               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2019.6.5.
            COM(2019) 534 final
            Ajánlás
            A TANÁCS AJÁNLÁSA
            Magyarország a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős, megfigyelhető eltérésének korrekciójáról
            {SWD(2019) 534 final}

               Ajánlás

               A TANÁCS AJÁNLÁSA

               Magyarország

                  a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős, megfigyelhető eltérésének korrekciójáról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (4) bekezdésére,

               tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre
                  1
                és különösen annak 10. cikke (2) bekezdésének második albekezdésére,

               tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

               mivel:

               (1)A Szerződés 121. cikke szerint a tagállamoknak a túlzott költségvetési hiány elkerülése érdekében a gazdaságpolitikák összehangolása és a többoldalú felügyelet révén középtávon rendezett államháztartásra kell törekedniük.

               (2)A Stabilitási és Növekedési Paktum az árstabilitás és az erős, fenntartható, munkahelyteremtéshez vezető növekedés eszközeként a rendezett államháztartás célkitűzésén alapul.

               (3)A Tanács 2018. június 22-én a Szerződés 121. cikkének (4) bekezdése alapján megállapította, hogy 2017-ben Magyarországon strukturális értelemben jelentős, megfigyelhető eltérés volt tapasztalható a GDP 1,0 %-át kitevő államháztartási hiányra vonatkozó középtávú költségvetési célhoz képest. Tekintettel a megállapított jelentős eltérésre, a Tanács 2018. június 22-i ajánlásaiban
                  2
                azt ajánlotta Magyarországnak, hogy hajtsa végre az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások
                  3
                nominális növekedési rátája 2018-ban ne haladja meg a 2,8 %-ot; ez a GDP 1,0 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Tanács azt is ajánlotta, hogy Magyarország minden rendkívüli bevételt a hiány csökkentésére használjon fel, ezáltal állítsa az országot a középtávú költségvetési célhoz vezető, megfelelő kiigazítási pályára. 2018. december 4-én a Tanács megállapította, hogy Magyarország a 2018. június 22-i tanácsi ajánlás nyomán nem tett eredményes intézkedéseket. Ennek alapján a Tanács 2018. december 4-én felülvizsgált ajánlást bocsátott ki, amelyben azt ajánlotta Magyarországnak, hogy hajtsa végre az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedése 2019-ben ne haladja meg a 3,3 %-ot, ami a GDP 1,0 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg.

               (4)A Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése és az Eurostat által validált 2018. évi tényadatok alapján 2018-ban a nettó elsődleges államháztartási kiadások növekedése jóval meghaladta a kiadási referenciaértéket, ami jelentős (a GDP 1,3 %-ának megfelelő) eltérésre utal. A strukturális egyenleg a 2017-es GDP-arányos –3,4 %-ról 2018-ban a GDP –3,7 %-ára romlott, ami szintén jelentős (a GDP 1,3 %-ának megfelelő) eltérést jelez a középtávú költségvetési cél eléréséhez ajánlott kiigazítástól. A strukturális egyenleg által jelzett eltérés mértékét negatívan befolyásolták a jelentős bevételkiesések és a gazdaság túlfűtöttségével együtt járó magasabb beruházási kiadások, miközben a becslések szerint a kamatkiadások csökkenése némileg szűkítette az eltérést. A kiadási referenciaértéket rendkívül kedvezőtlenül befolyásolja, hogy a számítás során alkalmazott középtávú potenciális GDP-növekedés a válság utáni nagyon alacsony potenciális GDP-növekedést is magában foglalja. Emellett úgy tűnik, hogy a kiadási referenciaérték alapjául szolgáló GDP-deflátor nem veszi megfelelően figyelembe az állami kiadásokat érintő megnövekedett költségnyomást. Az ezen tényezőkre vonatkozó korrekciók elvégzését követően úgy tűnik, hogy a kiadási referenciaérték megfelelően tükrözi a költségvetési kiigazítást, ám továbbra is eltérést mutat. E tényezőket figyelembe véve mindkét mutató alátámasztja a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának követelményeitől való jelentős eltérést 2018 tekintetében.

               (5)A Bizottság átfogó értékelést követően 2019. június 5-én megállapította, hogy Magyarországon a középtávú költségvetési célhoz vezető korrekciós pályától való jelentős, megfigyelhető eltérés áll fenn, és a Szerződés 121. cikkének (4) bekezdésével, valamint az 1466/97/EK rendelet 10. cikke (2) bekezdésének első albekezdésével összhangban figyelmeztetésben részesítette a tagállamot.

               (6)Az 1466/97/EK rendelet 10. cikke (2) bekezdésének második albekezdésével összhangban a figyelmeztetés elfogadásától számított egy hónapon belül a Tanács a szükséges szakpolitikai intézkedésekre vonatkozó ajánlást intéz az érintett tagállamhoz. Az 1466/97/EK rendelet értelmében az ajánlás öt hónapnál nem hosszabb határidőt határoz meg a tagállam számára az eltérés kezelésére. Ezek alapján helyénvalónak tűnik, hogy Magyarország esetében 2019. október 15. legyen az eltérés kezelésének határideje. Magyarországnak e határidőn belül kell beszámolnia az ezen ajánlásra válaszul hozott intézkedésekről.

               (7)A kibocsátási résre vonatkozó, a Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzésében szereplő adatok alapján Magyarországon 2019-ben és 2020-ban továbbra is kedvező marad a gazdasági helyzet. Míg 2019-ben a reál-GDP a becslések szerint a potenciális GDP-vel összhangban növekszik (3,7 %), 2020-ben a reál-GDP növekedési üteme (2,8%) az előrejelzések szerint alacsonyabb lesz, mint a növekedési potenciál (3,6 %). Az ország adósságrátája a GDP 60 %-ában meghatározott küszöbérték felett van. Így az 1466/97/EK rendelet és az aktuális gazdasági helyzetet, illetve az esetleges fenntarthatósági aggályokat is figyelembe vevő, a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának keretében közösen elfogadott kiigazítási mátrix által előírt strukturális kiigazítás legalább a GDP 0,75 %-ának felel meg 2019 és 2020 vonatkozásában egyaránt.

               (8)Magyarország strukturális hiánya 2017-ben a GDP 1,4 %-ával, 2018-ban pedig a GDP 0,3 %-ával nőtt, és 2018-ban elérte a GDP 3,7 %-át. A Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése szerint 2019-től a strukturális hiány csökkenni fog. A minimális kiigazítási követelményen felül 2019-ben további kiigazítás szükséges ahhoz, hogy az összesített eltérést kiigazítsák, és Magyarország a 2017 óta tartó eltérés után visszatérjen a megfelelő kiigazítási pályára. A középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való jelentős, megfigyelhető eltérés nagyságrendje miatt 2019-ben célszerűnek tűnik a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának keretében közösen elfogadott kiigazítási mátrix által előírt kiigazításon túl további, a GDP 0,25 %-át kitevő kiigazítást végrehajtani a középtávú költségvetési célhoz visszavezető kiigazítás felgyorsítása érdekében. A 2019-re előírt kiigazítás összhangban van a Tanács által 2018. december 4-én ajánlott kiigazítással. 2020 vonatkozásában helyénvalónak tűnik a GDP 0,75 %-ának megfelelő minimális kiigazítási követelmény, feltéve, hogy 2019-ben teljesül a kért kiigazítás.

               (9)A strukturális egyenleg 2019-ben a GDP 1,0 %-ának, 2020-ban 0,75 %-ának megfelelő javulására vonatkozó követelmény teljesítéséhez a nettó elsődleges államháztartási kiadások 2019-ben legfeljebb 3,3 %-kal, 2020-ban pedig legfeljebb 4,7 %-kal növekedhetnek nominálisan.

               (10)A Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése szerint  a strukturális egyenleg 2019-ben a GDP 0,4 %-ának, 2020-ban pedig a GDP további 0,6 %-ának megfelelő mértékben javul. Következésképpen a 2019. évi 1,0 %-os és a 2020. évi 0,75 %-os GDP-arányos strukturális javulás eléréséhez a Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzésében foglalt jelenlegi alapforgatókönyvhöz képest olyan további intézkedésekre van szükség, amelyek 2019-ben a GDP 0,6 %-ának, 2020-ban pedig a GDP 0,2 %-ának megfelelő strukturális javulást eredményeznek.

               (11)A jelentős, megfigyelhető eltérés kiigazítására vonatkozó korábbi ajánlások teljesítésének elmulasztása miatt sürgős intézkedésekre van szükség a magyar költségvetési politika prudens pályára állítása érdekében.

               (12)Az ajánlott költségvetési célok elérése érdekében elengedhetetlen, hogy Magyarország elfogadja és szigorúan végrehajtsa a szükséges intézkedéseket, valamint szorosan nyomon kövesse a folyó kiadások alakulását.

               (13)Magyarországnak 2019. október 15-ig jelentést kell tennie a Tanácsnak az ezen ajánlás nyomán hozott intézkedésekről.

               (14)Helyénvaló, hogy ezt az ajánlást nyilvánosan közzétegyék,

               AJÁNLJA, HOGY MAGYARORSZÁG:

               (1)hajtsa végre az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedése 2019-ben ne haladja meg a 3,3 %-ot, 2020-ben pedig a 4,7 %-ot, ami 2019-ben a GDP 1,0 %-át, 2020-ban pedig a GDP 0,75 %-át kitevő éves strukturális kiigazításnak felel meg, és Magyarországot a középtávú költségvetési cél eléréséhez vezető megfelelő kiigazítási pályára állítja;

               (2)az esetleges többletbevételeket a hiány csökkentésére használja fel; költségvetési konszolidációs intézkedésekkel növekedésbarát módon biztosítsa az államháztartás strukturális egyenlegének tartós javulását;

               (3)2019. október 15-ig tegyen jelentést a Tanácsnak az ezen ajánlás nyomán hozott intézkedésekről; a jelentésnek kellő részletességgel kell ismertetnie a szükséges kiigazítási pályának való megfelelést célzó, hitelesen bejelentett intézkedéseket, kitérve azok költségvetési hatására is, továbbá a jelentésben közölni kell a 2019–2020-as időszakra vonatkozó aktualizált és részletes költségvetési előrejelzéseket.

               Ennek az ajánlásnak Magyarország a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

                     (2)

                        HL C 223., 2018.6.27., 1. o.

