title: A Tanács ajánlása ( 2011. július 12. ) a Németország 2011. évi nemzeti reformprogramjáról és Németország 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről

text:
               19.7.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 212/9

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2011. július 12.)
   a Németország 2011. évi nemzeti reformprogramjáról és Németország 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről
   2011/C 212/03
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia a gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (2), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A Bizottság 2011. január 12-én elfogadta az első éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve az EU-ban követett gazdasági kormányzás új ciklusának kezdetét jelenti, és elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterét.

               (4)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én (a Tanács 2011. február 15-i és március 7-i következtetéseivel összhangban és a Bizottság éves növekedési jelentésének fényében) jóváhagyta a költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok prioritásait. Hangsúlyozta, hogy elsőbbséget élvez majd a költségvetések megszilárdítása, a költségvetési fenntarthatóság helyreállítása és a munkanélküliség munkaerő-piaci reformokkal való csökkentése, valamint az, hogy az Unió újabb erőfeszítéseket tegyen a növekedés felgyorsítása érdekében. Felszólította a tagállamokat, hogy ezeket a prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba.

               (5)

               Az Európai Tanács 2011. március 25-én arra is felkérte az Euro Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.

               (6)

               Németország 2011. április 27-én benyújtotta a 2011–2015 közötti időszakra vonatkozó, 2011. évi aktualizált stabilitási programját, valamint 2011. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (7)

               A német gazdaság viszonylag szilárd pozícióban volt a válság kitörésekor. A világkereskedelem lanyhulása azonban az export és a beruházások összeomlásához vezetett 2009-ben, ami a reál-GDP példátlan mértékű, 4,7 %-os csökkenését okozta. Mindezek ellenére a munkanélküliségi ráta kismértékű növekedés után 2009 vége óta ismét csökkenő tendenciát mutat. A munkaerőpiac rugalmassága a munkaórák számának csökkentését célzó múltbéli reformok, valamint a rövidített munkaidős rendszerekhez nyújtott támogatások pozitív hatását tükrözi. A gazdaság dinamikusan lábalt ki a recesszióból, a reál-GDP 3,6 %-kal növekedett 2010-ben. Az export túlnyomórészt megfordította a 2009-ben tapasztalt erőteljes csökkenést, és megteremtette a szélesebb alapú fellendülés bázisát, egyúttal a folyó fizetési mérleg többletének csökkenését okozva. A gazdaság tovább javította a legtöbb, más euroövezeti tagállam szembeni versenyképességet. 2009-ben a kiegyensúlyozott pozícióból a gazdasági válság ellenében ható automatikus stabilizátorok teljes körű működése és a diszkrecionális intézkedések hatására az államháztartásban a GDP 3 %-át kitevő hiány keletkezett. A gazdasági fellendülés segítségével 2010-ben annak ellenére tartható maradt a hiány (a GDP 3,3 %-a), hogy jelentős méretű költségvetési ösztönző intézkedések és a pénzügyi piacokat támogató intézkedések voltak folyamatban.

               (8)

               Az 1466/97/EK rendeletnek megfelelően az aktualizált stabilitási program értékelése alapján a Tanács véleménye szerint a stabilitási program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv 2011-re vonatkozóan óvatos, azt követően pedig megalapozott, akkor is, ha az értékelés alapját a Bizottság szolgálatainak 2011. tavaszi előrejelzései képezik. A stabilitási program a reál-GDP 2,3 %-os növekedését jelzi előre 2011-re, amit 2012-ben lassabb, 1,8 %-os, majd 2013–2015 között átlagosan 1,5 %-os növekedés követ. A stabilitási program már 2011-ben, a Tanács által kitűzött határidő előtt két évvel a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték alá kívánja szorítani a hiányt, valamint további előrelépést irányoz elő a középtávú célkitűzés – a strukturális értelemben a GDP 0,5 %-át kitevő hiány – 2014. évi elérése felé. A túlzott hiány várható megszüntetését követően a stabilitási program keretében a középtávú célkitűzés elérésére irányuló kiigazítás mértéke 2013-ban és 2014-ben nem éri el a GDP 0,5 %-át kitevő referenciaértéket. Bár az államadósság GDP-hez viszonyított aránya csaknem 10 százalékponttal emelkedett 2010-ben (3), az előrejelzések szerint 2011-től csökkenni kezd, és 2015-re a GDP 75,5 %-át teszi majd ki, így felette marad a Szerződésben meghatározott referenciaértéknek. A költségvetési előrejelzések kockázatai 2011-ben túlnyomórészt kiegyensúlyozottnak tűnnek, ezt követően azonban a teljesítmény gyengébb lehet a vártnál, mivel előfordulhat, hogy néhány megtakarítás nem az előre jelzettnek megfelelően valósul meg. Egyes intézkedések továbbra is vita tárgyát képezik (pl. az energia- és a pénzügyi tranzakciók adói), mások pedig pontosításra szorulnak (pl. hatékonyságfokozás a közigazgatásban). Ezenfelül nem zárhatók ki további, a pénzügyi piacot támogató intézkedések sem. A Bizottság legutóbbi értékelése szerint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatok közepesnek tűnnek.

               (9)

               Mivel az egészségügyi rendszer közelmúltbeli reformja olyan intézkedéseket vezetett be, amelyek elsősorban 2011-ben és 2012-ben ösztönzik a kiadásnövelést, a tervezett konszolidációs pályát a további, az állami egészségügyre és a tartós ápolás-gondozásra fordított kiadások hatékonyságának növelését célzó lépések támogatnák. Ezzel egyidejűleg egy elsősorban növekedésorientált konszolidációs pálya fenntartása – többek között az oktatásra fordított kiadások megfelelő szintjének megőrzése révén – elősegítené a hosszú távú növekedési potenciál megerősítését.

               (10)

               Bár az alkotmányba foglalt költségvetési szabály bevezetése, a stabilitási tanács létrehozása és a költségvetési vészhelyzet megelőzésére szolgáló korai figyelmeztető rendszer számottevően megerősítette a német költségvetési keretet, a költségvetési szabály továbbra is teljes körű végrehajtásra vár tartományi szinten. A kapcsolódó monitoring- és szankcionálási mechanizmusok további erősítése szintén javítaná az államháztartás általános hitelességét.

               (11)

               A válság a bankrendszer súlyos sérülékenységére világított rá. A másodrendű jelzáloghitelekbe és strukturált eszközökbe történt nemzetközi befektetéseken elszenvedett súlyos veszteségek és leírások meggyengítették néhány bank tőkealapját, és jelentős állami beavatkozást tettek szükségessé. A válság fényt derített egyes tartományi bankok gyengeségeire is – e bankokat már a válság előtt is a hatékony kockázatkezelési struktúra és az életképes üzleti modell hiánya jellemezte. A bankszektor további reformja, beleértve a tartományi bankoknak az életképes és megfelelően finanszírozott üzleti modell szükségessége miatti szerkezetátalakítását, valamint a szabályozási és felügyeleti keret megerősítését, elősegítené a pénzügyi szektor stabilitásának megőrzését, valamint biztosítaná a hazai megtakarítások hatékonyabb allokációját, mint a keresletet és beruházást alátámasztó eszközt.

               (12)

               A német gazdaság növekedési potenciálja és strukturális versenyképessége nagymértékben a jól képzett, gyakorlott munkaerőtől függ, de – tekintettel a demográfiai fejleményekre – a munkaerő-kínálat szűkössége égetővé válhat. Ez alátámasztja a munkaerő-potenciál teljes körű kihasználásának fontosságát, ami az egyes csoportok (idősebb és női munkavállalók, alacsony képzettségűek, nem uniós állampolgárok) munkaerő-piaci részvétele előtt álló akadályok felszámolása, valamint a humántőke további fejlesztése révén érhető el. Az adóterhek (amelyek továbbra is magasak, különösen az alacsony és a közepes jövedelműek esetében) kérdésének rendezése javítaná a munkára való ösztönzést, miközben azt is lehetővé tenné, hogy a bérnövekedések nagyobb mértékben jelenjenek meg magasabb rendelkezésre álló jövedelemként és hazai keresletként. A házastársak együttes adóztatása következtében második keresők családi jövedelemadózásból eredő magas marginális adókulcsa visszafogja a munkaerő-kínálatot. A 2009-ben bevezetett „Faktorverfahren” lehetővé teszi, hogy az egyéni havi adóteher külön-külön tükrözze az egyének személyi jövedelmét, míg az éves adóteher összességében változatlan marad. Figyelemmel kell kísérni e reformnak a munkaerő-piaci részvételre gyakorolt hatásait. Ebben az összefüggésben további intézkedések lehetnek szükségesek az esetlegesen fennmaradó, foglalkoztatást visszafogó tényezők csökkentése érdekében. A gyermekgondozási létesítmények elérhetőségének további javítása ugyancsak támogatná különösen a nők még mindig alacsony teljes munkaidős munkaerő-piaci részvételét. Emellett a szakképesítéssel rendelkező személyek számának növelése javítaná az alacsony képzettségű munkavállalók munkaerő-piaci kilátásait.

