title: 2011/25/EU: A Bizottság ajánlása ( 2011. január 14. ) takarmány-alapanyagok, takarmányadalékok, biocid termékek és állatgyógyászati készítmények egymástól való megkülönböztetését segítő iránymutatások kialakításáról  EGT-vonatkozású szöveg

text:
               15.1.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 11/75

         A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA
   (2011. január 14.)
   takarmány-alapanyagok, takarmányadalékok, biocid termékek és állatgyógyászati készítmények egymástól való megkülönböztetését segítő iránymutatások kialakításáról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   (2011/25/EU)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
   tekintettel a takarmányok forgalomba hozataláról és felhasználásáról, az 1831/2003/EK rendelet módosításáról, valamint a 79/373/EGK tanácsi irányelv, a 80/511/EGK bizottsági irányelv, a 82/471/EGK, 83/228/EGK, 93/74/EGK, 93/113/EK és 96/25/EK tanácsi irányelv és a 2004/217/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13-i 767/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 7. cikke (1) bekezdésére,
   mivel:

               (1)

               A takarmány-alapanyagok, a takarmányadalékok és más termékek, mint például az állatgyógyászati készítmények egymástól való megkülönböztetése a vonatkozó jogszabályoktól függően hatással van ezek forgalombahozatali feltételeire.

               (2)

               A takarmányipari vállalkozók és az illetékes tagállami ellenőrző hatóságok számára gyakran jelent problémát a termékek besorolása, ami veszélyeztetheti az uniós takarmányforgalmazást.

               (3)

               Indokolt nem kötelező erejű iránymutatásokat kialakítani a takarmány-alapanyagok, takarmányadalékok, és másfajta termékek egymástól való megkülönböztetésének segítésére, hogy elkerülhetők legyenek az ilyen termékek kezelésének következetlenségei, könnyebb legyen az illetékes tagállami hatóságok munkája, és hogy az érdekelt gazdasági szereplők segítséget kapjanak ahhoz, hogy megfelelő jogbiztonságot nyújtó keretek között működhessenek.

               (4)

               Az ebben az ajánlásban megfogalmazott intézkedések összhangban vannak az Élelmiszerlánc- és Állat-egészségügyi Állandó Bizottság véleményével,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   A takarmány-alapanyagok, a takarmányadalékok, és másfajta termékek egymástól való megkülönböztetéséhez ajánlott figyelembe venni az ezen ajánlás mellékletében foglalt iránymutatásokat.

      Kelt Brüsszelben, 2011. január 14-én.

            a Bizottság részéről

            az elnök

         José Manuel BARROSO

      (1)  HL L 229., 2009.9.1., 1. o.

      MELLÉKLET

         IRÁNYMUTATÁSOK TAKARMÁNY-ALAPANYAGOK, TAKARMÁNYADALÉKOK ÉS MÁS TERMÉKEK EGYMÁSTÓL VALÓ MEGKÜLÖNBÖZTETÉSÉHEZ

      Az iránymutatások célja, hogy segítse az illetékes tagállami hatóságokat és a takarmányipari vállalkozókat a vonatkozó jogszabályok betartatásában, illetve betartásában.
      Az iránymutatások az érintett termékek különböző fajtáira vonatkozó jogi szabályozásban foglalt rendelkezéseken alapulnak, főként az e termékek ott megadott fogalommeghatározásain, hogy útmutatást adjanak a terméktípusok egymástól való megkülönböztetéséhez.
      Az összes termék esetében a különböző termékfajták megkülönböztetésére javasolt kritériumokat nem egymás után, hanem egyszerre kell alkalmazni, hogy az egyes konkrét termékek profilja az összes jellemző figyelembevételével készüljön. Egyik kritérium sem használható kizárólagosan és egyiknek sem lehet elsőbbsége egy másikkal szemben.
      Más termékekkel való analógia nem használható kizáró kritériumként, de hasznos lehet a kialakított kritériumok alkalmazásával hozott korábbi döntések tanulmányozásához. Használható egyúttal a konzisztencia ellenőrzésére is.
      1.   Takarmányokra vonatkozó jogszabályok