                     (3)

                        A nettó elsődleges államháztartási kiadás a teljes államháztartási kiadás, a következők kivételével: kamatkiadások, az uniós programokra fordított azon kiadások, amelyeket teljes mértékben ellentételeznek az uniós alapokból származó bevételek, valamint az álláskeresési járadékokra fordított kiadások nem diszkrecionális változásai. A hazai finanszírozású bruttó állóeszköz-felhalmozás négyéves időszakra van szétterítve. A diszkrecionális bevételi intézkedéseket, illetve a törvényben előírt bevételnövelést figyelembe veszik, a bevételi és a kiadási oldalon végrehajtott egyszeri intézkedéseket pedig nettósítják.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2019.6.27.
            COM(2019) 291 final
            Ajánlás
            A TANÁCS HATÁROZATA
            egy, az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmét és kezelését szolgáló regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozására irányuló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               INDOKOLÁS

               1.AZ AJÁNLÁS HÁTTERE

               •Az ajánlás indokai és céljai

               A Nyugat-közép-atlanti Halászati Bizottság (WECAFC) egy tanácsadó szerv, amelyet az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete (FAO) alapokmányának VI. cikke alapján 1973-ban hoztak létre. Célja az illetékességi területén található tengeri biológiai erőforrások védelmének, kezelésének és fejlesztésének előmozdítása. A WECAFC azonban nem hoz a tagjaira nézve kötelező döntéseket. A WECAFC titkárságát a FAO irányítja és finanszírozza. Az Unió tagja a WECAFC-nek.

               Az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének és az Európai Bizottságnak a „Nemzetközi óceánpolitikai irányítás: az óceánjaink jövőjét biztosító menetrend” című közös közleményében foglalt, „a regionális halászati gazdálkodásnak és együttműködésnek a kulcsfontosságú óceáni területeken a regionális irányítási hiányosságok pótlása céljából történő előmozdítása” tárgyú 2. intézkedés összefüggésében az Unió vállalta, hogy „támogatja a Kelet-közép-atlanti Halászati Bizottság és a Nyugat-közép-atlanti Halászati Bizottság 2020-ig történő továbbfejlesztését”.

               2012-ben kezdődött meg a stratégiai irányváltási folyamat, amelynek részét képezte egy teljesítményértékelés (2013–2014), egy stratégiai terv (2014), két, „irányváltási és stratégiai tervezés”című műhelytalálkozó (2014 és 2015) és az irányváltási folyamat költség-haszon elemzése (2016). A WECAFC 16. plenáris ülésén (2016) a szervezet tagjai megállapodtak egy olyan folyamat elindításáról, amelynek keretében tisztázhatók egy regionális halászati gazdálkodási szervezetnek a WECAFC illetékességi területén történő létrehozásával összefüggő kulcsfontosságú kérdések. A WECAFC titkársága 2018 végén „vitaanyagot” készített a többek között a célkitűzésekhez, a hatáskörhöz, az állományok lefedettségéhez, az intézményi struktúrához és a pénzügyi vonzatokhoz kapcsolódó kérdések tisztázására. 2019. március 25-én és 26-án Barbadoson sor került a WECAFC irányváltásával foglalkozó 1. előkészítő műhelytalálkozóra a WECAFC 2019 júliusában tartandó 17. plenáris ülésének előkészítése érdekében, amelyen a résztvevők megvitatják egy regionális halászati gazdálkodási szervezetnek a WECAFC illetékességi területén történő létrehozását.

                  Az Atlanti-óceán nyugati és középső térségben illetékes WECAFC reformjára vonatkozó, kötelező erejű jogi eszköz megalkotása szilárd alapot fog biztosítani a szóban forgó tengeri területek biológiai erőforrásainak fenntartható kezeléséhez és védelméhez. Ez összhangban van a közös halászati politikáról szóló 1380/2013/EU európai parlamenti és a tanácsi rendelet 28. cikkével, valamint a közös halászati politika külpolitikai vetületéről szóló bizottsági közleményről szóló, 2012. március 19-i tanácsi következtetésekkel.

               •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

                  A regionális halászati gazdálkodási szervezetek országok által létrehozott nemzetközi szervezetek. Tagjaik közé tartoznak az adott régióban található országok (parti államok), a regionális integrációs szervezetek, például az EU, valamint az adott területen halászati érdekeltségekkel rendelkező jogalanyok. Bizonyos regionális halászati gazdálkodási szervezetek egy adott terület összes halállományával gazdálkodnak, mások pedig a nagy távolságra vándorló halfajokkal, különösen a tonhalakkal hatalmas kiterjedésű földrajzi területeken folytatott gazdálkodást szabályozzák. Míg egyes regionális halászati gazdálkodási szervezeteknek kizárólag tanácsadó szerepük van, legtöbbjük szabályozási hatáskörrel rendelkezik: meghatározzák a fogások és a halászati erőkifejtés felső határait, valamint technikai intézkedéseket és ellenőrzési kötelezettségeket állapítanak meg.

                  „A részvétel regionális halászati szervezetekben” című bizottsági közleménnyel összhangban a Bizottság által képviselt Európai Unió aktív szerepet játszik 6 tonhalgazdálkodási szervezetben és 11, tonhaltól eltérő fajokkal foglalkozó szervezetben.

                  A regionális halászati gazdálkodási szervezetek eredményesebbé tételét és – adott esetben – az irányításuk javítását célzó intézkedések előmozdítása az e fórumok munkájában való európai uniós szerepvállalás központi elemét képezi. Ez összhangban van az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének és az Európai Bizottságnak a „Nemzetközi óceánpolitikai irányítás: az óceánjaink jövőjét biztosító menetrend” című közös közleményével és a hozzá kapcsolódó tanácsi következtetésekkel.

               2.AZ AJÁNLÁS JOGI ELEMEI

               •Jogalap

                  Ezen ajánlás célja, hogy a Bizottság megszerezze a Tanács felhatalmazását arra, hogy az EU nevében tárgyalásokat folytasson egy, az Atlanti-óceán nyugati és a központi térségében illetékes regionális halászati gazdálkodási szervezet létrehozásáról.  A tárgyalások megkezdésére vonatkozó tanácsi felhatalmazás jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 218. cikkének (3) és (4) bekezdése.

               •A jogi aktus típusának megválasztása

                  Az EUMSZ 218. cikkének (3) és (4) bekezdése értelmében a Bizottság ajánlásokat nyújt be a Tanácsnak, amely a tárgyalások megkezdésére felhatalmazó határozatot fogad el. A Tanács irányelveket határozhat meg a főtárgyaló számára, és kijelölhet egy különbizottságot, amely a tárgyalási irányelveket szem előtt tartva figyelemmel kíséri a tárgyalások menetét.

               3.AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI

               Ez a kezdeményezés kapcsolódik az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének és az Európai Bizottságnak a „Nemzetközi óceánpolitikai irányítás: az óceánjaink jövőjét biztosító menetrend” című közös közleménye (amely céljára nyilvános konzultációt szerveztek) keretében tett kötelezettségválallásokhoz. Ezen túlmenően a Bizottság 2019 márciusában egy nem hivatalos dokumentumot terjesztett elő a tanácsi munkacsoportban; e dokumentumban azt javasolta, hogy az EU mozdítsa elő a WECAFC-hez kapcsolódó reformfolyamatot, amit a tagállamok széles körben támogattak.

               4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

                  Az EU-nak az egyezményhez való csatlakozása miatt előfordulhat, hogy a 11.03.02. költségvetési sorból (Regionális halászati gazdálkodási szervezeteknek fizetendő kötelező hozzájárulások) éves – a becslések szerint 100 000 EUR összegű – pénzügyi hozzájárulást kell majd fizetni az új szervezet részére. Az uniós hozzájárulás összege változhat attól a végleges megállapodástól függően, amely rögzíti a felek által a szervezet költségeihez nyújtott hozzájárulás kiszámítására irányadó kritériumokat. A pontos összeg az éves költségvetési eljárás keretében a megfelelő költségvetési sorokban kerül elkülönítésre.

                  Ezenkívül a 11.06.62.03. költségvetési sorból a szervezet költségvetése javára nyújtott, a tudományos kutatás előmozdítását célzó önkéntes hozzájárulások is érintve lehetnek, de pontos összegük nehezen meghatározható a jelenlegi szakaszban. A 11.01.04.01. költségvetési sor technikai segítségnyújtást is magában foglal, amellyel támogatható az NPFC ülésére szánt tudományos szakvélemények beszerzése. Ennek költsége a becslések szerint évi 10 000 EUR lesz.

               Ajánlás

               A TANÁCS HATÁROZATA

               egy, az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmét és kezelését szolgáló regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozására irányuló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 218. cikke (3) és (4) bekezdésére,

               tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

               mivel:

               (1)Az Unió hatáskörébe tartozik, hogy a közös halászati politika keretében intézkedéseket hozzon a tengerek biológiai erőforrásainak védelme céljából, továbbá hogy megállapodásokat kössön harmadik országokkal és nemzetközi szervezetekkel.

               (2)A 98/392/EK tanácsi határozat értelmében az Unió az Egyesült Nemzetek 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményének szerződő fele. Az említett egyezmény a nemzetközi közösség valamennyi tagjától megköveteli a tengerek biológiai erőforrásainak védelmére és kezelésére irányuló együttműködést.

               (3)A 98/414/EK tanácsi határozat értelmében az Unió szerződő fele az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i tengerjogi egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló megállapodásnak.

               (4)Az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet előírja, hogy a tengeri biológiai erőforrások és a tengeri környezet fenntartható kiaknázásának, védelmének és a velük folytatott fenntartható gazdálkodásnak a biztosítása érdekében az Uniónak külső halászati politikáját a nemzetközi kötelezettségekkel és szakpolitikai célokkal összhangban, valamint a szóban forgó rendelet 2. és 3. cikkében foglalt célokat és elveket tiszteletben tartva kell folytatnia.

               (5)A Nyugat-közép-atlanti Halászati Bizottság (WECAFC) egy tanácsadó szerv, amelyet az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete (FAO) alapokmányának VI. cikke alapján 1973-ban hoztak létre azzal a céllal, hogy előmozdítsa az illetékességi területén található tengeri biológiai erőforrások védelmét, kezelését és fejlesztését.

               (6)A WECAFC 2012-ben kezdte meg a stratégiai irányváltási folyamatot, amelynek részét képezte egy teljesítményértékelés (2013–2014), egy stratégiai terv (2014), két, „irányváltási és stratégiai tervezés”című műhelytalálkozó (2014 és 2015) és az 1. előkészítő műhelytalálkozó (2019. március).

               (7)2019 júliusától kezdődően nemzetközi konzultációkra kerül sor egy olyan regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozására irányuló nemzetközi megállapodás megkötése érdekében, amely hatáskörrel fog rendelkezni jogilag kötelező erejű határozatoknak a WECAFC-tagok részvételével történő meghozatalára az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmére és kezelésére,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy az Európai Unió nevében tárgyalásokat folytasson egy, az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmét és kezelését szolgáló regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozásáról szóló megállapodásról.

               2. cikk

               E tárgyalásokat a(z) [a különbizottság nevét a Tanács illeszti be]-gal konzultálva és az e határozat mellékletében foglalt tárgyalási irányelveknek megfelelően kell lefolytatni.

               3. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2019.6.27.
            COM(2019) 291 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            AjánlásA Tanács határozataegy, az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmét és kezelését szolgáló regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozására irányuló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               MELLÉKLET

               Irányelvek egy, az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmét és kezelését szolgáló regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozására irányuló, a Bizottság által az Európai Unió nevében folytatandó tárgyalásokhoz

               1.A tárgyalások célja lehetővé tenni az Európai Unió számára, hogy részt vegyen a Nyugat-közép-atlanti Halászati Bizottságot (WECAFC) érintő tárgyalási folyamatban egy olyan regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozásáról szóló megállapodás (a továbbiakban: megállapodás) megkötése érdekében, amely jogilag kötelező erejű határozatokat hozhat az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmére és kezelésére vonatkozóan.

