title: A Tanács ajánlása ( 2014. július 8. ) – Magyarország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Magyarország 2014. évi konvergenciaprogramját

text:
               29.7.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 247/77

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2014. július 8.)
   Magyarország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Magyarország 2014. évi konvergenciaprogramját
   2014/C 247/15
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 9. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A tagállamok állam-, illetve kormányfői 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és euroövezeti tevékenységek számára. Ezen túlmenően a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről is határoztak, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.

               (4)

               A Tanács 2013. július 9-én ajánlást fogadott el Magyarország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról (4), valamint véleményezte Magyarország 2013–2016-os időszakra vonatkozó, aktualizált konvergenciaprogramját.

               (5)

               A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai szemeszterét. Ugyancsak 2013. november 13-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Magyarországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (6)

               Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és a növekedést elősegítő költségvetési konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.

               (7)

               A Bizottság 2014. március 5-én az 1176/2011/EU rendelet 5. cikkének megfelelően közzétette a Magyarországra vonatkozó részletes vizsgálat eredményeit. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Magyarországon továbbra is makrogazdasági egyensúlyhiány tapasztalható, amely nyomon követést és határozott szakpolitikai intézkedéseket tesz szükségessé. Különösen az erőteljesen negatív nettó nemzetközi pozíció folyamatban lévő kiigazítása, az állami és a magánszektor adósságának – a törékeny pénzügyi szektor tükrében – magas szintje, és a romló exportteljesítmény igényel továbbra is fokozott figyelmet a gazdaság működésére gyakorolt negatív hatások számottevő kockázatának csökkentése érdekében.

               (8)

               Magyarország 2014. április 30-án benyújtotta 2014. évi nemzeti reformprogramját és 2014. évi konvergenciaprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (9)

               A 2014. évi konvergenciaprogramban vázolt költségvetési stratégia célkitűzése az, hogy az államháztartási hiány a GDP 2,9 %-ának megfelelő szintről (2014) a programidőszak végére 1,9 %-ra csökkenjen. A konvergenciaprogram ezt egy erőteljesen a programidőszak végére ütemezett konszolidációs pályán haladva kívánja elérni, ugyanakkor a hiánycélokat az előző konvergenciaprogramhoz képest jelentősen megemelték. A konvergenciaprogram megerősíti a GDP - 1,7 %-ában meghatározott középtávú költségvetési célt, amely a Stabilitási és Növekedési Paktum célkitűzéseit tükrözi. Mindazonáltal az újraszámított strukturális egyenleg alapján nem várható a középtávú költségvetési célnak a programidőszak végére történő elérése. A várakozások szerint az (újraszámított) strukturális egyenleg 2014-ben 1,5 százalékponttal fog romlani, ezáltal jelentősen eltérve a középtávú költségvetési céltól, majd 2015-ben stabilizálódik, ami a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékű elmaradást jelent a középtávú költségvetési cél eléréséhez szükséges javulás mértékétől. Kiadási oldalon a referenciaérték mind 2014-ben, mind 2015-ben számottevő eltérést mutat. A várakozások szerint az (újraszámított) strukturális egyenleg 2016-ban és 2017-ben is tovább romlik. Összességében elmondható, hogy a tervekben 2014-től kezdődően a középtávú költségvetési célhoz vezető pályától való jelentős mértékű eltéréssel számolnak. A konvergenciaprogram előrejelzése szerint az államháztartás GDP-arányos adóssága a 79 %-os mértékről (2013) fokozatosan a GDP körülbelül 75 %-ának megfelelő mértékűre csökken 2017-re.A konvergenciaprogram költségvetési előrejelzéseit alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv 2014–2016 tekintetében nagyjából megalapozott: várakozása szerint a GDP 2014-ben 2,3 %-kal, 2015-ben pedig 2,5 %-kal nő, míg a Bizottság szolgálatai a 2014. évi tavaszi előrejelzésükben 2,3 %-os, illetve 2,1 %-os növekedéssel számoltak. 2017-re vonatkozóan azonban a konvergenciaprogram túl optimista.
               A költségvetési célokat övező kockázatok 2014-ben nagyjából egyensúlyban vannak, de erősödik annak kockázata, hogy 2015-től kezdődően a hiány magasabb lesz a célul kitűzöttnél. Kiemelt kockázatok erednek abból, hogy a kiadási ráta tervezett csökkentését a kiadások fűnyíróelv mentén végrehajtott nominális befagyasztásával vagy az inflációs ráta mértéke alatti növelésével tervezik elérni a diszkrecionális kiadási tételek túlnyomó többségénél. A Bizottság szolgálatainak 2014. évi tavaszi előrejelzésében az államháztartás 2014-es és 2015-ös hiányára vonatkozóan közölt prognózisok megegyeznek a konvergenciaprogram céljaival. A strukturális hiányra vonatkozóan a Bizottság által előre jelzett 2,2 %-os (2014), illetve 2,3 %-os (2015) érték megerősíti, hogy 2014-től kezdődően fennáll a kockázata a középtávú költségvetési céltól való jelentős mértékű eltérésnek. Továbbá a Bizottság előrejelzése szerint 2014-ben és 2015-ben eltérés mutatkozik az adósságcsökkentési referenciaértéktől is. A strukturális egyenleg 2014-ben várhatóan nagyobb mértékben (a GDP - 1,4 %-ával) romlik majd, mint ami az adósságszabály értelmében még megengedett (a GDP - 0,5 %-a). A konvergenciaprogramnak az 1466/97/EK rendelet szerinti értékelése és a Bizottság előrejelzése alapján a Tanács úgy véli, hogy a középtávú költségvetési céltól való jelentős mértékű eltérésre, valamint az adósságszabály megsértésére tekintettel 2014-től kezdődően további strukturális kiigazításra van szükség.

               (10)

               A tervezési időtávnak a folyó költségvetési éven túlra történő kiterjesztésével sikerült megerősíteni a középtávú költségvetési keretet. A költségvetési keret hatékony működése és kötelező jellege azonban még nem biztosított. Új, számszerűsített költségvetési szabályokat vezettek be, de a tervezési hiányosságokat – amelyek elsősorban a szisztematikus utólagos nyomon követés hiányával, a megengedett legnagyobb eltérés szintjeinek és a megfelelő korrekciós mechanizmusok hiányával függnek össze – nem korrigálták. A Költségvetési Tanács kötelező feladatainak szűk köre és elemzői kapacitása továbbra sincs arányban a költségvetési vétójogával. A középtávú költségvetési keret további erősítése és a Költségvetési Tanács feladatkörének kiszélesítése javítaná a költségvetési keret egészének hitelességét, átláthatóságát és hatékonyságát.

               (11)

               A Magyar Nemzeti Bank által indított, a kis- és középvállalkozásokat célzó kedvezményes „Növekedési Hitelprogram” ellenére a gazdaság rendes hitelezése nem indult meg fenntartható módon. A pénzügyi szektor terhei tovább emelkedtek, ami korlátozza a tőkefelhalmozás lehetőségeit. A pénzügyi tranzakciós illeték megemelése és az ahhoz hasonló intézkedések hozzájárultak a készpénzhasználat növekedéséhez a gazdaságban. Tovább romlott a lakossági hitelportfólió minősége és jelenleg a nemteljesítő hitelek magas aránya jelenti az egyik legnagyobb kihívást a pénzügyi ágazat számára. A portfóliótisztítást hátráltatja az adósságrendezési eljárások rossz hatékonysága. Nem hoztak érdemi új intézkedést annak érdekében, hogy a rossz eszközöket kivezessék a bankok mérlegeiből. A súlyos szabályozási terhek és a nemteljesítő hitelek magas aránya együttesen a hitelkínálat beszűküléséhez vezettek. A kormány több alkalommal jelezte a devizahiteleseket segítő új intézkedés bevezetésére irányuló szándékát, ugyanakkor ezek az intézkedések a legtöbb esetben nem a nehéz helyzetbe került hitelfelvevőket célozták, és a további kormányzati segítséggel kapcsolatos várakozások miatt negatív hatást gyakorolnak a háztartások fizetési hajlandóságára. A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének a központi bankba történő integrálásával és a makroprudenciális felügyelet feladatának a központi bankhoz telepítésével megerősítették a pénzügyi szabályozást és felügyeletet. Megkezdődött a bankszanálási rendszer létrehozásának előkészítése.

               (12)

               Jóllehet az előző évhez képest csökkent az adószabályok módosításának gyakorisága, nem történt érdemi előrelépés a társasági adó kiegyensúlyozottabb rendszerének megteremtése érdekében. A meglévő ágazati különadók egy részét éppenséggel megemelték. Az egyes ágazatokra vonatkozóan eltérő adómértékek alkalmazása hátráltatja az erőforrások hatékony allokálását, és ily módon negatívan hat a növekedésre. Annak érdekében, hogy az adóztatás jobban ösztönözze a foglalkoztatást, Magyarország kiszélesítette a személyi jövedelemadó tekintetében igénybe vehető családi adókedvezmény jogosultjainak körét, ami segítség lehet a bérből és fizetésből élők számára. Az egyedülálló, alacsony jövedelmű személyek esetében az adóék az egyik legmagasabb az Unióban. A munkahelyvédelmi törvény által megállapított jogosultsági feltételek – bár a három- vagy többgyermekes anyák tekintetében bizonyos mértékben kiterjesztették a jogosultságot – alapvetően változatlanok maradtak, jóllehet az alacsony jövedelmű munkavállalók egy jelentős része így is az intézkedés hatályán kívül marad. Fontos lesz megvizsgálni az intézkedés hatását és költséghatékonyságát, és szükség szerint ki kell igazítani a foglalkoztatásbővítő kapacitásának megnövelése érdekében. Némi előrelépés történt az adóterheknek a munkát terhelő adókról a környezetvédelmi adókra történő áthelyezése terén, de további intézkedésekre van szükség. A pénztárgépeknek az adóhatóságokhoz történő online bekötése a múltban tapasztalható sorozatos késések után fokozatosan valósul meg. Ugyanakkor Magyarországon továbbra is magas az adószabályok megsértésének aránya, jellemző a feketemunka és az áfaszabályok megsértése. Különösen az áfacsalások elleni küzdelem hatékonyságának erősítése érdekében indokolt lenne az ellenőrzési intézkedések szigorítása.