      1.1.   Jogszabályszövegek

      A vonatkozó jogszabályokban a következő fogalommeghatározások találhatók:

                  A 178/2002/EK rendelet (1) 3. cikkének (4) bekezdése:
                  „takarmány”: feldolgozott, részben feldolgozott vagy feldolgozatlan anyag vagy termék, többek között adalék, amelyet állatok orális etetésére szánnak.
                  A takarmány fogalmának e tág értelmű meghatározása nyomán a 767/2009/EK rendelet (3) preambulumbekezdése megállapítja, hogy „a takarmány takarmány-alapanyagok, összetett takarmány, takarmány-adalékanyagok, előkeverékek vagy gyógyszeres takarmány formájában forgalmazható.”

                  A 767/2009/EK rendelet 3. cikkének (2) bekezdése:
                  „takarmány-alapanyagok”: olyan természetes állapotú, friss vagy tartósított, növényi vagy állati eredetű termékek, amelyek elsődleges rendeltetése az állatok táplálkozási szükségleteinek fedezése, illetve az ilyen termékek ipari feldolgozásából származó termékek, valamint olyan szerves vagy szervetlen anyagok, adalékanyagokkal vagy azok nélkül, amelyeket akár magukban, akár feldolgozás után állatok etetéséhez vagy összetett takarmányok előállításához vagy előkeverékek vivőanyagaként szándékoznak felhasználni;
                  „vivőanyag”: olyan saját technológiai hatás nélküli anyag, amelyet takarmány-adalékanyagok oldására, hígítására, diszpergálására vagy egyéb fizikai módosítására használnak annak érdekében, hogy technológiai funkciójuk megváltoztatása nélkül megkönnyítsék azok kezelését, alkalmazását vagy használatát;
                  „különleges táplálkozási célokra szánt takarmány”: olyan takarmány, amely speciális összetétele vagy különleges előállítási eljárása folytán különleges táplálkozási célt elégít ki, és ennek köszönhetően világosan megkülönböztethető az általános fogyasztásra használt takarmánytól. A különleges táplálkozási célokra szánt takarmány nem foglalja magában a 90/167/EGK irányelv szerinti gyógyszeres takarmányokat;
                  „szájon át történő takarmányozás”: a takarmány bejutása az állat gyomor-bél traktusába a szájon keresztül azzal a céllal, hogy biztosítsák az állat táplálkozási szükségletét és/vagy hogy fenntartsák az egészséges állatok termelékenységét;

                  Az 1831/2003/EK rendelet (2) 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja:
                  „takarmány-adalékanyag”: olyan takarmány-alapanyagoktól és előkeverékektől eltérő anyag, mikroorganizmus vagy készítmény, amelyet szándékosan adnak hozzá a takarmányhoz vagy a vízhez, különösen azért, hogy ellásson a rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében felsorolt egy vagy több konkrét funkciót:a)kedvezően kell befolyásolnia a takarmány jellemzőit;b)kedvezően kell befolyásolnia az állati termékek jellemzőit;c)kedvezően kell befolyásolnia a díszhalak és -madarak színét;d)ki kell elégítenie az állatok tápanyagszükségletét;e)kedvezően kell befolyásolnia az állattenyésztés környezeti következményeit;f)kedvezően kell befolyásolnia az állattenyésztést, az állatok teljesítményét vagy jólétét, különösen a gyomor-béltraktus flórájára vagy a takarmányok emészthetőségére gyakorolt hatásával; vagyg)kokcidiosztatikus vagy hisztomonosztatikus hatással kell rendelkeznie.