               (13)

               Németország nemrégiben nagy horderejű döntéseket hozott jövőbeli energiaszerkezetéről. Az energiaügyi koncepció végrehajtása az energiakínálat alapvető változását vonja maga után, rövid és hosszú távon pedig hatással lesz az energiaárakra és a német gazdaság versenyképességére. Ezért az energiaügyi koncepció végrehajtása során a hatékony energiafelhasználáson, a költséghatékony támogatási programokon, a megújuló energia elégséges villamosenergia-hálózatain, valamint a versenyképes energiapiacokon alapuló költséghatékonyságnak kell vezető alapelvként érvényesülnie.

               (14)

               A verseny fokozása a szolgáltatási szektorban ösztönözné a termelékenységnövekedést, és támogatná a hazai keresletet. A szolgáltatási szektor dinamikusabb növekedése hozzájárulhat a németországi kereslet és kínálat alapjának szélesítéséhez. Az elmúlt években a szolgáltatási irányelv végrehajtásának köszönhetően tapasztalt számottevő fejlődés ellenére van tere a vállalkozások piacra történő be- és onnan való kilépése előtt álló korlátok további csökkentésének –, elsősorban a licenciák és engedélyek rendszerének további egyszerűsítése révén –, valamint egyes szakmai szolgáltatások gyakorlására vonatkozó szabályozás egyszerűsítésének. Felül lehetne vizsgálni bizonyos kisiparosszakmákra vonatkozó szabályozás indokoltságát és megfelelőségét. Javítani lehet a hálózatos iparágakban nyújtott szolgáltatásokat, különösen a vasúti ágazaton belüli versenyt. A szövetségi hálózati ügynökség (Bundesnetzagentur) felügyeleti szerepének megerősítése és az értékesítési és jegyinfrastruktúra versenytársak előtti megnyitása rövid távon ösztönözné a versenyt.

               (15)

               Az oktatási és képzési rendszer minőségének és hozzáférhetőségének javítására irányuló további reformok kulcsfontosságúak lesznek a megfelelően képzett munkaerő-kínálat biztosításához, figyelembe véve többek közt a demográfia alakulását is. Az előrejelzések szerint elsősorban a közepesen és magasan képzett munkaerőből lesz hiány, különösen a matematika, a tudományok és a technológia területén. Az iskolai végzettséget szerző fiatalok aránya Németországban mind a felsőközépfokú, mind a felsőfokú oktatás tekintetében elmarad az uniós átlagtól. Az iskola előtti nevelési létesítmények és az egész napos iskolák rendelkezésre állásának javítása, valamint az iskolarendszer egyes ágai közötti váltás megkönnyítése javítaná az oktatási eredményeket.

               (16)

               Németország számos vállalást tett az Euro Plusz Paktum keretében. A költségvetési oldalon a kötelezettségvállalások értelmében a túlzott hiány megszüntetése már 2011 során megtörténik, és 2011 és 2012 során széles mozgástérrel elérik a nemzeti költségvetési szabály által meghatározott célokat. A pénzügyi stabilitás megerősítése érdekében az intézkedések között szerepel a tőkepiac hatékony szabályozása és felügyelete. A foglalkoztatási intézkedések a munkaerő-piaci részvételre (az aktív munkaerő-piaci eszközök reformja, a külföldi képzettséggel rendelkező szakemberek és a migránsok integrálásának javítása) és az oktatásra (Grundbildungspakt, alapvető oktatási paktum) összpontosítanak. A versenyképességi intézkedések a hálózatos iparágakra, az energiaügyre és a szolgáltatási szektorra (pl. a piac átláthatóságát felügyelő hivatal a villamosenergia- és a gázágazatban, elektromobilitási program és a közlekedési infrastruktúra támogatásának fokozása), valamint az oktatásra (pl. kiválósági kezdeményezés a főiskolák népszerűsítésére, az egyetemi paktum finanszírozása) összpontosítanak. E kötelezettségvállalások a Paktum négy területét érintik. Nagymértékben tükrözik a stabilitási programban és a nemzeti reformprogramban szereplő átfogóbb reformmenetrendet. Mindazonáltal a Paktum szerinti vállalásokból több szakpolitikai terület kimarad (pl. a tartományi bankok szerkezetátalakítása vagy a munka adóterhe), vagy csak érintőlegesen kerül szóba (a szolgáltatási ágazat és a hálózatos iparágak megnyitása a nagyobb verseny előtt). Az Euro Plusz Paktum kötelezettségvállalásait értékelték, és azok figyelembevételre kerültek az ajánlásokban.

               (17)

               A Bizottság értékelte Németország stabilitási programját és nemzeti reformprogramját, valamint az Euro Plusz Paktum keretében tett vállalásait. Figyelembe vette nemcsak a programok Németország fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy a jövőbeli nemzeti döntéseknél uniós szempontok beépítésével kell megerősíteni az Unió átfogó gazdasági kormányzását. Ennek fényében a Bizottság úgy véli, hogy a német költségvetési stratégiát a terveknek megfelelően végre kell hajtani. Ezt követően szintén gondoskodni kell a középtávú célkitűzés felé tett, megfelelő strukturális kiigazítási erőfeszítésről, a növekedést ösztönző konszolidációs pályát fenntartva. A 2011-ben és 2012-ben hozandó további lépéseknek a pénzügyi rendszer stabilitásának biztosítására (pl. a tartományi bankok szerkezetátalakítása révén), valamint a növekedés hazai forrásainak megerősítésére kell összpontosítaniuk, a munkaerő-piaci részvételnek a munkaerő adóterheinek csökkentése révén történő növelésével, az oktatás hozzáférhetőségének és minőségének javításával, valamint a szolgáltatási szektor, az iparok és szakmák, továbbá a hálózatos iparágak élesebb verseny előtti megnyitásával.

               (18)

               Ezen értékelés fényében és figyelembe véve a 2009. december 2-i, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 126. cikkének (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlást, a Tanács megvizsgálta Németország 2011. évi aktualizált stabilitási programját, és arról alkotott véleményét (4) az alábbi ajánlás és különösen annak (1) pontja tükrözi. Figyelembe véve az Európai Tanács 2011. március 25-i következtetéseit, a Tanács megvizsgálta Németország nemzeti reformprogramját,

         AJÁNLJA, HOGY Németország a 2011–2012 közötti időszakon belül tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A terveknek megfelelően hajtsa végre a 2012. évre és az azt követő időszakra vonatkozó költségvetési stratégiát, és ezzel állítsa csökkenő pályára az államadósság magas arányát, összhangban a túlzott hiány esetén követendő eljárás keretében tett tanácsi ajánlásokkal. Ezt követően gondoskodjon a középtávú célkitűzés felé tett, megfelelő strukturális kiigazítási erőfeszítésről. Fejezze be a költségvetési szabály tartományi szintű végrehajtását, és erősítse tovább a megfelelő monitoring- és szankcionálási mechanizmusokat. Tartsa fenn a növekedést ösztönző konszolidációs pályát, mindenekelőtt az oktatásra fordított kiadások megfelelő szintjének megőrzése, valamint az egészségügyre és a tartós ápolásra-gondozásra fordított állami kiadások hatékonyságának növelése révén.

               2.

               Kezelje a pénzügyi szektor gyenge pontjait, mindenekelőtt a megfelelően finanszírozott életképes üzleti modellt igénylő tartományi bankok szerkezetátalakítása révén.

               3.

               Fokozza a munkaerő-piaci részvételt az oktatási és képzési rendszerekhez való méltányos hozzáférés javításával, és azáltal, hogy lépéseket tesz a magas adóterhek költségvetési szempontból semleges módon történő csökkentése érdekében, valamint javítsa a foglalkoztatás ösztönzését az alacsony jövedelmi kilátással rendelkezők tekintetében. Növelje az egész napos gyermekgondozási létesítmények és az egész napos iskolák számát. Közelebbről kövesse figyelemmel a közelmúltbéli, a második keresőket munkától visszatartó adózási elemeket csökkentő reform hatásait, és hozzon további intézkedéseket, ha maradnak további csökkentő tényezők.

               4.

               Számolja fel a bizonyos szabad foglalkozásokat és a kisiparosokat érintő indokolatlan korlátozásokat. A hálózatos iparágakban folyó verseny fokozása érdekében erősítse meg a Bundesnetzagentur felügyeleti szerepét a vasúti szektorban, és a bejelentett nemzeti energiaügyi koncepció keretében összpontosítson a megújuló energiáról szóló törvény hosszú távú költséghatékonyságának javítására, az energiatermelés és -elosztás eredményes függetlenségének biztosítására és a határokon átnyúló összekapcsolások javítására.