               (13)

               2013-ban csökkent az ifjúsági munkanélküliség, ugyanakkor a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok aránya emelkedett. Az állami foglalkoztatási szolgálat helyi irodái és az oktatási intézmények, illetve a helyi szintű érdekelt felek közötti hatékony koordináció hozzájárulhatna az intézkedések hatásának fokozásához. Megkezdődött az állami foglalkoztatási szolgálat kapacitásfejlesztése, amelynek részeként kidolgozás alatt áll az ügyfél-kategorizálási rendszer, ugyanakkor egyes hátrányos helyzetű csoportok munkaerő-piaci hozzáférésének javítása érdekében a nyílt munkaerőpiacra irányuló aktív munkaerő-piaci intézkedéseket meg kellene vizsgálni a hatékonyságuk és eredményességük értékelése céljából, és amennyiben szükséges, ki kell igazítani azokat. Meg kell erősíteni a különböző munkaerő-piaci és szociális intézkedések (közmunkaprogram, álláskeresési járadék és szociális segélyek) aktivizálási elemeit. A foglalkoztatáspolitikai intézkedésekre rendelkezésre álló költségvetési erőforrások meghatározó részét a közmunkaprogram köti le, ugyanakkor a programból való kilépést követően 2013-ban a résztvevők 11,54 %-a tudott visszatérni a nyílt munkaerőpiacra. Ez felveti annak kérdését, hogy tartósabb foglalkoztatási hatás elérése érdekében nem kellene-e kiigazítani a programot oly módon, hogy szorosabban kötődjön az aktivizálási, képzési intézkedésekhez, illetve az álláskereséshez nyújtott támogatáshoz. A nők munkaerő-piaci részvételére ösztönzőleg hatott a fizetett szülői szabadság rugalmasabbá tétele és a gyermekgondozási létesítmények kapacitásának bővítése, de további erőfeszítésekre van szükség, mivel a nők foglalkoztatása változatlanul 60 % alatti. Az álláskeresési járadékra való jogosultság ideje rövidebb, mint az elhelyezkedéshez szükséges átlagos idő. A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők száma tartósan emelkedik Magyarországon, és jelenleg a teljes népesség közel egyharmada ezen kategóriába tartozik. A szegénység továbbra is aránytalanul sújtja a hátrányos helyzetű csoportokat, különösen a gyerekeket és a romákat. Bár létezik Nemzeti Társadalmi Felzárkóztatási Stratégia, a legtöbb területen a szakpolitikai intézkedések nem segítik elő szisztematikus jelleggel a stratégiában meghatározott célok megvalósítását. A szegénység eredményes visszaszorításához integrált és racionalizált szakpolitikai intézkedésekre van szükség.

               (14)

               A magyarországi üzleti környezetet a szabályozási keret gyakori változtatásai és az ágazatok egyre nagyobb számában a korlátozott verseny jellemzi. A szolgáltatási ágazatokban új korlátozásokat vezettek be, a meglévőket pedig nem szüntették meg (például a gyógyszertárak, a hulladékkezelés, a mobilfizetés, a dohányáru-kiskereskedelem és a tankönyvek piacán). Az elmúlt években kivetett ágazati különadók által érintett ágazatokban a beruházások különösen nagymértékben visszaestek. 2010 és 2013 között a beruházások nominális értéken 44 %-kal csökkentek az energiaágazatban, 28 %-kal a pénzügyi ágazatban és 18 %-kal a távközlési ágazatban, míg összességében 3,4 %-kal nőttek. A közbeszerzések piacát jellemző verseny némileg javult, de további erőfeszítésekre van szükség. Az elektronikus közbeszerzés nagyobb mértékű igénybevétele például jelentős költségmegtakarításokat eredményezhetne, javítaná a közbeszerzések átláthatóságát és fokozná a versenyt. Lépéseket tettek a közszolgálatban dolgozók feddhetetlenségének biztosítására irányuló stratégiák végrehajtása és az átláthatóbban működő közigazgatást szolgáló standardok érvényesítése érdekében, de a korrupció eredményes kezeléséhez további intézkedésekre van szükség.

               (15)

               Emelkedőben van a korai iskolaelhagyók aránya, és a korai iskolaelhagyás megelőzésére irányuló stratégia elfogadását több alkalommal elhalasztották. A diákoknak a munkaerő-piaci elhelyezkedés szempontjából fontos alapvető készségekkel, kompetenciákkal és végzettségekkel való felruházása további erőfeszítéseket igényel. A jó minőségű többségi oktatáshoz való egyenlő hozzáférés továbbra is meghatározó probléma a hátrányos helyzetű gyerekek, és különösen a romák számára. A többek között egy új „duális modellt” bevezető új szakképzési törvény elfogadására az oktatásból a munka világába történő – még mindig nehézségekkel teli – átmenet megkönnyítése érdekében került sor, a jogszabály hatásait szoros figyelemmel kell kísérni.

               (16)

               Magyarország 2013-ban és 2014-ben folytatta a villamos energia és a földgáz végfelhasználói árának csökkentését. Ezek az árcsökkentések és energiaszolgáltatókat terhelő különadókkal együtt negatívan hatottak az energiaszolgáltatók költségmegtérülésére az energiaipari beruházások és a hálózat-karbantartás költségei tekintetében. A háztartások energiaintenzitása jelenleg uniós szinten a legmagasabbak közé tartozik, annak javítására különösen a lakóépületek tekintetében lenne lehetőség. Továbbra is aggályokat vet fel, hogy az energiaszabályozó hatóság nem független a hálózat-hozzáférési feltételek és díjak meghatározása tekintetében. Tettek bizonyos lépéseket a tömegközlekedési vállalatok szervezetének ésszerűsítése érdekében, de a működési költségek racionalizálása és a tarifarendszer megváltoztatásán keresztül a fenntarthatóság terén még további javulás érhető el.

               (17)

               Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság elvégezte Magyarország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését. A Bizottság értékelte a nemzeti reformprogramot és a konvergenciaprogramot. Figyelembe vette nemcsak a programok Magyarország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. A Bizottság európai szemeszter keretében tett ajánlásait az alábbi 1–7. ajánlás tükrözi.

               (18)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a konvergenciaprogramot, és arról alkotott véleményét (5) különösen az 1. ajánlás tükrözi.

               (19)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a konvergenciaprogramot. A Tanács 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1., 2., 3. és 5. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Magyarország 2014–2015-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A Stabilitási és Növekedési Paktum előírásaihoz, konkrétan az adósságcsökkentési szabályhoz képest – a Bizottság 2014. évi tavaszi előrejelzése alapján – mutatkozó eltérésre tekintettel erősítse meg a 2014-es évre vonatkozó költségvetési intézkedéseket. A középtávú költségvetési cél elérésének biztosítása érdekében 2015-ben és azt követően jelentősen erősítse meg a költségvetési stratégiát, továbbá az államadósság-ráta tartósan csökkenő pályán tartása érdekében gondoskodjon az adósságcsökkentési szabály betartásáról. A számszerűsített költségvetési szabályoknak való megfelelés szisztematikus utólagos ellenőrzésén és korrekciós mechanizmusok alkalmazásán keresztül biztosítsa a középtávú költségvetési keret kötelező jellegét. Javítsa az államháztartás átláthatóságát, aminek érdekében többek között rendszeres makrogazdasági költségvetési előrejelzések és a jelentősebb gazdaságpolitikai javaslatokhoz készített költségvetési hatásvizsgálatok készítésének előírásával szélesítse ki a Költségvetési Tanács törvényi feladatkörét.

               2.

               Többek között a pénzügyi intézményekre kivetett adóterhek struktúrájának átalakításával és ezen adóterhek csökkentésével segítse elő a gazdaság rendes hitelezésének helyreállítását. A megtakarítások banki ágazattól való elterelésének elkerülése és az elektronikus fizetési eszközök használatának ösztönzése végett igazítsa ki a pénzügyi tranzakciós illetékre vonatkozó szabályozást. Vizsgálja meg és szüntesse meg a portfóliótisztítás akadályait, többek között szigorítsa meg az átstrukturált hitelekre vonatkozó tartalékképzési szabályokat, szüntesse meg a hitelbiztosítékok tekintetében alkalmazott végrehajtás akadályait, valamint fokozza a fizetésképtelenségi eljárások sebességét és eredményességét. Ezzel összefüggésben folytasson szoros egyeztetéseket az érdekelt felekkel az új szakpolitikai kezdeményezésekről és biztosítsa, hogy ezek megfelelően célzottak legyenek és ne növeljék az erkölcsi kockázatot a hitelfelvevők tekintetében. Erősítse tovább a pénzügyi szabályozást és felügyeletet.

               3.

               A társaságok számára stabil, a jelenleginél kiegyensúlyozottabb és egyszerűsített adórendszert hozzon létre, mégpedig többek között azáltal, hogy kivezeti a torzító hatású ágazati különadókat. Csökkentse az alacsony jövedelmű munkavállalók adóterhét, egyebek mellett a környezetvédelmi adók hatékonyságának javításával. Különösen az áfacsalások visszaszorítása érdekében erősítse meg az adószabályoknak való megfelelés javítására irányuló intézkedéseket és összességében csökkentse a megfelelés költségeit.

               4.

               Erősítse meg a megfelelően célzott aktív munkaerő-piaci intézkedéseket, ennek jegyében többek között gyorsítsa fel az állami foglalkoztatási szolgálat ügyfél-kategorizálási rendszerének bevezetését. A fiatalok számára hozza létre a tervezett mentorhálózatot, és a szélesebb kör elérése érdekében a mentorhálózat tevékenységét hangolja össze az oktatási intézmények és a helyi szintű érdekelt felek tevékenységével. Vizsgálja meg a közmunkaprogramot abból a szempontból, hogy az mennyire hatékony segítséget nyújt a résztvevőknek a későbbi elhelyezkedéshez, továbbá erősítse meg annak aktivizálási elemeit. Az újbóli elhelyezkedéshez szükséges átlagos idő figyelembevételével vizsgálja meg az álláskeresési járadék jogosultsági ideje meghosszabbításának lehetőségét, és kapcsolja azt össze aktivizálási intézkedésekkel. Az aktivizálási intézkedésekkel való kapcsolat erősítése mellett a megfelelőség és a lefedettség tekintetében javítsa a szociális segélyek rendszerét. A szegénység csökkentése érdekében hajtson végre racionalizált és integrált, különösen a gyermekekre és a romákra összpontosító szakpolitikai intézkedéseket.

               5.

               Stabilizálja a szabályozási keretet, továbbá ösztönözze a piaci versenyt, aminek érdekében mindenekelőtt számolja fel az akadályokat a szolgáltatási ágazatban. Többek között az elektronikus közbeszerzés nagyobb mértékű alkalmazása révén tegyen hathatósabb lépéseket a közbeszerzési piacot jellemző verseny fokozása és a közbeszerzések átláthatóságának növelése érdekében, továbbá szorítsa vissza a korrupciót és összességében csökkentse az adminisztratív terheket.

               6.

               A szakképzésből és a szakoktatásból korán kimaradó diákokra összpontosítva hajtson végre nemzeti stratégiát a korai iskolaelhagyás megelőzése érdekében. Alkalmazzon rendszerszerű megközelítést a hátrányos helyzetű csoportok, különösen a romák többségi oktatásban való inkluzív részvételének az előmozdítása érdekében. Segítse elő az oktatás különböző szakaszai közötti, illetve a munka világába történő átmenetet, és kövesse szoros figyelemmel a szakképzési reform végrehajtását. Hajtson végre olyan felsőoktatási reformot, amely nagyobb arányban teszi lehetővé felsőfokú végzettség megszerzését, különösen a hátrányos helyzetű tanulók számára.

               7.

               Vizsgálja meg az energiaár-szabályozás beruházásösztönző és versenyre gyakorolt hatásait a villamos energia és a földgáz piacán. Tegyen további lépéseket annak érdekében, hogy biztosítva legyen a nemzeti szabályozó hatóság függetlensége a hálózati tarifák és feltételek meghatározása tekintetében. Tegyen intézkedéseket az energiahatékonyság javítása érdekében, különösen a lakóépületek tekintetében. Többek között a működési költségek leszorítása és az állami tulajdonban lévő közlekedési vállalatok által alkalmazott díjszabás felülvizsgálata útján javítsa a közlekedési rendszer fenntarthatóságát.

