title: 2013/112/EU: A Bizottság ajánlása ( 2013. február 20. ) Beruházások a gyermekek érdekében: a hátrányos helyzetből való kitörés

text:
               2.3.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 59/5

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2013. február 20.)
   Beruházások a gyermekek érdekében: a hátrányos helyzetből való kitörés
   (2013/112/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Unió törekszik polgárai jólétének előmozdítására, és alapértékei között szerepel az emberi méltóság tiszteletben tartása; az Uniónak feladata, hogy védelmezze a gyermekek jogait, küzdjön a társadalmi kirekesztés és a megkülönböztetés ellen, továbbá előmozdítsa a társadalmi igazságosságot és a szociális védelmet;

               (2)

               Az uniós országok nagy többségében a gyermekeket (1) az össznépességhez képest nagyobb arányban fenyegeti a szegénység vagy a társadalmi kirekesztés veszélye; a szegénységben és társadalmi kirekesztettségben felnövő gyermekeknek a jobb körülmények között élő társaiknál kisebb az esélyük a jó iskolai előmenetelre, az egészséges életre és arra, hogy későbbi életük során ki tudják bontakoztatni képességeiket;

               (3)

               A hátrányos helyzet nemzedékről nemzedékre történő öröklődésének megakadályozása alapvető fontosságú Európa jövője szempontjából, és közvetlenül hozzájárul az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedésre irányuló „Európa 2020” stratégia végrehajtásához, hiszen hosszú távra szóló pozitív hatásai vannak a gyermekek, a gazdaság és a társadalom egésze szempontjából;

               (4)

               A korai beavatkozás és a megelőzés elengedhetetlen a hatékonyabb és eredményesebb szakpolitikák kidolgozásához, hiszen a szegénység és a társadalmi kirekesztés következményeinek kezelése sokkal nagyobb költséggel jár, mint a korai beavatkozás;

               (5)

               A hátrányok korai gyermekkortól történő leküzdésére irányuló fellépések hozzájárulnak a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni átfogó küzdelemhez. A megelőzés úgy valósítható meg a leghatékonyabban, ha olyan integrált stratégiákba illeszkedik, amelyek támogatják a szülők munkaerő-piacra való bejutását, emellett megfelelő jövedelemtámogatási intézkedéseket is tartalmaznak, és hozzáférést biztosítanak a gyermekek jövője szempontjából alapvető szolgáltatásokhoz, így a színvonalas bölcsődei-óvodai szolgáltatásokhoz, egészségügyi ellátáshoz, lakhatási és szociális szolgáltatásokhoz, továbbá a gyermekeknek lehetőséget biztosítanak a részvételre és jogaik gyakorlására, ami hozzájárul ahhoz, hogy képességeiket teljesen kibontakoztathassák, és boldogulni tudjanak.

               (6)

               A gyermekszegénység kezelésére irányuló stratégiák közül bizonyítottan azok a legsikeresebbek, amelyek miközben valamennyi gyermek jólétét előmozdítják, külön figyelmet szentelnek a kiszolgáltatott helyzetű gyermekeknek;

               (7)

               Elengedhetetlen, hogy a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelemhez kapcsolódó intézkedések alapja mindig a nemek közötti esélyegyenlőség biztosítása és általános érvényesítése, valamint a gyermekek és családjuk által tapasztalt mindenfajta (különösen nemi, faji vagy etnikai alapú, illetőleg valláson vagy meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron vagy szexuális irányultságon alapuló) megkülönböztetés elleni harc legyen;

               (8)

               A jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság súlyos következményekkel jár a gyermekekre és a családokra: számos országban növekszik a szegénységgel és társadalmi kirekesztéssel sújtott emberek aránya;

               (9)

               Az egyre növekvő pénzügyi megszorítások nyomán számos ország tesz erőfeszítéseket a költségvetés konszolidálására, ez pedig komoly kihívást jelent a szakpolitikák szempontjából, hiszen azoknak a megváltozott körülmények között is hatékonyaknak és eredményeseknek kell maradniuk, rövid és hosszú távon egyaránt;

               (10)

               Több mint egy évtizedes, uniós szinten zajló együttműködésnek, és ezen belül megfelelő nyomon követési mutatók kidolgozásának, továbbá közös kihívások meghatározásának és sikeres szakpolitikai megközelítések kialakításának eredményeként sikerült közös nevezőre jutni abban, hogy mely tényezők állnak a gyermekszegénység hátterében: mindez kellő politikai lendületet teremtett e területen. Ennek nyomán a Bizottság „A szegénység és társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai platformja” című közleményében (2) bejelentette, hogy ajánlást fog kidolgozni a gyermekszegénységről;

               (11)

               Azon kiemelt európai cél kitűzésével, hogy 2020-ig legalább húszmillióval csökkenjen a szegénység és a társadalmi kirekesztés veszélyének kitett személyek száma, továbbá a korai iskolaelhagyás elleni intézkedések fokozásával az „Európa 2020” stratégia új lendületet adott az EU-ban a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelemnek. A gyermekszegénység kezelése és megelőzése e tekintetben szorosan kapcsolódik az uniós és a tagállami politikákhoz, továbbá szerves részét képezi a szegénység és társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai platformjának is;

               (12)

               Az európai szemeszter keretében a jelenlegi irányítás célja az, hogy biztosítsa a gyermekszegénység elleni küzdelemre és a gyermekjólét előmozdítására vonatkozó országspecifikus ajánlások megvalósítását;

               (13)

               Valamennyi uniós tagállam megerősítette a gyermekek jogairól szóló ENSZ-egyezményt (a továbbiakban: UNCRC). Az UNCRC normáinak és elveinek továbbra is iránymutatásul kell szolgálniuk a gyermekek jogait érintő uniós politikákhoz és fellépésekhez;

               (14)

               A szociális védelemmel foglalkozó bizottság 2012 júniusi tanácsadói jelentésében (3) és kulcsfontosságú üzeneteiben, valamint az EPSCO-Tanács „A gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés megelőzése és leküzdése, valamint a gyermekjólét előmozdítása” című, 2012 októberi következtetéseiben (4) a tagállamok megerősítették elkötelezettségüket, és üdvözölték a Bizottság azon kezdeményezését, hogy a témában ajánlás szülessen;

               (15)

               Számos uniós szakpolitika – elsősorban az oktatás és képzés, az egészségügy, a gyermekek jogai és a nemek közötti esélyegyenlőség területén – foglalkozik a gyermekszegénység és a hátrányos helyzet nemzedékről nemzedékre történő öröklődésének kérdésével (5).

               (16)

               Noha a gyermekszegénység kezelésére irányuló szakpolitikák elsősorban tagállami hatáskörbe tartoznak, egy közös európai keret erősítheti a kapcsolódó területek közötti szinergiákat, és segítheti a tagállamokat abban, hogy felülvizsgálják szakpolitikáikat, és merítsenek egymás abban szerzett tapasztalataiból, hogy miként lehet innovatív megoldások révén javítani a szakpolitikák hatékonyságát és eredményességét, és eközben figyelembe venni a helyi, regionális és országos szinten mutatkozó eltérő helyzeteket és igényeket;

               (17)

               A következő időszakra szóló többéves pénzügyi keret összefüggésében az ilyen jellegű útmutatások a további együttműködéshez is alapot képezhetnek, és segíthetnek abban, hogy a kapcsolódó pénzügyi eszközök – elsősorban a strukturális alapok – a „Társadalmi befogadás előmozdítása és szegénység elleni küzdelem” elnevezésű javasolt célkitűzés érdekében kerüljenek felhasználásra.

         AJÁNLJA, HOGY A TAGÁLLAMOK: Alakítsanak ki és hajtsanak végre a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés problémájának kezelését célzó olyan szakpolitikákat, amelyek többdimenziós stratégiák révén kívánják előmozdítani a gyermekjólétet. E szakpolitikák kialakításakor vegyék figyelembe az alábbi iránymutatásokat:
   1.   A SZAKPOLITIKÁK ÉPÜLJENEK AZ ALÁBBI HORIZONTÁLIS ELVEKRE

               —

               A gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelmet olyan integrált stratégiák révén célszerű megvalósítani, amelyek a gyermekek számára nem csupán az anyagi biztonság megteremtését célozzák, hanem előmozdítják az esélyegyenlőséget, hogy minden gyermek ki tudja bontakoztatni képességeit;

               —

               A gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés problémáját a gyermekek jogainak szempontjából, és ezen belül az Európai Unióról szóló szerződés, az Európai Unió Alapjogi Chartája és a gyermek jogairól szóló ENSZ-egyezmény vonatkozó rendelkezéseinek szellemében kell kezelni, és gondoskodni kell a szóban forgó jogok tiszteletben tartásáról és érvényesüléséről;

               —

               Minden esetben azt kell elsődleges szempontnak tartani, hogy mi szolgálja leginkább a gyermekek érdekét, el kell ismerni, hogy a gyermekek önálló jogokkal rendelkeznek, ugyanakkor fontos a családokat, mint a gyermekek elsődleges gondozóit is támogatni;

               —

               Megfelelő egyensúlyt kell fenntartani az összes gyermek jólétét elősegítő általános szakpolitikák, illetve a hátrányos helyzetű gyermekek támogatására szolgáló célzott szakpolitikák között;

               —

               Gondoskodni kell arról, hogy külön figyelmet kapjanak a halmozottan hátrányos helyzetű, ezért különösen veszélyeztetett gyermekek, így például a roma gyermekek, a migráns vagy etnikai kisebbséghez tartozó gyermekek, a sajátos igényű vagy fogyatékos gyermekek, az alternatív gyermekgondozási rendszerekben ellátott gyermekek, az utcagyerekek, a bebörtönzött szülők gyermekei, valamint a szegénység veszélyének különösen kitett háztartásokban – például egyszülős családokban vagy nagycsaládokban – élő gyermekek;

               —

               Támogatni kell a gyermekek és a családok jövőjébe való befektetéseket, és ezáltal a szakpolitikák folytonosságát és a hosszú távra szóló tervezést; értékelni kell a szakpolitikai reformok által a hátrányos helyzetű csoportokra gyakorolt hatásokat, és intézkedni kell a kedvezőtlen hatások enyhítéséről.