      Kelt Brüsszelben, 2011. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  A 2011. évre érvényben tartotta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2011. május 19-i 2011/308/EU tanácsi határozat (HL L 138., 2011.5.26., 56. o.).

      (3)  A 2010. évi ugrás elsősorban annak volt betudható, hogy két bajba jutott bank is az államháztartási szektorba besorolt „rossz bankjába” helyezte át értékvesztett eszközeit. A pénzügyi válságkezelési struktúrák számviteli szabályairól szóló Eurostat-iránymutatással összhangban a „rossz bankok” megfelelő kötelezettségei közvetlen hatással voltak az adósságszintre.

      (4)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében előírtaknak megfelelően.


title: A Tanács ajánlása (2015. július 14.) Hollandia 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Hollandia 2015. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 272/83

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2015. július 14.)
   Hollandia 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Hollandia 2015. évi stabilitási programját
   (2015/C 272/22)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát. A stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2015. július 14-én elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást, 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3). Ezek együttesen alkotják az „integrált iránymutatásokat”, és a tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe ezeket.

               (3)

               A Tanács 2014. július 8-án ajánlást (4) fogadott el Hollandia 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Hollandia 2014. évi aktualizált stabilitási programját. A Bizottság 2014. november 28-án a 473/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (5) megfelelően kiadta Hollandia 2015-re vonatkozó költségvetésiterv-javaslatáról szóló véleményét.

               (4)

               A Bizottság 2014. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2015. évi európai szemeszterét. Szintén 2014. november 28-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Hollandiát azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (5)

               Az Európai Tanács 2014. december 18-án jóváhagyta a beruházások ösztönzéséhez, a strukturális reformok intenzívebb folytatásához és a felelősségteljes, növekedésbarát költségvetési konszolidációhoz szükséges prioritásokat.

               (6)

               A Bizottság 2015. február 26-án közzétette a Hollandiára vonatkozó 2015. évi országjelentését. Az országjelentésben a Bizottság megvizsgálta a 2014. július 8-án elfogadott országspecifikus ajánlások kapcsán Hollandia által elért eredményeket. Az országjelentés tartalmazza az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálat eredményeit is. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Hollandiában makrogazdasági egyensúlyhiányok tapasztalhatók, amelyek szakpolitikai intézkedéseket és nyomon követést tesznek szükségessé. Továbbra is fennállnak és figyelmet igényelnek a magas szintű magánadósságból fakadó kockázatok, bár a közelmúltban intézkedések születtek az ingatlanpiac talpra állításának és a jelzáloghitel-növekedés visszafogásának a támogatására. Noha a folyó fizetési mérleg magas többlete részben a gazdaság strukturális jellemzőit tükrözi, a nyugdíj- és az adórendszer szerkezete megnehezítheti a hatékony tőkeelosztást.

               (7)

               Hollandia 2015. április 30-án benyújtotta 2015. évi nemzeti reformprogramját és 2015. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (8)

               Hollandia jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik, és az átmeneti adósságszabály hatálya alatt van. A 2015. évi stabilitási program alapján a kormány arra számít, hogy az államháztartási hiány fokozatosan javul, 2015-ben a GDP 1,8 %-ára, majd 2018-ra a GDP 0,7 %-ára csökken. A kormány tervei szerint – a GDP 0,5 %-ának megfelelő strukturális hiányként meghatározott – középtávú költségvetési célt a programidőszak egészében teljesítenék. A stabilitási program alapján az államadósság-ráta a várakozások szerint 2015-ben a GDP 68,8 %-ának megfelelő értéken tetőzik, majd ezt követően 2018-ra fokozatosan a GDP 66,1 %-ára csökken. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A Bizottság 2015. tavaszi előrejelzése szerint a strukturális egyenleg teljesíti a középtávú költségvetési célt, és 2015-ben a GDP – 0,3 %-át, 2016-ban pedig a GDP – 0,4 %-át teszi ki. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2015. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint Hollandia várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. A 2013-ban a GDP 0,84 %-át kitevő, kutatásra és fejlesztésre fordított állami kiadás alacsony, tekintve az iskolai végzettséget, a tudományos eredményeket és a gazdaság fejlettségének szintjét. Az állami kiadások e területen 2014 óta csökkenőben vannak, és a k+f-re fordított magánkiadások továbbra is alacsonyak. Az állami kiadásoknak az innováció és a kutatás felé való elmozdítása, különös tekintettel az alapkutatásra, és a k+f-re irányuló magánberuházások mobilizálását célzó keretpolitikák végrehajtása hozzájárulna a holland gazdaság hosszú távú növekedési potenciáljának fokozásához.

               (9)

               A legnagyobb kihívást a lakáspiac jelenti, ahol az évtizedek során kialakult merevségek és torzító ösztönzők formálják az ingatlanfinanszírozási és ágazati megtakarítási mintákat. Az a tendencia, hogy a háztartások ingatlanvagyon szerzése céljából jelzáloghitelt vesznek fel, a régóta fennálló adóügyi ösztönzőkre, például a jelzáloghitel-kamatok adóból való teljes levonhatóságára vezethető vissza. 2012 óta számos intézkedést végrehajtottak, amelyekkel részleges megoldást találtak ezen ösztönzők problémájára. Ezek közül néhány magában foglalja az ingatlanfinanszírozás adóügyi kezelésének kiigazítását. A jelzáloghitel-kamatok adóból való leírhatóságának korlátozása felé való fokozatos elmozdulás és a törlesztés ösztönzése biztosított. Mindazonáltal ezt az intézkedést gyorsabb ütemben kellene bevezetni annak érdekében, hogy azzal jobban ösztönözni lehessen a törlesztést. A nem termelő eszközökbe való beruházás jelentős adóügyi ösztönzője fennmarad. A 2018-ban teljesítendő 100 %-os hitelfedezeti arány még mindig magas. A bérlemények piacát a szabályozás és a rendkívül jelentős szociálislakás-szegmens korlátozza, ahol a hosszú várólisták is problémát jelentenek. A szociálislakás-piacon a lakbérek jövedelem alapján való nagyobb mértékű differenciálásának bevezetése a helyes irányba tett lépés, de hatása korlátozott. Egy új törvény alapján a lakásszövetkezeteknek külön kell választaniuk az általános gazdasági érdekű tevékenységeket (például a szociális lakhatást) a többi tevékenységtől. Még nem egyértelmű, hogy ezzel bekövetkezik-e a tervezett irányváltás, vagyis hogy valóban a rászorulók jussanak szociális lakáshoz, és biztosított lesz-e, hogy a szociális lakhatás a piaci feltételek mellett lakást szerezni képtelen, hátrányos helyzetű emberek számára legyen elérhető.

               (10)

               A nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatósága javult. Az első pilléres kötelező nyugdíjkorhatár fokozatos emelése (a 2012. évi 65 évről 67 évre 2021-ben) és azt követően a várható élettartamhoz igazítása mellett Hollandia elfogadta a nyugdíjrendszer magánfinanszírozott pillérének és a tartós ápolás-gondozás rendszerének átfogó reformját. A nyugdíjalapok pénzügyi felügyelete javult, és a rendszer ellenállóbbá vált a pénzügyi sokkhatásokkal szemben. Ezt kiegészítették az idősebb munkavállalók munkában maradását ösztönző sikeres reformok. A tartós ápolás-gondozást érintő reformokból eredően a feladatok – az általános kiadások csökkentése és a hatékonyság javítására való összpontosítás mellett – az önkormányzatokra hárulnak. A tartós ápolás-gondozás minőségét és elérhetőségét figyelemmel kell kísérni.

               (11)

               A fennmaradó kihívások közé tartozik a költségeknek és kockázatoknak az indexálásra és a pénzügyi pufferekre vonatkozóan elfogadott szabályokon (pénzügyi értékelési keret) túlmutató, generáción belüli és generációk közötti megfelelő elosztása, különösen az aktív kereső időszak első éveiben fizetendő járulékok csökkentésével. A második nyugdíjpillérbe befizetett járulékok biztosításmatematikai méltányosságának javítása segítené a háztartásokat pénzügyi eszközeik növekedést ösztönző felhasználásában.

               (12)

               A munkahelyvédelmi jogszabályok 2014-ben elfogadott átfogó reformjának célja a munkaerő-piaci részvétel és a mobilitás fokozása. A munkától visszatartó adóügyi fékeket visszaszorították. A parlament által elfogadott jogszabály egy kvóta aktiválásának a lehetőségét vezette be arra az esetre, ha a munkáltatók nem hoznak létre a vállalásaiknak megfelelő számú álláshelyet a fogyatékkal élők számára. Ezen intézkedések hatását csak a végrehajtásukat követően lehet teljes körűen értékelni. A munkaerőpiac perifériájára szorult emberek, többek között a migráns hátterűek integrálásának javításához további intézkedésekre van szükség.