      Kelt Brüsszelben, 2014. július 8.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. C. PADOAN

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2014-es iránymutatásokról szóló, 2014. május 6-i 2014/322/EU tanácsi határozat (HL L 165., 2014.6.4., 49. o.) alapján 2014-re is érvényben marad.

      (4)  HL C 217., 2013.7.30., 37. o.

      (5)  Az 1466/97/EK rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerint.


title: A Bizottság (EU) 2016/1111 ajánlása (2016. július 6.) az élelmiszerben jelen lévő nikkel nyomon követéséről (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               8.7.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 183/70

         A BIZOTTSÁG (EU) 2016/1111 AJÁNLÁSA
   (2016. július 6.)
   az élelmiszerben jelen lévő nikkel nyomon követéséről
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A nikkel a Föld felszínén széles körben előforduló fém. A nikkel természetes és emberi tevékenység révén jelen van az élelmiszerekben és az ivóvízben.

               (2)

               A Görög Élelmiszer-biztonsági Hatóság kérvényezte, hogy az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) vizsgálja meg az élelmiszerekben, különösen a zöldségekben előforduló nikkel jelenlétének emberi egészségre gyakorolt kockázatát.

               (3)

               Az EFSA élelmiszerláncban előforduló szennyező anyagokkal foglalkozó tudományos testülete úgy döntött, hogy kiterjeszti a kockázatelemzést az ivóvízre, és szakvéleményt (1) fogadott el az élelmiszerekben és az ivóvízben előforduló nikkellel összefüggő közegészségügyi kockázatokról. A szakvélemény a nikkel krónikus, szájon át történő bevitelére vonatkozó kockázati jellemzés kritikus hatásaként a reproduktív és fejlődési toxicitást határozta meg. A nikkelre érzékeny személyek esetében a nikkel akut, szájon át történő bevitelének kritikus hatásaként az ekcémás reakciók fellángolását és az allergiás reakciók rosszabbodását állapították meg.

               (4)

               A nikkel élelmiszerekben és ivóvízben való előfordulására vonatkozó adatok 15 különböző európai országból származnak. Mivel azonban az összegyűjtött adatok 80 %-a egy tagállamból származik, ezért szélesebb körből kellene adatok gyűjteni annak megerősítésére, hogy a nikkel Unió-szerte előfordul az élelmiszerekben.

               (5)

               Az EFSA szakvéleményében az étrendi expozíció fő forrásainak tekintett bizonyos élelmiszercsoportok esetében csupán korlátozott mennyiségű adat állt rendelkezésre. Tanácsos a jövőbeli kockázatkezelési intézkedések tekintetében az ezekhez az élelmiszercsoportokhoz tartozó élelmiszercikkek nikkeltartalmáról jobb képet szerezni,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               Ajánlott, hogy a 2016-os, 2017-es és 2018-as év folyamán a tagállamok az élelmiszer-vállalkozók és más érdekelt felek tevékeny közreműködésével nyomon kövessék a nikkel élelmiszerekben való jelenlétét. A nyomon követés során ajánlott a gabonafélékre, gabonaalapú termékekre, anyatej-helyettesítő tápszerre, anyatej-kiegészítő tápszerre, csecsemőknek és kisgyermekeknek szánt gabonaalapú feldolgozott élelmiszerekre, bébiételekre, csecsemők és kisgyermekek számára gyógyászati célra szánt élelmiszerekre, étrend-kiegészítőkre, hüvelyesekre, diófélékre és olajos magvakra, tejre és tejtermékekre, alkoholos és alkoholmentes italokra, cukorra és édességekre (ideértve a kakaót és a csokoládét), gyümölcsökre, zöldségekre és zöldségtermékekre (ideértve a gombákat), száraz tealevelekre és gyógynövényteákhoz használt egyéb növények száraz részeire, valamint kagylókra összpontosítani.

               2.

               A mintavételi eljárásokat a 333/2007/EK bizottsági rendeletben (2) foglalt rendelkezéseknek megfelelően kellene elvégezni annak érdekében, hogy a minták reprezentatívak legyenek a mintavétel tárgyát képező árutételre nézve.

               3.

               A mintákat a forgalomba hozatalkor kellene elemezni. Ajánlott, hogy a nikkel összértékének elemzését az EN 13804:2013 szabványnak „Foodstuffs – Determination of elements and their chemical species. General considerations and specific requirements, preferably by making use of an analytical method based on furnace atomic absorption spectrometry (FAAS) or graphite furnace atomic absorption spectrometry (GFAAS), inductively coupled plasma optical emission spectrometry (ICP-OES) or mass spectrometry (ICP-MS)” ((„Élelmiszerek. Az elemek és ezek kémiai kötéseinek meghatározása. Általános szempontok és különleges követelmények.)” megfelelően végzendő el lehetőség szerint atomabszorpciós lángspektrometrián (FAAS) vagy grafitkemencés atomabszorpciós spektrometrián (GFAAS), induktív csatolású plazma optikai emissziós (ICP-OES) vagy tömegspektrometrián (ICP-MS) alapuló analitikai módszer felhasználásával.

               4.

               Az adatok egyetlen adatbázisba rendezése érdekében ajánlott, hogy a tagállamok, az élelmiszer-vállalkozók és más érdekelt felek 2016. október 1-jéig, 2017. október 1-jéig, illetve 2018. október 1-jéig az EFSA által meghatározott információk mellett a nyomon követés során nyert, teljes súly alapján kifejezett adatokat eljuttassák elektronikus jelentéstételi formában az EFSA-nak. Az előfordulásra vonatkozó, a korábbi évekből származó, még be nem nyújtott, rendelkezésre álló adatokat is a lehető leghamarabb, ezzel a gyakorlattal összhangban ajánlott továbbítani.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 6-án.

            a Bizottság részéről

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            a Bizottság tagja

      (1)  EFSA CONTAM Panel (az EFSA élelmiszerláncba bekerülő szennyező anyagokkal foglalkozó tudományos testülete), 2015. Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of nickel in food and drinking water (Tudományos vélemény az élelmiszerekben és az ivóvízben előforduló nikkellel összefüggő közegészségügyi kockázatokról). EFSA Journal 2015;13(2):4002, 202 o. doi:10.2903/j.efsa.2015.4002

      (2)  A Bizottság 2007. március 28-i 333/2007/EK rendelete az élelmiszerekben előforduló nyomelemek és élelmiszer-feldolgozás során keletkező szennyező anyagok mennyiségének ellenőrzése céljából végzett mintavétel és vizsgálat módszereinek megállapításáról (HL L 88., 2007.3.29., 29. o.).


title: A Tanács ajánlása ( 2014. július 8. ) – Franciaország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2014. évi stabilitási programját

text:
               29.7.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 247/42

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2014. július 8.)
   Franciaország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Franciaország 2014. évi stabilitási programját
   2014/C 247/09
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3), amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A tagállamok állam-, illetve kormányfői 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és euroövezeti tevékenységek számára. Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.

               (4)

               A Tanács 2013. július 9-én ajánlást fogadott el (4) Franciaország 2013. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Franciaországnak a 2012–2017-es időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programját. A Bizottság 2013. november 15-én a 473/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (5) megfelelően kiadta Franciaország 2014-re vonatkozó költségvetésiterv-javaslatáról szóló véleményét.

               (5)

               A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai szemeszterét. Ugyancsak 2013. november 13-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Franciaországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (6)

               Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedésbarát költségvetési konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.

               (7)

               A Bizottság 2014. március 5-én az 1176/2011/EU rendelet 5. cikkének megfelelően közzétette a Franciaországra vonatkozó részletes vizsgálat eredményeit. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Franciaországban továbbra is makrogazdasági egyensúlyhiányok tapasztalhatók, amelyek külön nyomon követést és határozott szakpolitikai intézkedéseket tesznek szükségessé. Különösen a külkereskedelmi egyenleg és a versenyképesség romlása, továbbá az állami szektor magas fokú eladósodottsága igényli a szakpolitika folyamatos odafigyelését.

               (8)

               A Bizottság 2014. március 5-én azt ajánlotta Franciaországnak, hogy tegyen további erőfeszítéseket a Tanács által a túlzotthiány-eljárás keretében megfogalmazott ajánlásnak való teljes körű megfelelés érdekében.

               (9)

               Franciaország 2014. május 7-én benyújtotta 2014. évi nemzeti reformprogramját és 2014. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (10)

               A 2014. évi stabilitási programban körvonalazott költségvetési stratégia célkitűzése a túlzott költségvetési hiány 2015-ig megvalósítandó korrekciója és a középtávú költségvetési cél 2017-ig történő elérése. A stabilitási program megerősíti az előzőleg a strukturális értelemben egyensúlyi pozícióban lévő költségvetésként meghatározott középtávú célt, amely szigorúbb a Stabilitási és Növekedési Paktum előírásánál. A stabilitási program a hiányt a GDP 3 %-ára tervezi leszorítani 2015-re, ami felette van a 2013. június 21-i tanácsi ajánlásban meghatározott célnak. Ebből kifolyólag a középtávú költségvetési cél felé történő tervezett (újraszámított) éves közelítés mértéke elmarad a GDP 0,5 %-aként meghatározott minimumkövetelménytől. Összességében, a stabilitási programban vázolt költségvetési stratégia csak részben van összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeivel. A stabilitási program azzal számol, hogy a GDP-arányos államadósság 95,6 %-on tetőzik 2014-ben és 2015-ben, majd 2017-re 91,9 %-ig csökken. A stabilitási programban szereplő költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv 2014 tekintetében megalapozott, 2015-re vonatkozóan viszont valamelyest optimista, tekintve, hogy idénre a GDP 1,0 %-os, jövőre a GDP 1,7 %-os növekedésével számol, szemben a Bizottság szolgálatai által készített 2014. tavaszi előrejelzésben szereplő 1,0 %-os és 1,5 %-os értékkel. A független Költségvetési Tanács („Haut Conseil des Finances Publiques”) 2014 áprilisában véleményt adott ki a stabilitási programban vázolt makrogazdasági forgatókönyvről. A stabilitási program 2014-re vonatkozóan számos pótlólagos intézkedést tartalmaz, amelyek között minisztériumi előirányzatok pótköltségvetésben történő zárolása és a kormány által bejelentett 50 milliárd EUR összegű megtakarítási csomag első hatásai is szerepelnek.
               Ez alapján, továbbá figyelembe véve azt, hogy a 2013-ban végrehajtott költségvetési kiigazítás mértéke meghaladta a bizottsági ajánlás elfogadásakor várt mértéket, a stabilitási program a Bizottság ajánlásával nagyjából összhangban lévőnek tekinthető. A költségvetési konszolidációs intézkedések részletességének szintje nem elegendő a túlzott hiány 2015-ig megvalósuló korrekciójának hiteles biztosításához. Ezt támasztja alá a Bizottságnak a jövő évi GDP-arányos hiányra vonatkozó 3,4 %-os előrejelzése, továbbá a Bizottság várakozása szerint a korrekciót megalapozó strukturális kiigazítás mértéke is jóval a Tanács által ajánlott érték alatt marad. Mindemellett a kormány által kitűzött célokat lefelé mutató kockázatok övezik. Jelesül a stabilitási programmal 2014-re vonatkozóan bejelentett pótlólagos intézkedések még nincsenek elfogadva, a 2015-re vonatkozóan tervezett megtakarítások pedig meglehetősen ambiciózus célkitűzésnek tűnnek. A Bizottság előrejelzése alapján a 2013–2014-et érintő költségvetési kiigazítás a strukturális egyenleg (korrigált) változása tekintetében a GDP 0,2 százalékpontjának megfelelő mértékkel, az intézkedések által érintett összeg nagysága tekintetében pedig legalább a GDP 0,1 százalékpontjával elmarad a tanácsi ajánlás megfogalmazásakor szükségesnek ítélt mértéktől. A Tanács a stabilitási programnak és a bizottsági előrejelzésnek az 1466/97/EK rendelet értelmében általa végzett értékelése alapján úgy véli, hogy a költségvetési stratégiát alátámasztó intézkedéseket részletesebben ki kell dolgozni, és a tanácsi ajánlásnak való megfelelés, azt követően pedig a középtávú költségvetési célhoz való megfelelő közelítés érdekében további erőfeszítésekre van szükség. E további intézkedéseket mindenekelőtt a 2014-re vonatkozóan készülő pótköltségvetésben kell meghatározni.