         2.   KÉSZÜLJENEK INTEGRÁLT STRATÉGIÁK, ÉS AZOK ÉPÜLJENEK AZ ALÁBBI HÁROM FŐ PILLÉRRE

   2.1.   Megfelelő forrásokhoz való hozzáférés

      A szülők munkaerőpiachoz való hozzáférésének elősegítése – Annak elismerése, hogy szoros összefüggés van a szülők munkaerő-piaci részvétele és a gyermekek életkörülményei között, továbbá – a munkaerőpiacról kiszorultak aktív befogadásáról szóló bizottsági ajánlásban (6) felvázolt elvekkel, valamint a barcelonai célokkal (7) összhangban – minden szükséges intézkedés megtétele a szülők munkaerő-piaci részvételének fokozása érdekében, elsősorban a munkaerőpiacról távol maradók és a különösen veszélyeztetett háztartások tekintetében:

               —

               Fontos, hogy a befektetett munka meghozza gyümölcsét: ehhez fel kell ismerni és kezelni kell azokat a konkrét visszatartó tényezőket, amelyekkel a szülők a munkaerőpiacra való belépés, az ott maradás és az előrejutás során szembesülnek, és amelyek többek között az adó- és ellátórendszerek felépítésében és a köztük lévő kapcsolatokban rejlenek;

               —

               Támogatni kell az egyedülálló szülőknek és a háztartások második keresőinek a munkába állását: ehhez a munkaerőpiacon és a családon belüli munkamegosztásban egyaránt elő kell segíteni a nemek közötti egyenlőséget;

               —

               Képzési intézkedések és a munkakereséshez nyújtott segítség révén fokozottan támogatni kell a szülői szabadságról visszatérő személyek visszailleszkedését a munkaerőpiacra, különös figyelmet szentelve a különösen veszélyeztetett csoportoknak;

               —

               Fokozni kell azon erőfeszítéseket, amelyek célja, hogy a gyermekek minden családban – a kiszolgáltatott helyzetben lévő és a hátrányos helyzetű térségekben élő családokban is – hatékony és magas színvonalú koragyermekkori nevelésben és gondozásban részesüljenek;

               —

               A gyermekgondozási szolgáltatások kialakításakor és jogosultsági kritériumainak meghatározásakor figyelembe kell venni, hogy a munkaidő-beosztások egyre változatosabbak, tehát segíteni kell a szülőket abban, hogy meg tudjanak felelni a munkahelyi elvárásoknak, illetve munkát találhassanak, ugyanakkor gyermekeik érdekeit is szem előtt tudják tartani;

               —

               Minőségi, befogadó munkaerőpiacot kell létrehozni, a munkahelyeken pedig olyan munkakörülményeket, amelyek lehetővé teszik a munka és a családi élet összeegyeztetését: ennek eszköze a szülői szabadság, a munkahelyi jóléti intézkedések és a rugalmas munkafeltételek;

      Különféle kedvezmények együttes alkalmazása révén megfelelő életkörülmények biztosítása – pénzbeli és természetbeni juttatások együttes nyújtásával lehetővé tenni, hogy a gyermekek méltó életkörülmények között éljenek:

               —

               A családok számára jövedelemtámogatást kell nyújtani megfelelő, összehangolt és hatékony ellátások – ezen belül adó jellegű ösztönzők, családi és gyermekvállalási juttatások, lakhatási támogatások és minimálbér – formájában;

               —

               A pénzbeni jövedelemtámogatásokat természetbeni juttatásokkal kell kiegészíteni, amelyek elsősorban élelmezési, gyermekgondozási, egészségügyi, lakhatási, közlekedési jellegűek, valamint a sportolást, illetve a közösségi-kulturális tevékenységekben való részvételt teszik lehetővé;

               —

               A gyermekek után járó pénzügyi támogatások kialakításakor és a jogosultság meghatározásakor figyelembe kell venni az életkörülmények változását, és gondoskodni kell arról, hogy a támogatások a különböző jövedelmi helyzetű családok között megfelelő módon kerüljenek elosztásra;

               —

               Gondoskodni kell arról, hogy a gyermekek és a családjaik könnyebben hozzájussanak a nekik járó támogatásokhoz: ehhez egyszerűbbé kell tenni az ügyintézést, és bővíteni kell a kedvezményezettek tájékozódását szolgáló eszköztárat;

               —

               A rászorultsági alapon nyújtott és egyéb célzott támogatásokat úgy kell kialakítani, hogy ne járjanak a kedvezményezett megbélyegzésével, a gyermekek szükségleteihez legyenek szabva, és csökkentsék az elszegényedés veszélyét, ugyanakkor ne jelentsenek visszatartó tényezőt a második keresők és az egyedülálló szülők számára;

               —

               Mérlegelni kell, hogy célszerű-e a családi kedvezményeket a szülői magatartáshoz vagy a gyermek iskolalátogatási hajlandóságához kötni, és értékelni kell az ilyen intézkedések potenciálisan negatív hatásait;

               —

               Olyan rendszeres és rugalmas végrehajtási mechanizmusokat, így például előlegfizetési rendszereket kell kialakítani, amelyekkel a lehető legtöbb gyermeket lehet elérni és segítségben részesíteni.

         2.2.   Minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés

      A fiatalkorban kialakuló egyenlőtlenségek csökkentése érdekében beruházások a koragyermekkori nevelésbe és gondozásba – a koragyermekkori nevelésnek és gondozásnak mint a társadalmi befogadás és fejlődés lehetséges előmozdítójának további kiaknázása; ehhez a koragyermekkori nevelést és gondozást olyan szociális beruházásnak kell tekinteni, amely a korai beavatkozás révén képes kezelni a hátrányos helyzetű gyermekek által tapasztalt egyenlőtlenségeket és kihívásokat:

               —

               A magas színvonalú, befogadó koragyermekkori nevelés és gondozás elérhetővé tétele; e szolgáltatásoknak megfizethetőeknek kell lenniük és igazodniuk kell a családok igényeihez;

               —

               Annak támogatása, hogy a hátrányos helyzetű gyermekek (különösen a három évesnél fiatalabbak) szüleik munkaerő-piaci helyzetétől függetlenül részesüljenek a szóban forgó szolgáltatásokban; ennek során fontos elkerülni a megbélyegzést és az szegregálást;

               —

               A szülők támogatása a gyermekeik első éveiben elsődleges nevelőkként betöltendő szerepükben, valamint a koragyermekkori nevelést és gondozást végző szolgálatok arra való ösztönzése, hogy alakítsanak ki szoros együttműködést a szülőkkel és a gyermek nevelésében közreműködő egyéb érintettekkel (például az egészségügyi és családtámogató szolgálatokkal);

               —

               Annak tudatosítása a szülőkben, hogy a gyermekek kisgyermekkori nevelési és gondozási szolgáltatásokban való részvétele mind a gyermekek, mind a szülők számára előnyöket biztosít; A koragyermekkori nevelési és gondozási szolgáltatások olyan korai figyelmeztető rendszerként való használata, amely segít feltárni, ha a családban vagy az iskolában a gyermek testi vagy lelki problémákkal küzd, ha különleges igényei vannak vagy bántalmazás áldozata.

      Az oktatási rendszerek által az esélyegyenlőségre gyakorolt hatás javítása – az oktatási rendszerek azon szerepének fokozása, hogy megtörjék azt az ördögi kört, amelyben a hátrányos helyzet nemzedékről nemzedékre öröklődik; ennek keretében biztosítani kell, hogy minden gyermek részesüljön érzelmi, szociális, kognitív és testi fejlődését elősegítő, magas színvonalú, befogadó szellemű oktatásban:

               —

               Biztosítani kell minden tanuló sikeres beilleszkedését, ehhez szükség esetén a forrásokat és a lehetőségeket a hátrányosabb helyzetűek érdekében célzottan kell felhasználni, és az eredményeket megfelelően nyomon kell követni;

               —

               Az oktatás hozzáférhetősége és színvonala, és ennek nyomán az oktatási eredmények terén tapasztalható területi egyenlőtlenségek felismerése és kezelése; a szegregáció felszámolását és a befogadó oktatást célzó szakpolitikák érvényesítése;

               —

               Az iskola és a szülők közötti kapcsolat megerősítése révén befogadó tanulási környezet kialakítása, és egyes konkrét hátrányok ellensúlyozása érdekében szükség esetén személyre szabott támogatás nyújtása, például a migráns vagy etnikai kisebbségekhez tartozó gyermekek szüleinek nyújtott képzések révén;

               —

               Azon tényezők (például a kötelező oktatás keretében kiszabott díjak) elhárítása, amelyek megakadályozzák vagy megnehezítik, hogy a gyermekek iskolába járjanak vagy sikeresen befejezzék tanulmányaikat: ehhez célzott oktatási támogatásokra és támogató tanulási környezetre van szükség;

               —

               az alacsony szintű alapkészségekkel rendelkező tanulók teljesítményének javítása az írás-olvasási és számolási készségek, illetve az alapvető matematikai és természettudományos ismeretek tanításának megerősítése által, valamint az alapkészségek terén rossz teljesítményt nyújtó tanulók korai beazonosítása révén;

               —

               A korai iskolaelhagyás arányának csökkentésére alkalmas, átfogó – azaz megelőzési, beavatkozási és kompenzációs intézkedéseket egyaránt tartalmazó – szakpolitikák kidolgozása és végrehajtása; gondoskodni kell arról, hogy a szakpolitikák a korai iskolaelhagyás veszélyének kitett tanulókra vonatkozóan is tartalmazzanak intézkedéseket;

               —

               Az egyenlőségre vonatkozó jogszabályok megerősítése, és a perifériára szorult tanulók számára a színvonalas minimumképzettséghez való alapvető jog biztosítása;

               —

               Felül kell vizsgálni és meg kell erősíteni az oktatási szakma valamennyi szakmai profilját, és a tanárokat fel kell készíteni a társadalmi sokszínűségre; kulturális közvetítők alkalmazása révén és példaképnek tekinthető személyek segítségével elő kell segíteni a roma gyermekek és a bevándorló szülők gyermekeinek integrációját.

      Az egészségügyi ellátás arra való képességének javítása, hogy alkalmazkodjon a hátrányos helyzetű gyermekek szükségleteihez – betegségmegelőzési és egészségfejlesztési intézkedések, valamint színvonalas egészségügyi szolgáltatások révén minden gyermek számára biztosítani azt, hogy teljes mértékben érvényesítse az egészségügyi ellátáshoz való alapvető jogát:

               —

               A hátrányos helyzetű családok és gyermekek által az egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférés terén tapasztalt – többek között anyagi nehézségek, kulturális és nyelvi akadályok vagy információhiány okozta – problémák kezelése; az egészségügyben dolgozók képzésének javítása e tekintetben.

               —

               A koragyermekkori megelőzésbe való beruházások: ezen belül olyan átfogó szakpolitikák megvalósítása, amelyek a táplálkozással, az egészséggel és az oktatással, valamint szociális szempontokkal kapcsolatos intézkedéseket egyaránt tartalmaznak;

               —

               Az egészségtelen életmód és a szenvedélybetegségek miatt kialakuló társadalmi egyenlőtlenségek kérdésének kezelése azáltal, hogy minden gyermek számára hozzáférhető legyen a kiegyensúlyozott táplálkozás és a testmozgás;

               —

               Kiemelt figyelmet kell szentelni a fogyatékossággal élő vagy mentálhigiénés problémákkal küzdő gyermekeknek, a hivatalos papírokkal nem rendelkező vagy nem anyakönyvezett gyermekeknek, a terhes tizenéveseknek és az olyan családokból származó gyermekeknek, amelyekben előfordult szenvedélybetegség.