               (13)

               Figyelembe véve a kötelező nem adójellegű kifizetéseket, az adóék Hollandiában jóval magasabb az uniós átlagnál, és szükség van az adózás súlypontjának a növekedést kevésbé hátrányosan érintő tényezők felé való elmozdítására. A tervezett adóreform hozzájárulna a munkaerő-piaci részvétel növeléséhez. Elfogadását követően szorosan figyelemmel kell kísérni a hatását.

               (14)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte Hollandia gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és azt közzétette a 2015. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Hollandiának címzett ajánlások nyomán hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak a programoknak Hollandia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (15)

               Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a stabilitási programot, és azt a véleményt (6) fogalmazta meg, hogy Hollandia megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (16)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Hollandia nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (17)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elkészítette az euróövezet egészének gazdaságpolitikájára vonatkozó elemzését is. Ezen elemzés alapján a Tanács külön ajánlásokat adott ki azon tagállamok számára, amelyek pénzneme az euro (7). Hollandiának, amelynek pénzneme ugyancsak az euro, az említett ajánlások teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról is gondoskodnia kell,

         AJÁNLJA, hogy Hollandia 2015–2016-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Mozdítsa el az állami kiadásokat a k+f terén történő beruházások támogatása felé, és dolgozzon ki a k+f-re irányuló magánkiadások javítását célzó keretfeltételeket, hogy megállítsa a k+f-re fordított állami kiadások csökkenő trendjét és fokozza a gazdasági növekedés potenciálját.

               2.

               A gazdaságélénkülés erősödésével párhuzamosan gyorsítsa fel a jelzáloghitel-kamatok adóból való leírhatóságának csökkentését, hogy kisebb legyen a nem termelő eszközökbe való beruházás adóügyi ösztönzése. Gondoskodjon piacorientáltabb árszabási mechanizmusról a lakásbérleti piacon, és a szociális lakáspiacon még inkább igazítsa hozzá a lakbéreket a háztartások jövedelméhez.

               3.

               Az aktív kereső időszak első éveiben csökkentse a nyugdíjrendszer második pillérébe befizetendő járulékok szintjét.

      Kelt Brüsszelben, 2015. július 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. GRAMEGNA

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Ezeket a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2014-es iránymutatásokról szóló, 2014. május 6-i 2014/322/EU tanácsi határozat (HL L 165., 2014.6.4., 49. o.) érvényben hagyta.

      (4)  A Tanács 2014. július 8-i ajánlása Hollandia 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Hollandia 2014. évi stabilitási programját (HL C 247., 2014.7.29., 88. o.).

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. május 21-i 473/2013/EU rendelete a költségvetésiterv-javaslatok monitoringjára és értékelésére, valamint az euroövezeti tagállamok túlzott hiánya kiigazításának biztosítására vonatkozó közös rendelkezésekről (HL L 140., 2013.5.27., 11. o.).

      (6)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.

      (7)  HL C 272., 2015.8.18., 98. o.


title: Az Európai Rendszerkockázati Testület ajánlása ( 2011. december 22. ) a nemzeti hatóságok makroprudenciális felhatalmazásáról (ERKT/2011/3)

text:
               14.2.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 41/1

         AZ EURÓPAI RENDSZERKOCKÁZATI TESTÜLET AJÁNLÁSA
   (2011. december 22.)
   a nemzeti hatóságok makroprudenciális felhatalmazásáról
   (ERKT/2011/3)
   2012/C 41/01
   AZ EURÓPAI RENDSZERKOCKÁZATI TESTÜLET IGAZGATÓTANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 2. cikke (2) bekezdésére és 4. cikke (2) bekezdésének a) pontjára, valamint a megosztott hatáskörök gyakorlásáról szóló 25. jegyzőkönyvére,
   tekintettel a pénzügyi rendszer európai uniós makroprudenciális felügyeletéről és az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1092/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1), és különösen annak 3. cikke (2) bekezdése b), d) és f) pontjára, valamint 16–18. cikkére,
   tekintettel az Európai Rendszerkockázati Testület igazgatótanácsának az Európai Rendszerkockázati Testület eljárási szabályzatának létrehozásáról szóló, 2011. január 20-i ERKT/2011/1 határozatára (2) és különösen annak 15. cikke (3) bekezdése e) pontjára és 18–20. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az eredményes makroprudenciális politika előfeltétele a megfelelően körülhatárolt politikai keret. Az Európai Rendszerkockázati Testületnek (ERKT) a pénzügyi felügyelet európai rendszerén belüli létrehozásával az Európai Unió szintjén egy figyelmeztetések és ajánlások közvetítésével működő makroprudenciális politikai keret került bevezetésre, melyet végre kell hajtani.

               (2)

               Az európai makroprudenciális politika eredményessége egyben függ a tagállamok nemzeti makroprudenciális politikáitól is, mivel elsődlegesen a nemzeti keretek között marad a pénzügyi stabilitás fenntartását szolgáló intézkedések elfogadásának felelőssége.

               (3)

               Néhány tagállamban jelenleg megvitatás alatt állnak a makroprudenciális keretre vonatkozó jogalkotási kezdeményezések.

               (4)

               Iránymutatást kell nyújtani a nemzeti makroprudenciális felhatalmazás központi elemei tekintetében, egyensúlyt teremtve a nemzeti megközelítések következetességének szükségessége és a nemzeti sajátosságok beépítését szolgáló rugalmasság között.

               (5)

               Egyértelmű célkitűzések kifejezett meghatározása segítséget nyújtana a nemzeti makroprudenciális hatóságoknak az intézkedés mellőzése irányába ható kétségek leküzdésében. A makroprudenciális politikák nemzeti szinten a nemzeti makroprudenciális hatóságok kezdeményezése alapján vagy az ERKT ajánlásai, illetve figyelmeztetései nyomán folytathatóak.

               (6)

               Általánosságban: a makroprudenciális politikát – a nemzeti intézményi keretektől függően – viheti egy intézmény vagy egy több intézményből álló tanács. Az ezzel megbízott hatóságot minden esetben egyértelmű és átlátható módon kell azonosítani.

               (7)

               Az 1092/2010/EK rendelet (24) preambulumbekezdése a következőket írja elő: „Tekintettel a pénzügyi stabilitás területén meglévő tapasztalataikra és feladataikra az EKB-nak és a nemzeti központi bankoknak vezető szerepet kell játszaniuk a makroprudenciális felügyelet terén.” Ezt a következtetést tovább erősíti, ha a központi bankok egyben a mikroprudenciális felügyeletért is felelősséggel tartoznak.

               (8)

               A nemzeti intézményi keretektől függően a pénzügyi stabilitás befolyásolására hatáskörrel rendelkező hatóságok közötti együttműködés különféle formákat ölthet, a koordinációtól az adatok és információk kicseréléséig terjedően.

               (9)

               Az ERKT meg fogja vitatni az illetékes nemzeti hatóságok által tervezett makroprudenciális intézkedések esetleges határokon átgyűrűző politikai hatásait a koordináció minimális fokának biztosítására és az esetleges átgyűrűző hatások korlátozása érdekében. Ennek érdekében az ERKT Titkárságát előre értesíteni kell a nemzeti hatóságok által javasolt, jelentős makroprudenciális intézkedésekről, hogy azokat az ERKT Irányítóbizottsága megvitathassa. Ha az Irányítóbizottság azt szükségesnek tartja, felhívhatja az Igazgatótanács figyelmét a javasolt makroprudenciális intézkedésekre.

               (10)

               A makroprudenciális hatóság feladatait és hatásköreit egyértelműen kell meghatározni. Figyelembe véve a hitelintézetek tőkemegfelelési követelményeinek folyamatban lévő uniós reformjának esetleges hatását (3), a makroprudenciális hatóságok eszközökkel való felruházására szolgáló eljárásoknak lehetővé kell tenniük – az adott jogalkotási keret elvein belül – a szakpolitikai eszköztárnak a pénzügyi rendszeren belül zajló innovációra és változásra, illetve a pénzügyi stabilitást fenyegető kockázatok változó jellegére reagálva, időben történő kiigazítását. A makroprudenciális hatóságnak előzetesen meg kell indokolnia, hogy adott eszközökre miért van szüksége és kezdeményezési joggal kell rendelkeznie ezen eszközök elrendelésének kérésére. Az eszközök körébe kell tartozniuk a ciklikus kockázatokat – így a fenntarthatatlan tőkeáttételi szintet, a források és eszközök lejárati összhangjának hiányát és hitelállomány-növekedést–, illetőleg a piaci struktúrákat befolyásolni képes eszközöknek egyaránt. Rendelkezni lehet a nem kötelező és kötelező erejű eszközök intézményi szétválasztásáról.