               (11)

               Tekintettel a magas és még mindig növekvő államadósságra, továbbá arra, hogy a túlzott hiány korrekciójára szabott határidőt 2015-ig meghosszabbították, még inkább fontos, hogy a 2014. évi költségvetést szigorúan hajtsák végre, 2015-ben pedig számottevő, határozott kiigazítási erőfeszítéseket tegyenek. Mindenekelőtt, a közkiadásoknak – a kormány terveivel összhangban – a korábbi évekhez képest sokkal lassabban kell emelkedniük. Ebből kifolyólag a kiadások folyamatban lévő felülvizsgálatának eredményesebbé tétele útján ki kell dolgozni a kiadáscsökkentési stratégia részleteit, és ennek jegyében – ha szükséges – újból meg kell vizsgálni a kormányzati szerepvállalás hatókörét. Az államháztartás kiadásainak közel felét kitevő társadalombiztosítási kiadások növekedésének érdemi visszafogása nélkül rövid távon nem érhető el számottevő megtakarítás.
               Ehhez vissza kell nyesni az egészségügyi és nyugdíjkiadásokat, amihez például szigorúbb éves kiadási célszámokat kell megállapítani az egészségügyben és be kell fagyasztani a nyugdíjakat és az egyéb szociális ellátások tételeit – összhangban a kormány jelenlegi elképzeléseivel. Ezenfelül, a tervezett új decentralizációs törvénynek a közigazgatási átfedések megszüntetése, további szinergiák kihasználása, a hatékonyság javítása és megtakarítások elérése érdekében a közigazgatási szintek összevonása vagy megszüntetése útján egységesítenie kell a franciaországi közigazgatás különböző szintjeit. E tekintetben viszont a stabilitási programban felvázolt strukturális reformok – bár azok ütemezését a stabilitási programhoz képest azóta előbbre hozták – csak középtávon fogják éreztetni hatásukat, és emellett azok még komoly végrehajtási kockázatoknak is ki vannak téve. Meg kell erősíteni a helyi önkormányzatok kiadásai feletti ellenőrzést is, aminek érdekében többek között korlátok közé kell szorítani a helyi adókból származó adóbevételek éves növekedését – melynek során figyelembe kell venni a több helyi adó tekintetében jelenleg érvényben lévő felső határértékeket –, valamint szigorúan végre kell hajtani a központi kormánytól származó támogatások csökkentésére irányuló tervet. A megtakarítások rövid távon jelentkező szükségessége mellett az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága is aggályokra ad okot.
               Jóllehet az egészségügyi közkiadásokat sikerült kordában tartani az elmúlt pár évben, az egészségügy költséghatékonyságának javítása további erőfeszítéseket tesz szükségessé. Többek között további intézkedéseket kell tenni a költségkontroll megvalósítása érdekében, mivel az előrejelzések szerint az egészségügyi rendszer közép- és hosszú távon a kiadások jelentős mértékű növekedésével fog szembesülni. A hatékonyság javítása különösen a gyógyszerkiadások és az adminisztratív kiadások, valamint a kórházi ellátás kiadásainak terén lenne indokolt. Végezetül, 2013 decemberében a nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása érdekében nyugdíjreformot fogadtak el. Ugyanakkor a nyugdíjreform nem lesz elegendő a nyugdíjrendszer által generált hiány megszüntetéséhez, különösen ami az állami tisztviselők és egyes állami irányítás alá tartozó vállalatoknál dolgozó munkavállalók nyugdíjai miatt keletkező hiányt illeti, és mindent összevetve, a francia hatóságoktól származó előrejelzések alapján az új nyugdíjintézkedések mindössze felére, a GDP mintegy 0,5 %-ára fogják csökkenteni a nyugdíjrendszer teljes hiányát 2020-ra. Továbbá a kiigazítás méretét jelentős kockázatok övezik, mivel az említett előrejelzéseket megalapozó makrogazdasági forgatókönyv túlságosan optimistának bizonyulhat. A nyugdíjak alakulásának nyomon követésére újonnan létrehozott bizottságnak („Comité de Suivi des Retraites”) gondoskodnia kell a rendszer által termelt hiány fokozatos leépítéséről.

               (12)

               Franciaország a legmagasabb munkaerő-költségű tagállamok közé tartozik. A munkára rakódó magas adóterhek csökkentik a cégek nyereségességét és kedvezőtlen hatást gyakorolnak a foglalkoztatásra. A költségalapú versenyképesség javítása érdekében a kormány számos erőfeszítést tett a munkát terhelő adóteher csökkentése érdekében. A versenyképességet és foglalkoztatást ösztönző adókedvezményt (CICE) 2012 decemberében fogadták el, hatására a minimálbér 2,5-szerese alatti bérek esetében csökkent a munkaerőköltség. 2014 januárjában a munkaerőköltség tekintetében további 10 milliárd EUR összegű csökkentést jelentettek be a „felelősségi és szolidaritási paktum” keretében. A két intézkedés összesen 30 milliárd EUR-nak, azaz a GDP 1,5 %-ának felel meg, amely arányban áll a társasági adó 2010–2013 közötti emelésével, és csupán megfelezné a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulék tekintetében a Franciaország és az euroövezeti átlag között mutatkozó különbséget. Mindemellett az exportáló, jellemzően magasabb béreket fizető vállalkozások a nem exportáló vállalkozásokhoz képest kevésbé fognak tudni élni a CICE kínálta lehetőséggel, ez pedig gyengíti az intézkedésnek a versenyképességre gyakorolt hatását. A „felelősségi és szolidaritási paktum” alapján csökken a munkaerőköltség az alacsony bérek és a minimálbér 1,6-szerese és 3,5-szerese közötti sávba tartozó bérek esetében. Ez utóbbi, várhatóan 2016-tól életbe lépő intézkedés közvetlenebbül fogja érinteni az exportáló vállalatokat. A franciaországi bérmegállapítási rendszer jellemzően torzítja a bérszerkezetet, és adott esetben korlátozhatja a cégeket abban, hogy a gazdaság visszaesése idején kiigazítsák a béreket. A társadalombiztosítás finanszírozásával foglalkozó tanács („Haut Conseil du financement de la protection sociale”) megvizsgálta a társadalombiztosítási mentességek különböző forgatókönyveinek a foglalkoztatásra gyakorolt hatását, de kevés jelentőséget tulajdonítottak a bérek alakulására és a versenyképességre gyakorolt hatásnak.
               Jóllehet a minimálbéren foglalkoztatott munkavállalók részére széles körben biztosítottak mentességeket, a minimálbéres foglalkoztatás költsége változatlanul magas. Ezek a mentességek hozzájárultak a munkaerőköltségek visszafogásához 2013-ban, ami pozitív fejlemény, viszont a franciaországi minimálbér a többi tagállammal összehasonlítva továbbra is magasnak mondható. A minimálbérnek a továbbiakban tehát a versenyképességet és a munkahelyteremtést támogató módon kell alakulnia. Franciaország csupán néhány mentességet biztosít a kötelező minimálbér tekintetében, és további intézkedésekre lenne szükség ahhoz, hogy csökkenjenek a kiszolgáltatott helyzetű csoportokhoz tartozó személyek foglalkoztatásának költségei.

               (13)

               Egyes, az üzleti környezet minőségét rangsoroló nemzetközi felmérésekben Franciaország rontott helyezésén. Bár a 2013 júliusában elindított „egyszerűsítési sokk” részeként erőfeszítések történtek a vállalkozások és a közigazgatás közötti kapcsolattartás megkönnyítése érdekében, elengedhetetlen az üzleti környezet további javítása. Mindazonáltal az egyszerűsítési tervben fontolóra vett számos intézkedés pontosítása és végrehajtása még hátra van. Többek között külön figyelmet kell szentelni a munka törvénykönyvének azon szabályaira, illetve a meghatározott méretbeli küszöbértékekhez kapcsolódó azon számviteli szabályokra, amelyek hátráltatják a francia vállalkozások növekedését. Ezek fontos szerepet játszhatnak a kkv-k nehézségeiben, amelyek hátráltatják őket az exporttevékenység folytatásához és az innovációhoz szükséges méret elérésében. A magánvállalkozások K+F-ráfordításainak és innovációs tevékenységének ösztönzésére irányuló szakpolitikai kezdeményezések – különösen a kutatáshoz és a versenyképességi központokhoz kapcsolódó adókedvezmények – mindezidáig csak vegyes eredményeket hoztak. Az ipari ágazatnak a francia magánszektoron belüli csökkenő súlya – az egyes cégek szintjén tett jelentős erőfeszítések ellenére – a magánvállalkozások K+F-re fordított kiadásainak stagnálását eredményezi. Ennek következtében a K+F-kiadások meghatározó részét változatlanul közpénzből finanszírozzák vagy közvetlen állami kutatásokon keresztül, vagy közvetve támogatásokon keresztül. Annak érdekében, hogy a magántulajdonban lévő vállalkozások nagyobb összegeket fordítsanak K+F-re, és erősödjön az innováció a magánszektorban, fokozni kell a meglévő eszközök hatékonyságát. Mindenekelőtt, a versenyképességi központokra fordított források jobban is elősegíthetnék a méretgazdaságossági előnyök kihasználását és javíthatnák az innováció terjesztését. Emellett a szakpolitika még hatékonyabb lehetne, ha elősegítené, hogy a szóban forgó központok pozitív átgyűrűző hatást kifejtő vállalkozások valódi hálózatává váljanak. Végezetül, a kutatási adókedvezmény költsége 2014-ben várhatóan eléri az 5,8 milliárd EUR-t (ami a GDP közel 0,3 %-ának felel meg). Az intézkedés számottevő költsége ellenére nem áll rendelkezésre a legutóbbi reformok figyelembevételével készült utólagos értékelés az intézkedés K+F-re kifejtett hatásáról.