      Biztonságos, megfelelő lakás- és életkörülmények biztosítása a gyermekek számára – A gyermekek számára annak biztosítása, hogy olyan biztonságos, egészséges és gyermekbarát környezetben nőhessenek fel, amely kielégíti fejlődési és tanulási igényeiket

               —

               A gyermeket nevelő családok számára lehetőséget biztosítani arra, hogy megfizethető árú, jó minőségű otthonban éljenek (beleértve a szociális bérlakásokat); a környezeti kockázatoknak kitett, túlzsúfolt lakásban élő vagy energiaszegénységgel küzdő családok helyzetének kezelése;

               —

               A hajléktalanná válás kockázatának kitett családok és gyermekek segítése: ezen belül a kilakoltatások és a szükségtelen költözések elkerülése, valamint annak megakadályozása, hogy a gyermekeket elválasszák szüleiktől, továbbá átmeneti szállás és végleges lakhatási megoldás biztosítása;

               —

               A helyi várostervezés során a gyermekek érdekeinek szem előtt tartása; a „gettósodás” és a szegregáció megakadályozása érdekében a társadalmi keveredés elősegítése a lakhatás területén és megfelelő tömegközlekedési szolgáltatás biztosítása;

               —

               A leromlott lakás- és szociális körülmények között élő gyermekek helyzetének javítása, és ezáltal annak megakadályozása, hogy erőszak vagy zaklatás áldozataivá váljanak.

      A családtámogatás és az alternatív gondozási keretek javítása – A gyermekvédelmi és szociális szolgálatok megerősítése a megelőzés területén; a családok segítése – megbélyegzésük nélkül – a szülői készségek fejlesztésében, emellett annak biztosítása, hogy a szülői gondozás alól kivett gyermekek az igényeiket kielégítő környezetben nőjenek fel;

               —

               Annak biztosítása, hogy csupán a család szegénysége miatt ne vegyenek ki gyermeket a szülői gondozás alól; arra kell törekedni, hogy például a család anyagi nehézségeinek kezelése révén a gyermekek szülői felügyelet alatt maradhassanak vagy oda minél hamarabb visszatérhessenek;

               —

               Megfelelő szűrőrendszer révén a gyermekek intézetbe adásának megelőzése, illetve ha ez megtörténik, a helyzet rendszeres felülvizsgálata;

               —

               Annak további megakadályozása, hogy a szülői felügyeletet nélkülöző gyermekek intézeti nevelésbe kerüljenek; ehelyett a magas színvonalú, közösségi alapú szolgáltatások és a családi környezetben történő, nevelőszülők általi gondozás támogatása, amelynek során a gyermekek szempontjai kellő súlyt kapnak;

               —

               Annak biztosítása, hogy a szülői felügyeletet nélkülöző gyermekek is magas színvonalú (általános és igényeikhez szabott) szolgáltatásokat vehessenek igénybe az egészségügy, az oktatás és képzés, a foglalkoztatás, a szociális támogatások, a szociális biztonság és a lakhatás területén, a felnőttkorba való lépés idején is;

               —

               Megfelelő támogatás nyújtása az olyan gyermekeknek, akiknek egyik vagy mindkét szülője munkavállalás céljából másik országba költözik, és segítségnyújtás a gyermekek gondozását a szülőktől átvállaló személyeknek.

         2.3.   A gyermekek számára jogaik gyakorlásának biztosítása

      A gyermekek játék-, rekreációs, sport- és kulturális tevékenységekben való részvételének elősegítése – Annak elismerése, hogy maguk a gyermekek is befolyással vannak saját jólétükre és a nehéz élethelyzetekre való reagálási képességükre: ehhez lehetőséget kell számukra biztosítani az otthoni és az iskolai kereteiken kívüli informális tanulási tevékenységekben való részvételre:

               —

               A költségekkel, a hozzáféréssel és a kulturális különbségekkel kapcsolatos akadályok leküzdése annak biztosítása érdekében, hogy minden gyermek részt vehessen az iskolán kívüli játék-, rekreációs, sport- és kulturális tevékenységekben;

               —

               Biztonságos terek kialakítása a gyermekek környezetében, és a hátrányos helyzetű közösségek támogatása konkrét ösztönző eszközök révén;

               —

               Az iskolák, a közösségek és a helyi hatóságok arra való ösztönzése, hogy magas színvonalú iskolán kívüli tevékenységeket szervezzenek és létesítményeket hozzanak létre minden gyermeknek, függetlenül a szülők foglalkoztatási helyzetétől és hátterétől;

               —

               A családok számára lehetővé tenni, hogy részt vegyenek olyan szociális tevékenységekben, amelyek segítik szülői készségeik fejlődését, és a családon belüli pozitív kommunikáció megerősítését;

               —

               A közösségi életben való részvétel ösztönzése, ami az önkéntes munkában rejlő lehetőségen és erősíti a nemzedékek közötti szolidaritást.

      Olyan mechanizmusok létrehozása, amelyek elősegítik, hogy a gyermekek részt vegyenek az életüket befolyásoló döntések meghozatalában – Fontos, hogy a gyermekek lehetőséget és bátorítást kapjanak arra, hogy tájékozódjanak, és ez alapján hangot adjanak véleményüknek, amit a döntéshozóknak kellő mértékben figyelembe kell venniük a gyermekek életét befolyásoló döntések meghozatalakor.

               —

               Használni kell és tovább kell fejleszteni azokat a meglévő eszközöket, amelyek révén a gyermekek részt tudnak venni a gondozási, egészségügyi, nevelési és egyéb szolgáltatásokban, továbbá – életkorukhoz igazodó mechanizmusok segítségével – ki kell kérni a véleményüket a kapcsolódó szakpolitikai tervekről;

               —

               Támogatni kell, hogy a meglévő részvételi struktúrák minden gyermekhez elérjenek; elő kell segíteni a hátrányos helyzetű gyermekek részvételét;

               —

               A gyermekekkel foglalkozó és gyermekekért tevékenykedő szakembereket arra kell biztatni, hogy a gyermekeket aktívan bevonják a folyamatokba, és tudatosítsák bennük jogaikat és kötelességeiket;

               —

               A kiskorúak meghallgatáshoz való jogának érvényre juttatása valamennyi igazságszolgáltatási jellegű döntés kapcsán, valamint az igazságszolgáltatás gyermekbarátabbá tétele, különösen a gyermekeknek az igazságszolgáltatáshoz és a bírósági eljáráshoz való tényleges hozzáférése révén.

         3.   A SZÜKSÉGES IRÁNYÍTÁSI, VÉGREHAJTÁSI ÉS NYOMON KÖVETÉSI MEGÁLLAPODÁSOK TOVÁBBFEJLESZTÉSE

      A területek közötti szinergiák megerősítése és az irányítási rendszerek javítása – átfogó tervezés és a főbb szereplők közötti koordináció fokozása révén annak biztosítása, hogy a szakpolitikákkal eredményesen lehessen fellépni a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés ellen

               —

               a gyermekek társadalmi integrációja szempontjából különösen fontos szakpolitikai területek közötti rendszeres és szisztematikus kapcsolatok kiépítése, elsősorban az oktatás és képzés, az egészségügy, az esélyegyenlőség és a gyermekek jogai területén;

               —

               Többek között intézményi megállapodások révén annak elősegítése, hogy a gyermekek helyzetével foglalkozó szakpolitikák és a gyermekek jogai érvényre jussanak a főbb szakpolitikákban;

               —

               Szoros együttműködés és rendszeres párbeszéd előmozdítása a közigazgatás különböző szintjein elhelyezkedő hatóságok, a szociális partnerek, a helyi közösségek és a civil szervezetek között;

               —

               A gyermekek különböző folyamatokban – többek között ezen ajánlás végrehajtásában – való részvételének ösztönzése.

      A tényekre támaszkodó megközelítések térnyerésének fokozása – A tényekre támaszkodó szakpolitikák kidolgozásának és a szociálpolitikai innovációnak a támogatása, figyelembe véve a szakpolitikák által a gyermekek helyzetére gyakorolt hatásokat:

               —

               A meglévő statisztikák és közigazgatási célú adatforrások teljes mértékű kiaknázása a szakpolitikák által a gyermekek és a családok helyzetére gyakorolt hatások nyomon követése céljából; azokban az esetekben, amikor ez szükséges és megvalósítható, a statisztikai rendszer kapacitásának bővítése (többek között az adatok nemek szerinti bontása révén), különösen a gyermeknélkülözésre, a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférésre, a gyermekegészségre és a leginkább kiszolgáltatott helyzetű gyermekekre vonatkozó adatok tekintetében;

               —

               Annak elősegítése, hogy a gyermekek helyzetének nyomon követésére szolgáló adatok minél hamarabb rendelkezésre álljanak, valamint a mikro-szimuláció és más hasonló módszerek és modellek alkalmazásának népszerűsítése, és így a szakpolitikák által a gyermekek helyzetére gyakorolt potenciális hatások szisztematikusabb előzetes értékelése;

               —

               A politikusok és a kutatói közösségek közötti kapcsolatok megerősítése, és a vonatkozó szakpolitikai újítások tesztelése; a programok eredményeinek tényeken alapuló értékelése, hosszú távon például longitudinális értékelések, és más hasonló eszközök révén; az eredmények láthatóságának növelése és terjesztése;

               —

               A bevált helyes gyakorlatok és a tudás megosztásának, a kipróbált és jól bevált beavatkozási modellek terjesztésének, valamint olyan intézkedések térnyerésének elősegítése, amelyek célja a szolidaritás erősítése a szélesebb közösségen belül, illetve a helyi közösségek együttműködésre való bátorítása;

               —

               A gazdasági válságra válaszul hozott átmeneti szakpolitikai intézkedéseknek a strukturális reformokba való beépítése előtt értékelni kell ezek hatásait.

         4.   A KAPCSOLÓDÓ EURÓPAI UNIÓS ESZKÖZÖK MARADÉKTALAN KIAKNÁZÁSA

      Az „Európa 2020” stratégián belül a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés problémájának kiemelt helyen való kezelése – az „Európa 2020” stratégia biztosította eszközök és mutatók felhasználása révén új lendületet adni a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés elleni közös fellépéseknek:

               —

               A szegénység és a társadalmi kirekesztés csökkentésére irányuló erőfeszítés részeként a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem kiemelt helyen való kezelése mind az „Európa 2020” stratégiában, mind a nemzeti reformprogramokban, az Európai Tanács által elfogadott országspecifikus ajánlások figyelembevételével;

               —

               Annak mérlegelése, hogy adott esetben jár-e hozzáadott-értékkel a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés csökkentése tekintetében az ország sajátos jellemzőit is figyelembe vevő, tagállami szintű célszámok megállapítása;

               —

               Az Európa 2020 stratégia, valamint a szociális védelem és a társadalmi befogadás területén alkalmazott nyitott koordinációs módszer biztosította eszközök teljes mértékű kiaknázása a gyermekszegénység kezelésére irányuló szakpolitikák nyomon követésének és értékelésének javítása céljából: ennek során az ezen ajánlás mellékletében található, mutató-alapú, javasolt nyomon követési keret alkalmazása;

               —

               A kapcsolódó uniós szakpolitikák közötti szinergiák megerősítése, elsősorban az oktatás, az egészségügy, a nemek közötti egyenlőség és a gyermekek jogai területén.