               (11)

               Az átláthatóság javítja a makroprudenciális politikák pénzügyi szektor, és általánosságban a lakosság általi megértését, és egyben a jogalkotással – mint a népesség tágabb körének képviselőjével – szemben támasztott, szükségszerű követelmény is. Tekintve, hogy a makroprudenciális politika végső célja nehezen számszerűsíthető, az elszámoltathatóság megfogalmazható köztes célkitűzések elérésén keresztül vagy pedig a makroprudenciális eszköz használata mögött meghúzódó érvek nyilvános kifejtése révén.

               (12)

               A makroprudenciális politikát formálókra nyomás gyakorolható annak érdekében, hogy mellőzzék fellendülés időszakában a politikai megszorításokat, illetőleg hanyatlás során a lazításokat. A politikai hitelesség megóvása érdekében a makroprudenciális hatóságoknak a függetlenség révén kell védelmet kapniuk a külső nyomásgyakorlással szemben. A makroprudenciális felhatalmazással rendelkező központi bankoknak a Szerződés 130. cikke értelmében véve kell függetlennek lenniük.

               (13)

               Ez az ajánlás nem érinti az Unió központi bankjainak monetáris politikai megbízatását és az ERKT-ra bízott feladatokat.

               (14)

               Az ERKT ajánlásait az Európai Unió Tanácsának az igazgatótanács erre vonatkozó szándékáról való értesítését és a Tanács számára reagálási lehetőség biztosítását követően teszik közzé,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   1.   SZAKASZ

      AJÁNLÁSOK

      A. ajánlás –   Célkitűzés

   A tagállamok számára ajánlott:

               1.

               annak meghatározása, hogy a makroprudenciális politika végső célja a pénzügyi rendszer egésze stabilitásának megőrzéséhez való hozzájárulás – beleértve a pénzügyi rendszer ellenállóképességének növelésén és a rendszerszintű kockázatok felgyülemlésének csökkentésén keresztül történő hozzájárulást –, ezzel biztosítva a pénzügyi szektor gazdasági növekedéshez való, fenntartható hozzájárulását;

               2.

               annak biztosítása, hogy a nemzeti szintű makroprudenciális politika a nemzeti makroprudenciális hatóság kezdeményezésére, illetőleg az ERKT ajánlásai vagy figyelmeztetései alapján legyen folytatható.

      B. ajánlás –   Intézményi szabályozás

   A tagállamok számára ajánlott:

               1.

               a makroprudenciális politika vitelével megbízott hatóság nemzeti jogszabályban történő kijelölése, általánosságban egyetlen intézmény vagy azon hatóságokból álló tanács formájában, amelyek intézkedései a pénzügyi stabilitásra érdemi hatást gyakorolnak. A nemzeti jogszabályban kell részletesen szabályozni a makroprudenciális hatóság irányító testületének döntéshozatali eljárását;

               2.

               amennyiben makroprudenciális hatóságként egyetlen intézményt jelöltek ki, mechanizmusok létrehozása az azon hatóságok közötti – saját feladatmeghatározásuk sérelme nélkül történő – együttműködésre, amelyek intézkedései a pénzügyi stabilitásra érdemi hatást gyakorolnak;

               3.

               annak biztosítása, hogy a központi bank vezető szerepet töltsön be a makroprudenciális politikában, és hogy a makroprudenciális politika ne csorbítsa annak függetlenségét, a Szerződés 130. cikkének megfelelően;

               4.

               a makroprudenciális hatóság feladatmeghatározásába a határokon átnyúló együttműködés és az – különösen az ERKT-nak a rendszerkockázatok nemzeti szintű kezelésére szolgáló intézkedésekről való tájékoztatása formájában történő – információcsere felvétele.

      C. ajánlás –   Feladatok, hatáskörök, eszközök

   A tagállamok számára ajánlott:

               1.

               A makroprudenciális hatóságnak legalább a pénzügyi stabilitást fenyegető kockázatok azonosításával, figyelemmel kísérésével és értékelésével, illetőleg az e kockázatok kiküszöbölésével és mérséklésével kapcsolatos célkitűzéseinek elérését szolgáló politikák érvényesítésével történő megbízása;

               2.

               annak biztosítása, hogy a makroprudenciális hatóságnak hatásköre legyen a feladatai ellátásához szükséges összes nemzeti adat és információ időben történő bekéréséhez, a mikroprudenciális és értékpapír-piaci felügyeleti hatóságokra és a szabályozási körön kívülre kiterjedően, beleértve egyben az intézményspecifikus adatok indokolt kérelemre és a titoktartást szolgáló megfelelő szabályozás mellett történő bekérését. Ugyanezen elvek értelmében a makroprudenciális hatóságnak is meg kell osztania a mikroprudenciális felügyeletet ellátó hatóságokkal az utóbbiak feladatainak ellátása tekintetében jelentőséggel bíró adatokat és információkat;

               3.

               a makroprudenciális hatóságra hatáskör ruházása az adott tagállamban rendszerszintű jelentőséggel bíró pénzügyi intézmények és struktúrák azonosítását szolgáló felügyeleti megközelítés meghatározása és/vagy kialakítása – a mikroprudenciális vagy értékpapír-piaci felügyeletet ellátó hatóságokkal összehangoltan vagy azokkal együtt –, továbbá a nemzeti szabályozási keretek meghatározása vagy azokra való ajánlástétel tekintetében;

               4.

               annak biztosítása, hogy a makroprudenciális hatóság ellenőrzéssel rendelkezzen a célkitűzései eléréséhez megfelelő eszközök felett. Szükség esetén egyértelmű és gyors eljárásokat kell létrehozni a makroprudenciális hatósághoz eszközök hozzárendelése érdekében.

      D. ajánlás –   Átláthatóság és elszámoltathatóság

   A tagállamok számára ajánlott:

               1.

               annak biztosítása, hogy a makroprudenciális politikai döntések és azok indokai időben nyilvánosságra kerüljenek, kivéve, ha ez pénzügyi stabilitási kockázatot jelentene, valamint hogy a makroprudenciális politikai stratégiákat a makroprudenciális hatóság határozza meg és tegye közzé;

               2.

               a makroprudenciális hatóság számára hatáskör biztosítása a rendszerkockázatokra vonatkozó nyilvános és zártkörű nyilatkozatok tételére;

               3.

               a makroprudenciális hatóság tekintetében a végső elszámoltatási jognak a parlament számára történő biztosítása;

               4.

               jóhiszemű eljárás esetére jogi védelem biztosítása a makroprudenciális hatóság és annak személyzete számára.

      E. ajánlás –   Függetlenség

   A tagállamok számára ajánlott:

               1.

               legalább az operatív függetlenség biztosítása a makroprudenciális hatóság számára célkitűzései megvalósítása során, különösen a politikai testületek és a pénzügyi ágazat tekintetében;

               2.

               annak biztosítása, hogy a szervezeti és pénzügyi szabályozás ne veszélyeztesse a makroprudenciális politika vitelét.

         2.   SZAKASZ

      VÉGREHAJTÁS

   1.   Értelmezés

   Az ebben az ajánlásban használt fogalmak jelentése a következő:
   „pénzügyi intézmény”: az 1092/2010/EU rendeletben meghatározott pénzügyi intézmény.
   „pénzügyi rendszer”: az 1092/2010/EU rendeletben meghatározott pénzügyi rendszer;
   2.   Végrehajtási kritériumok

               1.

               Az ajánlás végrehajtására a következő kritériumok vonatkoznak:

                           a)

                           az ajánlott intézkedéseket a nemzeti jogszabályokba kell beépíteni;

                           b)

                           a szabályozói arbitrázst kerülni kell;

                           c)

                           a végrehajtás során megfelelő figyelmet kell fordítani az arányosság elvére, a pénzügyi intézmények eltérő rendszerszintű fontosságára, a különféle intézményi rendszerekre figyelemmel, és számításba véve az egyes ajánlások célkitűzését és tartalmát.

                           d)

                           Az A. ajánlás alkalmazásában:

                                       i.

                                       köztes politikai célkitűzések határozhatóak meg a végső célkitűzés operatív részletezéseként;

                                       ii.

                                       a makroprudenciális politikának lehetővé kell tennie a makroprudenciális jelentőséggel bíró intézkedésekkel kapcsolatos fellépést is.

               2.

