszú távon felmerülhet.8.  A programban bemutatott gazdaságpolitikák részben megfelelnek az Egyesült Királyságnak címzett, az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2004. évi aktualizálásának az állami pénzügyek területére vonatkozó országspecifikus ajánlásainak, amelyek szerint az Egyesült Királyságnak „javítania kell a ciklikusan kiigazított pozícióján összhangban a középtávú egyensúlyközeli vagy többletet felmutató költségvetési pozícióval.” 2004/05-re fennmarad annak kockázata, hogy a hiány túllépi a GDP 3 %-át. Továbbá, a 2005/06-ra tervezett enyhe expanzív irány és a középtávú költségvetési irányvonal nem állnak összhangban az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások ajánlásaival.* * *A fenti értékelés tekintetében, a Tanács azt az álláspontot képviseli, hogy az Egyesült Királyság számára helyénvaló lenne, hogy (i) összhangban a tervekkel biztosítsa a 2004/05 pénzügyi évben a GDP 3 %-a alatti hiányt, és (ii) javítsa a ciklikusan kiigazított költségvetési pozíciót az egyensúlyhoz közeli vagy többletet felmutató költségvetési helyzet középtávon történő elérése illetve fenntartása érdekében.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása[pic] [1] HL L 209., 1997.2.8. Az e szövegben említett valamennyi dokumentum megtalálható a következő internetes oldalon: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] A Gazdasági és Pénzügyi Bizottságnak a stabilitási és konvergencia programok tartalmáról és formájáról szóló, az ECOFIN-Tanács által 2001.7.10-én jóváhagyott, átdolgozott véleménye.[3] COM(2002) 668, 2002.11.27.[4] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.