               2.Az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelmét és kezelését célzó regionális halászati gazdálkodási szervezet vagy jogi eszköz létrehozásában részt vevő többi féllel folytatott tárgyalások során a Bizottság törekszik annak biztosítására, hogy a megállapodás:

               –összhangban legyen a nemzetközi joggal és különösen az Egyesült Nemzetek 1982. évi Tengerjogi Egyezményével, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló, 1995. évi megállapodással, a nemzetközi védelmi és gazdálkodási intézkedések nyílt tengeri halászhajók általi betartásának előmozdításáról szóló, 1995. évi megállapodással – a parti államok jogainak és kötelezettségeinek befolyásolása nélkül –, valamint a kikötő szerinti államoknak a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló intézkedéseiről szóló, 2009. évi megállapodással,

               –biztosítsa, hogy ugyanazon állományok vonatkozásában összeegyeztethetők legyenek a nemzeti joghatóság alá tartozó vizek tekintetében, illetve a nyílt tengeri területek tekintetében az Egyesült Nemzetek (ENSZ) Tengerjogi Egyezményének 118. cikke értelmében és a halállományokról szóló ENSZ-megállapodás 8. cikke értelmében elfogadott állományvédelmi és -gazdálkodási intézkedések,

               –ne ütközzön az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság (ICCAT) és/vagy az Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet (NAFO) szerepével és megbízásával, továbbá biztosítsa a szoros együttműködést és az összhangot a megállapodás keretében hozott intézkedések és az ICCAT és/vagy a NAFO által hozott intézkedések között,

               –mozdítsa elő, hogy az Unió állományvédelmi és -gazdálkodási megközelítése a világ összes óceánján érvényesüljön, valamint erősítse meg a világ halászati erőforrásainak hosszú távú védelme és fenntartható hasznosítása iránti uniós elkötelezettséget,

               –legyen összhangban az Unió által a közös halászati politika keretében követett, az 1380/2013/EU rendeletben meghatározott célkitűzésekkel és elvekkel,

               –olyan regionális halászati gazdálkodási szervezetet vagy jogi eszközt hozzon létre, amely az Atlanti-óceán nyugati és középső térségében található tengeri biológiai erőforrások védelme és kezelése vonatkozásában jogilag kötelező erejű határozatokat hozhat,

               –tegye lehetővé olyan halászatot folytató jogalanyok és regionális gazdasági integrációs szervezetek részvételét, amelyekre a szerződő tagállamok a megállapodás hatálya alá tartozó ügyekben hatáskört ruháztak át,

               –fő célja legyen a halászati erőforrásoknak az elővigyázatossági megközelítés végrehajtása révén történő védelme és kezelése – ideértve a felderítő halászatot is –, valamint törekedjen annak biztosítására, hogy a tengeri biológiai erőforrások kiaknázása oly módon történjen, hogy a halászott fajok állományai elérjék a maximális fenntartható hozamot előállítani képes szintet, és hosszú távon e szinten megmaradjanak, mindeközben biztosítson megfelelő életszínvonalat a halászatból élők számára, valamint járuljon hozzá ahhoz, hogy kellő mennyiségű tengeri eredetű élelmiszer álljon rendelkezésre,

               –célul tűzze ki, hogy az éghajlatváltozás összefüggésében a halászati gazdálkodásba bevezesse az ökoszisztéma-alapú megközelítést és ezáltal hozzájáruljon az óceánok minden szempontból fenntartható kezeléséhez, valamint biztosítsa, hogy a halászati tevékenységek tengeri ökoszisztémákra gyakorolt kedvezőtlen hatásai a lehető legkisebbek legyenek, továbbá törekedjen a tengeri környezet állapotromlásának elkerülésére,

               –hatálya terjedjen ki a WECAFC jelenlegi illetékességi területének egy részére vagy egészére, amely lehetőség szerint magában foglalja a parti államok kizárólagos gazdasági övezeteit is,

               –rendelkezzen egy olyan, hatékony döntéshozatali eljárásról, amely lehetőség szerint – és adott esetben – rendelkezik többségi szavazási mechanizmusok és kifogásolási eljárások alkalmazásáról,

               –a döntéshozatal támogatása érdekében rendelkezzen a vonatkozó adatok összegyűjtésére és megalapozott tudományos szakvélemények kidolgozására szolgáló megfelelő, inkluzív és átlátható mechanizmusokról, valamint biztosítsa az érdekelt felek megfelelő bevonását,

               –írjon elő megfelelő mechanizmusokat a halászati tevékenységek hatékony nyomon követésének, ellenőrzésének és felügyeletének előmozdítására – így járulva hozzá a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelemhez – és az átrakodási műveletek szabályozásának elősegítésére, rendelkezzen mind a tengeren, mind kikötőkben végzett vizsgálati programról, valamint biztosítsa a halászati termékek nyomonkövethetőségét,

               –támogassa a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászathoz kapcsolódó kényszermunka elleni küzdelemre irányuló együttműködést, és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) halászati ágazati munkafeltételekről szóló egyezményének megfelelően támogassa a tisztességes halászati munkát,

               –írjon elő olyan mechanizmust, amely elősegíti a megállapodásnak, illetve a megállapodással létrehozott szervezet vagy jogi eszköz keretében elfogadott intézkedéseknek való megfelelést,

               –írja elő a megállapodással létrehozott szervezet vagy jogi eszköz keretében elfogadott intézkedések időszakos felülvizsgálatát,

               –rendelkezzen megfelelő igazgatási struktúrával és szervekkel, valamint elegendő pénzügyi forrással, amelyhez minden tag méltányos módon hozzájárul,

               –tegye lehetővé, hogy az uniós flotta az érintett területen hozzáférjen a halászati erőforrásokhoz, és megfelelő mértékben részesüljön belőlük,

               –rendelkezzen a viták békés rendezésére szolgáló eljárásról,

               –adott esetben vegye figyelembe az érintett területen fekvő fejlődő kis szigetállamok sajátos körülményeit.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2017.11.22.
            COM(2017) 770 final
            Ajánlás
            A TANÁCS AJÁNLÁSA
            az euróövezet gazdaságpolitikájáról
            {SWD(2017) 660 final}

               Ajánlás

               A TANÁCS AJÁNLÁSA

               az euróövezet gazdaságpolitikájáról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 136. cikkére, összefüggésben 121. cikke (2) bekezdésével,

               tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre
                  1
                és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,

               tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre
                  2
                és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,

               tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

               tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,

               tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,

               tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,

               mivel:

               (1)Az euróövezeti gazdasági növekedés folytatódik, és országokon átívelően egyre szélesebb alapokon nyugszik. A fellendülést egyre inkább a belső kereslet vezérli: a növekedés és a beruházásélénkülés fő hajtóereje a lakossági fogyasztás. A foglalkoztatás 2016-ban és 2017 első felében tovább nőtt. A munkanélküliségi ráta jelentősen visszaesett, ám még így is meghaladja a 2008-as szintet. Ugyanakkor az euróövezeti fellendülést néhány atipikus sajátosság is jellemzi: visszafogott maginfláció és bérnövekedés, ami nem tükrözi a munkaerőpiaci standard mutatók tanúsága szerint javuló munkaerőpiaci helyzetet, jelentős folyófizetésimérleg-többlet, valamint tartós – bár egyre csökkenő – beruházási szakadék. A jelek arra utalnak, hogy a visszafogott bérnövekedés hátterében az egyes gazdaságokra változatlanul jellemző munkaerőpiaci pangás, az alacsony inflációs várakozások bértárgyalásokra gyakorolt hatása és a termelékenység csekély növekedése áll. A háztartások reáljövedelme emelkedett ugyan, de több országban továbbra sem éri el a 2008-as szintet. Az euróövezeti országok között még mindig különbségek figyelhetők meg az egy főre jutó GDP és a munkanélküliségi ráta tekintetében. A tartós és az ifjúsági munkanélküliség aránya változatlanul magas, míg a szegénység, a társadalmi kirekesztés és az egyenlőtlenség komoly aggodalomra ad okot számos tagállamban.

               (2)Az euróövezetre vonatkozó gazdasági mutatók alapján összességében indokoltnak tűnik a kereslet, a beruházás és a bérnövekedés további ösztönzése – elkerülve az inflációs nyomás kialakulásának kockázatát –, és ezzel egyidejűleg a belső és külső egyensúly helyreállításának, valamint a gazdasági és társadalmi konvergenciának az előmozdítása. Ugyanakkor szorosan nyomon kell követni az újonnan kialakuló egyensúlytalanságokra utaló jeleket – például egyes tagállamok lakáspiacán
                  3
               .

               (3)Az euróövezetben továbbra is lényeges egyensúlyhiány áll fenn. Jóllehet a nettó adós országok számottevő előrelépést tettek külső egyenlegük kiigazítása terén, egyes hitelező országokban még mindig nagy a folyó fizetési mérleg többlete, ami összességében véve az aggregált kereslet hiányát mutatja. Mindennek hatására 2016-ban az euróövezeti többlet elérte a GDP 3,3 %-át, amely arány 2019-re várhatóan a GDP 2,9 %-ára fog mérséklődni. A legtöbb eladósodott tagállam nettó nemzetközi befektetési pozíciója lassú ütemben javul, és változatlanul jentős erőfeszítésekre van szükség az egyensúly helyreállítása érdekében. A hosszú időn át nagy folyófizetésimérleg-hiánnyal rendelkező országok nettó nemzetközi befektetési pozíciója továbbra is erősen negatív, amihez rendszerint a magán- és az állami szférában felhalmozódott jelentős adósságállomány társul, és ez sebezhető pontot jelent. Ezzel egyidejűleg a nagy folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező országok részéről is erőfeszítésekre van szükség a belső kereslet ösztönzése, és ezáltal az euróövezet egyensúlyának helyreállítása érdekében.

               (4)A bérnövekedés az aggregált kereslet előmozdítása révén hozzájárul az euróövezeti gazdasági fellendüléshez, csökkenti az egyenlőtlenségeket, és magas életszínvonalat biztosít a térségben. Hatékony bérmegállapítási mechanizmusokkal kell biztosítani, hogy a béreket az országspecifikus feltételeknek megfelelően és a termelékenység változásainak figyelembevételével differenciálják. A termelékenységet fokozó strukturális reformok végrehajtása valamennyi országban, a közkiadások minőségének és összetételének javítása a beruházások ösztönzése érdekében, a bérnövekedés és a dinamikusabb kereslet előmozdítása a nettó hitelező országokban, valamint a nettó adós országokban a fajlagos munkaköltség emelkedését kordában tartó intézkedések végrehajtása segítene felgyorsítani az euróövezet egyensúlyának helyreállítását.