               A címzetteknek közölniük kell az ERKT-val és a Tanáccsal az ajánlások nyomán hozott intézkedéseket vagy annak elmaradását megfelelően meg kell indokolniuk. A jelentés minimális tartalma az alábbi:

                           a)

                           a meghozott intézkedés érdemére és határidejére vonatkozó tájékoztatás;

                           b)

                           a meghozott intézkedések működésének az ajánlás célkitűzései szempontjából történő értékelése;

                           c)

                           részletes indokolás az intézkedés mellőzésére vagy az ajánlástól való eltérésre, beleértve a késedelmet is.

         3.   A nyomon követésre vonatkozó határidők

               1.

               A címzetteknek közölniük kell az ERKT-val és a Tanáccsal az ajánlások nyomán hozott intézkedéseket vagy annak elmaradását megfelelően meg kell indokolniuk, a következő bekezdésekben meghatározottak szerint.

               2.

               Címzetteknek 2012. június 30-ig közölniük kell az ERKT-val a legalább a következő vonatkozásokat taglaló időközi jelentést: a) a makroprudenciális felhatalmazás végrehajtására vagy tervezett végrehajtására vonatkozó nyilatkozat; b) az ajánlás végrehajtása jogalapjának vizsgálata; c) a makroprudenciális hatóság tervezett intézményi kialakítása és a tervezett intézményi változások; d) minden egyes itt szereplő ajánlás tekintetében annak értékelése, hogy azokra a makroprudenciális felhatalmazásra vonatkozó nemzeti rendelkezések kitérnek-e, illetőleg a jövőben ki fognak-e térni, és nemleges válasz esetén a megfelelő indokolás. Az ERKT tájékoztathatja a címzetteket az időközi jelentéssel kapcsolatos álláspontjáról.

               3.

               A címzettek 2013. június 30-ig küldik meg a végleges jelentést az ERKT-nak és a Tanácsnak. Az ajánlott intézkedéseknek legkésőbb 2013. július 1-jén hatályba kell lépniük.

               4.

               Az igazgatótanács a (2) és (3) bekezdés szerinti határidőt meghosszabbíthatja, amennyiben egy vagy több ajánlás teljesítése érdekében jogalkotási kezdeményezések szükségesek.

         4.   Felügyelet és értékelés

               1.

               Az ERKT titkársága:

                           a)

                           támogatást nyújt a címzetteknek, ideértve az összehangolt jelentéstétel elősegítését, a megfelelő sablonok megadását, szükség szerint részletezve a nyomon követés módszertanát és határidőit;

                           b)

                           ellenőrzi a címzettek általi nyomon követést, ideértve azt, hogy kérésre részükre segítséget nyújt, és az egyes nyomon követési határidők lejáratától számított két hónapon belül az irányítóbizottságon keresztül beszámol az igazgatótanácsnak a nyomon követésről.

               2.

               Az igazgatótanács értékeli a címzettek jelentésében szereplő intézkedéseket és indokolásokat, és adott esetben határoz arról, hogy az ajánlást nem tartották be és a címzettek nem adtak megfelelő indokolást az intézkedés mellőzésére.

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2011. december 22-én.

            az ERKT elnöke

         Mario DRAGHI

      (1)  HL L 331., 2010.12.15., 1. o.

      (2)  HL C 58., 2011.2.24., 4. o.

      (3)  A Bizottság javaslata a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, valamint a pénzügyi konglomerátumhoz tartozó hitelintézetek, biztosítóintézetek és befektetési vállalkozások kiegészítő felügyeletéről szóló 2002/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre (COM(2011) 453 végleges) és a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre(COM(2011) 452 végleges).


title: A Tanács ajánlása ( 2009. június 8. ) a ritka betegségek területén megvalósítandó fellépésről

text:
               3.7.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 151/7

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2009. június 8.)
   a ritka betegségek területén megvalósítandó fellépésről
   2009/C 151/02
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 152. cikke (4) bekezdésének második albekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   mivel:

               (1)

               A ritka betegségek veszélyt jelentenek az EU polgárok egészségére, mivel olyan életveszélyes vagy maradandó károsodást okozó betegségekről van szó, amelyek kis prevalenciával bírnak és nagyon összetettek. Gyér előfordulásuk ellenére a ritka betegségeknek olyan sok különböző típusa létezik, hogy azok több millió személyt érintenek.

               (2)

               Az egyetemesség, a jó minőségű ellátáshoz való hozzáférés, az azonos bánásmód és a szolidaritás elvei és átfogó értékei – melyeket az uniós egészségügyi rendszerekben a közös értékekről és elvekről szóló, 2006. június 2-i tanácsi következtetések is megerősítenek – kiemelt fontossággal bírnak a ritka betegségben szenvedők számára.

               (3)

               Az 1999. január 1-jétől2003. december 31-ig tartó időszakra elfogadtak egy közösségi cselekvési programot a ritka betegségekkel – többek között a genetikai betegségekkel – kapcsolatban (3). A programban szereplő meghatározás szerint a ritka betegségek prevalenciája az EU-ban 10 000 személyből legfeljebb 5. A második közösségi egészségügyi program (4) forrásainak felhasználásával a tudományos fejlődésen alapuló, pontosabb, mind a prevalenciát, mind az incidenciát figyelembe vevő fogalommeghatározás kerül majd kidolgozásra.

               (4)

               A ritka betegségek gyógyszereiről szóló, 1999. december 16-i 141/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) értelmében egy gyógyszer akkor tekintendő ritka betegségek gyógyszerének, ha olyan életveszélyes vagy súlyosan egészségkárosító betegség diagnosztizálására, megelőzésére vagy kezelésére szolgál, amely 10 000-ből legfeljebb 5 embert érint a Közösségben a kérelem benyújtásakor.

               (5)

               Becslések szerint jelenleg 5 000 és 8 000 között mozog a különböző ritka betegségek száma, melyek a lakosság 6–8 %-át érintik életük során. Más szóval, noha a ritka betegségek mindegyikét alacsony prevalencia jellemzi, a ritka betegségek által érintett személyek teljes száma az EU-ban 27–36 millió fő. Többségük kis gyakorisággal – százezer emberből legfeljebb egynél – előforduló betegségben szenved. E betegek különösen elszigeteltek és kiszolgáltatottak.

               (6)

               Az alacsony prevalencia, a betegségek speciális jellege és az érintett személyek magas összlétszáma miatt a ritka betegségek tekintetében átfogó, egyedi és egyesített erőfeszítéseken alapuló megközelítésre van szükség a magas morbiditási ráta, illetve az elkerülhető, idő előtti elhalálozás megelőzése, valamint az érintett személyek életminőségének és társadalmi-gazdasági lehetőségeinek javítása érdekében.

               (7)

               A ritka betegségek a hatodik kutatási és fejlesztési közösségi keretprogram (6) egyik kiemelt területe volt, és úgyszintén kiemelt területet képeznek a hetedik kutatási és fejlesztési keretprogramban (7) is, mivel a ritka betegségek diagnosztikájának és kezelésének fejlesztése, valamint az ilyen rendellenességekkel kapcsolatos epidemiológiai kutatás végzése érdekében több országra kiterjedő megközelítésre van szükség, hogy növekedjen az egyes tanulmányokba bevont betegek száma.

               (8)

               A Bizottság az EU egészségügyi stratégia fejlesztésére irányuló, „Együtt az egészségért: Stratégiai megközelítés az EU számára, 2008–2013” című, 2007. október 23-i fehér könyvében cselekvési prioritásként határozta meg a ritka betegségeket.

               (9)

               A ritka betegségekkel kapcsolatos nemzeti, regionális és helyi kezdeményezések koordinációjának és egységességének, valamint a kutatóközpontok közötti együttműködésnek a javítása érdekében a ritka betegségek területére vonatkozó nemzeti fellépéseket integrálni lehetne a ritka betegségekre vonatkozó tervekbe vagy stratégiákba.

               (10)

               Az Orphanet adatbázis szerint a jelenleg ismert és klinikailag azonosítható több ezer ritka betegség közül csak 250 rendelkezik a betegségek nemzetközi osztályozásának (BNO) jelenleg érvényben levő, tizedik változata szerinti kóddal. Valamennyi ritka betegséget megfelelően osztályozni és kódolni kell, hogy a nemzeti egészségügyi rendszerek is ismerjék és betegségként elismerjék őket.

               (11)

               Az Egészségügyi Világszervezet (WHO) 2007-ben kezdte el a BNO 10. változatának a felülvizsgálatát azzal a céllal, hogy az Egészségügyi Világszervezet 2014. évi közgyűlésén elfogadásra kerülhessen az osztályozás 11. változata. A WHO a ritka betegségekkel foglalkozó európai uniós munkacsoport elnökét nevezte ki a ritka betegségekkel foglalkozó tematikus tanácsadó csoport elnökévé, melynek feladata, hogy a ritka betegségek kódolására és osztályozására vonatozó javaslatok tételével járuljon hozzá a felülvizsgálati folyamathoz.