               (14)

               Jóllehet bizonyos szakmák (például állatorvosok, könyvszakértők) esetében feloldották a jogi formára, a tulajdonosi struktúrára vagy a díjszabásra vonatkozó korlátokat, és a közelmúltban elfogadott, a fogyasztásról szóló törvény révén új intézkedéseket vezettek be a verseny fokozására, bizonyos szakmák esetében azonban a mai napig jelentős korlátok állnak fenn a piacra lépés vagy az adott szakma gyakorlása tekintetében (például a taxisok esetében, az egészségügyi ágazatban, a közjegyzőknél és a jogi szakmáknál általában). A számos szakmához (orvosok, gyógyszerészek stb.) való hozzáférés tekintetében alkalmazott korlátozás („numerus clausus”) változatlanul hátráltatja a szolgáltatásokhoz való hozzáférést, és ez az elv a minőség és a biztonság kockázatása nélkül felülvizsgálható lenne. Mindezidáig nem került sor a szabályozott szakmákra vonatkozó korlátozások szükségességének és arányosságának átfogó vizsgálatára. A kiskereskedelmi ágazatban továbbra is érvényben vannak a kereskedelmi egységek nyitására vonatkozó, különösen a várostervezési szabályokra visszavezethető, jelentős teherrel járó engedélyezési előírások és a veszteséggel történő értékesítés tilalma, ezek pedig hátrányosan érintik a versenyt és a fogyasztókat. A kiskereskedelmi ágazatban a piacra lépés akadályainak megszüntetése érdekében mindezidáig nem hoztak konkrét intézkedéseket Franciaországban. A villamosenergia- és a földgáz-szolgáltatás piacán a nem lakossági fogyasztók tekintetében folyamatban van a szabályozott árak fokozatos megszüntetése. Ugyanakkor a lakossági fogyasztók tekintetében továbbra is szabályozott árak érvényesülnek, és a villamos energia esetében az árakat a költségszintek alatt állapították meg, továbbá az alternatív szolgáltatók piaci hozzáférése korlátozott. Ami az energiahálózatok összekapcsolását illeti, a szomszédos országok villamosenergia- és földgáz-hálózataival való összeköttetés megerősítése érdekében a megkezdett projekteket, különösen a Spanyolországgal közös projekteket be kell fejezni. A vasúti ágazatban a piacra lépés akadályai továbbra is gátolják a piac hatékony működését. A kevés új piaci belépővel jellemezhető nemzetközi szolgáltatások kivételével Franciaország nem nyitotta meg a belföldi vasúti személyszállítási piacát a verseny előtt. A vasúti ágazat reformját a pénzügyi fenntarthatóság javításának céljával indította el. A 2013 októberében benyújtott törvénytervezet parlamenti vitája folyamatban van. Az előterjesztett intézkedések között szerepel egy teljes jogú pályahálózat-működtetőnek a meglévő szolgáltatót is magában foglaló vertikálisan integrált struktúrában történő létrehozása. Ez az új struktúra hátráltathatja az alternatív szolgáltatók hálózathoz való hozzáférését.

               (15)

               Franciaországban emelkedőben vannak az összességében egyébként is magas adóterhek. Az adóbevételek GDP-hez viszonyított aránya 2013-ban 45,9 %-on állt, ami az egyik legmagasabb érték az Unióban, és 3,3 százalékponttal magasabb mint költségvetési konszolidáció 2010-es megkezdésekor mutatott érték. Ennek fényében egy különbizottság („Assises de la fiscalité”) megvizsgálta az adórendszer reformjának kérdését. A személyi jövedelemadó és a társasági adó kötelező mértékének csökkentése és a héabeszedés hatékonyságának növelése terén mindezidáig csak csekély mértékű előrelépés történt. Mindazonáltal 2015-ig meghosszabbították a nagyvállalatokra kivetett ideiglenes különadót, és ennek eredményeként a társasági adó törvényi mértéke összességében 38,1 %-os rekordot fog elérni (miközben a kötelező társasági adó mértéke 33,3 %-kal már jelenleg is az egyik legmagasabb az Unióban). A kormány bejelentette, hogy 2020-ig progresszív módon kivezeti a vállalatokat terhelő szolidaritási szociális hozzájárulást („C3S”), és fokozatosan 28 %-ra csökkenti a törvényi adómértéket. Az utóbbi intézkedés pontos időzítéséről nem áll rendelkezésre részletes információ. Az elmúlt években korlátozott mértékű előrelépést sikerült elérni a jövedelmi adókhoz kapcsolódó adókiadások csökkentése és egyszerűsítése terén is. A környezetvédelmi adók terén elért bizonyos fokú előrelépés – például a szén-dioxid-adó vagy energia-hozzájárulás fokozatos bevezetése – ellenére, a GDP arányában mérve a környezetvédelmi adók részesedése továbbra is alacsony mértékű. Emellett Franciaországban a jövedéki adók mértékét nem indexálják az inflációval, és egyes környezetvédelmi szempontból káros támogatások, például a gázolaj jövedékiadó-kedvezménye továbbra is megmarad. Végezetül, 2013-ban nem hoztak további intézkedéseket annak érdekében, hogy a magánszektor eladósodottságának további növekedése megelőzése céljából kezeljék a társasági adózás eladósodást ösztönző elemeit.

               (16)

               A hozott szakpolitikai intézkedések dacára Franciaországban 2013-ban tovább romlott a munkaerő-piaci helyzet, és változatlanul jelentős kihívások mutatkoznak. A munkanélküliség tovább emelkedve 2013-ban elérte a 10,3 %-ot (szemben a 2008-as 7,5 %-kal). A francia munkaerőpiac továbbra is szegmentált, és az ideiglenes foglalkoztatásból a határozatlan idejű munkavállalásba való átmenet aránya nagyon alacsony (az ideiglenes állásokból a határozatlan idejű foglalkoztatásba való átmenet valószínűsége mindössze 10,6 % volt 2010-ben, szemben a 25,9 %-nak megfelelő uniós átlaggal). A munkahelyek garantálásáról szóló szakmaközi megállapodást 2013 júliusában törvénybe iktatták. Bár előremutató pozitív lépésről van szó, jelen szakaszban az intézkedés hatásai még nem egyértelműek. A vállalatoknak például csak egy töredéke használta ki a törvényben engedélyezett azon lehetőséget, amelynek értelmében átmeneti gazdasági nehézségek esetén a munkafeltételek rugalmasságának növelése céljából vállalati szintű megállapodásokat köthetnek. Ugyanakkor a bíróság előtt megtámadott elbocsátások arányát sikerült jelentősen csökkenteni. Jóllehet 2014-ben tárgyalások folytak a szociális partnerek között az álláskeresési járadékok rendszerének megreformálásáról, az új megállapodás várhatóan nem fogja jelentősen csökkenteni a rendszer hiányát. A munkanélküliségi ellátások rendszerének összesített hiánya – amely 2013-ban a GDP-nek közel 1 %-át tette ki – a fenntarthatóság biztosítása érdekében további strukturális intézkedéseket tesz szükségessé. A rendszer egyes elemeit, így például a jogosultsági feltételeket, a járadékok időben degresszív jellegét vagy a legmagasabb fizetéssel rendelkező munkavállalók esetében alkalmazott bérpótlási ráta a szociális partnerek legutóbbi, 2014 márciusi megállapodása nyomán csak érintőlegesen módosították, és azokon további kiigazításokat kell végrehajtani annak érdekében, hogy biztosítva legyenek a munkavégzés ösztönzői. Az egymást követő nyugdíjreformoknak köszönhetően az elmúlt három évben folyamatosan nőtt az 55 és 64 éves kor közötti munkavállalók foglalkoztatási rátája.
               Ugyanakkor Franciaország esetében az idősebb munkavállalók foglalkoztatási rátája (2013-ben 45,6 %) jóval az uniós átlag alatt marad (4,5 százalékponttal elmarad attól), és Franciaországban az idősebb munkavállalóknak csupán 55 %-a vonul nyugdíjba közvetlenül a foglalkoztatásból (2008–2011). Ennek következtében az elmúlt néhány évben jelentősen nőtt e csoport munkanélküliségi rátája. Következésképp meg kell erősíteni a foglalkoztathatóságukat javító intézkedéseket, egyúttal felül kell vizsgálni a munkában maradás, illetve a munkába való visszatérés tekintetében számukra kínált ösztönzőket.

               (17)

               A 2013. évi Nemzetközi tanulói teljesítménymérés (PISA-felmérés) azt mutatta, hogy az oktatás területén megmutatkozó esélyegyenlőtlenség az OECD tagországai közül Franciaországban az egyik legmagasabb fokú. Franciaországban a fiatalok egyhatoda végzettség megszerzése nélkül hagyja ott az oktatási és képzési rendszert. Ez különösen annak fényében aggasztó, hogy 2013 végén a fiatalok körében 25,5 % volt a munkanélküliség, és a legkevésbé képzett fiatalok esetében a munkanélküliség kockázata közel kétszeres volt. A tanulószerződéses gyakorlati képzésekkel különösen a legkevésbé képzett fiatalokat kell elérni. A kötelező oktatás 2013 júliusában megindított reformja és a szakoktatásról és az egész életen át tartó tanulásról szóló törvény 2014. márciusi elfogadása révén történt némi előrelépés ezen a téren. Mindazonáltal egyelőre túl korai lenne megítélni, hogy ezek az intézkedések valóban csökkenteni fogják-e az oktatási rendszerben mutatkozó esélyegyenlőtlenségeket, és hátra van még a hátrányos helyzetű területeken található alsó középfokú oktatási intézményekre vonatkozóan 2014 januárjában bejelentett új terv végrehajtása. Végezetül, bár az oktatásból a munka világába történő átmenet könnyebbé vált, 2012-ben csökkent a gyakornoki képzésben résztvevő személyek száma, és ezek a programok egyre nagyobb arányban támogattak felsőoktatásban tanuló diákokat.

               (18)

               Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság elvégezte Franciaország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, valamint értékelte a nemzeti reformprogramot és a stabilitási programot. Figyelembe vette nemcsak a programok Franciaország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az alábbi 1–7. ajánlás tükrözi a Bizottság által az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat.

               (19)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot, és arról alkotott véleményét (6) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (20)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Franciaország nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1–6. ajánlás tükrözi.

               (21)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elkészítette az euroövezet egészének gazdaságpolitikájára vonatkozó elemzését is. Ezen elemzés alapján a Tanács külön ajánlásokat intézett azon tagállamokhoz, amelyek pénzneme az euro (7). Franciaországnak, amelynek pénzneme ugyancsak az euro, az említett ajánlások teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról is gondoskodnia kell,

         AJÁNLJA, hogy Franciaország 2014-2015-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A túlzott hiánynak a túlzotthiány-eljárás keretében kiadott tanácsi ajánlásban meghatározott strukturális kiigazítási erőfeszítés révén 2015-ig megvalósuló fenntartható korrekciója érdekében erősítse meg a 2014-es évre és az azt követő időszakra vonatkozó költségvetési stratégiát, és ennek részeként pontosítsa a stratégiát megalapozó intézkedéseket. A költségvetési egyensúlyhiány tartós kiigazítása nagy ívű strukturális reformok hiteles végrehajtását teszi szükségessé, amelyek növelik a kiigazítási mozgásteret és ösztönzik a növekedést és a foglalkoztatást. A túlzott hiány korrekcióját követően a középtávú költségvetési cél elérése érdekében hajtson végre évente a GDP legalább 0,5 %-ának megfelelő mértékű, illetve kedvező gazdasági feltételek esetén vagy amennyiben szükséges, ennél is nagyobb mértékű strukturális kiigazítást annak érdekében, hogy teljesüljön az adósságszabály, ezáltal tartósan csökkenő pályára állítva az államháztartás magas adósságrátáját. Az államháztartás valamennyi alágazatára kiterjedően fokozza a hatékonyság javítására irányuló erőfeszítéseket, aminek érdekében – indokolt esetben – vizsgálja felül a kormányzati szerepvállalás hatókörét. Mindenekelőtt a terveknek megfelelően 2015-től kezdődően tegyen lépéseket a társadalombiztosítási kiadások növekedésének jelentős mértékű visszafogása érdekében, és ennek jegyében állapítson meg szigorúbb célszámokat az egészségügy éves kiadásaira vonatkozóan, fogja vissza a nyugdíjkiadásokat és egyszerűsítse a családi kedvezmények és lakhatási támogatások rendszerét. A közigazgatási szintek közötti párhuzamosságok megszüntetése, a helyi önkormányzatok összeolvadásának elősegítése és a helyi önkormányzatok egyes szintjeihez tartozó feladatkörök pontosítása érdekében dolgozza ki a megkezdett decentralizációs folyamat egyértelmű menetrendjét, és 2014 decemberéig tegye meg az első lépéseket. A helyi önkormányzati adóbevételek éves növekedése mértékének maximalizálásával erősítse meg a helyi önkormányzatok kiadásainak racionalizálását ösztönző intézkedéseket, és egyúttal a terveknek megfelelően csökkentse az önkormányzatok központi támogatását. A rövid távon jelentkező megtakarítási szükségleteken felül tegyen lépéseket az egészségügy állami kiadásainak közép- és hosszú távra előrevetített emelkedése kezelése érdekében, ideértve a gyógyszerkiadások kezelését is, valamint – a meglévő különleges nyugdíjazási rendszerekre és kiegészítő rendszerekre összpontosítva – indokolt esetben és valamennyi rendszerre kiterjedően tegyen további intézkedéseket a nyugdíjrendszer fenntartható egyensúlyának 2020-ig történő megteremtése érdekében.