               (5)Az euróövezetben az átfogó makrogazdasági politikamix – a monetáris, fiskális és strukturális politikákat is beleértve – tekintetében a következetesség és az egyensúly döntő jelentőséggel bír az erőteljesebb és fenntarthatóbb gazdasági fellendülés biztosítása szempontjából. Az elmúlt években a politikamix súlypontja áthelyeződött a monetáris politikára, amelynek keretében a hagyományostól eltérő, új eszközökkel igyekeztek teljesíteni az EKB középtávú inflációs célját, ezáltal támogatva a növekedést és a munkahelyteremtést. Az EKB bejelentette, hogy 2018 januárjában megkezdi eszközvásárlásainak újrakalibrálását. Ehhez más szakpolitikák támogató szerepét is igénybe kell venni azokban a tagállamokban, amelyek rendelkeznek a szakpolitikai intézkedésekhez szükséges mozgástérrel.

               (6)A nemzeti költségvetési politikák közös szabályokon alapuló, szoros összehangolása a megfelelő aggregált euróövezeti költségvetési irányvonal kialakításának és a monetáris unió zökkenőmentes működésének nélkülözhetetlen előfeltétele. A közös költségvetési szabályok nemzeti szinten az államadósság fenntarthatóságát hivatottak biztosítani, miközben gondoskodnak a makrogazdasági stabilizációhoz szükséges mozgástér megőrzéséről. A tagállami költségvetési irányvonalaknak és az átfogó euróövezeti költségvetési irányvonalnak tehát kiegyensúlyozottan kell érvényesíteniük egyrészt a nemzeti államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítására, másrészt a nemzeti, illetve euróövezeti szintű rövid távú makrogazdasági stabilitásra vonatkozó célkitűzést. Tekintettel az euróövezet jelenlegi – néhány atipikus sajátosságot mutató – gazdasági fellendülésére, a válság idejéből örökölt adósságra és az EKB eszközvásárlásainak várható újrakalibrálására, a Bizottság az euróövezet egészére vonatkozóan nagyjából semleges átfogó költségvetési irányvonal érvényesítését tartja helyénvalónak. Gondoskodni kell az euróövezeti tagállamok körében a költségvetési kiigazítások megfelelő differenciálásáról, figyelembe véve a költségvetési mozgásteret és a többi országra gyakorolt továbbgyűrűző hatásokat.

               (7)A nemzeti költségvetések összetételének jelentős javítása mind bevételi, mind kiadási oldalon – például az erőforrások tárgyieszköz- és immateriális beruházásokra való összpontosítása révén – rövid távon növelné a költségvetés keresletre gyakorolt hatását, hosszabb távon pedig javítaná a termelékenységet. A nemzeti költségvetési keretek működésének javítása és a jól kezelt kiadási felülvizsgálatok elősegítik a hiteles és növekedésösztönző költségvetési politikák érvényesítését.

               (8)A megfelelően kialakított adózási struktúra mind a növekedés és a foglalkoztatás előmozdítása, mind az egyenlőtlenségek mérsékléséhez való hozzájárulás szempontjából kulcsfontosságú. Az adórendszerek egyszerűsítése, valamint az adócsalás, az adókijátszás és az adókikerülés kezelése elengedhetetlen ahhoz, hogy az adórendszerek hatékonyabbá és méltányosabbá váljanak. Ez erőforrásokat szabadíthat fel a közberuházások, az oktatás és az egészségügy javára, továbbá hozzájárul a beruházásélénkítéshez, a foglalkoztatáshoz és a társadalmi méltányosság megerősítéséhez. Az agresszív adótervezéssel szembeni fellépés kifejezetten nélkülözhetetlen az államháztartási bevételek biztosításához, a vállalkozások közötti verseny torzulásának megakadályozásához, a társadalmi kohézió megőrzéséhez és a súlyosbodó egyenlőtlenségek leküzdéséhez. A közös konszolidált társaságiadó-alap (KKTA) az adókikerülés elleni fellépés újabb hatékony eszközét jelenti, egyúttal megerősíti az egységes piacot a vállalkozások javára.

               (9)A munkaerő- és termékpiacok szerkezeti és intézményi sajátosságai, valamint a jól működő közigazgatások meghatározó tényezőnek számítanak egyrészt a gazdaság ellenálló képessége, másrészt az euróövezeti tagállamok konjunkturális, reál- és társadalmi konvergenciája szempontjából. Az ellenálló gazdasági struktúrák megakadályozzák, hogy a sokkok jelentős és tartós hatást gyakoroljanak a bevételre és a foglalkoztatásra az egyes tagállamokon belül és az euróövezet egészében. Következésképpen csökkentik a gazdasági fluktuációt, és a fenntartható és inkluzív növekedésnek kedvező gazdasági környezetet teremtenek. A strukturális reformok – különösen az országspecifikus ajánlásokban előírt intézkedések – összehangoltabb végrehajtása nyomán kedvező továbbgyűrűző hatások jelentkezhetnek a tagállamokban, és a reformok pozitív hatásai is erősödhetnek.

               (10)A jól működő munkaerőpiacok és szociális védelmi rendszerek fontos alapul szolgálnak az inkluzív gazdasági növekedéshez, az egyenlőtlenségek mérsékléséhez és a nemzeti gazdaságok, valamint az egész euróövezet ellenálló képességének kiépítéséhez. Ezen a téren a felfelé mutató konvergencia megvalósítására törekedve a szociális jogok európai pillére 20 alapelvet határoz meg, amelyek három tág fejezetbe sorolhatók: i. esélyegyenlőség és munkavállalási jog; ii. tisztességes munkafeltételek; valamint iii. szociális védelem és társadalmi befogadás.

               (11)A munkaerőpiac alkalmazkodóképességének javítását célzó reformok terén tett előrelépések dacára még mindig lényeges különbségek figyelhetők meg az euróövezeten belül, amelyek visszásan hatnak a térség megfelelő működésére. A jól kialakított és a szociális védelmi rendszerhez maradéktalanul illeszkedő munkaerőpiaci intézkedések elősegíthetik a munkaerőpiaci átmenetet és a reintegrációt, csökkenthetik a munkaerőpiac szegmentációját, az automatikus stabilizáció hatékony eszközévé válhatnak és előmozdíthatják a társadalmi méltányosságot. Emellett a megfelelően kialakított munkaidő-megoldások hozzájárulhatnak a sokkok enyhítéséhez. Személyre szabott munkakeresési támogatás, képzés és átképzés biztosításával a munkaképes munkanélküliek eredményesen és időben aktivizálhatók, ezzel egyidejűleg pedig gondoskodni kell a nem munkaképes személyek védelméről. A megjelenő új foglalkoztatási formák és új szerződéstípusok kihívásokkal járnak a munkahelybiztonság és a szociális védelem tekintetében. Ilyen körülmények között a foglalkozásvédelmi jogszabályoknak méltányos és tisztességes munkakörülményeket kell biztosítaniuk valamennyi munkavállaló számára.

               (12)A hatékony szociális védelmi rendszerek elengedhetetlenek a befogadó munkaerőpiacok előmozdításához, a megfelelő jövedelemtámogatás biztosításához és a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés révén a megfelelő szociális támogatás garantálásához. A nyugdíjreformok, valamint a munka és a magánélet közötti egyensúlyra irányuló intézkedések ugyancsak meghatározó jelentőséggel bírnak a munkaerőpiaci részvétel ösztönzése szempontjából. A munkavállalók foglalkoztatási, ágazati és földrajzi mobilitására és a szociális védelmi rendszerekre vonatkozó szükségtelen korlátozásokat meg kell szüntetni.

               (13)A színvonalas oktatáshoz és képzéshez való hozzáférés az esélyegyenlőség biztosításának és a strukturális munkaerőhiány kiküszöbölésének nélkülözhetetlen eleme. Az oktatási és képzési rendszereken keresztül megfelelő humántőke-beruházásokat kell eszközölni az egész életen át tartó tanulás előmozdítása céljából, valamint annak biztosítása érdekében, hogy a készségszintek megfeleljenek a jelenlegi és jövőbeli munkaerőpiaci igényeknek. Ezek a beruházások hosszú távon döntő szerepet játszanak a gazdaság alkalmazkodóképességének javításában és a reálkonvergencia ösztönzésében. A készségekbe való beruházás szintén lendületet adhat az innovációnak, fokozhatja a termelékenységet és a versenyképességet, egyúttal a társadalmi befogadást és mobilitást is elősegítheti.

               (14)A versenyt élénkítő termékpiaci reformok, valamint az üzleti környezetet és az intézmények minőségét javító – köztük a szerződések érvényesítését megkönnyítő, hatékony igazságügyi rendszerre irányuló – reformok a tagállamokban és az euróövezet egészében egyaránt erősítik a gazdaság ellenálló képességét. Az egységes piacon belüli további integráció bizonyítottan a növekedés és a tagállamok közötti konvergencia fő motorja. Az egységes piac továbbra is számottevő kiaknázatlan lehetőségeket tartogat, és kiteljesítéséhez még jelentős előrelépésekre van szükség. A jelenlegi kihívás a szolgáltatások egységes piacának megvalósítása (beleértve a pénzügyi, a digitális kereskedelmi, az energia- és a közlekedési ágazatot). Mindazonáltal a termékpiacra is figyelmet kell fordítani a piaci szegmentáció esetleges kialakulásának elkerülése érdekében. A digitális egységes piacnak hozzá kell járulnia a jogi környezet kiteljesítéséhez, hogy felgyorsuljon a gazdasági tevékenységek digitalizációja, ami a termékpiacok jobb teljesítményének és a globális versenyképesség fokozásának nélkülözhetetlen előfeltétele.

               (15)Az euróövezeti bankszektor a válság óta összességében véve szilárdabb alapokon nyugszik, és a banki hitelezés újra bővülésnek indult, ugyanakkor vannak még sebezhető pontok, amelyek kezelésre szorulnak. A bankok – különösen a kis- és közepes méretű pénzintézetek – az alacsony nyereségesség problémájával küzdenek. A banki üzleti modellek kiigazításával járó költségek, az alacsony kamatlábbal jellemezhető környezet és az egyéb finanszírozási formák terjedéséből adódó, egyre kiélezettebb verseny változatlanul visszás hatást gyakorolnak a bankok nyereségességére. Az üzleti modelleknek tehát még inkább alkalmazkodniuk kell a helyzethez, hogy hosszú távon is fenntarthatóvá váljanak. A nemteljesítő hitelek aránya csaknem az összes, nagyobb mértékben érintett euróövezeti tagállamban stabilizálódott vagy csökkenő tendenciát mutat, ám a javulás még mindig lassú. A nemteljesítő hitelek magas aránya visszaveti a bankok hitelnyújtási képességét, a monetáris transzmissziós mechanizmust és a gazdaság alkalmazkodóképességét is, ráadásul az egész bankrendszerre nézve a sebezhetőség forrásának számít. A Tanács által 2017 júliusában elfogadott, majd a bankunióról szóló, 2017. október 11-i közleményben bejelentett, a nemteljesítő hitelek kezelését célzó cselekvési terv alapján a Bizottság jelenleg egy átfogó intézkedéscsomag összeállításán dolgozik, amely a nemteljesítő hitelek 2018-ig történő csökkentésére irányul.