               (12)

               A ritka betegségek valamennyi tagállamban egységes meghatározásának bevezetése jelentős mértékben fokozná az Európai Unió hozzájárulását a tematikus tanácsadó csoport munkájához, és megkönnyítené a ritka betegségek területén megvalósuló közösségi szintű együttműködést.

               (13)

               2004 júliusában létrejött egy, az egészségügyi szolgáltatásokkal és gyógyellátással foglalkozó bizottsági magas szintű csoport, melyben valamennyi tagállam szakértői részt vesznek, hogy kidolgozzák az Európai Unióban létező nemzeti egészségügyi rendszerek közötti együttműködés gyakorlati szempontjait. A magas szintű csoport egyik munkacsoportja a ritka betegségek európai referenciahálózataival foglalkozik. E referenciahálózatok vonatkozásában bizonyos kritériumok és alapelvek kidolgozására került sor, beleértve a ritka betegségek kezelésében betöltött szerepüket is. Az európai referenciahálózatok kutató- és tudásközpontként is szolgálhatnak, ennek keretében kezelést nyújthatnak a más tagállamokból érkező betegek számára, és szükség esetén biztosíthatják a további kezeléshez szükséges létesítmények rendelkezésre állását.

               (14)

               Az európai referenciahálózatok képviselte közösségi többletérték a ritka betegségek esetében kiemelt jelentőségű a betegségek ritka előfordulása miatt, ami egyaránt vonatkozik az egyes tagállamokban élő betegek korlátozott számára és a szakismeret szűkösségére. A szakértelem európai szinten történő összegyűjtése ezért kiemelkedően fontos a ritka betegségben szenvedő betegek számára a pontos tájékoztatáshoz, a megfelelő és időben történő diagnosztizáláshoz és a magas színvonalú ellátáshoz való egyenlő hozzáférés biztosításában.

               (15)

               2006 decemberében az Európai Unió ritka betegségekkel foglalkozó munkacsoportjának egyik szakértői csoportja „Hozzájárulás a politikaformáláshoz: európai együttműködésért az egészségügyi szolgáltatásokban és a gyógyellátásban a ritka betegségek területén” címmel jelentést nyújtott be az egészségügyi szolgáltatásokkal és gyógyellátással foglalkozó magas szintű csoport részére. A szakértői csoport jelentése kiemeli többek között a szakértői központok kijelölésének, valamint a központok által betöltendő szerep meghatározásának jelentőségét. A jelentés azt is megállapította, hogy – elvben és amennyiben lehetséges – a betegek helyett a szakértőknek kellene utazniuk. A jelentésben szorgalmazott intézkedések közül néhány bekerült ebbe az ajánlásba.

               (16)

               A szakértői központok közötti együttműködés és ismeretmegosztás a ritka betegségek leküzdése tekintetében igen hatékony megközelítésnek bizonyult Európában.

               (17)

               A szakértői központok az ellátás terén követhetnének multidiszciplináris megközelítést a ritka betegségek összetett és változatos kórképeinek megfelelő kezelése érdekében.

               (18)

               A ritka betegségek sajátosságai – korlátozott számú beteg, korlátozottan rendelkezésre álló ismeretek és szakértelem – olyan egyedi területté teszi őket, ahol az uniós szintű intézkedések igen jelentős többletértéket jelentenek. Ezt a többletértéket elsősorban a ritka betegségekkel kapcsolatban az egyes tagállamokban elszórtan meglévő nemzeti szakértelem összegyűjtésével lehet elérni.

               (19)

               Rendkívül fontos annak biztosítása, hogy a tagállamok aktívan hozzájáruljanak a 2008. november 11-i, „Ritka betegségek: kihívás Európa számára” című bizottsági közleményben előirányzott közös eszközök némelyikének kidolgozásához, különösen a diagnosztika és az orvosi ellátás, valamint a lakossági szűrésre vonatkozó európai iránymutatások megalkotása tekintetében. Ez vonatkozhatna a ritka betegségek gyógyszereinek terápiás többletértékéről készülő értékelő jelentésekre is, melyek hozzájárulhatnak a nemzeti szintű ártárgyalások felgyorsításához, minek következtében a betegek rövidebb idő alatt tudnának hozzájutni a ritka betegségek gyógyszereihez.

               (20)

               A WHO a betegek felelős döntési helyzetbe hozását az egészség előfeltételeként határozta meg, és a krónikus betegek egészségi állapotának és életminőségének javítására proaktív partnerségi és öngyógyító stratégiák kialakítását ösztönözte (8). Ebben az értelemben a független betegcsoportok szerepe döntő jelentőségű mind a betegséggel élő egyes személyek közvetlen támogatásában, mind pedig azon kollektív munkát illetően, amelyet általában a ritka betegségekkel élők, és a későbbi generációk körülményeinek javítása érdekében végeznek.

               (21)

               A tagállamoknak célul kellene kitűzniük, hogy a betegeket és a betegek képviselőit bevonják a szakpolitikai folyamatba, és törekedniük kellene a betegcsoportok tevékenységeinek a támogatására.

               (22)

               A kutatás és az egészségügyi infrastruktúra fejlesztésére a ritka betegségek területén hosszú távú projekteket kell létrehozni, ezért olyan megfelelő pénzügyi erőfeszítésekre van szükség, melyek hosszú távon biztosítják a projektek fenntarthatóságát. Ezek az erőfeszítések maximális mértékben növelnék a szinergiát különösen a második egészségügyi közösségi program, a hetedik kutatási és fejlesztési közösségi keretprogram, valamint az ezen programokat követő programok keretében megvalósított projektekkel,

         AJÁNLJA A TAGÁLLAMOKNAK, HOGY
   I.   A RITKA BETEGSÉGEK TERÜLETÉRE VONATKOZÓ TERVEK ÉS STRATÉGIÁK TERÉN

               1.

               A megfelelő szinten hozzanak létre és valósítsanak meg a ritka betegségekre vonatkozó terveket vagy stratégiákat, illetve vizsgálják meg a ritka betegségekre vonatkozó megfelelő intézkedések más közegészségügyi stratégiákba való beillesztését abból a célból, hogy biztosítsák a ritka betegségekben szenvedők magas színvonalú ellátáshoz való hozzáférését, beleértve a diagnosztikát, a kezeléseket, a betegséggel élők habilitációját és – amennyiben lehetséges – a ritka betegségek kezelésére szolgáló gyógyszereket, és különösen ajánlja az alábbiakat:

                           a)

                           olyan terv vagy stratégia mielőbbi kidolgozása és elfogadása, lehetőleg legkésőbb 2013 végéig, melynek célja, hogy egészségügyi és szociális rendszereik keretében a ritka betegségek területére vonatkozó intézkedések tekintetében iránymutatással szolgáljon és szerkezetileg összefogja azokat;

                           b)

                           intézkedések hozatala a helyi, regionális és nemzeti szintű jelenlegi és jövőbeli kezdeményezéseknek a tagállami tervekbe, illetve stratégiákba való integrálására átfogó megközelítés biztosítása érdekében;

                           c)

                           terveikben, illetve stratégiáikban kis számú kiemelt cselekvés célkitűzésekkel és nyomon követési mechanizmusokkal együtt történő meghatározása;

                           d)

                           a 2008–2011-es időszakban a közegészségügyre vonatkozó első közösségi cselekvési program (9) általi támogatásra kiválasztott, a ritka betegségekre vonatkozó nemzeti tervek kifejlesztésének jelenleg folyamatban lévő európai projektje (EUROPLAN) keretében a ritka betegségekkel kapcsolatos nemzeti fellépések meghatározását célzó iránymutatásoknak és ajánlásoknak az illetékes hatóságok által nemzeti szinten folytatott kidolgozásának figyelembe vétele.

         II.   A RITKA BETEGSÉGEK MEGFELELŐ MEGHATÁROZÁSA, KÓDOLÁSA ÉS JEGYZÉKBE VÉTELE TERÉN

               2.

               A közösségi szintű szakpolitikai munka céljából alkalmazzák a ritka betegségek azon közös fogalommeghatározását, miszerint e betegségek tízezer személyből legfeljebb ötnél fordulnak elő.

               3.

               Tűzzék ki célul a ritka betegségek megfelelő kódolásának és valamennyi egészségügyi információs rendszerben való nyomon követhetőségének a biztosítását, ösztönözve ezáltal a betegségek megfelelő elismerését a nemzeti egészségügyi ellátási és visszatérítési rendszerekben a BNO alapján, a nemzeti eljárások tiszteletben tartásával.

               4.

               Aktívan járuljanak hozzá a ritka betegségek könnyen elérhető és dinamikus, az Orphanet hálózaton és más létező hálózatokon alapuló uniós nyilvántartásának a kifejlesztéséhez, a ritka betegségekről szóló bizottsági közleményben említettek szerint.