                  Az 1831/2003/EK rendelet 2. cikke (2) bekezdésének h) pontja:
                  „technológiai segédanyagok”: bármely, takarmányként magában nem fogyasztott, de a takarmányok vagy takarmány-alapanyagok feldolgozásakor a kezelés vagy feldolgozás során technológiai céllal szándékosan felhasznált anyag, mely az anyag maradékainak vagy származékainak nem szándékos, de technológiailag elkerülhetetlen jelenlétét eredményezheti a végtermékben, feltéve, hogy ezen maradékanyagok nincsenek káros hatással az állatok és az ember egészségére vagy a környezetre, és nincs technológiai hatásuk a kész takarmányra.
                  A 767/2009/EK rendelet (11) preambulumbekezdésében továbbá a következő szerepel: „(…). A takarmány-alapanyagokat elsősorban az állatok szükségleteinek, mint például energia-, tápanyag-, ásványianyag- vagy élelmirost-szükségleteinek fedezésére használják. Ezeknek az anyagoknak az alapvető tápanyag-összetevőktől eltekintve általában nincsen pontos vegyi meghatározásuk. A takarmány-alapanyagok rendeltetésszerű felhasználásai közül ki kell zárni azokat a tudományos értékelés útján igazolható hatásokat, amelyek a takarmány-adalékanyagokra és az állatgyógyászati készítményekre korlátozódnak. (…)”

            1.2.   Következmények a takarmány-alapanyag és a takarmányadalék megkülönböztetése szempontjából

      1.2.1.   A jogszabályszövegekből következik

            —
            „Takarmány-adalékanyag (…) olyan takarmány-alapanyagoktól (…) eltérő anyag”: Egy termék nem lehet egyszerre takarmány-alapanyag és takarmányadalék is.

            —
            „Állatok táplálkozási szükségletei”: Az összes vonatkozó elemet nem lehet felsorolni, de a legfontosabbaknak a takarmány-alapanyagok alábbi jellemzői tekinthetők:

            —
            „Elsődleges rendeltetése az állatok táplálkozási szükségleteinek fedezése” és „elsősorban az állatok szükségleteinek (…) fedezésére használják”. Az állatok tápanyaggal való ellátásának elsődleges funkcióján kívül a takarmány-alapanyagoknak lehet más rendeltetése is, mint például ha vivőanyagként alkalmazzák őket, vagy ha ezeket az állat nem tudja megemészteni. Ez összhangban van a „szájon át történő takarmányozás” („biztosítsák az állat táplálkozási szükségletét és/vagy hogy fenntartsák az egészséges állatok termelékenységét”) céljával, ami megfelel a „takarmány” fogalommeghatározása szerinti elsődleges rendeltetésszerű használatnak.
      1.2.2.   Az eseti értékeléskor együttesen figyelembe veendő kritériumok

      —   Termelési és feldolgozási módszer – kémiai meghatározottság és a standardizálás vagy a tisztaság foka: Természetes állapotú, friss vagy tartósított növényi vagy állati eredetű termékek, ezek egyszerű feldolgozásából származó termékek, valamint szerves és szervetlen anyagok takarmány-alapanyagnak tekinthetők (például zsírsavak vagy kalcium-karbonát). Kémiailag jól meghatározott, tisztított és a gyártó által garantált standardizáltsági fokú anyagok takarmányadaléknak minősülhetnek (például növényi anyagból speciálisan kivont aromás olaj). Mindazonáltal egyes takarmány-alapanyagokra is igaz, hogy kémiailag jól meghatározottak és standardizáltak (például szacharóz). Másfelől, teljes növényekből vagy növényrészekből származó természetes termékek, vagy az ilyenekből korlátozott fizikai átalakítással – mint például zúzás, darálás vagy szárítás – készített termékek takarmány-alapanyagok.
      —   Biztonság és felhasználási mód: Ha az emberi vagy állati egészség miatt a napi adag tekintetében határértéket kell meghatározni a termék koncentrációjára, akkor a termék adaléknak minősül. Van azonban néhány olyan takarmány-alapanyag is, amelyre szintén meg van határozva ilyen határérték. A takarmányadalék státus nagyobb szabadságot adhat a termék eredményes kezelésére a stabilitás, a homogenitás, és a túladagolás tekintetében. A takarmányadalékokat általában kis bekeverési arányban használják. Ugyanakkor számos takarmány-alapanyagot is, mint például az ásványi sókat, szintén kis bekeverési arányban használnak a takarmányadagban.
      —   Funkciók: A takarmányadalék az 1831/2003/EK rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében felsorolt funkciókkal van meghatározva. Ezek a funkciók azonban nem kizárólag a takarmányadalékokra jellemzőek. Így például egy takarmány-alapanyag is rendelkezhet adalékszerű funkcióval (például sűrítő szer), de ez nem lehet az egyetlen rendeltetésszerű használata.
      2.   Biocid termékek