               (16)A GMU intézményi struktúrájának megerősítése szempontjából prioritásnak számít a bankunió kiteljesítése, valamint a tőkepiaci unió kiépítésének előmozdítása. A bankunió létrehozása terén lényeges előrelépések történtek, ám a folyamat még nem zárult le. A Bizottság a bankunió kiteljesítéséről szóló közelmúltbeli közleményében igyekszik felvázolni, hogy miként alakítható ki megállapodás a bankunió kiteljesítéséről a Tanács eddigi kötelezettségvállalásai alapján. A közös európai betétbiztosítási rendszer és az Egységes Szanálási Alap közös védőhálójának hiánya visszaveti a bankunió arra vonatkozó képességét, hogy betöltse a bankok és az államok közötti kapcsolattartó szerepét. A bankoknak változatlanul erőfeszítéseket kell tenniük a további kockázatcsökkentés és a kockázatkezelés javítása érdekében. Ebben az összefüggésben döntő fontosságú, hogy mielőbb megállapodás szülessen a Bizottság által 2016 novemberében javasolt szabályozási csomagról, valamint, hogy további előrelépések történjenek a nemteljesítő hitelek csökkentése és a bankok államkötvény-kitettségének diverzifikálása terén.

               (17)Az Európa jövőjéről szóló bizottsági fehér könyv elindított egy gondolkodási folyamatot, amelynek keretében a 27 tagú EU a felvázolt lehetséges forgatókönyvekből kiindulva dönt az Unió jövőjéről. A Bizottság mindehhez egy vitaanyag-sorozat kidolgozásával is hozzájárult, amelynek részeként a GMU elmélyítéséről szóló vitaanyagban ismertette a GMU kiteljesítésére vonatkozó átfogó elképzelését, és a GMU szerkezetének kiépítéséhez szükséges tennivalók világos ütemtervét. Az Unió helyzetéről szóló 2017. évi beszéd azonosította a GMU előmozdításának fő elemeit, és a Bizottság 2017 őszén előterjesztette a vonatkozó javaslatokat,

               AJÁNLJA, hogy az euróövezeti tagállamok a 2018–2019 közötti időszakban – egyénileg és kollektíven – tegyenek intézkedéseket az eurócsoporton belül a következők érdekében:

               1.Érvényesítsenek olyan szakpolitikákat, amelyek támogatják a fenntartható és inkluzív növekedést, javítják az ellenálló képességet, valamint előmozdítják az egyensúly helyreállítását és a konvergenciát. Tegyenek jelentős előrelépést az egységes piac kiteljesítése felé, különös tekintettel a szolgáltatásokra, beleértve a pénzügyi, a digitális kereskedelmi, az energia- és a közlekedési ágazatot. A kedvező konjunkturális körülményekre tekintettel valamennyi tagállamnak előnyben kell részesítenie azokat a reformokat, amelyek fokozzák a termelékenységet és a növekedési potenciált, javítják az intézményi és az üzleti környezetet, megszüntetik a beruházási akadályokat, ösztönzik a minőségi munkahelyek létrehozását és csökkentik az egyenlőtlenséget. A folyófizetésimérleg-hiánnyal vagy magas külső adósságállománnyal rendelkező tagállamoknak emellett törekedniük kell a fajlagos munkaköltségek kordában tartására. A nagy folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező tagállamoknak emellett ösztönözniük kell a bérnövekedést, és olyan intézkedéseket kell prioritásként végrehajtaniuk, amelyek élénkítik a beruházásokat, fokozzák a belső keresletet és elősegítik az egyensúly helyreállítását az euróövezetben.

               2.Aggregált szinten, az euróövezetre vonatkozóan törekedjenek nagyjából semleges költségvetési irányvonal érvényesítésére és kiegyensúlyozott politikamix kialakítására. A költségvetési politikáknak megfelelő egyensúlyt kell teremteniük egyrészt az államháztartás fenntarthatóságának biztosítása – és adott esetben különösen a magas adósságráták csökkentése –, másrészt a gazdasági fellendülés támogatása között. A nemzeti költségvetési keretrendszerek hatékony működésének biztosításával egyidejűleg a tagállamoknak olyan költségvetési politikát kell érvényesíteniük – többek között a kiadási felülvizsgálatok alkalmazásával, valamint a növekedést ösztönző és adózási szempontból méltányos struktúrák kiépítésével –, amely összhangban áll a Stabilitási és Növekedési Paktummal, élénkíti a beruházást és javítja az államháztartás minőségét és összetételét. A tagállamoknak intézkedéseket kell elfogadniuk és végrehajtaniuk az adórendszer eladósodásra ösztönző elemeinek visszaszorítására és az agresszív adótervezés leküzdésére, hogy ezáltal biztosítsák az egyenlő versenyfeltételeket, a méltányos adóztatást, az államháztartás védelmét és a stabilitás megőrzését az euróövezetben. Ez magában foglalja a közös konszolidált társaságiadó-alapra (KKTA) irányuló munka folytatását is.

               3.Hajtsanak végre olyan reformokat, amelyek elősegítik a minőségi munkahelyek teremtését, az esélyegyenlőséget, a munkavállalást és a tisztességes munkakörülményeket, továbbá támogatják a szociális védelmet és a társadalmi befogadást. A reformoknak a következőkre kell irányulniuk: i. megbízható és rugalmas munkaszerződések, amelyek az átmeneti időszakban biztosított megfelelő támogatással párosulnak, és megakadályozzák a munkaerőpiac szegmentációját; ii. színvonalas, hatékony és egész életen át tartó oktatási és képzési rendszerek, amelyek célja a készségek összehangolása a munkaerőpiaci igényekkel; iii. a munkaerőpiaci részvételt elősegítő, hatékony aktív munkaerőpiaci intézkedések; iv. fenntartható és megfelelő szociális védelmi rendszerek, amelyek igazodnak a foglalkoztatás és a munkaviszonyok új típusaihoz; v. a munkavállalók zökkenőmentes foglalkoztatási, ágazati és földrajzi mobilitása; vi. hatékony szociális párbeszéd és megfelelő szinten folytatott bértárgyalások; vii. a munka adóterhének enyhítése, különös tekintettel a kis jövedelmű munkavállalókra és a második keresőkre.

               4.A Gazdasági és Pénzügyi Tanács 2016. júniusi ütemtervével összhangban folytassák a bankunió kiteljesítésére irányuló munkát a kockázatcsökkentés és a kockázatmegosztás terén, és ezen erőfeszítések részeként hozzanak létre egy európai betétbiztosítási rendszert, léptessék életbe az Egységes Szanálási Alap közös védőhálóját, valamint erősítsék meg a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszerét a kockázatok felhalmozódásának elkerülése érdekében. Hozzanak intézkedéseket a nemteljesítő hitelek arányának kézzelfoghatóan gyorsabb csökkentése érdekében a Gazdasági és Pénzügyi Tanács cselekvési terve alapján, és ösztönözzék a rendezett hitelállomány-leépítést azokban a tagállamokban, ahol nagy a magánszektor adósságállománya. Mozdítsák elő az uniós tőkepiacok integrációját és fejlődését a reálgazdasági növekedés fellendítése érdekében, és ezzel egyidejűleg őrizzék meg a pénzügyi piacok stabilitását.

               5.Mielőbb tegyenek előrelépést a gazdasági és monetáris unió kiteljesítése felé, konkrétan a 2017 őszén indított bizottsági kezdeményezések alapján, az Unió belső piacának maradéktalan tiszteletben tartása mellett, az euróövezeten kívüli tagállamokkal szemben nyitott és általuk átlátható módon.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

                     (2)

                        HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

                     (3)

                        Lásd a riasztási mechanizmus keretében készült 2018. évi jelentést.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel,2018.1.4.
            COM(2017) 812 final
            Ajánlás
            A TANÁCS HATÁROZATA
            a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, az ENSZ Tengerjogi Egyezménye keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmányról szóló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               INDOKOLÁS

               1.AZ AJÁNLÁS HÁTTERE

               •Az ajánlás okai és céljai

                  68/70. sz. határozatának 198. pontjában az ENSZ-közgyűlése felkérte a nyílt végű informális ad hoc ENSZ-munkacsoportot (a továbbiakban: ENSZ-munkacsoport), hogy vizsgálja meg a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzésével és fenntartható hasznosításával kapcsolatos kérdéseket, valamint hogy tegyen ajánlásokat egy, az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye (a továbbiakban: Tengerjogi Egyezmény) keretében kidolgozandó nemzetközi okmány hatályára, főbb elemeire és megvalósíthatóságára vonatkozóan.

                  A 2006 óta végzett munkájára alapozva az ENSZ-munkacsoport 2015 januárjában tartott utolsó ülésén ajánlásokat fogadott el, amelyekben hangsúlyozta, hogy a tengeri biológiai sokféleség megőrzésének és fenntartható hasznosításának a nemzeti joghatóságon kívüli területeken történő jobb kezeléséhez a Tengerjogi Egyezmény keretében egy átfogó, globális rendszert kell létrehozni egy, a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmány (a továbbiakban: nemzetközi okmány) kidolgozása révén.

                  2015. június 19-én elfogadott 69/292. sz. határozatával az ENSZ-közgyűlés létrehozott egy előkészítő bizottságot, amelyben részt vehet az ENSZ valamennyi tagállama, a szakosodott ügynökségek tagjai és a Tengerjogi Egyezmény részes felei, és amely bizottságnak az volt a feladata, hogy az okmánytervezet elemeiről érdemi ajánlásokat tegyen az ENSZ Közgyűlésének. A határozat azt is megállapította, hogy az ENSZ-közgyűlésnek – figyelembe véve az előkészítő bizottság jelentését – még hetvenkettedik ülésszakának vége előtt döntenie kell egy, a szóban forgó nemzetközi okmányról folytatandó tárgyalásokról szóló kormányközi konferencia összehívásáról és annak kezdőnapjáról.

                  A Tanács 2016 márciusában (a 2016. március 15-i 6862/16 határozattal) felhatalmazta a Bizottságot arra, hogy az Unió nevében tárgyalásokat folytasson a nemzetközi okmány tervezetének elemeiről azokban a kérdésekben, amelyek az Unió hatáskörébe tartoznak, és amelyekre uniós szabályok vonatkoznak. E tárgyalási felhatalmazás és a tárgyalási irányelvek kifejezetten az előkészítő bizottság üléseire korlátozódtak.