      A kapcsolódó pénzügyi eszközök mozgósítása – Az uniós pénzügyi eszközök kínálta lehetőségek megfelelő kihasználása az előzőekben felvázolt szakpolitikai prioritások érdekében

               —

               Az Európai Unió társadalmi változás és innováció programja, az Európai Szociális Alap és a Horizont 2020 révén a tényekre nagyobb mértékben támaszkodó szakpolitikák és kidolgozásának támogatása, valamint a szóban forgó programok segítségével a lehetséges szakpolitikai újítások tesztelése, értékelése és továbbfejlesztése;

               —

               A leginkább rászoruló személyeket támogató európai segítségnyújtási alap (ennek célja a gyermekeket sújtó éhezés és anyagi nélkülözés kezelése), az iskolatej- és az iskolagyümölcs-program (ezek magas tápértékű élelmiszerekkel látják el a gyermekeket, és segítik a kedvező étkezési szokások kialakulását) és az Erasmus mindenkinek program (ez a gyermekek oktatási, sportolási, illetve informális tanulási lehetőségekhez való juttatását célozza) teljes mértékű kiaknázása;

               —

               Az Európai Szociális Alap és az Európai Regionális Fejlesztési Alap 2014–2020-ra szóló operatív programjainak kidolgozásakor a strukturális alapok kínálta lehetőségek kihasználása a gyermekek támogatása érdekében, az országspecifikus ajánlásokkal összhangban;

               —

               A foglalkoztatás előmozdítására és a munkaerő-mobilitás támogatására, a társadalmi befogadás előmozdítására és a szegénység elleni küzdelemre, valamint az oktatásba, készségekbe, és az egész életen át tartó tanulásba történő beruházásokra vonatkozó tematikus célkitűzések, és a hozzájuk kapcsolódó beruházási prioritások megfelelő alkalmazása. Ezek között szerepel a koragyermekkori nevelés; a korai iskolaelhagyás elleni intézkedések; a munka és a magánélet összeegyeztetése; a különféle szolgáltatásokhoz, köztük az egészségügyi ellátáshoz és a szociális szolgáltatásokhoz való hozzáférés; a közösségek szintjén irányított helyi fejlesztési stratégiák; a hátrányos helyzetű területek újjáélesztésének, valamint az intézményesített ellátásról a közösségi alapú ellátási szolgáltatásokra való áttérésnek a támogatása;

               —

               Annak érdekében, hogy a 2014–2020-as időszakban a strukturális alapok keretében megvalósuló intézkedések eredményesek legyenek, az érintettek bevonásával a korai iskolaelhagyás mértékének csökkentésére alkalmas, tényeken alapuló stratégiákat, valamint az intézményesített ellátásról a közösségi alapú ellátási szolgáltatásokra való áttérést célzó intézkedéseket kell megvalósítani;

               —

               A strukturális alapok tervezése, és az általuk biztosított forrásokhoz való hozzájutás során elő kell mozdítani a tagállami, regionális és helyi szintű érdekeltek – különösen az érintett hatóságok, szociális partnerek és nem kormányzati szervezetek – részvételét a gyermekszegénység elleni küzdelem fokozása érdekében.

      Kelt Brüsszelben, 2013. február 20-án.

            a Bizottság részéről

         László ANDOR

            a Bizottság tagja

      (1)  A gyermek jogairól szóló ENSZ-egyezménynek megfelelően ebben az összefüggésben „gyermek” minden 18. életévét be nem töltött személy.

      (2)  COM(2010) 758 végleges.

      (3)  A szociális védelemmel foglalkozó bizottság jelentése az Európai Bizottságnak a gyermekszegénység megelőzéséről és leküzdéséről, valamint a gyermekjólét előmozdításáról, 2012. június 27.

      (4)  „A gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés megelőzése és leküzdése, valamint a gyermekjólét előmozdítása”, az EPSCO-Tanács következtetései, 2012. október 4., 14437/12.

      (5)  Lásd a következőket: Az európai oktatási és képzési együttműködés aktualizált keretstratégiája (COM(2008) 865 végleges, Szolidaritás az egészségügyben: az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentése az Európai Unióban (COM(2009) 567 végleges), Az EU gyermekjogi ütemterve (COM(2011) 60 végleges), A nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó stratégia 2010-2015 (COM(2010) 491 végleges).

      (6)  A Bizottság 2008/867/EK ajánlása (2008. október 3.) a munkaerőpiacról kiszorultak aktív befogadásának elősegítéséről.

      (7)  A barcelonai Európai Tanács elnökségi következtetései, 2002. március 15–16., SN 100/1/02 REV 1. számú dokumentum.

      MELLÉKLET

         Mutatóalapú nyomonkövetési keret

      A javasolt nyomonkövetési keret az Ajánlás végrehajtása szempontjából releváns mutatókat sorolja fel. A szociális beruházási csomag mellékletei javaslatokat tartalmaznak a keret továbbfejlesztésére vonatkozóan.

         A gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem, valamint a gyermekjólét előmozdítása

                  Európa 2020 stratégia

                  Meghatározás

                  Bontások

                  Forrás

                  Elsődleges/másodlagos/összefüggésbeli (1)

                  Megjegyzések

                     A szegénység és/vagy a társadalmi kirekesztés által fenyegetett gyermekek száma (az Európa 2020 stratégia szegénységgel és társadalmi kirekesztéssel kapcsolatos kiemelt célja)

                  A szegénység kockázatának kitett háztartásban élő és/vagy súlyos anyagi nélkülözésben élő és/vagy nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásban élő gyermekek száma összesen (e 3 mutató meghatározását lásd lentebb).

                  Életkor szerint (0–17, 0–5, 6–11, 12–17)

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                  Mutató

                  Meghatározás

                  Bontások

                  Forrás

                  Elsődleges/másodlagos/összefüggésbeli

                  Megjegyzések

                     A szegénység által való fenyegetettség a gyermekek esetében (a két felnőttből és két 14 év alatti gyermekből álló háztartásokra meghatározott, és vásárlóerő-paritáson kifejezett szegénységi küszöb értékével együtt kell vizsgálni).

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelynek elkölthető jövedelme nem éri el az egy főre jutó elkölthető jövedelem országos középértékének 60 %-át.

                  Életkor (0–17, 0–5, 6–11, 12–17) és háztartástípus szerint

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     A súlyos anyagi nélkülözésben élők aránya

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelyre a források hiánya miatt nagyon nehéz körülmények jellemzőek, azaz tagjaira a következő 9 nélkülözési ismérvből legalább 4 jellemző: nem engedhetik meg maguknak, hogy i) kifizessék a lakásbérletet vagy a közüzemi számlákat, ii) megfelelően fűtsék otthonukat iii) váratlan kiadásaikat fedezzék, iv), minden másnap húst, halat vagy egyenértékű fehérjét egyenek, v) évente egyszer egy hetet üdüléssel töltsenek, vi) autót tartsanak, vii) mosógéppel rendelkezzenek, viii) színes televíziójuk vagy ix) telefonjuk legyen.

                  Életkor szerint (0–17, 0–5, 6–11, 12–17)

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     A nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásban élő gyermekek aránya

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelyben a munkaképes korú (18 és 59 év közötti) felnőttek az előző évben teljes munkapotenciáljuknak kevesebb mint 20 %-át töltötték munkával.

                  Életkor szerint (0–17, 0–5, 6–11, 12–17)

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     Gyermeknélkülözési mutató

                  Kidolgozás alatt

                  Eurostat – EU-SILC

                  n.a.

                  Kidolgozás alatt

                     A gyermekek körében a szegénység általi fenyegetettség eloszlása a szegénységi küszöb közelében (a szegénység általi fenyegetettség 50 %-os, illetve 70 %-os küszöbön való figyelembevételével)

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelynek elkölthető jövedelme nem éri el az elkölthető jövedelem országos középértékének 50 %-át és 70 %-át.

                  Életkor szerint (0–17, 0–5, 6–11, 12–17)

                  Eurostat – EU-SILC

                  másodlagos

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     A szegénység általi tartós fenyegetettség a gyermekek körében

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelynek elkölthető jövedelme a folyó évben, és a megelőző 3 év közül legalább kettőben a szegénységi küszöb alatt volt.

                  0-17

                  Eurostat – EU-SILC (longitudinális komponens)

                  másodlagos

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     A szegénység általi tartós fenyegetettség aránya a gyermekek körében, egy adott időpontban

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelynek elkölthető jövedelme nem éri el az elkölthető jövedelem országos középértékének 60 %-át; a küszöb egy adott időpontra vonatkoztatva van meghatározva.

                  0-17

                  Eurostat – EU-SILC

                  összefüggésbeli

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

         Megfelelő forrásokhoz való hozzáférés

                  Mutató

                  Meghatározás

                  Bontások

                  Forrás

                  Elsődleges/másodlagos/összefüggésbeli

                  Megjegyzések

                     Az eltartott gyermekkel rendelkező háztartásokban élő munkavállalók szegénységi rátája

                  Azon (gyermeket eltartó) személyek aránya, akik a szokásos fogalmak szerint munkaviszonyban állnak, és elkölthető jövedelmük a szegénységi küszöb alatt van (azaz nem éri el az elkölthető jövedelem országos középértékének 60 %-át)

                  Életkor szerint (0–17, 18-64, 0-64); háztartástípus szerint (egyedülálló szülő; két felnőtt, eltartott gyermekkel)

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                     A szegénység általi fenyegetettség aránya a gyermekek körében a háztartások munkaintenzitása szerint

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelynek rendelkezésre álló jövedelme nem éri el az elkölthető jövedelem országos középértékének 60 %-át, a háztartások munkaintenzitása szerinti bontásban.

                  0–17, a háztartás munkaintenzitása (nagyon magas [0,85–1], magas [0,55–0,85], közepes [0,45– 0,55], alacsony [0,2–0,45])

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                     A szegénység általi fenyegetettség aránya a gyermekek körében azon háztartások esetében, ahol munkaviszonyban álló felnőttek élnek

                  Az olyan háztartásban élő gyermekek aránya, amelynek rendelkezésre álló jövedelme a szegénységi küszöb alatt van (azaz nem éri el az elkölthető jövedelem országos középértékének 60 %-át), és munkaintenzitása 0,2 feletti.

                  A háztartás típusa szerint

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                     Relatív medián szegénységi rés a gyermekek körében

                  A szegénységi küszöbérték alatt és a szegénységi küszöbértéken élő személyek átlagos jövedelme közötti különbség, a szegénységi küszöbérték százalékában kifejezve

                  0-17

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     Gyermekgondozás

                  Azon gyermekek százalékos aránya, akik a családon kívül intézményi keretek (2) nyújtotta gondozásban is részesülnek.