				|

		52013DC0362

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Olaszország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Olaszország 2012-2017-es stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2013/0362 final - 2013/ () */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Olaszország 2013. évi nemzeti
reformprogramjáról
és Olaszország 2012-2017-es stabilitási programjának tanácsi
véleményezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok
megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i
1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre[2] és különösen annak 6. cikke (1)
bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[4],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal
folytatott konzultációt követően,
mivel:
(1)       Az Európai Tanács 2010.
március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a
gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a
foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely
stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken
intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa
lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.
(2)       A Bizottság javaslatai
alapján a Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió
gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást
(2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok
foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot[5], melyek együtt alkotják az
„integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti
gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált
iránymutatásokat.
(3)       Az Európai Unió állam- és
kormányfői 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és
Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges
ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és
euróövezeti tevékenységek számára. Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó
intézkedésekről, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az
Európa 2020 stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások
végrehajtása iránt.
(4)       A Tanács 2012. július 6-án
ajánlást fogadott el Olaszország 2012. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint
véleményezte Olaszország 2011-2015-es időszakra vonatkozó, aktualizált
stabilitási programját.
(5)       A Bizottság 2012. november
28-án elfogadta az éves növekedési jelentést[6],
amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2013. évi európai
szemeszterét. Ugyancsak 2012. november 28-án a Bizottság az 1176/2011/EU
rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[7], amelyben Olaszországot azon
tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes felülvizsgálatra
kerül sor.
(6)       Az Európai Tanács 2013.
március 14-én elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és
a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat.
Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedést elősegítő költségvetési
konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak
történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a
versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi
következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)       A Bizottság 2013. április
10-én az 1176/2011/EU rendelet 5. cikkének megfelelően közzétette az
Olaszországra vonatkozó érintő részletes vizsgálat eredményeit[8]..
Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Olaszországban
makrogazdasági egyensúlyhiány tapasztalható, amely határozott szakpolitikai
intézkedéseket tesz szükségessé. Olaszország főbb makrogazdasági
egyensúlyhiánya elsődlegesen továbbra is a külső versenyképesség
romlásában, valamint az elhúzódó, lassú növekedéssel jellemzett környezetben
felmerülő jelentős államadósságban nyilvánul meg.
(8)       Olaszország 2013. április
11-én benyújtotta a 2012-2017-es időszakra vonatkozó, 2013. évi
stabilitási programját és 2013. évi nemzeti reformprogramját. Ezt követően
az április 28-án kinevezett új kormány jelezte, hogy meg kívánja erősíteni
a szerkezeti reformtervet, és megerősítette a stabilitási programban
megjelölt költségvetési célkitűzéseket. A május 17-én elfogadott
törvényerejű rendelet új rendelkezéseket tartalmaz az ingatlanadó,
valamint az alulfoglalkoztatott munkavállalók bérkiegészítési rendszerének
kiterjesztése tekintetében. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a
két program, valamint a kormány által elfogadott új intézkedések értékelésére
egyidejűleg került sor.
(9)       A 2013-2017-es időszakra
vonatkozó stabilitási programnak az 1466/97/EK tanácsi rendelet szerinti
értékelése alapján a Tanács úgy véli, hogy a programban szereplő
költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv
− a Bizottság 2013. tavaszi előrejelzéséhez képest − optimista
a 2014. évre vonatkozóan. A forgatókönyv 2015-től megalapozott, de csak az
elfogadott strukturális reformok teljes körű végrehajtásának feltételezése
mellett – ez pedig továbbra is kihívást jelent. Az új kormány elfogadta, a
parlament pedig jóváhagyta a programban felvázolt költségvetési stratégiát. A
program célja az államháztartási hiány GDP 3 %-a alatti szinten tartása a
program ideje alatt, továbbá a középtávú célkitűzések teljesítése 2013-ban,
valamint a GDP-arányos államadósság csökkenő pályára állítása
2014-től. A program megerősíti a strukturális értelemben vett
kiegyensúlyozott költségvetési egyenlegre vonatkozó középtávú célkitűzést,
ami összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeivel. Az
államháztartási hiány 2012-ben a GDP 3 %-át tette ki és − a
Bizottság május 3-án közzétett 2013. tavaszi előrejelzésének
megfelelően − előreláthatóan a referenciaérték alatt marad a
2013-2014-es időszakban. Az olasz kormány által május 17-én elfogadott
rendelkezések megfelelő végrehajtás esetén nem fognak jelentős hatást