      2.1.   Jogszabályszövegek

      A vonatkozó jogszabályokban a következő fogalommeghatározások találhatók:

                  A 98/8/EK irányelv (3) 2. cikkének (1) bekezdése:
                  „biocid termékek”: hatóanyagok és egy vagy több hatóanyagot tartalmazó készítmények a felhasználóhoz jutó kiszerelésben, amelyek célja, hogy károsító szervezeteket kémiai vagy biológiai eszközökkel elpusztítson, elriasszon, ártalmatlanná tegyen, tevékenységében akadályozzon vagy azon más módon korlátozó hatást gyakoroljon;
                  „hatóanyag”: anyag vagy mikroorganizmus, beleértve a vírusokat és gombákat is, amely károsító szervezetekre vagy azokkal szemben általános vagy meghatározott hatást gyakorol;
                  „károsító szervezet”: minden szervezet, amelynek jelenléte nemkívánatos, vagy az emberekre, azok tevékenységére, az általuk használt vagy előállított termékekre, állatokra vagy a környezetre ártalmas hatást gyakorol.

                  Az 1831/2003/EK rendelet I. mellékletének 1.a) pontja:
                  „tartósítószerek”: olyan anyagok, vagy adott esetben mikroorganizmusok, amelyek megvédik a takarmányt a mikroorganizmusok vagy anyagcseretermékeik által előidézett minőségromlástól.

                  A 98/8/EK irányelv 1. cikkének (2) bekezdése a következő rendelkezést tartalmazza:
                  „Ezt az irányelvet a 2. cikk (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott biocid termékekre kell alkalmazni, kizárva azokat a termékeket, amelyek a következő irányelvek alkalmazásában ezen irányelvekben kerültek meghatározásra vagy azok hatálya alá tartoznak:
                  (…)

                              o)

                              a takarmány-adalékanyagokról szóló, 1970. november 23-i 70/524/EGK tanácsi irányelv, a takarmányozási célra felhasznált egyes termékekről szóló, 1982. június 30-i 82/471/EGK tanácsi irányelv, és az egynemű takarmányok forgalmazásáról szóló, 1976. november 23-i 77/101/EGK tanácsi irányelv,

                        (…)”.

                  A 98/8/EK irányelv V. melléklete egy 23 terméktípust tartalmazó teljes körű jegyzék, az egyes típusok tájékoztató leírásával együtt, amelyben a takarmányokkal kapcsolatban a következő terméktípusok szerepelnek:
                  3. terméktípus: Állat-egészségügyi biocid termékek: Az e csoportba tartozó szerek állathigiéniai célra szolgáló termékek, beleértve azokat a termékeket, amelyeket állatok elhelyezési, tartási vagy szállítási környezetében használnak.
                  4. terméktípus: Élelmiszer- és takarmányfertőtlenítő szerek: Emberi, illetve állati fogyasztásra szánt élelmiszer, takarmány vagy ital (az ivóvizet beleértve) előállításával, tárolásával vagy fogyasztásával kapcsolatos berendezések, tartályok, edények, felületek vagy csővezetékek fertőtlenítésére használt termékek.
                  5. terméktípus: Ivóvízfertőtlenítő-szerek: Emberek és állatok ivóvízének fertőtlenítésére használt termékek.
                  20. terméktípus: Élelmiszer- és takarmánytartósító-szerek: Élelmiszerek és takarmányok tartósítására károsító élőszervezetekkel szembeni hatásuk miatt használt szerek.