                  3 évesnél fiatalabbak, 3 éves és az iskolaköteles kor közöttiek, heti 30 óránál kevesebb, heti 30 óra, heti 30 óránál több

                  Eurostat – EU-SILC

                  másodlagos

                  Meg kell vizsgálni, hasznos volna-e a jövedelmi kvintilisek szerinti bontás

                     A gyermekvállalás hatása a foglalkoztatásra

                  Az alábbi értékek közötti különbség, százalékpontban kifejezve:

                              —

                              az olyan háztartásban élő, 20–49 év közötti felnőttek foglalkoztatottsági aránya, ahol nincsenek 0–6 év közötti gyermekek, és

                              —

                              az olyan háztartásban élő, 20–49 év közötti felnőttek foglalkoztatottsági aránya, ahol legalább egy 0–6 év közötti gyermek él

                  Összesen, nemek szerint

                  Eurostat – LFS

                  összefüggésbeli

                  Ajánlatos külön vizsgálni a 0–3 és a 3–6 év közötti gyermekekre vonatkozó adatokat

                     Gyermekellátási kötelezettségek miatti részmunkaidős foglalkoztatottság

                  Az összes foglalkoztatotton belül azon személyek aránya, akik gyermek vagy keresőképtelen felnőtt gondozása miatt dolgoznak részmunkaidőben

                  Összesen, nemek szerint

                  Eurostat – LFS

                  összefüggésbeli

                     A szociális juttatások (a nyugdíj kivételével) hatása a gyermekszegénység csökkentésére

                  A szegénység általi tartós fenyegetettség aránya a gyermekek körében a szociális juttatások (a nyugdíj kivételével) figyelembevétele előtt és után

                  Eurostat – EU-SILC

                  másodlagos

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

                     Lakásköltség-túlterheltség

                  Az olyan háztartásban élő személyek aránya, ahol a lakhatás összes költsége (a lakhatási támogatások levonása után) a háztartás összbevételének (a lakhatási támogatások levonása után) több mint 40 %-át teszi ki

                  Életkor (0–17, 0–5, 6–11, 12–17-64, és szegénységi fok szerint (a szegénységi küszöb felett vagy alatt)

                  Eurostat – EU-SILC

                  másodlagos

                  Az adatokat ajánlott összehasonlítani a munkaképes korú népességre (18–64) és az idősebb népességre (65+) vonatkozó adatokkal

         A minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés

                  Mutató

                  Meghatározás

                  Bontások

                  Forrás

                  Elsődleges/másodlagos

                  Megjegyzések

                     Koragyermekkori nevelés

                  A 4 éves és az iskolaköteles kor közötti gyermekek körében azok aránya, akik koragyermekkori nevelésben részesülnek

                  Nemek szerint

                  UOE (3)

                  elsődleges

                     Olvasási készség, matematikai és természettudományos ismeretek

                  A 15 évesek körében azok aránya, akik a PISA-felmérésekben (az 1-től 5-ig terjedő skálán) 1-es vagy annál rosszabb eredményt értek el

                  Szülői háttér (képzettség, születési ország) szerint

                  OECD- PISA (4)

                  elsődleges

                  A jelenlegi adatbázisokban Ciprusra és Máltára vonatkozóan nincsenek adatok.

                     A nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok aránya (NEET-arány)

                  A nem foglalkoztatott, és oktatásban és képzésben sem részesülő fiatalok aránya (NEET-arány)

                  Nemek szerint, 15–19 év közöttiek

                  Eurostat – LFS

                  elsődleges

                     Az oktatást és a képzést korán elhagyók

                  Az alsó középfokú vagy annál alacsonyabb végzettséget szerző, és további oktatásban részt nem vevő 18-24 év közöttiek aránya

                  Nemek, és legmagasabb iskolai végzettség szerint

                  Eurostat – LFS

                  másodlagos

                     Egészségügyi ellátás iránti teljesítetlen igény, saját bevallás szerint

                  A 16-25 év közöttiek körében azok aránya, akik költségek, távolság vagy várólista miatt nem jutottak hozzá valamilyen egészségügyi ellátáshoz

                  Eurostat – EU-SILC

                     Csecsemőhalandóság

                  Az adott évben elhalálozott egy év alatti gyermekek számának aránya az adott évi élve születések számához képest (1 000 élve születésre számítva).

                  A szülők társadalmi-gazdasági helyzete szerint (kidolgozás alatt)

                  Eurostat

                  elsődleges

                     Gyermekhalandóság (1-14 év)

                  100 000 lakosra jutó halálozási arány

                  Eurostat

                     Kis születési súly

                  2 500 grammnál kisebb születési súllyal születettek

                  WHO-OECD

                  elsődleges

                     Átoltottság

                  Az egy adott évben első életévüket betöltő gyermekek körében azok aránya, akik a szamárköhögés, a diftéria, a tetanusz és a gyermekbénulás elleni összes oltást megkapták. Az egy adott évben második életévüket betöltő gyermekek körében azok aránya, akik a kanyaró, a mumpsz és a rubeola elleni összes oltást megkapták.

                  WHO

                  összefüggésbeli

                     Elhízottság

                  A 15–24 év közötti fiatalok körében azok aránya, akik testtömeg-indexe 30 vagy afeletti

                  Nemek, és a szülők társadalmi-gazdasági helyzete szerint

                  Eurostat – EHIS (5)

                  összefüggésbeli

                     Dohányosok

                  A napi rendszerességgel dohányzók aránya a 15–24 év közötti népességen belül

                  Nemek, és a szülők társadalmi-gazdasági helyzete szerint

                  Eurostat – EHIS

                  összefüggésbeli

                     Mentális egészség

                  A depresszióban szenvedő (15–24 év közötti) fiatalok aránya

                  Nemek szerint

                  Eurostat – EHIS

                  összefüggésbeli

                  Kidolgozás alatt

                     Halálozási okok a fiatalok körében – öngyilkosság

                  100 000 15–24 év közötti lakosra jutó öngyilkosságok száma

                  Nemek szerint

                  Eurostat: halálokokra vonatkozó statisztikák

                  összefüggésbeli

                     Elégtelen lakáskörülmények

                  A lakosságon belül azok aránya, akik lakáskörülményeire az elégtelen lakáskörülményeket alkotó tényezők közül valamelyik jellemző: E tényezők a következők:
                  1) beázó tető, nedves falak/padló/alapok, rothadó ablakkeret vagy padló; 2) a lakásban nincs fürdőszoba vagy zuhanyozó; 3) nincs olyan benti, vízöblítéses vécé, amelyet kizárólag az adott háztartás használ; 4) a lakás túl sötét, nincs elég fény

                  Életkor (0–17, 0–5, 6–11, 12–17), és szegénységi fok szerint (a szegénységi küszöb felett vagy alatt)

                  Eurostat – EU-SILC

                  elsődleges

                     Túlzsúfoltság

                  A túlzsúfolt háztartásban élők aránya. Akkor tekintjük úgy, hogy egy személy túlzsúfolt háztartásban él, ha a háztartásban nincs az alábbiaknak megfelelő számú szoba:

                              —

                              egy szoba a háztartás egészének;

                              —

                              páronként egy-egy külön szoba;

                              —

                              egy-egy külön szoba minden 18 évnél idősebb egyedülálló személynek;

                              —

                              a 12 és 17 év közötti, azonos nemű, egyedülálló személyeknek kettesével egy-egy szoba;

                              —

                              nemenként külön szoba minden 12 és 17 év közötti egyedülálló személynek;

                              —

                              a 12 évnél fiatalabb személyeknek kettesével egy-egy szoba.

                  Életkor (0–17, 0–5, 6–11, 12–17), és szegénységi fok szerint (a szegénységi küszöb felett vagy alatt)

                  Eurostat – EU -SILC

                  elsődleges

         (1)  Az elsődleges mutatók olyan kulcsmutatók, amelyek azon átfogó területekre vonatkoznak, amelyek a kimeneteli tényezők szempontjából a legfontosabbnak minősülnek, a másodlagos mutatók pedig az elsődleges mutatók alátámasztására szolgálnak oly módon, hogy a problémát részletesebben vagy más dimenzióból mutatják be. Az összefüggésbeli mutatók további információkat nyújtanak: a javasolt lista tájékoztató jellegű, és kiegészíthető olyan további háttérinformációkkal, amelyek a tagállami helyzet bemutatása és megértése szempontjából relevánsak.

         (2)  Intézményi keretek alatt az alábbi szolgáltatások értendők: bölcsődei-óvodai, vagy ezzel egyenértékű szolgáltatások, kötelező oktatás, befogadó központok által tanítási időn kívül nyújtott szolgáltatások, vállalati bölcsődék vagy más napközi ellátás, ezen belül családi napközi, képzett gyermekgondozók. A családtagok, szomszédok vagy képzettséggel nem rendelkező gyermekgondozók által biztosított gondozás tehát nem tartozik bele az „intézményi keretek” fogalmába.

         (3)  UNESCO/OECD/EUROSTAT adatbázis, a nevelésre vonatkozó adatok alapján.

         (4)  http://www.oecd.org/statisticsdata/03381,en_2649_35845621_1_119656_1_1_1.00.html.

         (5)  EHIS: európai egészségfelmérés.


title: A Bizottság ajánlása (2005. szeptember 19.) az elektronikus hírközlési szolgáltatások keretszabályozása értelmében megvalósuló számviteli elkülönítésről és a költségelszámolási rendszerekről   (EGT vonatkozású szöveg)

text:
               11.10.2005

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 266/64

      A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

   (2005. szeptember 19.)
   az elektronikus hírközlési szolgáltatások keretszabályozása értelmében megvalósuló számviteli elkülönítésről és a költségelszámolási rendszerekről
   (EGT vonatkozású szöveg)
   (2005/698/EK)
   AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
   tekintettel az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre („keretirányelv”) (1) és különösen annak 19. cikke (1) bekezdésére,
   a hírközlési bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az elektronikus hírközlési hálózatok és szolgálatok keretszabályozásának egyes rendelkezései előírják a szükséges és megfelelő költségelszámolási mechanizmusok foganatosítását; e rendelkezések a következők: az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) (hozzáférési irányelv) I. mellékletével kapcsolatos 9., 11., 13. cikk és a 6. cikk (1) bekezdése; az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (3) (egyetemes szolgáltatási irányelv) 17. és 18.1. cikke és VII.2. melléklete; és a 2002/21/EK irányelv 13. cikke (keretirányelv).

               (2)

               A releváns piacon jelentős piaci erővel rendelkező szolgáltatókat (a továbbiakban: „bejelentett szolgáltatók”) a 2002/21/EK irányelv 16. cikkével összhangban végrehajtott piacelemzés eredményeképpen többek között a számviteli elkülönítés elkészítésével és/vagy a költségelszámolási rendszer foganatosításával kapcsolatos kötelezettségek terhelhetik. E kötelezettségek előírásának célja a szolgáltatók közötti tranzakciók átláthatóbbá tétele és/vagy a szolgáltatások tényleges költségének a megállapítása. Továbbá a számviteli elkülönítést és a költségelszámolási rendszerek foganatosítását felhasználhatják a nemzeti szabályozó hatóságok a bejelentett szolgáltatókra alkalmazandó egyéb szabályozó intézkedések (pl. átláthatóság, megkülönböztetés-mentesség, költségalapúság) alkalmazásának kiegészítése céljából.

               (3)

               A jelen ajánlás a liberalizált távközlési piacon a hálózatok összekapcsolásáról (2. rész – Számviteli elkülönítés és költségelszámolás) szóló, 1998. április 8-i 98/322/EK bizottsági ajánlást (4) frissíti, az elektronikus hírközlési szolgáltatások keretszabályozásának alkalmazását követően (2003. július 25.). Ez a felülvizsgálat azért szükséges, mert a 2002. évi keretszabályozás néhány fontos változást hozott az 1998. évi szabályozási csomaghoz képest, mint pl. a keretszabályozás alkalmazásának kibővített hatálya; az előzetes kötelezettségek előírásának eltérő módszere; a költségelszámolással és a számviteli elkülönítéssel kapcsolatos specifikus rendelkezések alkalmazásának eltérő hatálya; valamint a technológiai semlegesség elvének alkalmazása.