                  Az előkészítő bizottság 2016-ban és 2017-ben négy ülésszakot tartott, az utolsót 2017. július 10. és 21. között. Az előkészítő bizottság négy ülésszakán folytatott tárgyalások az ENSZ-munkacsoport 2011. évi ülésén született ajánlásokban megjelölt témákra összpontosultak, nevezetesen a következőkre: tengeri genetikai erőforrások, többek között a belőlük származó haszon megosztásának kérdése; területalapú gazdálkodási eszközök, beleértve a védett tengeri területeket; környezeti hatásvizsgálatok; kapacitásépítés és a tengeri technológia átadása; valamint az általánosabb, horizontális kérdések, ideértve az elveket, a döntéshozatali és vitarendezési eljárásokat, az egyéb jogi eszközökkel való kapcsolatot, a részvételt stb. A végső ajánlásokat 2017. július 21-én konszenzussal fogadták el (azok szerepelnek az előkészítő bizottság jelentésében –

                     http://www.un.org/depts/los/biodiversity/prepcom_files/Procedural_report_of_BBNJ_PrepCom.pdf

                   ). Az előkészítő bizottság többek között azt ajánlotta, hogy a nemzetközi okmány szövegének kidolgozása érdekében az ENSZ Közgyűlése mielőbb hozzon határozatot a kormányközi konferencia összehívásáról.

                  A kormányközi konferencia összehívásáról szóló határozatot az ENSZ-közgyűlés valószínűleg 2017 végéig meghozza. A kormányközi konferencia ezt követően megkezdheti tevékenységét, és 2018 első félévében megtarthatja első ülését.

                  A Tengerjogi Egyezmény részes feleként, valamint az ENSZ keretében 2006 óta folytatott tárgyalásokon a szóban forgó nemzetközi okmány szükségességének egyik fő szószólójaként az EU-nak továbbra is tevékenyen részt kell vennie ebben az ENSZ-nél zajló folyamatban, mivel ezzel hozzájárul ahhoz, hogy a Tengerjogi Egyezményben foglalt jogi kereten belül javuljon a nemzeti joghatóságon kívüli területek tengeri biológiai erőforrásainak megőrzése és fenntartható hasznosítása. Az EU-nak továbbá gondoskodnia kell arról, hogy a nemzetközi okmányban szerepeljenek olyan rendelkezések is, amelyek lehetővé teszik az EU részes féllé válását.

               •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

                  A Bizottságnak gondoskodnia kell arról, hogy a jövőbeni nemzetközi okmány szövegéről folytatatott tárgyalások maradéktalanul összhangban legyenek a vonatkozó uniós szabályokkal és szakpolitikákkal a tárgyalások által lefedett területeken (környezetpolitika, tengeri szállítási politika, közös halászati politika, belső piaci politika, közös kereskedelempolitika, kutatási és technológiafejlesztési politika, éghajlat-politika és egyéb kapcsolódó szakpolitikák), valamint más vonatkozó kétoldalú és többoldalú megállapodásokkal, amelyeknek az Unió már részes fele.

                  Mivel a nemzetközi okmány a Tengerjogi Egyezményhez kapcsolódó végrehajtási megállapodás lesz, és a Tengerjogi Egyezmény már része az uniós vívmányoknak, a Bizottságnak biztosítania kell, hogy a Tengerjogi Egyezményben előírt rendelkezéseket és az ugyanott rögzített jogok és kötelezettségek egyensúlyát – amelyeket az uniós vívmányok is figyelembe vesznek – teljes mértékben tiszteletben tartsák, valamint hogy a tárgyalások eredménye maradéktalanul összhangban álljon a Tengerjogi Egyezménnyel.

               2.AZ AJÁNLÁS JOGI ELEMEI

                  Ezen ajánlás célja, hogy a Bizottság megszerezze a Tanács felhatalmazását arra, hogy az EU nevében tárgyalásokat folytasson a jövőbeni nemzetközi okmányról. A Tanács számára a tárgyalások megkezdésének engedélyezésére vonatkozó jogalap az EUMSZ 218. cikkének (3) és (4) bekezdése.

               3.AZ ÉRDEKELT HARMADIK FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI

                  Az érdekelt felekkel nem folyt egyeztetés az ajánlás kidolgozása kapcsán.

                  Az ENSZ-közgyűlés 69/292. sz. határozatának rendelkezéseivel összhangban a kormányközi konferencia összehívásáról szóló határozatot az ENSZ Közgyűlésének 2018. szeptemberéig kellene meghoznia. Olyan döntés született azonban, hogy az ENSZ munkáját fel kell gyorsítani annak érdekében, hogy a kormányközi konferenciát a lehető leghamarabb összehívják, és már 2018-ban sor kerüljön az első ülésre, ezáltal fenntartva a megbeszélések lendületét. A tárgyalási irányelveket még a konferencia kezdete előtt kell elfogadni, ezért nem volt lehetőség nyilvános konzultációra, sem olyan ütemterv közzétételére, amelyhez az érdekelt felek és a polgárok a bevált gyakorlatnak megfelelően igazodhattak volna visszajelzéseik küldése tekintetében.

                  Valójában az EU évek óta politikailag elkötelezett e folyamat mellett, és rendszeres konzultációkat folytatott az érintett érdekeltekkel, különösen a civil társadalmi szervezetekkel és az ENSZ-ben képviselettel rendelkező egyéb szervezetekkel.

                  Helyénvaló gondoskodni az érdekelt felek tárgyalási folyamatba való bevonásáról és visszajelzéseik figyelembevételéről, amikor a tárgyalások során konkrétabb (alapvető kérdéseket érintő) tárgyalási pozíciók kialakítására lesz szükség, valamint biztosítani kell azt is, hogy a tárgyalási pozíciók tükrözzék az érdekelt felek véleményét.

               Ajánlás

               A TANÁCS HATÁROZATA

               a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, az ENSZ Tengerjogi Egyezménye keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmányról szóló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 218. cikke (3) és (4) bekezdésére,

               tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

               mivel:

               (1) Az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezményét (a továbbiakban: Tengerjogi Egyezmény) az 1998. március 23-i 98/392/EK tanácsi határozattal
                  1
                ratifikálta az Unió, amely mindmáig az egyetlen olyan, a Tengerjogi Egyezmény 305. cikke (1) bekezdésének f) pontja és IX. mellékletének 1. cikke értelmében vett nemzetközi szervezet, amely részes fele az egyezménynek.

               (2) A Tengerjogi Egyezmény részes feleként az Unió részt vett a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzésével és fenntartható hasznosításával kapcsolatos kérdések vizsgálatával foglalkozó, nyitott végű informális ad hoc ENSZ-munkacsoportban, amely 2006 és 2015 között tartott üléseket; az Unió az előkészítő bizottság 2016-ban és 2017-ben tartott négy ülésszakán is részt vett; e bizottságnak az volt a feladata, hogy az ENSZ-közgyűlésnek érdemi ajánlásokat tegyen a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, a Tengerjogi Egyezmény keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmány (a továbbiakban: nemzetközi okmány) bizonyos elemeiről.

               (3) Az előkészítő bizottság 2017. július 21-én elfogadta jelentését, és azt az ajánlást fogalmazta meg, hogy a Közgyűlés mérlegelje az ajánlásában foglaltakat, és a mielőbb hozzon határozatot egy, az ENSZ égisze alatt tartandó kormányközi konferencia összehívásáról az előkészítő bizottság ajánlásainak figyelembevétele, valamint egy, a Tengerjogi Egyezmény keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmány szövegének kidolgozása érdekében.

               (4) Ezen ajánlások alapján az Egyesült Nemzetek Közgyűlése [...-án/-én] úgy határozott, hogy kormányközi konferenciát hív össze a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, a Tengerjogi Egyezmény keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmány szövegének kidolgozása céljából.

               (5) Az Uniónak mint a Tengerjogi Egyezmény részes felének teljes mértékben részt kell vennie a nemzetközi okmány kidolgozására irányuló tárgyalásokon,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               A Bizottság felhatalmazást kap, hogy tárgyalásokat folytasson a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, az ENSZ Tengerjogi Egyezménye keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmányról.

               2. cikk

               A tárgyalási irányelveket a melléklet tartalmazza.

               3. cikk

               A tárgyalásokat a Tanács által kijelölt különbizottsággal konzultálva kell lefolytatni.

               4. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        HL L 179., 1998.6.23.

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel,2018.1.4.
            COM(2017) 812 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            AjánlásA TANÁCS HATÁROZATA
            a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, az ENSZ Tengerjogi Egyezménye keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmányról szóló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               MELLÉKLET

               TÁRGYALÁSI IRÁNYELVEK

               1. Elvek

               A nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzéséről és fenntartható hasznosításáról szóló, az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye (a továbbiakban: Tengerjogi Egyezmény) keretében létrejövő, jogilag kötelező erejű nemzetközi okmány (a továbbiakban: nemzetközi okmány) tárgyalása keretében a Bizottság törekszik elérni a következőket:

               –
                     a nemzetközi okmány rendelkezései legyenek maradéktalanul összhangban a nemzetközi joggal és különösen a Tengerjogi Egyezmény rendelkezéseivel, és a jövőbeli nemzetközi okmány ne veszélyeztesse a Tengerjogi Egyezményben foglalt jogok és kötelezettségek egyensúlyát,

               –
                     a nemzetközi okmány rendelkezései álljanak összhangban a megfelelő uniós jogszabályokkal, valamint azokkal a megfelelő két- és többoldalú megállapodásokkal, amelyeknek az Unió részes fele.

               A Bizottság gondoskodik arról, hogy a tárgyalásokat a Brüsszelben vagy a helyszínen ülésező különbizottsággal konzultálva folytatja le. A Bizottság rendszeresen jelentést tesz a Tanácsnak a tárgyalások eredményéről.

               2. Irányvonalak

               2.1. A Bizottság törekszik elérni a következőket:

               ·a tárgyalási témák köre csomagként terjedjen ki a(z) [...] határozatban meghatározott elemekre;

               ·a kormányközi konferencián zajló tárgyalások folytatására vonatkozó eljárási szabályok tegyék lehetővé az EU teljes körű részvételét a tárgyalásokon, és álljanak összhangban a Tengerjogi Egyezményhez kapcsolódó végrehajtási megállapodások megtárgyalására vonatkozó eddigi gyakorlattal;

               ·a nemzetközi okmány biztosítson hatékony keretet a nemzeti joghatóságon kívül eső területek biológiai sokféleségének megőrzéséhez és fenntartható hasznosításához;

               ·a nemzetközi okmány célja legyen a Tengerjogi Egyezményben már szereplő egyes kötelezettségek végrehajtása, megerősítése és részletes kidolgozása, tiszteletben tartva ugyanakkor a Tengerjogi Egyezményben előírt jogokat és szabadságokat;

               ·a nemzetközi okmány írjon elő kifejezett kötelezettséget az államok számára, hogy – egyénileg, illetve az illetékes nemzetközi és regionális szervezeteken keresztül – működjenek együtt a nemzeti joghatóságon kívül eső területek biológiai sokféleségének megőrzése és fenntartható hasznosítása érdekében;

               ·a nemzetközi okmány ne gyöngítsen már meglévő jogi eszközöket és kereteket, valamint illetékes globális, regionális és ágazati szervezeteket, illetve ne sértse a bennük foglalt vagy általuk megállapított jogokat és kötelezettségeket;

               ·a nemzetközi okmány tartsa tiszteletben az illetékes globális, regionális és ágazati szerveztek megbízatását, és kerülje el tevékenységeik megkettőzését;

               ·a nemzetközi okmány ne sértse a Tengerjogi Egyezmény szerződő feleinek jogait és kötelezettségeit, beleértve a tengeri övezetek tekintetében a Tengerjogi Egyezmény értelmében őket megillető jogosultságokat;

               ·a nemzetközi okmány tartalmazzon olyan megfelelő rendelkezéseket, amelyek lehetővé teszik, hogy az Unió a Tengerjogi Egyezmény 305. cikkével és IX. mellékletével összhangban részes féllé váljon és teljes mértékben részt vegyen a nemzetközi okmányban meghatározandó döntéshozatali folyamatokban.