gyakorolni az államháztartási hiányra. Az előrejelzések alapján a
2009–2012 közötti időszak során mért, GDP-arányosan 2,7 százalékpontos
összesített javulást követően – változatlan politikát feltételezve – a
GDP-arányos strukturális egyenleg további 1 százalékponttal fog javulni
2013-ban (a GDP -0,5 %-át elérve), 2014-ben pedig enyhén romlik majd. A
strukturális elsődleges egyenleg az előrejelzések szerint 2014-ben meg
fogja közelíteni a GDP 5 %-át. A 2013-ra előre jelzett, szintén a
diszkrecionális bevételi intézkedésekkel csökkentett kiadások elemzéseken
alapuló strukturális kiigazítás megfelelő, 2014-re vonatkozóan azonban
eltérés mutatkozik a középtávú célkitűzésekhez vezető kiigazítási
pályához képest. A program becslése szerint az államadósság aránya 2013-ban
tetőzik, majd ezt követően csökkenni kezd, többek között az
előre jelzett privatizációs bevételeknek köszönhetően, amelyek értéke
éves szinten a GDP 1 százalékpontjának felel meg. Az előrejelzésben
azonban a GDP-arányos államadósság továbbra is nő, részben a kereskedelmi
adósságok kiegyenlítése miatt, amely körülbelül 2,5 százalékponttal növeli az
adósság mértékét a 2013-2014-es időszakban, míg a privatizációs bevételek
részletes adatok hiányában nem kerültek figyelembevételre. 2013-tól
kezdődően Olaszország részére hároméves átmeneti időszak áll
rendelkezésre az adósságkritériumnak való megfelelésre, és a stabilitási
programban meghatározott adósságpálya megfelelő előrehaladást
biztosít a kritérium teljesítése felé. Mindazonáltal a programban
szereplő, az államháztartási hiányra és az adósságra vonatkozó
előrejelzések az elfogadott költségvetési intézkedések és strukturális
reformok teljes körű végrehajtását feltételezik, ami szükséges a piaci
bizalom megszilárdításához és a növekedés és foglalkoztatás ösztönzéséhez.
(10)     Bár fontos reformok kerültek
elfogadásra a költségvetési fenntarthatóság ösztönzése és a növekedés
elősegítése érdekében, ezek teljes körű végrehajtása továbbra is
kihívás marad, és további intézkedések mutatkoznak szükségesnek. Számos
kulcsfontosságú intézkedés még nem került jóváhagyásra, illetve végrehajtási
jogszabályban történő szabályozásra; fennáll továbbá a kockázat, hogy a
különböző közigazgatási szintek nem fogják következetesen nyomon követni
azok tényleges végrehajtását. A szabályozási és eljárási keret tekintetében a
közigazgatás hatékonysága terén, valamint a kormányzati és közigazgatási
kapacitás minősége terén továbbra is jelentős hiányosságok
tapasztalhatók, amelyek befolyásolják a reformok végrehajtását és az üzleti
környezet működését.
(11)     Az üzleti környezet javítása
érdekében a bírósági szervezet haladéktalan felülvizsgálata, célzó, a hosszúra
nyúló ügyintézési határidők rövidítése, az ügyhátralékok felszámolása,
valamint a peres ügyek magas számának csökkentése révén végre kell hajtani a
polgári igazságszolgáltatási reformot. Az alkotmánybíróság mediációval
kapcsolatos 2012. októberi ítéletét követően intézkedésekre van szükség az
alternatív vitarendezési eljárások igénybevételének ösztönzése érdekében. A
korrupció komoly problémát jelent, és az általa generált költségek, amelyeknek
értéke a becslések szerint eléri a GDP 4 %-át, jelentősen
akadályozzák a gazdasági fellendülést. A 2012. novemberben elfogadott
korrupció-ellenes törvény további intézkedést igényel. A korrupció
visszaszorításának hatékonyságát növelni lehetne az elévülés intézményének
felülvizsgálata útján, tekintettel arra, hogy jelenleg rövid elévülési idők
vannak érvényben.
(12)     Az elfogadott ambiciózus
költségvetési konszolidációs stratégiát 2012. áprilisban kiegészítette az
Alkotmányba beépített, a kiegyensúlyozott költségvetésre vonatkozó szabály,
valamint az államháztartási kiadások hatékonyságának és minőségének
javítását célzó intézkedések. Mindazonáltal, a végrehajtás során tapasztalt
hiányosságok csökkentették az intézkedések hatékonyságát, különösen a
közszférában történő foglalkoztatás hatékonysága és a tartományok számának
csökkentése terén. A kohéziós cselekvési terv felgyorsította a kb. 12,1
milliárd EUR értékű strukturális források felhasználását, amelyre három
egymást követő lépésben került sor. Ugyanakkor a források általános
igazgatásának javítása tekintetében továbbra is hiányzik a motiváció, különösen
Dél-Olaszországban, ami komoly aggályokat támaszt a 2014-2020 közötti
programozási időszak tekintetében. Bőven van még lehetőség az
államháztartási kiadások hatékonyságának további javítására.
(13)     A bankok hagyományosan
jelentős szerepet játszanak az olasz gazdasági tevékenység támogatásában,
elsősorban a kis vállalkozások hitelezésén keresztül. A gazdasági válság
elhúzódása következtében azonban csökkent a lehetőségük e szerep
fenntartására. A hitelkockázat növekedése, valamint a nem teljesítő hitelek
jelentős és egyre nagyobb állománya következtében csökkent a bankok
hitelnyújtási hajlandósága, valamint súlyosbodott alacsony nyereségességük.
Következésképpen az olasz nemzeti bank helyszíni vizsgálatok útján felméri,
megfelelő-e az értékvesztett hitelekre történő céltartalékképzés. Az
olasz bankok különleges vállalatirányítási rendszere korlátozhatja pénzügyi
közvetítő szerepük hatékonyságát. Intézkedések kerültek bevezetésre a
bankon kívüli finanszírozási módok – így különösen a sajáttőke-bevonás –
ösztönzésére, valamint az innovációs kapacitás növelésére; ezen intézkedések
alkalmazási köre azonban korlátozott maradt, és még nem kerültek teljes
mértékben végrehajtásra. A
kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó fizetési késedelemről szóló uniós
irányelv átültetése, valamint a felhalmozott kereskedelmi adósság tervezett
rendezése hozzá fog járulni a cégek likviditásának növeléséhez.
(14)     2012. júniusban
széleskörű munkaerőpiaci reformot fogadtak el, amelynek célja a