               2.

               Gondoskodjon arról, hogy a munkaerőköltségnek a versenyképességi és foglalkoztatási adókedvezményből (CICE) eredő csökkenése tartós legyen. A felelősségi és szolidaritási paktumban vállaltakkal összhangban tegyen intézkedéseket a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulékok további csökkentése érdekében, és biztosítsa, hogy más intézkedések ne rontsák le a paktum hatásait, és tartsa meg az intézkedések jelenlegi elképzelések szerinti irányultságát. Folytassa a társadalombiztosítási járulékfizetés alóli mentességek gazdasági hatásainak vizsgálatát, melynek során a hangsúlyt a foglalkoztatásra, a bérek alakulására és a versenyképességre helyezze, és indokolt esetben tegyen megfelelő intézkedéseket. A költségvetésre nézve semleges módon csökkentse tovább a munkaerőköltséget, mindenekelőtt a bérskála alsó végén lévő munkavállalók tekintetében, aminek érdekében például – a különböző bértámogatási rendszerek figyelembevételével – célzottan csökkentse a munkáltatók által fizetett társadalombiztosítási járulékokat.

               3.

               Egyszerűsítse a társaságokra vonatkozó igazgatási, adózási és számviteli szabályokat, és tegyen konkrét intézkedéseket a kormány által megkezdett „egyszerűsítési terv” 2014 decemberéig történő megvalósítása érdekében. Számolja fel a vállalkozások növekedését gátló szabályozási akadályokat, a küszöbhatás elkerülése érdekében vizsgálja felül különösen a vállalkozások méretével összefüggő szabályozási kritériumokat. Tegyen lépéseket az innovációs politika egyszerűsítése és hatékonyságának javítása érdekében, mindenekelőtt a legutóbbi reformok figyelembevételével készített értékelések alapján és amennyiben szükséges, a kutatási adókedvezmény („Crédit d’Impôt Recherche”) kiigazítása révén. Összpontosítsa a forrásokat a leghatékonyabban működő versenyképességi központokra, és fokozza a versenyképességi központokban kidolgozott innovációk gazdasági hatását.

               4.

               Szüntesse meg a szabályozott szakmákhoz való hozzáférés és ezen szakmák gyakorlásának indokolatlan korlátait, a szolgáltatások piacán pedig csökkentése a piacra lépés költségeit és ösztönözze a versenyt. Tegyen további intézkedéseket a kiskereskedelmi ágazat működését megnehezítő szabályozási akadályok megszüntetése érdekében; többek között egyszerűsítse a kiskereskedelmi egységek nyitásával kapcsolatos engedélyezési előírásokat és oldja fel a veszteséggel történő értékesítés tilalmát. A kiszolgáltatott helyzetű csoportok részére biztosított elfogadható feltételek fenntartásával egyidejűleg biztosítsa, hogy a földgáz és a villamos energia lakossági díjszabását a versenyt nem hátráltató megfelelő szinteken állapítsák meg. Erősítse meg a villamosenergia- és földgáz-hálózatok rendszerösszekötő kapacitásait Spanyolország viszonylatában; mindenekelőtt az ibériai gázpiacnak az európai gázpiacba történő teljes körű integrálódása érdekében növelje meg a földgáz-hálózatok rendszerösszekötő kapacitását. A vasúti ágazatban biztosítsa az egyesített pályahálózat új működtetőjének a meglévő szolgáltatóval szembeni függetlenségét, továbbá tegyen lépéseket annak érdekében, hogy a belföldi személyszállítási üzletág az elkövetkező irányelvek rendelkezéseivel összhangban és az azokban megállapított ütemezés szerint nyíljon meg a verseny előtt.

               5.

               Csökkentse a munkára rakodó adóterheket, és fokozza az adórendszer egyszerűsítésére és hatékonyságának növelésére irányuló erőfeszítéseket. Ennek érdekében a 2015. évi költségvetéssel kezdve tegye meg a következő intézkedéseket: a közelmúltban elvégzett értékelések és az „adózás alapjai” („Assises de la fiscalité”) kezdeményezés alapján a kötelező adómértékek csökkentésével párhuzamosan szüntesse meg a személyi jövedelemadó és a társasági adó tekintetében alkalmazott nem hatékony adókiadásokat; hozzon további intézkedéseket a társasági adózás adósságösztönző elemeinek megszüntetése érdekében; szélesítse az adóalapot, különösen a fogyasztási adók esetében; fokozatosan vezesse ki a környezetvédelmi szempontból káros támogatásokat.

               6.

               Tegyen további intézkedéseket a munkaerőpiac rugalmatlanságának leküzdése érdekében, többek között tegyen lépéseket a munkahelyvédelmi megállapodások („accords de maintien de l'emploi”) feltételeinek arra irányuló reformja érdekében, hogy a nehézségekkel szembesülő vállalatok szélesebb körben éljenek ezekkel. A szociális partnerekkel együttműködve tegyen további intézkedéseket az álláskeresési járadék rendszerének reformjára annak érdekében, hogy garantált legyen a rendszer fenntarthatósága és ezzel egyidejűleg biztosítva legyen, hogy a rendszer megfelelő ösztönzőket kínál a munkába való visszatéréshez. Gondoskodjon róla, hogy az idősebb munkavállalók megfelelő tanácsadási szolgáltatásokban és képzésben részesüljenek, és vizsgálja felül a munkanélküliségi ellátások egyedi rendszereit a munkaerőpiacon betöltött szerepük szempontjából.

               7.

               Folytassa a szakoktatás és a szakképzés korszerűsítését, hajtsa végre a kötelező oktatás reformját, valamint – többek között a korai iskolaelhagyás kezelésére irányuló intézkedések megerősítése révén – tegyen további lépéseket az oktatási egyenlőtlenségek csökkentése érdekében. Gondoskodjon arról, hogy az aktív munkaerő-piaci intézkedések eredményesen támogassák a legkiszolgáltatottabb helyzetű csoportokat. Javítsa az oktatásból a munka világába történő átmenet feltételeit, mindenekelőtt fokozza a tanulószerződéses gyakorlati képzés továbbfejlesztésére irányuló intézkedéseket, különösen az alacsony képzettségű munkavállalók tekintetében.

      Kelt Brüsszelben, 2014. július 8-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P.C. PADOAN

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2014-es iránymutatásokról szóló, 2014. május 6-i 2014/322/EU tanácsi határozat (HL L 165., 2014.6.4., 49. o.) alapján 2014-re is érvényben marad.

      (4)  HL C 217., 2013.7.30., 27. o.

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. május 21-i 473/2013/EU rendelete a költségvetésiterv-javaslatok monitoringjára és értékelésére, valamint az euroövezeti tagállamok túlzott hiánya kiigazításának biztosítására vonatkozó közös rendelkezésekről (HL L 140., 2013.5.27., 11. o.).

      (6)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.

      (7)  Lásd e Hivatalos Lap 141. oldalát.


				|

		52011SC0815

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Slovakiaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovakia, 2011-2014