               (4)

               Ezen ajánlás átfogó célkitűzése a következetes elszámolási elvek és módszerek EU-szintű alkalmazásának ösztönzése, figyelembe véve a nemzeti szabályozó hatóságok által szerzett tapasztalatokat a költségelszámolás és a számviteli elkülönítés terén; a számviteli rendszerek, módszerek, a kidolgozott adatok és a pénzügyi felügyeleti és beszámolási eljárás átláthatóságának javítása, valamennyi résztvevő fél javára.

               (5)

               A szolgáltatók azokon a piacon folytathatnak tevékenységet, ahol jelentős piaci erővel rendelkezőként lettek megjelölve, valamint azokon a versenyző piacokon, ahol megjelölésük szerint nem rendelkeznek jelentős piaci erővel. Szabályozási feladatainak elvégzése érdekében a nemzeti szabályozó hatóságnak információra lehet szüksége azokról a piacokról, amelyeken a szolgáltatók nem rendelkeznek jelentős piaci erővel. Ha egy vagy több piacon jelentős piaci erővel rendelkező bejelentett szolgáltató vonatkozásában írnak elő számviteli elkülönítésre irányuló kötelezettséget, a számviteli elkülönítés kötelezettsége kiterjedhet azokra a piacokra, amelyeken a szolgáltató nem rendelkezik jelentős piaci erővel, pl. annak érdekében, hogy biztosítsák az adatok koherenciáját.

               (6)

               Bármilyen kötelező, különösen az árellenőrzéssel kapcsolatos döntéshozatal alapjául szolgáló költségelszámolási vagy számviteli elkülönítési módszert úgy kell meghatározni, hogy az ösztönözze a hatékony befektetést, rámutasson a potenciális versenyellenes magatartásra, különösen az árprésekre, és összhangban legyen a nemzeti szabályozó hatóságnak a 2002/21/EK irányelv 8. cikkében előírt célkitűzéseivel.

               (7)

               Egy új vagy felülvizsgált költségkalkulációs módszer foganatosítása arra utalhat, hogy a szabályozott díjak és/vagy ármechanizmusok jelenlegi szintjei nem megfelelőek, vagy pedig valamilyen formában nincsenek összhangban. Ha egy nemzeti szabályozó hatóság úgy vélné, hogy korrekciós intézkedésekre van szükség, akkor az érintett piacokon felmerülő kockázat és bizonytalanság minimalizálása érdekében kellő tekintettel kell lenni a kereskedelmi és a gazdasági környezetre. Ez az intézkedés magába foglalhatja például bárminemű árkorrekciónak egy ésszerű időtartamon belüli kiterjesztését.

               (8)

               Előretekintő megközelítést alkalmazó számviteli módszer (mint pl. a hosszú távú különbözeti költségek) foganatosításakor, mely nem múltbeli, hanem jelenlegi költségeken alapul, mint pl. amikor az eszközöket újraértékelik a rendelkezésre álló leghatékonyabb technológiával kiépített korszerű egyenértékű infrastruktúra felhasználásának költségét alapul véve, a nemzeti szabályozó hatóságoknak e célkitűzések megvalósítása céljából szükségük lehet a költségkalkulációs módszer paramétereinek kiigazítására. Szükség szerint kilátásba kell helyezni a felülről lefelé és a lentről felfelé irányuló módszerek összehangolt alkalmazását. A költségelszámolási rendszereket a költségforrás elvére kell alapozni, mint amilyen a tevékenységalapú költségkalkuláció.

               (9)

               Ha folyóáras költségelszámolást (CCA) alkalmaznak a hálózati eszközökre, mint amilyen az előfizetői hurok, amely középtávon kevésbé alkalmas másolásra, a költségkalkulációs módszerek következetes alkalmazása megköveteli a paramétereknek (pl. a tőkeköltség, az értékcsökkenési profilok, a felárak, az idővel változó összetevők) a nemzeti szabályozó hatóságok részéről történő, megfelelő korrigálását.

               (10)

               Amennyiben a költségelszámolási rendszer kivitelezése kötelező a 2002/19/EK irányelv 13. cikkének (4) bekezdése értelmében, a költségfelosztás szabályait a részletesség olyan szintjén kell feltüntetni, amely világossá teszi a költségek és a hálózati elemek és szolgáltatások díjai közötti viszonyt; mivel szintén rendelkezésre kell bocsátani azt a bázist, amely alapján a közvetlenül vagy közvetve elszámolható költségeket a különböző számlák között felosztották.

               (11)

               Ez az ajánlás iránymutatást ad a tekintetben, hogy hogyan kell foganatosítani a költségelszámolást és a számviteli elkülönítést a 2002. évi új keretszabályozás értelmében. A liberalizált távközlési piacon a hálózatok összekapcsolásáról szóló, 1998. április 8-i 98/322/EK ajánlás iránymutatást ad az 1998. évi keretszabályozás értelmében történő költségelszámolás és számviteli elkülönítés tekintetében. Az 1998. évi ajánlás továbbra is alkalmazásban marad azokban az esetekben, amikor a tagállamok nem fejezték be a meglévő kötelezettségek felülvizsgálatát a költségelszámolást és a számviteli elkülönítést illetően, a 2002/21/EK irányelv 16. cikke értelmében.

               (12)

               Ha a tagállamok egy pénzügyi átutalást magába foglaló kompenzációs mechanizmust léptetnek életbe, az egyetemes szolgáltatási irányelv IV. mellékletének B része előírja, hogy ezeknek az átutalásoknak tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos módon kell végbemenniük. E célok elérése érdekében az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek működtetéséért kapott ellentételezésről megfelelő módon jelentést kell tenni a számviteli elkülönítési rendszerekben.

               (13)

               Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek pénzügyi támogatását illetően az ajánlás nem sérti a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról, valamint az egyes vállalkozásokon belüli pénzügyi átláthatóságról szóló, 1980. június 25-i 80/723/EGK bizottsági irányelvet (5).

               (14)

               A jelen ajánlás elveinek alkalmazása nem érinti a tagállamok és a vállalkozások azon kötelezettségét, hogy teljes mértékben tiszteletben tartsák a közösségi versenyszabályokat.

               (15)

               A bejegyzett könyvvizsgáló függetlensége az EU-ban: a bejegyzett könyvvizsgáló függetlenségének alapelveiről szóló, 2002. május 16-i 2002/590/EK bizottsági ajánlás (6) szilárd keretet hoz létre, amelyhez képest szükség esetén meg lehet vizsgálni egy könyvvizsgáló függetlenségét.

               (16)

               Az európai szabályozók csoportja (ERG) (7) előterjesztette véleményét a számviteli elkülönítésről és a költségszámításról szóló 1998. évi bizottsági ajánlás felülvizsgálatáról, amely részletes mellékletet tartalmaz a költségelszámolás és a számviteli elkülönítés szempontjairól,

         AJÁNLJA:

               1.

               A jelen ajánlás a számviteli elkülönítési és a költségelszámolási rendszerek szolgáltatók általi kivitelezésére vonatkozik, mely szolgáltatókat a 2002/21/EK irányelv 16. cikkének értelmében elvégzett piacelemzés alapján nemzeti szabályozó hatóságaik az érintett piacokon jelentős piaci erővel rendelkezőként jelöltek meg. Az ilyen kötelezettségekkel rendelkező szolgáltatók említése a továbbiakban: „bejelentett szolgáltatók”.
               A költségelszámolási rendszer kivitelezésére vonatkozó kötelezettség előírásának célja annak biztosítása, hogy a bejelentett szolgáltatók korrekt, tárgyilagos és átlátható kritériumok alapján osztják fel költségeiket a szolgáltatások között azokban az esetekben, amikor az árellenőrzésre és a költségalapú árakra vonatkozó kötelezettségek terhelik őket.
               A számviteli elkülönítésre vonatkozó kötelezettség előírásának célja a bejelentett szolgáltató kötelező pénzügyi kimutatásaiból kivontnál részletesebb információ szolgáltatása, a bejelentett szolgáltató vállalkozását alkotó részek működésének lehető legfigyelmesebb nyomonkövetése, mintha azok elkülönült vállalkozásként működnének, továbbá vertikálisan integrált vállalkozások esetében a saját tevékenységükkel szembeni pozitív megkülönböztetés, valamint a tisztességtelen kereszttámogatás elkerülése.

               2.

               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok megköveteljék a bejelentett szolgáltatóktól működtetési költségeik, befektetett tőkéjük és bevételeik szétválasztását addig a szintig, ami már összhangban van a nemzeti és közösségi jog által előírt arányossági, átláthatósági és szabályozási célkitűzésekkel.
               Ajánlatos, hogy a költségek, a befektetett tőke és a bevétel felosztása a költségforrás (pl. tevékenységalapú költségszámítás, „ABC”) elvével összhangban történjen.
               A bejelentett szolgáltatók költségelszámolási és számviteli elkülönítési rendszerének képesnek kell lennie szabályozó pénzügyi információ szolgáltatására, annak bizonyítására, hogy teljes mértékben eleget tesz a szabályozási kötelezettségeknek. Ajánlatos, hogy ezt a képességet a relevancia, a megbízhatóság, az összehasonlíthatóság és a lényegesség minőségi követelményeihez mérten állapítsák meg.
               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok meggyőződjenek a költségelszámolási és számviteli elkülönítési rendszerek alkalmasságáról és hatékonyságáról; az ilyen rendszerek a nyilvánossággal folytatott konzultáció tárgyát képezhetik.

               3.

               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóság a költségelszámolási rendszer tulajdonságainak és specifikációjának megvizsgálásakor felülvizsgálja a bejelentett szolgáltató költségelszámolási rendszerének azon képességét, hogy a szabályozási célkitűzéseket támogatva elemezze és mutassa be a költségadatokat. A bejelentett szolgáltató költségelszámolási rendszerének különösen képesnek kell lennie különbséget tenni a közvetlen (8) és a közvetett költségek (9) között.
               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok, miután elfogadták a jelenlegi költségeken alapuló költségelszámolási rendszerről szóló határozatot, egyértelmű határidőket és bázisévet határozzanak meg a jelenlegi költségeken alapuló új költségelszámolási rendszereknek a bejelentett szolgáltatóik általi kivitelezésére vonatkozóan.
               Egy hatékony szolgáltató hálózati eszközeinek előremutató vagy folyó értéken történő értékelése, azaz azoknak a költségeknek a felbecsülése, amelyekkel az egyenértékű szolgáltatók szembesülnének, ha a piac élénken versenyképes lenne, a „folyóáras költségelszámolás” (CCA) módszer fő eleme. Ez az üzemeltetési költségekbe beletartozó értékcsökkenési terheknek a korszerű egyenértékű eszközök jelenlegi értékelésén alapuló kiszámítását igényli. Így a befektetett tőkéről szintén a jelenlegi költségalapon kell jelentést tenni. Egyéb költségkorrekciókra lehet szükség az eszköz vásárlási költségének és üzemeltetési költségalapjának tükrözéséhez. A hálózati eszközöknek az előremutató vagy folyó értéken való értékelését szükség szerint kiegészítheti a költségelszámolási módszernek, pl. a hosszú távú különbözeti költségeknek (LRIC) az alkalmazása.
               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok kellő tekintettel legyenek az árral és a versennyel kapcsolatos kérdésekre, melyeket a CCA kivitelezésekor fel lehet vetni, pl. az előfizetői hurok átengedésekor.
               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok kellő tekintettel legyenek a hatékonysági tényezőkre vonatkozó pénzügyi adatok további kiigazítására, különösen a költségadatok felhasználásakor az árképzésre vonatkozó határozatok meghozatalánál, lévén hogy a költségelszámolási rendszerek nem feltétlenül tükrözik teljes mértékben a ténylegesen felmerülő vagy relaváns költségeket (még a CCA alkalmazásakor sem) (10). A hatékonysági tényezők tartalmazhatják a különböző hálózati topológiák és szerkezetek, értékcsökkentési technikák, a hálózatban alkalmazott vagy alkalmazásra szánt technológia kiértékelését.