            2.2.   Következmények a takarmány és a biocid termék megkülönböztetése szempontjából

      A 98/8/EK irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében a takarmányokra vonatkozó jogszabályokban meghatározott vagy azok hatálya alá tartozó termékek, ideértve a technológiai segédanyagokat is, nem biocid termékek, hanem takarmánynak kell tekinteni őket (mivel a takarmányokra vonatkozó szabályozás elsőbbséget élvez a biocid termékekre vonatkozó szabályozással szemben).
      A 98/8/EK irányelv V. mellékletében meghatározott 3. és 4. típusú termékek nem tekintethetők takarmánynak.
      Egyes termékek azonban minősülhetnek 5. vagy 20. típusú terméknek és tekinthetők ugyanakkor takarmánynak is, általában takarmányadaléknak. Tekintve, hogy a takarmányokra vonatkozó szabályozás elsőbbséget élvez a biocid termékekre vonatkozó szabályozással szemben (lásd fent), az ilyen termékeket takarmánynak kell tekinteni. Az állatok számára a takarmányt vagy vizet tartósító termékek nem biocid termékek. Ha az ilyen termékek az 5. vagy 20. terméktípusba vannak besorolva, akkor rendeltetésszerűen ezek nem kerülhetnek be az állatok szervezetébe.
      3.   Állatgyógyászati készítmények

      3.1.   Jogszabályszövegek

      A vonatkozó jogszabályokban a következő fogalommeghatározások találhatók:

                  A 2001/82/EK irányelv (4) 1. cikke:
                  „állatgyógyászati készítmény”:

                              a)

                              bármely anyag, vagy azok kombinációja, amelyet az állatok betegségeinek kezelésére vagy azok megelőzésére készítenek; vagy

                              b)

                              azok az anyagok vagy anyagok kombinációi, amelyek farmakológiai, immunológiai vagy metabolikus hatások kiváltása révén az állatok valamely élettani funkciójának helyreállítása, javítása vagy módosítása, illetve az orvosi diagnózis felállítása érdekében alkalmazhatók.

                        „gyógyszeres takarmány”: állatgyógyászati készítmény vagy készítmények és takarmány vagy takarmányok keveréke, amely forgalomba hozatalra kész, és amely további feldolgozás nélkül alkalmas állatok takarmányozására az „állatgyógyászati készítmény” fogalommeghatározása alá eső gyógyszerkészítményekre leírt gyógyító, megelőző vagy egyéb tulajdonságai alapján.

                  A 2001/82/EK irányelv 2. cikkének (2) bekezdése a következő rendelkezést tartalmazza:

                     „Kétséges esetben, amikor valamely termék – valamennyi sajátosságát figyelembe véve – az »állatgyógyászati készítmény« fogalommeghatározása és más közösségi jogszabály által szabályozott valamely termék fogalommeghatározása alá is tartozhat, ezen irányelv rendelkezéseit kell alkalmazni.”

                  Ugyanezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése a következő rendelkezést tartalmazza:

                     „Ezen irányelvet nem kell alkalmazni:

                                 a)

                                 a Közösségen belül a gyógyszeres takarmányok előállítására, forgalomba hozatalára és felhasználására irányadó feltételek megállapításáról szóló, 1990. március 26-i 90/167/EGK tanácsi irányelv értelmében gyógyszeres takarmánynak minősülő termékekre;
                                 (…)

                                 d)

                                 azon adalékanyagokra, amelyek a takarmány-adalékanyagokról szóló, 1970. november 23-i 70/524/EGK tanácsi irányelv hatálya alá tartoznak, ha azokat az említett irányelvnek megfelelően állati takarmányba vagy takarmány-kiegészítőbe keverik;
                                 (…)”.

                  A 767/2009/EK rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében a következő szerepel:
                  „A takarmány-alapanyag vagy összetett takarmány címkézésén és kiszerelésén nem állítható, hogy:

                              a)

                              segítségével megelőzhető, kezelhető vagy gyógyítható valamilyen betegség, az 1831/2003/EK rendelet szerint engedélyezett kokcidiosztatikumok és hisztomonosztatikumok kivételével; ez a pont azonban nem alkalmazható a táplálási egyensúly felborulására vonatkozó állításokra, amennyiben ahhoz nem társítanak kóros tünetet;
                              (…)”.