			   	Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Szlovákia 2011. évi nemzeti
reformprogramjáról
és a Szlovákia 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó aktualizált
stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről
szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és
148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1] és különösen annak 5.
cikke (3) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[2],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott
konzultációt követően,
mivel:
(1)
Az Európai Tanács 2010. március 26-án
jóváhagyta az Európai Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a
foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló
javaslatát, amely stratégia a gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén
azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van
szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a
versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.
(2)
A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok
és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló
ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok
foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot[3],
amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést
kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék
figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)
A Bizottság 2011. január 12-én elfogadta az
első éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve az
EU-ban követett gazdasági kormányzás új ciklusának kezdetét jelenti, és
elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció első
európai szemeszterét.
(4)
Az Európai Tanács 2011. március 25-én (a Tanács
2011. február 15-i és március 7-i következtetéseivel összhangban és a Bizottság
éves növekedési jelentésének fényében) jóváhagyta a költségvetési konszolidáció
és a strukturális reformok prioritásait. Hangsúlyozta, hogy elsőbbséget
élvez majd a költségvetések megszilárdítása, a költségvetési fenntarthatóság
helyreállítása és a munkanélküliség munkaerő-piaci reformokkal való
csökkentése, valamint az, hogy az Unió újabb erőfeszítéseket tegyen a
növekedés felgyorsítása érdekében. Felszólította a tagállamokat, hogy ezeket a
prioritásokat konkrét intézkedések formájában építsék majd be stabilitási vagy
konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba.
(5)
Az Európai Tanács 2011. március 25-én arra is
felkérte az Euró Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy
vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási
vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba
beépíthessék.
(6)
Szlovákia 2011. április 28-án benyújtotta a
2011–2014 közötti időszakra vonatkozó, 2011. évi aktualizált stabilitási
programját, valamint 2011. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok
figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került
sor.
(7)
A szlovák gazdaságot nagy kereskedelmi nyitottsága
és tartós feldolgozóipari árukra való szakosodottsága miatt súlyosan érintette
a világkereskedelem és az aggregált kereslet pénzügyi válságot követő
összeomlása. Ennek következtében 2009-ben a GDP 4,7 %-kal szűkült, a
munkanélküliség pedig 12 %-ra emelkedett. 2010-ben a gazdasági helyzet –
főként a külső kereslet élénkülése miatt – a kibocsátásnövekedés
tekintetében javult (a GDP 4,1 %-os emelkedése), de a munkahelyeket
tekintve tovább romlott, a munkanélküliség 14,5 %-ot ért el, ami az
Unióban az egyik legmagasabb szint és az egyik legmagasabb növekedési arány. A
foglalkoztatás 2011–12-ben jóval a válság előtti szint alatt marad. A
válság miatt jelentős mértékben romlott az államháztartás helyzete, és az
államháztartási hiány a 2008-ban a GDP 2 %-át kitevő értékről
2009–2010-ben a GDP 8 %-ára emelkedett. Jóllehet viszonylag alacsony
mértékben, de a GDP-arányos adósság is emelkedett, 15 százalékponttal, és
2009-ben elérte a GDP 41 %-át.
(8)
Az 1466/97/EK tanácsi rendeletnek megfelelően
az aktualizált stabilitási program értékelése alapján a Tanács véleménye
szerint a program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv az első
két évre megalapozott, a programidőszak végén azonban túl optimistává válik.
A program tervei szerint a hiány a Tanács által meghatározott határidővel
összhangban 2013-ban a GDP 3 %-a alá, majd 2014-ben tovább, a GDP
2,8 %-ára csökken. 2011 után a kiigazítás nagyrészt a kiadásokon alapul.
Főként a javasolt intézkedések végrehajtása miatt a költségvetési célokat
lefelé mutató kockázatok övezik. A program nem irányozza elő a középtávú
célkitűzés elérését. A költségvetési célok teljesítéséhez a 2011–2013
közötti időszakban a GDP 1,4 %-a körüli éves átlagos költségvetési erőfeszítésre
lenne szükség.
(9)
A szlovák stabilitási programban becsültek szerint
a GDP mintegy 2,5 %-át kitevő konszolidációs intézkedéseknek
köszönhetően a hiány 2011-ben várhatóan jelentősen csökken. A
kiigazítás várhatóan tovább folytatódik 2011-ben és 2013-ban, a hiány évente
GDP-arányosan nagyjából 1 százalékpontos csökkentésével. A konszolidációs
erőfeszítés középpontjában elsősorban a kiadási oldal áll, az árukra
és szolgáltatásokra, valamint a bérekre fordított kiadásokat érintő
megtakarítások révén, amelyeket azonban nehéznek bizonyulhat tartósan
fenntartani. Összességében Szlovákia számára annak biztosítása jelent kihívást,
hogy a konszolidáció megőrizze vagy akár emelje is a növekedést fokozó
elemekre – mint az oktatás és a közlekedési infrastruktúra – fordított kiadásokat.
Különösen a várhatóan tovább csökkenő, alacsony állami bruttó
állóeszköz-felhalmozás jelent gondot. Lehetséges a növekedésre kevésbé
káros adókból – mint például az ingatlan és a környezeti adókból – származó
bevételek növelése, és az adóbeszedés eredményességének javítása, különös
tekintettel a nagy héa-résre.
(10)
A többéves tervezést, programalapú
költségvetés-tervezést és több költségvetési szabályt bevezető 2005. évi
reformnak köszönhetően Szlovákia jelentős mértékben javította
költségvetési keretét. Mindazonáltal a jelenlegi helyzet nem gátolta meg a
kormányt abban, hogy még a magas gazdasági növekedés éveiben is hiányt
halmozzon fel. A fő gyengeségek közé tartozik az, hogy a későbbi évek
költségvetési céljai könnyen módosíthatók és ezért nem szolgálják a későbbi
évek költségvetési folyamatának megalapozását. Az aktualizált stabilitási
programban és a nemzeti reformprogramban javasolt kiadási korlátok úrrá
lehetnek ezen a hibán, feltéve, hogy az államháztartási kiadások lehető
legnagyobb részét felölelik. A különösen a helyi önkormányzatokra és a
társadalombiztosítási alapokra vonatkozó, időben közzétett adatok
jelenlegi hiánya további akadályt képez a költségvetés alakulásának évről
évre történő monitoringja és a költségvetési szabályok érvényesítése
előtt. Végül, Szlovákiában nincs olyan független intézmény, amelyet
közvetlenül be lehetne vonni a költségvetéssel kapcsolatos előkészítő
munkába, monitoringba és értékelési mechanizmusokba.
(11)
Szlovákia azon tagállamok közé tartozik, amelyek
jelentős kihívással szembesülnek az államháztartás hosszú távú
fenntarthatósága tekintetében. Az idősödő népességhez kapcsolódó
kiadások az előrejelzések szerint a következő évtizedekben az uniós
átlagnál gyorsabban növekednek. A nyugdíjak képezik e növekedés fő
forrását, a 2004–2006 között végrehajtott nagyszabású reform ellenére. A reform
nem foglalkozott szisztematikusan a várható élettartam előre jelzett
jövőbeli emelkedésével. A felosztó-kirovó pillére további nyomást
gyakorolhat a jövőben a nyugdíjak kiszámításának a szolgálati időt
erőteljesen figyelembe vevő eleme és az indexálási mechanizmus. A
tőkefedezeti pillér 2008–2009. évi módosítása, beleértve azt a
követelményt, hogy a nyugdíjalapok fedezzék a felmerült veszteségeket, valamint
a munkaerőpiacra újonnan belépők kötelező részvételének
megszüntetése aláásta az életképességét. A nemzeti reformprogram és a
stabilitási program a nyugdíjrendszer jelenlegi hiányosságait kezelő
módosításokat irányoz elő.
(12)
További jelentős kihívás a munkanélküliség
nagy mértékű emelkedésének kezelése, mielőtt az strukturálissá válna.
A munkanélküliségi ráta jelenleg több mint 14 %. A tartós munkanélküliség
9,2 %-kal továbbra is a legmagasabb az EU-ban, és erős regionális
eltérések és a képesítések kereslete és kínálata közötti különbségek társulnak
hozzá. Noha a szlovákiai munkaerőpiac viszonylag rugalmas feltételek
mellett működik, a kormány a munka törvénykönyvének módosításával tovább
kívánja növelni ezt a rugalmasságot. A munkanélküliségi ráta különösen magas az
alacsony képzettségű munkavállalók körében, foglalkoztatási arányuk pedig
az egyik legalacsonyabb az EU-ban. Ennek oka az lehet, hogy az alacsony keresetűek
(az átlagos bér 67%-a) esetében a 34%-os, viszonylag magas adóék kevésbé
ösztönözhet alacsony képzettségű munkavállalók alkalmazására. Emellett a
célzott és jól kialakított aktív munkaerő-piaci intézkedések jelentős
szerepet játszhatnak abban, hogy a munkanélküliek gyorsabban visszajussanak a
munkaerőpiacra. Jelenleg az ilyen intézkedésekre fordított kiadások és
bennük való részvétel a legalacsonyabbak közt van az EU-ban, és nem igazán
ellenőrzik vagy értékelik az intézkedések eredményességét. A munkaerő-piaci
szolgáltatások és az aktív munkaerő-piaci intézkedések reformját a kormány
ez év végére tervezi.
(13)
Tekintve a nem áralapú versenyképesség javítása
szempontjából a megfelelően képzett munkaerő fontosságát, Szlovákia
azt az ambiciózus célt tűzte ki, hogy a jelenlegi 17,6 %-ról 2020-ra
40 %-ra növelje a felsőfokú végzettségűek arányát. A
képzettségek kereslete és kínálata közti különbségek csökkentése érdekében
Szlovákia a nemzeti reformprogramban felvázoltak szerint reformot hajt végre az
iskolai oktatás és a szakképzés terén. Mindazonáltal a felsőfokú
végzettségűek aránya jóval az uniós átlag alatt marad, és számos
meglévő mutató alapján a minőség is problémának tűnik. A
perifériára szorult roma közösségek alacsony oktatási eredményei jelentős
mértékben hozzájárulnak Szlovákiában a tartós munkanélküliséghez. A munkaképes
korú népesség részvétele az életen át tartó tanulásban továbbra is igen
alacsony (2,8 %) az uniós átlaghoz képest, ami láthatóan negatív hatást
gyakorol a foglalkoztathatóságra és még jobban aláássa a jelenlegi magas
munkanélküliség csökkentésére irányuló reformokat.
(14)
A nemzeti reformprogram elismeri, hogy Szlovákiában
szükség van a növekedést jobban fokozó üzleti környezet előmozdítására,
valamint hogy szükség van a bírák teljesítményének a javítására, a
közbeszerzések átláthatóbbá tételére és korrupcióellenes küzdelemre, bár ennek
vannak végrehajtási kockázatai. A gyenge állami intézmények problémáját azonban
nem kezelik megfelelő módon, és többet lehetne tenni a tényadatokkal
alátámasztott politikaalkotás megerősítéséért. A közigazgatáson belül az
elégtelen kapacitás és a személyzet nagymértékű cserélődése csökkenti
a hatékonyságot és az átláthatóságot, gyengíti az elemzési képességeket és
gátolja az uniós források hatékony felhasználását, valamint általánosságban az
állami források eredményes felhasználását. Ezek a tényezők akadályt
jelentenek a gazdaság növekedési potenciálja és versenyképessége szempontjából.
(15)
Szlovákia számos kötelezettségvállalást tett az
Euró Plusz Paktum[4] keretében. A
kötelezettségvállalások a Paktum Szlovákia számára lényeges három területét
érintik: az államháztartás fenntarthatóságát, a foglalkoztatást és a
versenyképességet. Költségvetési oldalon Szlovákia vállalta az államháztartás
hosszú távú fenntarthatóságának fokozását, és a költségvetési
felelősségről szóló új jogi aktus elfogadásával a nemzeti
költségvetési keret megerősítését. A foglalkoztatási intézkedések a munka
törvénykönyvének tervezett módosítását érintik, amellyel a szlovák munkaerőpiac
még rugalmasabbá válik. A versenyképességi intézkedések középpontjában az
adminisztratív terhek csökkentése, a korrupció leküzdése, a közbeszerzés és az
igazságszolgáltatási rendszer átláthatóságának növelése, és az adórendszer
hatékonyságának fokozása áll. A fenti kötelezettségvállalások tükrözik a
stabilitási programban és a nemzeti reformprogramban szereplő
reformmenetrendet. Felgyorsítják az üzleti környezethez és a jogok
érvényesítéséhez kapcsolódóan folyamatban lévő reformprojekteket, és
megnyitják a nyugdíjak és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának
fontos kérdését. A kötelezettségvállalásokat a Bizottság értékelte és
figyelembe vette az ajánlásoknál.
(16)
A Bizottság értékelte a stabilitási programot és a
nemzeti reformprogramot, valamint az Euró Plusz Paktum keretében tett
vállalásokat[5]. Figyelembe vette nemcsak
a programok Szlovákia fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági
politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy a
jövőbeli nemzeti döntéseknél az uniós szempontok beépítésével kell
megerősíteni az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását. Ennek fényében
a Bizottság úgy véli, hogy 2011 után a költségvetési célok elérését lefelé mutató
kockázatok övezik. A konszolidációs erőfeszítésnek meg kell kímélnie a
növekedést ösztönző kiadásokat, az erőfeszítéseket pedig a
költségvetési irányítást és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát
erősítő intézkedésekkel kell alátámasztani. 2011–12. során a további
lépéseknek a növekedés hazai forrásainak erősítésére kell
összpontosítaniuk, a jelenlegi munkanélküliségi hullámnak különösen az alacsony
keresetűek adóterheinek csökkentése és az aktív munkaerő-piaci
intézkedések reformja révén történő kezelésével, a képzettségek kereslete
és kínálata közti különbségek kezelésével, az oktatás és képzés
minőségének és az üzleti környezetnek a javításával, valamint
erősíteniük kell az állami intézményeket és azok irányítását.
(17)
Ezen értékelés fényében és figyelembe véve a 2009.
december 2-i, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 126.
cikkének (7) bekezdése szerinti tanácsi ajánlást, a Tanács megvizsgálta
Szlovákia 2011. évi aktualizált stabilitási programját, és arról alkotott
véleményét[6] az alábbi ajánlás, és különösen
annak (1), (2) és (3) pontja tükrözi. Figyelembe véve az Európai Tanács 2011.
március 25-i következtetéseit, a Tanács megvizsgálta Szlovákia nemzeti
reformprogramját,
AJÁNLJA, HOGY Szlovákia a 2011–2012
közötti időszakon belül tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
(1)
Az előirányzottaknak megfelelően hajtsa
végre a 2011. évi költségvetést és vezesse be a tervezett konkrét, tartós
intézkedéseket 2012-ben és 2013-ban, amelyekkel a hiány 2013-ra a GDP
3 %-a csökkenthető. Kímélje meg a növekedést ösztönző kiadásokat
és használja ki bevételnövelésre a rendelkezésre álló mozgásteret a
héa-beszedés hatékonyságának növelése révén.
(2)
A központi kormányzatra és a társadalombiztosítási
rendszerre is kiterjedő, kötelező többéves kiadási korlátok 2011. évi
elfogadása és 2012-től történő végrehajtása révén erősítse meg a
költségvetési irányítást. Emellett hozzon létre egy független költségvetési
tanácsot és biztosítsa a kormányzat minden szintjén a költségvetési adatok
kellő időben történő közzétételét.
(3)
A nyugdíjrendszer felosztó-kirovó pillérének
további kiigazítása révén fokozza az államháztartás hosszú távú
fenntarthatóságát, különösen a nyugdíjkorhatár és a várható élettartam
összekapcsolásával, és a tőkefedezeti nyugdíjpillér életképességét
biztosító ösztönzők megteremtésével, így haladva a költségvetési
fenntarthatóság felé, megfelelő nyugdíjak biztosítása mellett.
(4)
Tegyen lépéseket az alacsony képzettségű
munkanélküliekre irányuló munkaerő-kereslet támogatására, az alacsony
keresetű munkavállalók adóterheinek csökkentésével. Emellett vezessen be
az állami foglalkoztatási szolgálatok adminisztratív kapacitását fokozó
intézkedéseket az aktív munkaerő-piaci intézkedések célzottságának,
kialakításának és értékelésének javítása céljából, különösen a fiatal és tartósan
munkanélküliek tekintetében.
(5)
Gyorsítsa fel a tervezett oktatási, szakképzési
reformokat, és tegyen lépéseket a felsőoktatás minőségének és a piaci
igényekhez való igazodásának javítására. Alakítsa ki mind az egyének, mind a
munkaadók számára az ösztönzők olyan keretét, amely támogatja az alacsony
képzettségűek részvételét az életen át tartó tanulásban.
(6)
Biztosítsa a közbeszerzési szabályok hatékonyabb
alkalmazására és az igazságszolgáltatási rendszer jobb teljesítményére és
átláthatóságára irányuló, tervezett intézkedések végrehajtását.
Kelt
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               HL C [...]., [...], [...]. o.
[3]               A 2011. évre érvényben tartotta a Tanács 2011. május
19-i 2011/308/EU határozata.
[4]               Az Euró Plusz Paktum keretében tett vállalások további
részleteit a SEC(2011) 733 dokumentum tartalmazza.
[5]               Lásd SEC(2011) 733.
[6]               Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3)
bekezdésében előírtaknak megfelelően.