               4.

               Ajánlatos, hogy azok a bejelentett szolgáltatók, amelyeknek jelentést kell tenniük a számviteli elkülönítésról, jelentést tegyenek a nyereségről és veszteségről, illetve a befektetett tőkéről minden egyes szabályozott jelentési egység számára (a vonatkozó piacokat és szolgáltatásokat alapul véve). A megkülönböztetés-mentességre vonatkozó kötelezettségeknek való megfelelés igazolása érdekében kellő részletességgel és világosan meg kell határozni az átutalási költségeket és a piacok és szolgáltatások közötti vásárlásokat. Ezek a számviteli elkülönítési jelentési kötelezettségek szükségessé tehetik az információ elkészítését és nyilvánosságra hozatalát azokra a piacokra vonatkozóan, amelyeken a szolgáltató nem rendelkezik jelentős piaci erővel.
               Az egységesség és az adatok sértetlensége érdekében ajánlatos, hogy szabályozó elszámolásokról készült pénzügyi jelentéseket nyereségi és veszteségi nyilatkozatba, illetve a vállalkozás egészére szánt befektetett tőkéről kiállított nyilatkozatba foglalják. Ugyancsak szükséges a különálló szabályozási beszámolóknak a szolgáltató kötelező beszámolóival való összevetése. Ezekről a nyilatkozatokról független könyvvizsgálói véleményt kell alkotni, vagy pedig nemzeti szabályozó hatóság által elvégzendő megfelelési pénzügyi ellenőrzés tárgyát kell képezniük (a kellően képzett állomány hozzáférhetőségétől függően).

               5.

               Ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok kellő részletességgel hozzáférhetővé tegyék a bejelentett szolgáltatóktól érkezett számviteli információt az érdekelt felek számára. A rendelkezésre bocsátott részletes információnak biztosítania kell, hogy nem történt jogosulatlan megkülönböztetés a belső és a külső szolgáltatásnyújtás között, és lehetővé kell tennie a szolgáltatások átlagos költségének, valamint a költségszámítás módszerének a meghatározását. Az ilyen célokat szolgáló adatok rendelkezésre bocsátásakor a nemzeti szabályozó hatóságoknak kellő tekintettel kell lenniük az üzleti titoktartásra.
               E tekintetben a kellőképpen részletezett költségbeszámolók bejelentett szolgáltató által történő közzététele – amely pl. bemutatja a hálózati elemek átlagköltségét – növeli az áttekinthetőséget és erősíti a bizalmat a versenytársak részéről, hogy nincsenek versenyellenes kereszttámogatások. Ez különösen fontosnak tekinthető a nagykereskedelmi szolgáltatások számára. A melléklet meghatározza a jelentéstételi követelményeknek és az adatok közzétételének a kivitelezésére vonatkozó iránymutatásokat.

               6.

               Egyes vállalkozások az egyetemes szolgáltatási irányelv 8. cikke értelmében egyetemes szolgáltatóként határozhatók meg, és az egyetemes szolgáltatási irányelv 17. cikke rendelkezéseinek értelmében kiskereskedelmi díjszabás-szabályozás hatálya alá tartozhatnak. Azon tagállamok esetében, amelyek az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek finanszírozására szolgáló rendszereket működtetnek, ajánlatos bármilyen hozzájárulást, amelyet a kijelölt vállalkozás(ok) a kompenzációs mechanizmus részeként kapnak, a számviteli elkülönítési rendszerekben meghatározni.

               7.

               Ezek a számviteli iránymutatások a szabályozónak készítendő beszámolót érintik és szándékuk szerint nem helyettesítenek egyetlen olyan kötelező pénzügyi beszámolót sem, amely a tagállamokban esetleg szükséges lehet.

               8.

               Ezt az ajánlást az alkalmazás időpontjától számított legkésőbb három éven belül vizsgálják felül.

               9.

               Ennek az ajánlásnak a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2005. szeptember 19-én.

            a Bizottság részéről

         Viviane REDING

            a Bizottság tagja

      (1)  HL L 108., 2002.4.24., 33. o.

      (2)  HL L 108., 2002.4.24., 7. o.

      (3)  HL L 108., 2002.4.24., 51. o.

      (4)  HL L 141, 1998.5.13, 6. o.

      (5)  HL L 195., 1980.7.29., 35. o. A legutóbb a 2000/52/EK irányelvvel (HL L 193., 2000.7.29., 75. o.) módosított irányelv.

      (6)  HL L 191, 2002.7.19., 22. o.

      (7)  Az ERG-t a 2004/641/EK határozattal (HL L 293., 2004.9.16., 30. o.) módosított 2002/627/EK bizottsági határozat (HL L 200., 2002.7.30., 38. o.) hozta létre.

      (8)  A közvetlen költségek a teljes mértékben és egyértelműen a meghatározott tevékenységekkel kapcsolatosan felmerülő költségek.

      (9)  A közvetett költségek a tisztességes és tárgyilagos hozzárendelési módszert alkalmazó költségmegosztást igénylő költségek.

      (10)  Az eszközök némelyikének túl széles lehet a követelményrendszere, vagy pedig a hálózat szerkezete az optimális alatti szinten lehet. Egy alulról felfelé irányuló gazdasági/tervezési modell kivitelezése segít tájékoztatást adni azokról a nem hatékony és szükségtelenül felmerülő költségekről, amelyeket el kell távolítani.

      MELLÉKLET
      A BESZÁMOLÁSI KÖTELEZETTSÉGEKRE ÉS AZ INFORMÁCIÓ KÖZZÉTÉTELÉRE VONATKOZÓ IRÁNYMUTATÁSOK
      Ez a melléklet felvázolja az időszakos adatszolgáltatási rendszert, a közzététellel kapcsolatos kérdéseket és a megfelelési tanúsítványt.
      Az ajánlás 2. pontjában ajánlott elveknek megfelelően a költségelszámolási és a számviteli elkülönítési rendszereknek a pénzügyi információt a részletességnek azon a szintjén kell előállítaniuk, amely jelzi a megkülönböztetés-mentesség és az átláthatóság elveinek való megfelelést, megfelelő módon meghatározva és hozzárendelve a bevételeket, a költségeket, a befektetett tőkét és a menniységet a szolgáltató által végzett különböző tevékenységekhez. Az ilyen számviteli információkat haladéktalanul a nemzeti szabályozó hatóság rendelkezésére kell bocsátani.
      A szabályozási beszámolók megfelelő módon történő ismertetése biztosítja, hogy a pénzügyi kimutatásokból származó lényeges információ közlése világosan, hatékonyan, valamint a lehető legegyszerűbben és legegyértelműbben történjen. A pénzügyi kimutatásokban lévő információ ismertetése bizonyos fokú absztrahálással és összesítéssel jár. Ha ezt a folyamatot rendezett módon hajtják végre, több ismeretre lehet szert tenni, mivel egy ilyen ismertetés eleget tesz a különféle szabályozási célkitűzéseknek, beleértve pl. annak kimutatását, hogy a terhek költségközpontúak, vagy hogy nem történt jogosulatlan megkülönböztetés.
      A számviteli beszámolók kísérő megjegyzéseket és kiegészítő dokumentumokat tartalmaznak, amelyek megerősítik és magyarázattal látják el a pénzügyi kimutatásokat. A pénzügyi kimutatások és a kísérő megjegyzések együttesen egy egészt alkotnak.
      A szabályozó számviteli információ a nemzeti szabályozó hatóságokat és mindazokat az egyéb feleket, pl. versenytársakat, befektetőket és fogyasztókat szolgálja, akik az ezen az információn alapuló szabályozási határozatok hatálya alá tartozhatnak. Ebben az értelemben az információ közzététele hozzájárulhat a nyitott és versenyző piachoz, és erősítheti a szabályozó számviteli rendszer hitelét.
      A teljes nyilvánosságra hozatalt azonban korlátozhatják az üzleti titoktartásra vonatkozó nemzeti és közösségi szabályok. Ezért ajánlatos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok, miután kikérték a szolgáltatók véleményét, meghatározzák, mi tekinthető bizalmas és ki nem adható információnak.
      1.   Az információ elkészítése és közzététele
      Az alábbi pénzügyi információt kell elkészíteni és közzétenni (melyre vonatkoznak a titoktartási és nemzeti törvények által előírt kötelezettségek) a vonatkozó piac/szolgáltatás számára:

                  —

                  eredmény-beszámolók,

                  —

                  a befektetett tőkéről kiállított beszámoló (részletes számítási módszertan és a felhasznált paraméterek értéke),

                  —

                  egységes szerkezetbe foglalás és a törvényes beszámolókkal vagy a költségkalkulációval kapcsolatos egyéb információforrásokkal való összevetés,

                  —

                  a költségkalkuláció módszerének leírása, hivatkozva a költségalapra és a szabványokra, a felosztási és értékelési módszerekre, a közvetett költségek meghatározására és kezelésére,

                  —

                  a megkülönböztetés-mentességre vonatkozó megjegyzések (az átadási díjak részletezése),

                  —

                  könyvvizsgálói vélemény (a nemzeti szabályozó hatóság kérése esetén),

                  —

                  a számviteli és a szabályozói elszámolási elvek ismertetése,

                  —

                  a közösségi és nemzeti szabályokra vonatkozó megfelelési tanúsítvány,

                  —

                  szükség szerint egyéb kiegészítő dokumentumok.

            A beszámolási formátumokat, amelyek a szabvány törvényes számviteli előírások szerint készülhetnek, a nemzeti szabályozó hatóságnak a szolgáltatókkal folytatott konzultáció során előzetesen kell meghatároznia. A közösségi és nemzeti jogszabályokra vonatkozó megfelelési tanúsítvány, a könyvvizsgálói vélemény és a felhasznált számviteli elvek, irányelvek, módszerek és eljárások, nevezetesen a költségfelosztási módszerek ismertetése nem tekinthető bizalmasnak. A pénzügyi ellenőrzés eredményeit az üzleti titoktartásra vonatkozó nemzeti és közösségi törvények megsértése nélkül a nyilvánosság számára hozzáférhetővé kell tenni.
      2.   Megfelelési tanúsítvány
      Az éves megfelelési tanúsítványnak legalább a következőket kell tartalmaznia:

                  —

                  a könyvvizsgáló következtetései,

                  —

                  valamennyi megállapított szabálytalanság,

                  —

                  a könyvvizsgáló ajánlásai (az ehhez kapcsolódó következmények ismertetésével),

                  —

                  az alkalmazott ellenőrzési módszer teljes körű ismertetése; valamint

                  —

                  néhány összesített pénzügyi és számviteli adat (pl. CCA korrekciók, a hozzárendelési módszerekkel kapcsolatos fő feltételezések, a felosztott költségek szintje és a modell felbonthatósági szintje).