            3.2.   Következmények a takarmány és az állatgyógyászati készítmény megkülönböztetése szempontjából

                  —

                  Ha egy besorolatlan termék összes jellemzőjének mérlegelése után az állapítható meg, hogy az állatgyógyászati készítmény lehet, akkor azt indokolt állatgyógyászati készítménynek tekinteni (a állatgyógyászati készítményekre vonatkozó szabályozás elsőbbséget élvez a takarmányadalékokra vonatkozó szabályozással szemben).

                  —

                  A gyógyszeres takarmány nem állatgyógyászati készítmény, hanem a 767/2009/EK rendelet (3) preambulumbekezdése szerint olyan formában forgalmazott takarmány, amely gyógyszeres előkeverékeket tartalmaz, és amelyet állatorvosnak kell felírnia.

                  —

                  A „különleges táplálkozási cél” fogalommeghatározása alapján (lásd a fenti 1.1. pontot) a takarmány és az állatgyógyászati készítmény közötti határvonal egyértelműen definiált. Az olyan különleges táplálkozási célok, mint például a „májfunkció fenntartása krónikus májelégtelenség esetén”, „urátkőképződés gátlása” vagy „ellési bénulás kockázatának csökkentése” elérhetők takarmánnyal.

         (1)  HL L 31., 2002.2.1., 1. o.

         (2)  HL L 268., 2003.10.18., 29. o.

         (3)  HL L 123., 1998.4.24., 1. o.

         (4)  HL L 311., 2001.11.28., 1. o.


title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Írország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Írország 2016. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/65

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Írország 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Írország 2016. évi stabilitási programját
   (2016/C 299/16)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács a 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság 2015. november 26-án az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Írországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. Szintén 2015. november 26-án a Bizottság ajánlást fogadott el az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásról. Ezt az ajánlást az Európai Tanács a 2016. február 18–19-i ülésén jóváhagyta, a Tanács pedig 2016. március 8-án elfogadta (3). Mivel Írország pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságai közötti szoros összefonódásokra, Írországnak gondoskodnia kell az ajánlás teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról.

               (2)

               Az Írországra vonatkozó 2016. évi országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Írország által elért eredményeket. Az országjelentés magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is. A Bizottság 2016. március 8-án ismertette a részletes vizsgálat eredményeit. Elemzése alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Írországban makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Különösen az elengedhetetlen, hogy Írország kezelje a jelentős nettó külső kötelezettségállományt, valamint a magán- és az állami szektor nagy adósságállományát, amely a javulás ellenére sebezhetőséget jelent.

               (3)

               Írország 2016. április 29-én benyújtotta 2016. évi nemzeti reformprogramját és 2016. évi stabilitási programját. A kettő közötti kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020-as időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               A túlzotthiány-eljárás megszüntetését követően Írország a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az adósságszabály hatálya alá tartozik. A szakpolitika változatlanságán alapuló 2016. évi stabilitási programja szerint a kormány az államháztartási egyenleg fokozatos javulását tervezi, 2018-ra a GDP 0,4 %-át kitevő többletet érve el. A felülvizsgált középtávú költségvetési célt – azaz a GDP 0,5 %-át kitevő strukturális hiányt – várhatóan 2018-ra érik el. Ugyanakkor az újraszámított (5) strukturális egyenlegnek a GDP 0,1 %-át kitevő mértékű éves változása 2016-ban nem biztosít elégséges előrehaladást a középtávú költségvetési cél eléréséhez. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság 2016-ban 88,2 %-ra esik vissza, majd további csökkenést követően 2017-ben 85,5 %-ot ér el. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. Ugyanakkor a 2017-től tervezett hiánycélok eléréséhez szükséges intézkedések nem kellőképpen meghatározottak. A Bizottság 2016. évi tavaszi előrejelzése alapján 2016-ban fennáll az ajánlott költségvetési kiigazítástól való bizonyos mértékű eltérés kockázata, míg 2017-ben Írország – változatlan politika esetén – várhatóan megfelel a céloknak. Írország az előrejelzés szerint mind 2016-ban, mind pedig 2017-ben megfelel az átmeneti adósságszabálynak. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével a Tanács véleménye szerint Írország várhatóan nagyrészt megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Mindazonáltal 2016-ban további intézkedésekre lesz szükség a megfelelés biztosítása érdekében.