munkaerőpiac rugalmatlanságának és szétaprózottságának orvoslása. A
reformot ki kell egészíteni a függőben lévő végrehajtási jogszabályok
elfogadásával, és a tényleges gyakorlatba történő átültetését gondosan
figyelemmel kell kísérni. A hatékony aktivizálási stratégiák végrehajtásának
támogatása érdekében szükséges továbbá az állami munkahely-közvetítő
szolgálatok integrálása a munkanélküli ellátási rendszerekbe. 2011-2013
során a szociális partnerek egymás követő megállapodásokban új
bérmegállapítási keretrendszert dolgoztak ki. Ezt a keretrendszert
adókedvezmények támogatják a bérek, a teljesítmény és a helyi
munkaerőpiaci viszonyok megfelelő összhangjának biztosítása
érdekében. Ezt a keretrendszert hatékonyan végre kell hajtani és az eredmények
nyomon követése alapján fokozatosan ki kell igazítani.
(15)     A
fiatalok munkanélkülisége, illetve a nem foglalkoztatott, oktatásban és
képzésben nem részesülő fiatalok aránya folyamatosan nőtt, 2012
végére elérve a 37 %-ot, illetve 21,1 %-ot. A felsőfokú
végzettséggel rendelkezők száma, valamint a felsőfokú végzettséggel
rendelkező fiatalok elhelyezkedési aránya a legalacsonyabb az Európai
Unióban, ami arra enged következtetni, hogy a fiatal diplomások képességei
alacsony relevanciával bírnak a munkaerőpiacon. Bár enyhe csökkenést
mutat, a korai iskolaelhagyók aránya továbbra is magas. Ez kétségeket ébreszt az oktatási rendszer
teljesítményével kapcsolatban. Az egyik kulcsfontosságú tényezőt az
oktatói foglalkozás jelenti, amelyet jelenleg egyetlen karrierútvonal jellemez,
és amely korlátozott szakmai fejlődési lehetőséget nyújt. A nők
részvétele a munkaerőpiacon továbbra is alacsony, a nemek közötti
foglalkoztatási szakadék pedig az egyik legnagyobb az Európai Unión belül. A
szegénység és a társadalmi kirekesztettség, valamint a súlyos anyagi nélkülözés
kockázata folyamatosan nő, míg a szociális védelmi rendszer számára egyre
nagyobb nehézséget jelent a szociális igények kielégítése. A szociális védelmi
rendszer ugyanis túlnyomórészt nyugdíj-kifizetésekre összpontosít, míg a
nyugdíjtól eltérő szociális juttatások nem elegendőek a szegénység
leküzdésére, valamint a társadalmi befogadás ösztönzésére.
(16)     Az adórendszer szerkezete
továbbra is összetett, és jelentősen terheli a munkaerőt és a
tőkét. A 2010-2011-es időszakban vállalt erőfeszítéseket
követően az adóterheknek a termelési tényezőkről a fogyasztásra,
a tulajdonra és a környezetre történő átcsoportosítását célzó
kiegészítő intézkedések korlátozottabbak voltak. További intézkedés
szükséges az adórendszer egyszerűsítése, az adókiadások
ésszerűsítése, a vagyonadó-alap és a piaci értékek összehangolása,
valamint az adójogi szabályok betartásának ösztönzés és az adócsalás elleni
fellépés érdekében. A kataszteri értékek felülvizsgálatától függő,
tervezett ingatlanadó-reform a tisztességesség növelését fogja célozni, a
stabilitás programban lefektetett költségvetési stratégia keretein belül. A
szürkegazdaság és a be nem jelentett munkavégzés csökkentése jótékony hatással
lenne az államháztartásra és pozitív kihatással lenne az adórendszer
méltányosságára. A héa-mentesség, illetve a kedvezményes adókulcsok és a
közvetlen adók kapcsán nyújtott kedvezmények felülvizsgálata az elosztási hatás
minimálisra csökkentése érdekében szükségessé teheti a szociális transzferek
kiigazítását.
(17)     Jelentős előrelépés
történt a szolgáltatási szektor liberalizációja terén, a szabályozott
foglalkozások reformját azonban tovább kell folytatni annak érdekében, hogy a
fennmaradó korlátozásokat megszüntessék. A reform alapvető elveit védeni
kell az esetleges visszaesésektől, amelyek különösen a jogászi szakma
reformját követően merülhetnek fel. Szintén szükségesnek mutatkozik
az alkotmánybíróság 2012. júliusi döntését követően a helyi
közszolgáltatások verseny előtti megnyitása.
(18)     A hálózatos iparágak
reformja jelenleg is folyamatban van − megkezdődött a piaci
hozzáférés és az infrastrukturális kapacitás javítása −, de továbbra is
megoldásra vár néhány jelentős kihívás. A gázszektor
szétválasztását 2013. szeptemberig kell megvalósítani, és az energiáról szóló
2013. márciusi nemzeti stratégiát végre kell hajtani. A telekommunikációs
szektor verseny előtti megnyitása további intézkedéseknek nyújt teret. Az
autópályákért, repülőterekért, kikötőkért és vasutakért felelős
új közlekedési hatóság még nem került létrehozásra. A közlekedési hatóságnak
függetlennek kell lennie és rendelkeznie kell a működéséhez szükséges
forrásokkal, valamint szankciókiszabási joggal. Továbbra is komoly problémát
jelentenek a nemzeti, valamint a határon átnyúló infrastrukturális akadályok,
amelyek különösen az északi és a déli országrész között jelentkeznek, és
amelyek hozzájárulnak a magas energiaárakhoz, a korlátozott szélessávú
hozzáféréshez és a közlekedési szűk keresztmetszetekhez.
(19)     Az európai szemeszterrel
összefüggésben a Bizottság elvégezte Olaszország gazdaságpolitikájának átfogó
elemzését, értékelte a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot,
valamint bemutatta a részletes vizsgálat eredményeit. Figyelembe vette nemcsak
a programok Olaszország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és
gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy
az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a
jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az
alábbi 1–6. ajánlás tükrözi a Bizottság európai szemeszter keretében tett
ajánlásait.
(20)     A Tanács ezen értékelés
fényében megvizsgálta Olaszország stabilitási programját, és arról alkotott
véleményét[9]
különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.
(21)     A Bizottság által elvégzett
részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta
Olaszország nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak a
makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló
1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1-6. ajánlás
tükrözi.
(22)     Az európai szemeszter
keretében a Bizottság elkészítette az euróövezet egészének gazdaságpolitikájára
vonatkozó elemzését is, amely alapján a Tanács külön ajánlásokat intézett azon
tagállamokhoz, amelyek pénzneme az euró. Olaszországnak ezen ajánlások teljes
körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról is
gondoskodnia kell.
AJÁNLJA, hogy Olaszország 2013-2014-ben
tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           Az elfogadott intézkedések
teljes végrehajtása útján gondoskodjon arról, hogy 2013-ban az államháztartási
hiány a GDP 3 %-a alatt maradjon. Megfelelő ütemben és a növekedést
elősegítő költségvetési konszolidáció útján valósítsa meg a strukturális
kiigazítást annak érdekében, hogy 2014-től érje el és őrizze meg a
középtávú célkitűzéseket. Érje el a tervezett strukturális elsődleges
többletet annak érdekében, hogy az igen jelentős GDP-arányos
államadósságot (amely az előrejelzések szerint a GDP 132,2 %-a lesz
2014-ben) tartós csökkenési pályára állítsa. Folytassa a közkiadások
hatékonyságának és minőségének tartós javítását a 2012-ben elfogadott
intézkedések teljes körű végrehajtása, valamint a kiadások minden
közigazgatási szinten rendszeresen elvégzett részletes vizsgálata útján.
2.           Gondoskodjon a folyamatban
lévő reformok megfelelő időben történő végrehajtásáról,
mielőbb elfogadva a szükséges végrehajtási jogszabályokat, majd konkrétan
megvalósítva azokat valamennyi kormányzati szinten és minden érdekelt fél
bevonásával, valamint nyomon követve a hatást. Javítsa a közigazgatás
hatékonyságát és erősítse meg a közigazgatás szintjei közötti
együttműködést. Egyszerűsítse az állampolgárokat és vállalatokat
érintő igazgatási és jogszabályi kereteket, valamint csökkentse a polgári
igazságszolgáltatás keretében az ügykezelés hosszát és peres eljárások számát,
ideértve az alternatív vitarendezési eljárások igénybevételének ösztönzését.
Erősítse meg a korrupció visszaszorításának jogi keretét, többek között
vizsgálja felül az elévülési időre irányadó rendelkezéseket. Fogadjon el
strukturális intézkedéseket az uniós források igazgatásának javítására a déli
országrészekben, a 2014-2020 közötti programozási időszak tekintetében.
3.           A termelő tevékenységek
számára történő hitelnyújtás ösztönzése érdekében támogassa a nagyobb
hatékonysággal és nyereségességgel járó vállalatirányítási gyakorlatok
bevezetését a bankszektorban. Folytassa a folyamatban lévő
eszközminőség-ellenőrzéseket a bankszektorban, és segítse elő a
nem teljesítő hitelek szanálását a bankok mérlegében. A vállalkozások
finanszírozáshoz (különösen részesedés révén történő finanszírozáshoz)
jutásának diverzifikálása és megkönnyítése érdekében támogassa a
tőkepiacok további fejlődését, ezáltal is ösztönözve a vállalkozások
innovációs kapacitását és növekedését.
4.           Biztosítsa a
munkaerőpiaci és a bérmegállapítással kapcsolatos reformok hatékony
végrehajtását a bérek és a termelékenység jobb összhangja érdekében. Tegyen
további lépéseket a munkaerő-piaci részvétel előmozdítása érdekében,
különösen a nők és a fiatal munkavállalók tekintetében, például az
ifjúsági garancia útján. Erősítse meg a szakoktatási és szakképzési
rendszert, biztosítson hatékonyabb állami foglalkoztatási szolgálatot, és
nyújtson jobb pályaválasztási és tanácsadói szolgáltatásokat a
felsőoktatásban résztvevő hallgatók részére. Csökkentse a
második keresőket érintő, a munkavállalást hátráltató pénzügyi
tényezőket, és ösztönözze a gondozási és iskolán kívüli szolgáltatásokat.
Tegyen erőfeszítéseket a korai iskolaelhagyás megelőzése érdekében és
javítsa az oktatás minőségét és eredményeit, részben az oktatók szakmai
fejlődésének és karrierjének reformja által. Biztosítsa a szociális
transzferek hatékonyságát a juttatások célirányosságának javítása útján,
különösen a gyermekes, alacsony jövedelmű háztartások tekintetében.
5.           Költségvetés-semleges módon
csoportosítsa át az adóterheket a munkaerőről és a tőkéről
a fogyasztásra, a tulajdonra, valamint a környezetvédelemre. E célból vizsgálja
felül a héa-mentességek, a kedvezményes adómértékek és a közvetlen adók terén
nyújtott kedvezmények hatályát, valamint alakítsa át a kataszteri rendszert
annak érdekében, hogy az ismétlődő ingatlanadó alapja összhangba
kerüljön a piaci értékekkel. Folytassa az adócsalás elleni küzdelmet, javítsa
az adózási morált és tegyen határozott lépéseket a szürkegazdaság és a
be nem jelentett munkavégzés felszámolása érdekében.
6.           Biztosítsa a szolgáltatói
piac liberalizálását célzó intézkedések megfelelő végrehajtását. Szüntesse
meg a szakmai szolgáltatásokat érintő korlátozásokat, és ösztönözze a
piacok megnyitását például a helyi közszolgáltatások tekintetében,a közvetlen
koncessziók helyett a közbeszerzési eljárások alkalmazását helyezve
előtérbe. Vezessen be a hálózatos iparágak piacára történő belépést
elősegítő intézkedéseket, kiemelt ügyként kezelve a közlekedési
hatóság létrehozását. Fokozza az infrastrukturális kapacitást, különös
tekintettel az energiahálózatok összekapcsolására, az intermodális közlekedésre
és a telekommunikációs szektorban a szélessávú hozzáférésre, kiemelt figyelmet
szentelve az északi és déli országrész közötti különbségeknek.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               HL L 306., 2011.11.23., 25. o.
[3]               COM(2013) 362 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 és P7_TA(2013)0053.
[5]               A Tanács 2013. április 22-i 2013/208/EU határozata.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 118 final.
[9]               Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése
szerint.