            A megfelelési tanúsítványt és a pénzügyi ellenőrzés eredményeit úgy kell közzétenni, hogy azok az érdekelt felek számára könnyen hozzáférhetőek legyenek, pl. papír, vagy elektronikus formátumban, vagy pedig a szolgáltató vagy a nemzeti szabályozó hatóság weboldalán.
      3.   Jelentési időszak
      A szabályozó elszámolások közzétélének éves rendszerességgel kell történnie, és a számviteli (jelentési) év végét követően lehetőleg minél hamarabb. A tanúsítvány közzétételének legkésőbb két hónappal a szabályozó pénzügyi ellenőrzés befejezését követően, illetve a szabályozási kötelezettségek által előírt jelenlegi gyakorlatnak megfelelően kell történnie.


title: A Tanács ajánlása ( 2015. február 17. ) az Európai Fejlesztési Alap (tizedik EFA) 2013. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében a Bizottságnak adandó mentesítésről

text:
               24.2.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 66/3

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2015. február 17.)
   az Európai Fejlesztési Alap (tizedik EFA) 2013. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében a Bizottságnak adandó mentesítésről
   (2015/C 66/03)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
   tekintettel a 2005. június 25-én Luxembourgban aláírt megállapodással módosított (1), egyrészről az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok csoportjának tagjai, másrészről az Európai Közösség és tagállamai által 2000. június 23-án Cotonouban aláírt partnerségi megállapodásra (2),
   tekintettel a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői között, az AKCS–EK partnerségi megállapodással összhangban a 2008–2013 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret értelmében nyújtandó közösségi támogatás finanszírozásáról és az EK-Szerződés negyedik részének hatálya alá tartozó tengerentúli országok és területek számára nyújtandó pénzügyi támogatás elosztásáról szóló belső megállapodásra (3) (a továbbiakban: a belső megállapodás), amely létrehozta többek között a tizedik Európai Fejlesztési Alapot (tizedik EFA), és különösen annak 11. cikke (8) bekezdésére,
   tekintettel a 10. Európai Fejlesztési Alapra alkalmazandó pénzügyi szabályzatról szóló, 2008. február 18-i 215/2008/EK tanácsi rendeletre (4) és különösen annak 142–144. cikkére,
   megvizsgálva a tizedik EFA műveleteire vonatkozó 2012. december 31-i bevételi és kiadási kimutatást és mérleget, valamint a Számvevőszéknek a 2013-as pénzügyi évről szóló éves jelentését a 8., 9. és 10. Európai Fejlesztési Alap (EFA) által támogatott tevékenységekről, a Bizottságnak az említett éves jelentésben (5) található válaszaival együtt,
   mivel:

               (1)

               A belső megállapodás 11. cikkének (8) bekezdése szerint a tizedik EFA pénzgazdálkodása tekintetében az Európai Parlamentnek kell megadnia a Tanács ajánlása alapján a Bizottságnak a mentesítést.

               (2)

               A 2013. pénzügyi év során a Bizottság a tizedik EFA műveleteit összességében kielégítően hajtotta végre,

         AJÁNLJA, hogy az Európai Parlament mentesítse a Bizottságot a tizedik EFA 2013. pénzügyi évre vonatkozó műveleteinek végrehajtása tekintetében.

      Kelt Brüsszelben, 2015. február 17-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         J. REIRS

      (1)  HL L 287., 2005.10.28., 4. o.

      (2)  HL L 317., 2000.12.15., 3. o.

      (3)  HL L 247., 2006.9.9., 32. o.

      (4)  HL L 78., 2008.3.19., 1. o.

      (5)  HL C 398., 2014.11.12., 289. o.


				|

		52014DC0405

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Dánia 2014. évi nemzeti reformprogramjáról és Dánia 2014. évi konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2014/0405 final */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Dánia 2014. évi nemzeti reformprogramjáról
és Dánia 2014. évi konvergenciaprogramjának tanácsi véleményezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[2],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[3],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság
véleményére,
tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó
bizottság véleményére,
tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság
véleményére,
mivel:
(1)
Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a
Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott
összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia
elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében,
hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a
versenyképesség terén.
(2)
A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010.
július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó
átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig
elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról
szóló határozatot, amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A
tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és
foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)
Az állam-, illetve kormányfők 2012. június
29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens
keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai
eszközt felhasználó tagállami, uniós és euróövezeti tevékenységek számára.
Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és
kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia
céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.
(4)
A Tanács 2013. július 9-én ajánlást fogadott el
Dánia 2013. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Dánia
2013–2016 közötti időszakra vonatkozó aktualizált konvergenciaprogramját.
(5)
A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves
növekedési jelentést[4],
amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai
szemeszterét. Ugyanezen a napon a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[5], amelyben Dániát azon
tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül
sor.
(6)
Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a
pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést
ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta,
hogy differenciált és növekedést elősegítő költségvetési konszolidációt
kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás
rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet,
kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit,
valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)
A Bizottság 2014. március 5-én közzétette az
1176/2011/EU rendelet 5. cikke értelmében végzett, Dániára vonatkozó részletes
vizsgálatának eredményeit[6].
Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Dániában a
magánszektor adósságállományával és a külső versenyképességgel kapcsolatos
makrogazdasági kihívások már nem tekintendők a makrogazdasági
egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás értelmében vett egyensúlyhiánynak.
Különösen az ingatlanpiaci kiigazítások, valamint a magánszektor magas
adósságállományának a reálgazdaságra és a pénzügyi szektor stabilitására
gyakorolt hatásai tűnnek korlátozottnak. Ugyanakkor ezek a fejlemények és
a külső versenyképességet meghatározó tényezők folyamatos nyomon követést
tesznek szükségessé.
(8)
Dánia 2014. április 15-én benyújtotta 2014. évi
konvergenciaprogramját és 2014. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási
pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg
került sor.
(9)
A 2014. évi konvergenciaprogramban felvázolt
költségvetési stratégia célja biztosítani a túlzott hiány fenntartható
korrekcióját és a strukturális egyenlegnek a középtávú költségvetési célt
elérő vagy meghaladó értéken történő megőrzését. A GDP 0,5
%-ának megfelelő középtávú költségvetési cél tükrözi a Stabilitási és
Növekedési Paktum követelményeit. Dánia államháztartási hiányát 2013-ban
sikerült tartósan a GDP 3 %-a alá visszaszorítani. A program 2014-re a GDP
1,3 %-ának megfelelő, 2015-re pedig a GDP 2,9 %-ának megfelelő
államháztartási hiányt irányoz elő, amely összhangban áll a középtávú
költségvetési célt elérő vagy azt meghaladó (újraszámított) strukturális
egyenleggel. Összességében a programban felvázolt költségvetési stratégia
összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktumban szereplő
követelményekkel. Az adósságállomány, amely 2013-ban a GDP 44,5 %-át tette
ki, 2015-ben várhatóan átmenetileg nőni fog, majd ezt követően
csökken. A program költségvetési előrejelzéseit alátámasztó makrogazdasági
forgatókönyv megalapozott. A GDP növekedését 2014-ben 1,6 %-ra és 2015-ben
1,9 %-ra előrejelző forgatókönyv nagyjából megfelel a Bizottság
2014. tavaszi előrejelzésének, amely szerint a GDP 1,5 %-kal, illetve
1,9 %-kal növekszik. A 2014. évi konvergenciaprogram értékelése és a
Bizottság előrejelzése alapján, az 1466/97/EK tanácsi rendeletnek
megfelelően a Tanács úgy véli, hogy Dánia államháztartása rendezett és a
konvergenciaprogram célkitűzése várhatóan teljesül.
(10)
Dánia még nem tett elegendő előrelépést a
munkaerőpiac peremére szorult csoportok helyzetének kezelése, valamint az
oktatási rendszer költséghatékonyságának előmozdítása érdekében. A
rokkantsági nyugdíjak és a rugalmas munkahelyek rendszerének reformja kezd
eredményeket felmutatni, a pénzbeli ellátások reformja hatályba lépett, megállapodás
született a betegségi ellátás reformjáról és a kormány áprilisban
reformjavaslatot terjesztett elő az aktív munkaerő-piaci politikára
vonatkozóan. A további kihívásokat a kellő számú tanulószerződéses
gyakorlati képzés biztosítása, az ilyen típusú képzések minősége és a
róluk alkotott kép javítása, a szakoktatás és -képzés rendszerének
korszerűsítése, valamint a magas lemorzsolódási arány kezelése jelentik. A
reformok végrehajtásának korai szakaszára tekintettel, a teljes hatás egyelőre
még nem ismert. A szakoktatás és a szakképzés reformjára vonatkozóan 2014
februárjában megállapodás született, amely várhatóan 2015 közepén lép hatályba,
azzal a céllal, hogy a kezdeményezések széles köre révén javítsa a szakoktatás
és szakképzés színvonalát.
(11)
A termelékenység fellendítése továbbra is kihívást
jelent a dán gazdaság számára. Az Európai Bizottság értékelése nagyjából
összhangban áll a termelékenységi bizottság megállapításaival. 2014 áprilisában
a termelékenységi bizottság 25 főbb ajánlást és több mint 100 konkrét
javaslatot tett közzé többek között a verseny, a közbeszerzés, az oktatás, a
nemzetköziesítés, az innováció, az adózás és az infrastruktúra területén. Az
alacsony termelékenységnövekedéssel kapcsolatos problémát a termelékenységi
bizottság ajánlásainak végrehajtásával fogják kezelni.
(12)
Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság
elvégezte Dánia gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a
konvergenciaprogramot és a nemzeti reformprogramot. Figyelembe vette nemcsak a
programok Dánia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és
gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy
az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a
jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi a Bizottság európai szemeszter
keretében tett ajánlásait.
(13)
A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta Dánia
konvergenciaprogramját, és arról alkotott véleményét[7] különösen az alábbi 1.
ajánlás tükrözi.
AJÁNLJA, hogy Dánia a 2014-2015-es
időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           A
túlzott hiány korrekcióját követően, továbbra is folytasson növekedésbarát
költségvetési politikát, őrizze meg a költségvetés rendezett pozícióját,
biztosítva, hogy a középtávú költségvetési célt továbbra is betartják a
konvergenciaprogram által lefedett időszak egésze alatt.
2.           Tegyen további intézkedéseket
a munkaerőpiac peremére szorult személyek foglalkoztathatóságának javítása
érdekében. Javítsa az oktatás eredményeit, különösen a migráns hátterű
fiatalok körében, valamint a szakképzés hatékonyságát. Segítse elő az
átmenetet az oktatásból a munka világába, többek között a munkahelyi képzés és
a tanulószerződéses gyakorlati képzés szélesebb körű alkalmazásával.
3.           Fokozza az
erőfeszítéseket a piacra lépés korlátainak lebontása és a szabályozásból
eredő terhek csökkentése érdekében, hogy a termelékenységi bizottság
ajánlásainak megfelelően növelje a versenyt a hazai szolgáltatási
szektorban, különösen a kiskereskedelemben és az építőiparban.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               COM(2014) 405 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 és
P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               SWD(2014) 77 final.
[7]               Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése
szerint.