               5.

               Mérlegeljék minden megfelelő szinten – a közösségi szintet is beleértve – egyrészt az egyes betegségekkel foglalkozó információs hálózatok, másrészt pedig – járványügyi célokból – nyilvántartások és adatbankok támogatását, a független irányítás elvét szem előtt tartva.

         III.   A RITKA BETEGSÉGEKKEL KAPCSOLATOS KUTATÁS TERÉN

               6.

               Azonosítsák a nemzeti és közösségi keretekben a ritka betegségekkel kapcsolatban folyamatban lévő kutatásokat és a kutatási erőforrásokat a kutatások jelenlegi állásának megállapítása és a kutatási színtér felmérése céljából, valamint javítsák a ritka betegségekkel kapcsolatos kutatásokra vonatkozó közösségi, nemzeti és regionális programok koordinációját.

               7.

               Azonosítsák a ritka betegségek terén végzett alap-, klinikai, transzlációs és szociális kutatás szükségleteit és prioritásait, valamint támogatásuk módját, továbbá ösztönözzék az interdiszciplináris együttműködési megközelítést, melynek megvalósítása a nemzeti és közösségi programokon keresztül egymást kiegészítő módon történne.

               8.

               Támogassák tagállami kutatók részvételét a ritka betegségekkel kapcsolatos, minden megfelelő szinten – a közösségi szintet is beleértve – finanszírozott kutatási projektekben.

               9.

               Terveikbe, illetve stratégiáikba illesszenek be a ritka betegségek területén folytatott kutatás támogatását célzó rendelkezéseket.

               10.

               Az Európai Bizottsággal együttesen segítsék elő a ritka betegségekkel kapcsolatos kutatás terén aktív harmadik országokkal való kutatási együttműködés kialakítását, általában az információcsere és a szakértelem megosztása tekintetében.

         IV.   A RITKA BETEGSÉGEKKEL FOGLALKOZÓ SZAKÉRTŐI KÖZPONTOK ÉS EURÓPAI REFERENCIAHÁLÓZATOK TERÉN

               11.

               Országuk területén 2013 végére azonosítsák a megfelelő szakértői központokat és mérlegeljék létrehozásuk támogatását.

               12.

               Támogassák a szakértői központok részvételét az európai referenciahálózatokban, az engedélyezésükre, illetve az elismerésükre vonatkozó nemzeti hatáskörök és szabályok tiszteletben tartásával.

               13.

               Biztosítsanak különböző egészségügyi ellátási módokat a ritka betegségekben szenvedők számára a megfelelő nemzeti, szükség esetén pedig külföldi szakértők közötti együttműködés és szakemberek csereútjainak szervezésével, valamint az ismeretek megosztásával.

               14.

               Támogassák az információs és kommunikációs technológiák alkalmazását, például a távgyógyászatot a szükséges esetekben, a konkrét esetben szükséges egészségügyi ellátáshoz való távoli hozzáférés biztosítása érdekében.

               15.

               Terveikbe vagy stratégiáikba foglalják bele a szakértelem és tudás terjesztésére és a szakértők mobilitására vonatkozó szükséges feltételeket annak megkönnyítése érdekében, hogy a betegek lakóhelyük közelében részesülhessenek ellátásban.

               16.

               A ritka betegségek tekintetében ösztönözzék, hogy a szakértői központok munkája az ellátásra vonatkozó multidiszciplináris megközelítésen alapuljon.

         V.   A RITKA BETEGSÉGEKKEL KAPCSOLATOS SZAKÉRTELEM EURÓPAI SZINTEN TÖRTÉNŐ ÖSSZEGYŰJTÉSE TERÉN

               17.

               Gyűjtsék össze a ritka betegségekkel kapcsolatos, nemzeti szinten meglévő szakértelmet és támogassák annak az európai partnerekkel való megosztását az alábbiak támogatása érdekében:

                           a)

                           a ritka betegségek terén a diagnosztikai eszközökre és orvosi ellátásra, valamint az oktatásra és a szociális ellátásra vonatkozó legjobb gyakorlatok megosztása;

                           b)

                           megfelelő oktatás és képzés biztosítása valamennyi egészségügyi szakember számára annak érdekében, hogy felhívják a figyelmüket e betegségek és az azokkal kapcsolatos ellátás céljából rendelkezésre álló eszközök létezésére;

                           c)

                           egészségügyi képzés kidolgozása a ritka betegségek diagnosztikájához és kezeléséhez kapcsolódó területeken, mint például a genetika, immunológia, neurológia, onkológia és a pediátria);

                           d)

                           a diagnosztikai vizsgálatokra vagy a népesség szűrésére vonatkozó európai iránymutatások kidolgozása a nemzeti döntések és hatáskörök tiszteletben tartásával;

                           e)

                           a ritka betegségek gyógyszereinek terápiás, illetve klinikai többletértékére vonatkozó tagállami értékelő jelentések közösségi szintű megosztása, amennyiben a vonatkozó ismereteket és szakértelmet összegyűjtötték, annak érdekében, hogy a betegek minimális időn belül tudjanak hozzájutni a ritka betegségek gyógyszereihez.

         VI.   A BETEGKÉPVISELETI SZERVEK SZEREPÉNEK NÖVELÉSE TERÉN

               18.

               Folytassanak konzultációt a betegekkel és a betegek képviselőivel a ritka betegségek területét érintő szakpolitikákról, és könnyítsék meg a betegek hozzáférését a ritka betegségekkel kapcsolatos, naprakész információkhoz.

               19.

               Támogassák a betegképviseleti szervek olyan tevékenységeit, mint a tájékoztatás a kapacitásépítés és a képzés, az információcsere és a legjobb gyakorlatok megosztása, a hálózatépítés és a nagyon elszigetelt helyzetben lévő betegek támogatása.

         VII.   A FENNTARTHATÓSÁG TERÉN

               20.

               A Bizottsággal együttesen tűzzék ki célul a ritka betegségekkel kapcsolatos tájékoztatás, kutatás és egészségügyi ellátás terén kifejlesztett infrastruktúrák hosszú távú fenntarthatóságának – megfelelő finanszírozási és együttműködési mechanizmusokon keresztüli – biztosítását.

         FELKÉRI A BIZOTTSÁGOT, HOGY

               1.

               2013 végéig – annak érdekében, hogy lehetővé tegye javaslatok benyújtását az egészségügy területére vonatkozó esetleges jövőbeli közösségi cselekvési programok keretében – készítsen ezen ajánlás végrehajtásáról a tagállamok által nyújtott információkon alapuló végrehajtási jelentést az Európai Parlament, a Tanács, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, valamint a Régiók Bizottsága részére annak megállapítására, hogy a javasolt intézkedések milyen mértékű hatékonysággal működnek, valamint hogy szükség van-e a ritka betegségekben szenvedők és családtagjaik életminőségét javító, további intézkedések meghozatalára.

               2.

               Rendszeresen tájékoztassa a Tanácsot a ritka betegségekről szóló bizottsági közleményt követő intézkedésekről.

      Kelt Luxemburgban, 2009. június 8-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         Petr ŠIMERKA

      (1)  A 2009. április 23-i jogalkotási állásfoglalás (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  A 2009. február 25-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 1999. április 29-i 1295/99/EK határozata a ritka betegségekre irányuló közösségi cselekvési programnak a közegészségügyi fellépés (1999–2003) keretében történő elfogadásáról (HL L 155., 1999.6.22., 1. o.). Az 1786/2002/EK határozattal hatályon kívül helyezett határozat (HL L 271., 2002.10.9., 1. o.).

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 1350/2007/EK határozata (2007. október 23.) az egészségügyre vonatkozó második közösségi cselekvési program (2008–2013) létrehozásáról (HL L 301., 2007.11.20., 3. o.).

      (5)  HL L 18., 2000.1.22., 1. o.

      (6)  Az Európai Parlament és a Tanács 1513/2002/EK határozata (2002. június 27.) az Európai Közösségnek az Európai Kutatási Térség létrehozásához és az innovációhoz hozzájáruló kutatási, technológiai fejlesztési és demonstrációs tevékenységére vonatkozó hatodik keretprogramjáról (2002–2006) (HL L 232., 2002.8.29., 1. o.)

      (7)  Az Európai Parlament és a Tanács 1982/2006/EK határozata (2006. december 18.) az Európai Közösség kutatási, technológiai fejlesztési és demonstrációs tevékenységére vonatkozó hetedik keretprogramjáról (2007–2013) (HL L 412., 2006.12.30., 1. o.).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  Az Európai Parlament és a Tanács 1786/2002/EK határozata (2002. szeptember 23.) a közegészségügyre vonatkozó közösségi cselekvési program (2003–2008) elfogadásáról (HL L 271., 2002.10.9., 1. o.).