               2.2. A Bizottság törekszik különösen annak biztosítására, hogy a nemzetközi okmány tartalmazza vagy tükrözze többek között a következőket:

               a) Horizontális kérdések

               ·A jó kormányzásra vonatkozó általános elvek, ilyenek például a tengeri környezet védelme és megóvása, nemzetközi együttműködés, a tudományalapú megközelítés használata, az ökoszisztéma-alapú megközelítés, az elővigyázatosság elve, a „szennyező fizet” elv, a tengeri erőforrások fenntartható és méltányos hasznosítása, az információk nyilvános hozzáférhetősége, az átlátható és nyílt döntéshozatali folyamatok, valamint az államoknak mint a globális tengeri környezet gazdáinak a felelőssége;

               ·akár új, akár már létező, megfelelő és költséghatékony keret és mechanizmusok többek között a meglévő illetékes szervezetek körében, illetve a közöttük megvalósuló együttműködés és koordináció fokozása céljából, ideértve különösen a nemzeti joghatóságon kívül eső területeken folytatott tevékenységek szabályozásával vagy a tengeri környezet védelmével megbízott szervezeteket;

               ·a nemzetközi okmány érdemi rendelkezéseinek való megfelelést biztosító megfelelő mechanizmusok;

               ·a Tengerjogi Egyezménnyel összhangban álló, megfelelő vitarendezési mechanizmusok.

               b) Tengeri genetikai erőforrások, többek között a belőlük származó haszon megosztása

               A Bizottság törekszik biztosítani, hogy az okmány támogassa a nemzeti joghatóságon kívül eső területekről származó tengeri genetikai erőforrások megőrzését és fenntartható hasznosítását. Ezen belül a nemzetközi okmány:

               ·tegye lehetővé a genetikai erőforrásokhoz való, környezetvédelmi szempontból észszerű – megőrzésüknek és fenntartható hasznosításuknak megfelelő módon történő – hozzáférést, és ne korlátozza indokolatlanul a tudományos célú tengerkutatásnak a Tengerjogi Egyezményben rögzített szabadságát;

               ·úgy legyen megfogalmazva, hogy ne szabályozzon a szellemitulajdon-joggal kapcsolatos vagy más kapcsolódó kérdéseket;

               ·a tengeri genetikai erőforrások felhasználói számára biztosítson jogbiztonságot, és ösztönözze a biológiai sokféleséget nem veszélyeztető biotechnológiai újításokat;

               ·javítsa a nemzeti joghatóságon kívül eső területekről származó genetikai erőforrásokról rendelkezésre álló információk átláthatóságát és elérhetőségét;

               ·vitassa meg a nemzeti joghatóságon kívüli területekről származó genetikai erőforrások hasznosításából származó előnyök megosztásával összefüggő kérdéseket.

               c) Területalapú állománygazdálkodási eszközök és hasonló intézkedések, többek között tengeri védett területek

               A Bizottság törekszik annak biztosítására, hogy a nemzetközi okmány tartalmazzon többek között eljárásokat/mechanizmusokat a következőkre:

               ·globálisan elismert védett tengeri területek azonosítása, kijelölése és létrehozása (ideértve a legjobb rendelkezésre álló tudományos ismeretek alapján meghatározott megfelelő kritériumokat is); a kijelölt területek vonatkozásában átfogó állományvédelmi és -gazdálkodási célok megállapítása; az állományvédelmi és -gazdálkodási célok elérésére irányuló tevékenységek figyelemmel kísérése és felügyelete;

               ·az elfogadott kritériumoknak megfelelő, az érintett regionális szervezetek vagy egyezmények által kialakított, területalapú állománygazdálkodási eszközök globális elismerése.

               Ezáltal a Bizottság törekszik biztosítani, hogy a nemzetközi okmány hozzájáruljon az Unió azon nemzetközi kötelezettségvállalásainak végrehajtásához, amelyek a védett területek hatékonyan és méltányosan kezelt, ökológiailag reprezentatív és jól összekapcsolt rendszereiből egy globális hálózat létrehozásához és más hatásos területalapú állományvédelmi intézkedésekhez kötődnek.

               d) Környezeti hatásvizsgálatok

               A Bizottság törekszik elérni, hogy a nemzetközi okmány elősegítse az egyazon területen zajló különböző tevékenységek halmozott hatásainak értékelését annak érdekében, hogy megelőzhetők legyenek a tengeri biológiai sokféleségre gyakorolt – többek között új és feltörekvő tevékenységekből származó – káros hatások, valamint hogy a környezet jelenlegi állapota, illetve a más veszélyekből (például az éghajlatváltozásból) adódó halmozott hatások is kellően figyelembevételre kerüljenek. A Bizottság törekszik különösen annak biztosítására, hogy a nemzetközi okmány pontosítsa, megszilárdítsa és részletesebben kifejtse a Tengerjogi Egyezmény 206. cikke szerinti kötelezettségeket a következők érdekében:

               ·környezeti hatásvizsgálat és stratégiai környezeti vizsgálat segítségével a részes államok joghatósága vagy ellenőrzése alá tartozó olyan tevékenységek egyedi és halmozott környezeti hatásainak megfelelő felmérése, amelyek a tengeri környezet – többek között a tengeri biológiai sokféleség – jelentős szennyezésével járhatnak vagy annak jelentős és káros megváltozását okozhatják („káros hatások”) a nemzeti joghatóságon kívül eső területeken; és

               ·e káros hatások azonosítása és figyelembevétele minden döntéshozatali folyamatban, továbbá annak biztosítása, hogy e tevékenységek összhangban álljanak a tagállamok által a Tengerjogi Egyezmény keretében a tengeri környezet védelme és megóvása érdekében vállalt kötelezettségekkel, többek között a káros hatások megelőzésére és mérséklésére irányuló megfelelő intézkedések elfogadása révén.

               e) Kapacitásépítés és tengeritechnológia-transzfer

               A Bizottság törekszik elérni, hogy a nemzetközi okmány:

               ·a Tengerjogi Egyezménnyel összhangban, a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzése és fenntartható hasznosítása érdekében tartalmazzon a kapacitásépítésre és a tengeritechnológia-transzferre vonatkozó rendelkezéseket;

               ·segítse elő a kapacitásépítéssel és a tengeritechnológia-transzferrel kapcsolatos nemzetközi együttműködést annak érdekében, hogy a nemzeti joghatóságon kívül eső területek tengeri biológiai sokféleségének megőrzése és fenntartható hasznosítása tekintetében teljesüljenek a Tengerjogi Egyezmény céljai és követelményei.


               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel, 2018.4.25.
            COM(2018) 240 final
            Ajánlás
            A TANÁCS HATÁROZATA
            a Madagaszkári Köztársasággal kötendő fenntartható halászati partnerségi megállapodásra és annak jegyzőkönyvére irányuló, az Európai Unió nevében folytatandó tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról
            {SWD(2018) 143 final}{SWD(2018) 144 final}

               INDOKOLÁS

               1.AZ AJÁNLÁS HÁTTERE

               •A javaslat indokai és céljai

               A Bizottság javaslata szerint tárgyalásokat kell folytatni a Madagaszkári Köztársasággal egy olyan új fenntartható halászati partnerségi megállapodásról és annak jegyzőkönyvéről, amely kielégíti az uniós flotta igényeit, valamint összhangban van a közös halászati politikáról szóló 1380/2013/EU rendelettel és a közös halászati politika külpolitikai vetületéről szóló bizottsági közleményről szóló 2012. március 19-i tanácsi következtetésekkel.

               •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

                  Az Európai Unió és a Madagaszkári Köztársaság közötti hatályos halászati partnerségi megállapodást a felek 2007. január 1-jén kötötték meg.
                     1
                   A javaslat szerint tárgyalásokat kell folytatni egy új fenntartható halászati partnerségi megállapodásról annak érdekében, hogy abba bekerüljenek az 1380/2013/EU rendelet
                     2
                   egyes olyan rendelkezései, amelyek nem szerepelnek a hatályos halászati partnerségi megállapodásban. A halászati partnerségi megállapodáshoz csatolt jelenlegi, négy évre szóló jegyzőkönyv
                     3
                   2015. január 1-jén lépett hatályba és 2018. december 31-én jár le. Megállapítja az uniós flotta részére biztosított halászati lehetőségeket, valamint az azokért az Unió és a hajótulajdonosok által fizetett pénzügyi hozzájárulásokat. A Madagaszkár részére fizetendő éves uniós pénzügyi hozzájárulás összege 1 487 500 EUR-t
                     4
                   tesz ki, amelyből 700 000 EUR ágazati támogatásra van előirányozva.

               A Madagaszkárral kötött halászati partnerségi megállapodás négy uniós tagállam (Spanyolország, Franciaország, Portugália és Olaszország) hajói számára biztosít halászati lehetőségeket a tonhal és egyes nagy távolságra vándorló fajok tekintetében. Az Indiai-óceán vonatkozásában az Európai Unió már most is a kétoldalú fenntartható halászati partnerségi megállapodások jól kiépült hálózatával rendelkezik; ilyen megállapodást kötött nevezetesen a Seychelle-szigetekkel és Mauritiusszal.

                  A fenntartható halászati partnerségi megállapodások nemzetközi szinten járulnak hozzá a közös halászati politika célkitűzéseinek előmozdításához, ugyanis biztosítják, hogy az uniós vizeken kívül zajló uniós halászati tevékenységek is az uniós jog alapján alkalmazandó elveken és előírásokon alapuljanak. Ezen túlmenően ezek a megállapodások szorosabbra fűzik az EU és partnere közötti tudományos együttműködést, a halászati erőforrásokkal való hatékonyabb gazdálkodás érdekében előmozdítják az átláthatóságot és a fenntarthatóságot, valamint a nemzeti és a külföldi flották tevékenysége vonatkozásában a nyomon követés, az ellenőrzés és a felügyelet támogatása és a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan (IUU) halászat elleni küzdelem finanszírozása révén ösztönzik a hatékonyabb irányítást, valamint hozzájárulnak a helyi halászati ágazat fenntartható fejlődéséhez. Az ilyen megállapodások megszilárdítják az Európai Uniónak a nemzetközi és regionális halászati szervezetek, különösen az Indiai-óceáni Tonhalbizottság (IOTC) tagjaként betöltött szerepét, mely utóbbi szervezet a térségben előforduló, nagy távolságra vándorló fajokhoz kapcsolódó állományvédelmi és -gazdálkodási feladatok ellátására jött létre a nemzetközi jog alapján.