title: A Bizottság ajánlása ( 2010. április 26. ) a Kulturális örökség és globális változás: új kihívás Európa számára című közös kutatási programozási kezdeményezésről

text:
               28.4.2010

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 106/18

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2010. április 26.)
   a „Kulturális örökség és globális változás: új kihívás Európa számára” című közös kutatási programozási kezdeményezésről
   (2010/238/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 181. cikkére,
   mivel:

               (1)

               A kulturális örökség a világ kulturális és természeti örökségének védelméről, illetve a szellemi kulturális örökség megőrzéséről szóló UNESCO-egyezmények (1) értelmében erősen veszélyeztetett örökség, és az elöregedés, a hátrányos környezeti feltételek és az emberi tevékenységek miatt számos kockázat fenyegeti.

               (2)

               A kulturális örökség elemei a legtöbb európai polgár számára egyediek és pótolhatatlanok, úgy tárgyi formájukat – történelmi épületek, gyűjtemények, színhelyek és ingó tárgyak –, mint szellemi értéküket – történelem, kollektív emlékezet, identitás – tekintve.

               (3)

               Az éghajlatváltozás, az egyéb környezeti változások, az emberi beavatkozás és a biztonságot fenyegető kockázatok együttes hatásai veszélyt jelentenek Európa kulturális örökségére. Az éghajlatváltozás különösen azzal is járhat, hogy a kulturális örökség elemei visszafordíthatatlanul megsérülnek vagy elvesznek veszélyeztetettségük, illetve koruk miatt. Ráadásul a természeti katasztrófák és a biztonsági kockázatok a kulturális örökségnek az európai városok és színhelyek szimbólumaiként és ikonjaiként ismert elemeit fizikai valójukban is fenyegetik.

               (4)

               Összehangolt intézkedések szükségesek annak megakadályozása érdekében, hogy ezek az Európa kulturális örökségét fenyegető kockázatok együttesen visszafordíthatatlan károkat okozzanak.

               (5)

               A Versenyképességi Tanács 2009. december 3-i ülésén elismerte, hogy a „Kulturális örökség, éghajlatváltozás és biztonság” (illetve későbbi címén a „Kulturális örökség és globális változás: új kihívás Európa számára”) olyan terület, ahol a közös programozás jelentős hozzáadott értéket teremthet a kutatás területén folytatott jelenlegi, széttagolt tagállami erőfeszítésekhez képest. Ezért következtetéseket fogadott el, amelyekben elismerte, hogy a témát illetően közös programozási kezdeményezést kell indítani, és felkérte a Bizottságot arra, hogy vegyen részt ennek elkészítésében. A Tanács megerősítette továbbá, hogy a közös programozás folyamatát a tagállamok irányítják, a Bizottság pedig előmozdítóként vesz benne részt.

               (6)

               A kulturális örökséggel és a globális éghajlatváltozással kapcsolatos kutatás közös programozása biztosíthatja az említett területen a kutatás összehangolását, és jelentős mértékben hozzájárulhat a kulturális örökség megőrzésére irányuló, teljes egészében működőképes európai kutatási térség létrehozásához, illetve az e területen folytatott kutatások kapcsán Európa vezető szerepének és versenyképességének megerősítéséhez.

               (7)

               Az ebben az ajánlásban megállapított célok megvalósítása érdekében a tagállamoknak együtt kell működniük a Bizottsággal olyan lehetséges bizottsági kezdeményezések azonosításában, amelyek segítséget nyújthatnak a tagállamoknak a stratégiai kutatási menetrend kidolgozásában és végrehajtásában.

               (8)

               Annak érdekében, hogy a Bizottság jelentést tudjon tenni az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, a tagállamoknak rendszeresen jelentést kell tenniük a Bizottságnak a közös programozási kezdeményezéssel kapcsolatosan elért eredményekről,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy dolgozzanak ki közös elképzelést arra vonatkozóan, hogy az uniós szintű kutatás területén folytatott együttműködés és koordináció hogyan segíthet a kulturális örökség minden formájának megőrzésében, biztonságának megtartásában és fenntartható hasznosításában.

               2.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy dolgozzanak ki stratégiai kutatási menetrendet, amely rögzíti a közép- és hosszú távú kutatási célokat és szükségleteket a kulturális örökség megőrzése és hasznosítása területén, tekintettel a globális változásokra. A stratégiai kutatási menetrendnek célszerű tartalmaznia egy olyan végrehajtási tervet, amely megállapítja a prioritásokat és a határidőket, és pontosan meghatározza a végrehajtáshoz szükséges fellépéseket, eszközöket és forrásokat.

               3.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy a stratégiai kutatási menetrendbe és a végrehajtási tervbe építsék be a következő intézkedéseket:

                           a)

                           a vonatkozó nemzeti programokkal és kutatási tevékenységekkel kapcsolatos információk meghatározása és megosztása;

                           b)

                           a közös előrejelzések és technológiaértékelési kapacitások megerősítése, különösen a globális változás által a kulturális örökség elemeire tett hatás és a megelőző és megőrző válaszok tekintetében;

                           c)

                           az információk, az erőforrások, a bevált gyakorlatok, a módszerek és az iránymutatások megosztása;

                           d)

                           azon területek vagy kutatási tevékenységek meghatározása, amelyek esetében az összehangolás, a közös ajánlati felhívások vagy pedig az erőforrások összevonása előnyösek lehetnek;

                           e)

                           a d) pontban említett területeken folytatandó közös kutatás szabályainak meghatározása;

                           f)

                           a látogatók és a fogyasztók változó igényeinek figyelembevétele a kulturális örökséggel kapcsolatos kutatási programok célkitűzéseinek meghatározásakor;

                           g)

                           adott esetben a meglévő kutatási infrastruktúrák megosztása vagy új eszközöknek – pl. összehangolt adatbankoknak vagy az állagromlási folyamatok vizsgálati modelljeinek – a kialakítása;

                           h)

                           a jobb együttműködés ösztönzése az állami és a magánszektor között, továbbá nyílt innováció a kulturális örökséggel foglalkozó egyes kutatási tevékenységek és magánszektorbeli ágazatok között; ideértve az idegenforgalmat, továbbá a színhelyek, az épületek vagy a tájak fenntartható kezelését, megépítését vagy újjáépítését és a kapcsolódó üzleti szolgáltatásokat;

                           i)

                           a tudás, az innováció és az interdiszciplináris módszertani megközelítések exportálása és terjesztése;

                           j)

                           hálózatok létrehozása a kulturális örökség kutatásával foglalkozó központok között.

               4.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy hozzanak létre a kulturális örökség és a globális változás területén közös irányítási struktúrát, amelynek feladata az együttműködésre és a koordinációra vonatkozó közös feltételek, szabályok és eljárások megállapítása, valamint a stratégiai kutatási menetrend végrehajtásának nyomon követése.

               5.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy hajtsák végre közösen a stratégiai kutatási menetrendet, többek között nemzeti kutatási programjaik vagy más nemzeti kutatási tevékenységek útján.

               6.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy működjenek együtt a Bizottsággal olyan lehetséges bizottsági kezdeményezések feltérképezése érdekében, amelyek segítséget nyújthatnak a tagállamoknak a stratégiai kutatási menetrend kidolgozásában és végrehajtásában, továbbá a közös programoknak az e területet érintő egyéb uniós kezdeményezésekkel való összehangolásában.

               7.

               A tagállamokat ezen ajánlás arra ösztönzi, hogy rendszeresen tegyenek jelentést a Bizottságnak a közös programozási kezdeményezéssel kapcsolatosan elért eredményekről.

      Kelt Brüsszelben, 2010. április 26-án.

            a Bizottság részéről

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            a Bizottság tagja

      (1)  A „tárgyi és a szellemi kulturális örökség” fogalommeghatározását lásd: az UNESCO egyezménye a világ kulturális és természeti örökségének védelméről, Párizs, 1972. november 16.; az UNESCO egyezménye a szellemi kulturális örökség védelméről, Párizs, 2003. október 17.