title: Az Európai Központi Bank ajánlása ( 2015. február 3. ) az Európai Unió Tanácsa számára a Latvijas Banka külső könyvvizsgálóiról (EKB/2015/3)

text:
               13.2.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 51/4

         AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK AJÁNLÁSA
   (2015. február 3.)
   az Európai Unió Tanácsa számára a Latvijas Banka külső könyvvizsgálóiról
   (EKB/2015/3)
   (2015/C 51/02)
   AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK KORMÁNYZÓTANÁCSA,
   tekintettel a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank Alapokmányára és különösen annak 27.1. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Központi Bank („EKB”) és azon tagállamok, amelyek pénzneme az euro, nemzeti központi bankjainak beszámolóit az EKB Kormányzótanácsa által ajánlott és az Európai Unió Tanácsa által jóváhagyott független külső könyvvizsgálók ellenőrzik.

               (2)

               A Latvijas Banka jelenlegi külső könyvvizsgálóinak megbízatása a 2014. pénzügyi év ellenőrzését követően megszűnik. Ezért külső könyvvizsgálók kinevezése szükséges a 2015. pénzügyi évtől.

               (3)

               A Latvijas Banka a KPMG Baltics SIA-t választotta külső könyvvizsgálójaként a 2015–2019. pénzügyi évekre,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   Ajánlott, hogy a 2015–2019-es pénzügyi évekre a Latvijas Banka külső könyvvizsgálójaként a KPMG Baltics SIA-t jelöljék ki.

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2015. február 3-án.

            az EKB elnöke

         Mario DRAGHI