               •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

                  A Madagaszkárral kötendő új megállapodásra és jegyzőkönyvre irányuló tárgyalások összhangban vannak az EU-nak az afrikai, karibi és csendes-óceáni (AKCS) országokkal összefüggésben folytatott külső tevékenységével, különös tekintettel a demokratikus alapelvek és az emberi jogok tiszteletben tartására irányuló uniós célkitűzésekre.

                  .

               2.AZ AJÁNLÁS JOGI ELEMEI

               •Jogalap

                  A határozat jogalapját az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek (EUMSZ) az Unió külső tevékenységéről szóló ötödik része nemzetközi megállapodásokról szóló V. címének 218. cikke nyújtja, amely meghatározza az Unió és a harmadik országok közötti megállapodások megtárgyalására és megkötésére vonatkozó eljárást.

               •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén)

                  Tárgytalan, kizárólagos hatáskör.

               •Arányosság

                  A határozat arányos a célkitűzéssel.

               •A jogi aktus típusának megválasztása

                  A jogi aktus típusát az EUMSZ 218. cikkének (3) és (4) bekezdése írja elő.

               3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

               •A hatályos szabályozás utólagos értékelése és célravezetőségi vizsgálata

                  A Bizottság 2017–2018-ban elvégezte a Madagaszkárral kötött halászati partnerségi megállapodás aktuális jegyzőkönyvének utólagos értékelését, valamint a jegyzőkönyv lehetséges megújításának előzetes értékelését. Az értékelés következtetéseit külön bizottsági szolgálati munkadokumentum tartalmazza.

                  Az értékelés megállapította, hogy az EU tonhalhalászati ágazatának alapos érdeke fűződik a Madagaszkár területén folytatott halászathoz, és a jegyzőkönyv megújítása segítene a nyomon követés, az ellenőrzés és a felügyelet megerősítésében, továbbá hozzájárulna a térségben folytatott halászat megfelelőbb irányításához. Az EU számára fontos, hogy legyen egy olyan eszköz, amely mélyreható ágazati együttműködést tesz lehetővé az óceánpolitikai irányítás egyik szereplőjével, amely az illetékessége alá tartozó halászterület nagy kiterjedése révén jelentős szerepet tölt be szubregionális szinten. Ezen túlmenően az EU halászflottája és különösen a Réunion szigetén lajstromozott kerítőhálós tonhalhalászhajók és horogsoros hajók számára ez annyit jelent, hogy egy többéves nemzetközi jogi keret alapján továbbra is hozzáférnek majd egy fontos halászterülethez halászati stratégiáik kibontakoztatása érdekében.  A madagaszkári hatóságok célja az, hogy az óceánpolitikai irányítás megszilárdítása érdekében továbbra is ápolják az EU-val fennálló kapcsolatokat, és ezáltal külön ágazati támogatáshoz jussanak, amely több évre biztosít finanszírozási lehetőségeket.

               •Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk

                  Az értékelés részeként konzultációra került sor a tagállamokkal, az ágazati képviselőkkel, egyes nemzetközi civil szervezetekkel, valamint Madagaszkár halászati közigazgatási szerveivel és civil társadalmi szervezeteivel. Zajlottak konzultációk a távolsági flottával foglalkozó tanácsadó testület keretében is.

               •A szakvélemények összegyűjtése és felhasználása

                  Tárgytalan

               •Hatásvizsgálat

                  Tárgytalan

               •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés

                  Tárgytalan

               •Alapjogok

                  A tárgyalások megkezdésére felhatalmazó határozat mellékletében előterjesztett tárgyalási irányelvek szerint a jegyzőkönyvbe indokolt beilleszteni egy, az emberi jogok és a demokratikus alapelvek megsértésének következményeire vonatkozó rendelkezést.

               4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

                  Az új jegyzőkönyv elő fogja írni egy pénzügyi hozzájárulás kifizetését Madagaszkár részére, amely összeegyeztethető a 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi kerettel és különösen a fenntartható halászati partnerségi megállapodásokra vonatkozó költségvetési sor előirányzataival. A kötelezettségvállalások és a kifizetések éves összege az éves költségvetési eljárás keretében kerül megállapításra, beleértve az év elején még hatályba nem lépett javaslatokra vonatkozó tartalékalapot is.

               5.EGYÉB ELEMEK

               •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai

                  A tárgyalások várhatóan 2017 utolsó negyedévében kezdődnek meg.

               •A javaslat rendelkezéseinek részletes magyarázata

                  A Bizottság a következőket ajánlja:

                  – a Tanács hatalmazza fel a Bizottságot egy új fenntartható halászati partnerségi megállapodás és annak jegyzőkönyve megkötésére irányuló tárgyalások megkezdésére és folytatására a Madagaszkári Köztársasággal,

                  – az ügyben a Bizottságot jelölje ki az Unió főtárgyalójának,

                  – a Bizottság a tárgyalásokat az Európai Unió működéséről szóló szerződésben foglaltaknak megfelelően a különbizottsággal egyeztetve folytassa le,

                  – a Tanács hagyja jóvá az ehhez az ajánláshoz mellékelt tárgyalási irányelveket.

               Ajánlás

               A TANÁCS HATÁROZATA

               a Madagaszkári Köztársasággal kötendő fenntartható halászati partnerségi megállapodásra és annak jegyzőkönyvére irányuló, az Európai Unió nevében folytatandó tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról

               AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

               tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 218. cikke (3) és (4) bekezdésére,

               tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

               mivel tárgyalásokat kell indítani Madagaszkárral egy új fenntartható halászati partnerségi megállapodás és annak jegyzőkönyve megkötése céljából,

               ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

               1. cikk

               A Tanács felhatalmazza a Bizottságot, hogy tárgyalásokat kezdjen a Madagaszkári Köztársasággal egy új fenntartható halászati partnerségi megállapodás és annak jegyzőkönyve megkötéséről.

               2. cikk

               A tárgyalásokat a külső halászati politikával foglalkozó tanácsi munkacsoporttal konzultálva és az e határozat mellékletében foglalt tárgyalási irányelvek alapján kell lefolytatni.

               3. cikk

               Ennek a határozatnak a Bizottság a címzettje.

               Kelt Brüsszelben, -án/-én.

                     a Tanács részéről

                     az elnök

                     (1)

                        HL L 331., 2007.12.17., 3. o.

                     (2)

                        1380/2013/EU rendelet, IV. rész, II. cím.

                     (3)

                        A jegyzőkönyv érvényességének utolsó 2 évében.  Az előző két évben ez az összeg 1 566 250 EUR volt.

                     (4)

                        Vö. a 40. költségvetési alcímmel (a tartalékokra vonatkozó 40 02 41 sor), a többéves pénzügyi keretről szóló intézményközi megállapodásnak (2013/C 373/01) megfelelően.

    ---documentbreak---

               EURÓPAI BIZOTTSÁG
            Brüsszel,2018.4.25.
            COM(2018) 240 final
            MELLÉKLET
            a következőhöz:
            AjánlásA Tanács határozata
            a Madagaszkári Köztársasággal kötendő fenntartható halászati partnerségi megállapodásra és annak jegyzőkönyvére irányuló, az Európai Unió nevében folytatandó tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról
            {SWD(2018) 143 final}{SWD(2018) 144 final}

               MELLÉKLET

               Tárgyalási irányelvek az Európai Unió és a Madagaszkári Köztársaság közötti új fenntartható halászati partnerségi megállapodás és annak jegyzőkönyve megkötésére irányuló tárgyalásokhoz

               –A tárgyalások célja az Európai Unió és Madagaszkár közötti új fenntartható halászati partnerségi megállapodás és jegyzőkönyv megkötése a közös halászati politikáról szóló 1380/2013/EU rendelettel és a közös halászati politika külpolitikai vetületéről szóló 2011. július 13-i bizottsági közleményről szóló, 2012. március 19-i tanácsi következtetésekkel összhangban.

               –Annak érdekében, hogy az új jegyzőkönyv elősegítse a fenntartható és felelősségteljes halászatot és egyúttal kölcsönös előnyöket nyújtson az EU és Madagaszkár számára, a Bizottság tárgyalási célkitűzései az alábbiakra irányulnak:

               ·hozzáférés biztosítása Madagaszkár halászati övezetéhez, az uniós flotta számára az övezetben történő halászathoz szükséges engedélyek megszerzése, és ezáltal egyebek között az uniós gazdasági szereplők számára hozzáférhető fenntartható halászati partnerségi megállapodások hálózatának fenntartása;

               ·a rendelkezésre álló legjobb tudományos szakvélemények és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által elfogadott vonatkozó állománygazdálkodási tervek figyelembevétele fenntartható halászati tevékenységek biztosítása, valamint az óceánpolitikai irányítás nemzetközi szinten történő támogatása céljából. Gondoskodni kell róla, hogy a halászati tevékenységek kizárólag a rendelkezésre álló többleterőforrásokra irányuljanak, szem előtt tartva a helyi flotta halászati kapacitását, valamint külön figyelmet fordítva néhány érintett állomány nagy távolságra vándorló természetére;

               ·annak biztosítása, hogy az EU a halászati erőforrásokból megfelelő és az uniós flotta érdekeivel maradéktalanul összhangban álló mértékben részesüljön, amennyiben a szóban forgó erőforrások kiaknázásában más külföldi flották is érdekeltek; az uniós flotta térségben folytatott tevékenységének figyelembevétele, számításba véve a rendelkezésre álló legfrissebb és legjobb tudományos értékeléseket;

               ·az ágazati politika megerősítésére irányuló párbeszéd kialakítása a felelősségteljes halászati politika végrehajtásának előmozdítása érdekében, összhangban az ország fejlesztési céljaival, különösen azokkal, amelyek a halászati tevékenység irányítására, a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelemre, a halászati tevékenységek ellenőrzésére, nyomon követésére és felügyeletére, valamint a tudományos szakvélemények kibocsátására vonatkoznak, továbbá a munkahelyteremtés előmozdítása, amely többek között hozzájárul Madagaszkár társadalmi-gazdasági fejlődéséhez;

               ·az emberi jogok és a demokratikus alapelvek megsértésének következményeire vonatkozó rendelkezés beillesztése a jegyzőkönyvbe;

               ·egy olyan rendelkezés beillesztése a jegyzőkönyvbe, amely kedvezményes hozzáférést biztosít az uniós flottának a többleterőforrásokhoz, és előírja, hogy minden külföldi flottára ugyanazok a műszaki feltételek alkalmazandók;

               ·egy kizárólagossági rendelkezés beillesztése.

               –A halászati tevékenységek végzésének folyamatossága érdekében az új megállapodásnak és jegyzőkönyvnek tartalmaznia kell egy ideiglenes alkalmazásról szóló rendelkezést.

               –A jegyzőkönyvnek meg kell határoznia különösen:

               ·az uniós hajók számára biztosítandó halászati lehetőségeket kategóriánkénti bontásban;

               ·a pénzügyi hozzájárulást és annak fizetési feltételeit; valamint

               ·az ágazati támogatás hatékony végrehajtásához és rendszeres nyomon követéséhez kapcsolódó prioritásokat és mechanizmusokat.