               (6)

               Az adóalap szélesítésére irányuló erőfeszítések korlátozott mértékűek voltak, és a nemrégiben hozott adóügyi intézkedések főként csökkentésekre és kedvezményekre irányultak. További előrelépéseket kell tenni annak érdekében, hogy az adórendszer hatékonyabbá váljon és jobban ösztönözze a növekedést. Az ír hatóságok az adókiadások felülvizsgálatára irányuló folytatólagos programot hajtanak végre, amelynek eredményeiről éves jelentést tesznek közzé. A felülvizsgálati eljárás azonban nem terjed ki a héát érintő adókiadásokra, továbbá van még lehetőség arra, hogy a legkevésbé torzító hatású adók emelésével szélesítsék az adóalapot.

               (7)

               Az egészségügyi rendszer tekintetében továbbra is kritikus kihívást jelent a költséghatékonyság, az egyenlő hozzáférés és a fenntarthatóság. Folyamatban vannak konkrét területekre irányuló reformok, ugyanakkor a gyógyszerkiadások – különösen a kizárólagos gyártóktól származó gyógyszerek magas költsége miatt – még mindig gátolják a költséghatékonyságot. A pénzgazdálkodási és informatikai rendszerek továbbra is gyengék, és még mindig gondot jelent az alapellátáshoz való egyenlőtlen hozzáférés. A lakosság mintegy 40 %-a számára ingyenes a háziorvosi ellátás, míg a többiek a teljes költséget viselik. Az egészségügyi rendszer átfogó reformját jelentős bizonytalanság övezi, mivel az univerzális egészségbiztosítási modell tisztázatlan.

               (8)

               Az infrastrukturális szükségletekre a tartós és kiegyensúlyozott jövőbeli növekedés ösztönzése érdekében megoldást kell találni. A közberuházások szintje a GDP 5,2 %-át elérő 2008-as csúcsértékről 2013-ban a GDP 1,8 %-át kitevő mélypontra esett, majd 2014-ben enyhén élénkült, ám továbbra is jóval az uniós átlag alatt maradt. Emellett a jelek szerint a válság szerkezeti változáshoz vezetett az államháztartási kiadások összetételében: a hangsúly a beruházásokról a folyó kiadásokra tolódott. A 2010–2013-as időszakban a tőkekiadások a teljes kiadásoknak átlagosan csak a 4,8 %-át tették ki – ez az 1995–2008-as időszak hosszú távú átlagának kevesebb mint fele. A kormányzati beruházásokat hét évig igen alacsony szinten tartották, ami kedvezőtlenül hatott az infrastruktúra minőségére és megfelelőségére, valamint az immateriális javakra irányuló beruházások kormányzati támogatására. Kritikus hiányosságok állnak fenn a lakásszektor, a vízügy, a tömegközlekedés, valamint az éghajlatváltozás mérséklésével kapcsolatos kapacitás tekintetében. Az ország főbb városi övezeteiben az új lakások iránti kereslet jelenleg számottevően meghaladja a kínálatot. Ennek következtében a lakóingatlanok ára és lakbére a városi övezetekben 2014 folyamán jelentősen emelkedett, mielőtt 2015-ben lelassult a növekedés. Jelenleg nincsenek bizonyítékok a túlértékelésre, ugyanakkor az építőipart és a lakáskínálatot korlátozó akadályok – amelyeknek egy része az állami infrastruktúrával kapcsolatos – az egyensúlyhiány kockázatához vezethetnek, amennyiben továbbra is fennállnak. Az államháztartási kiadások eltolódása a közszektor K+F-re és innovációra irányuló támogatására is hatással volt, melynek szintje 2014-ben nem érte el a 2007. évit. Jelenleg a GDP százalékában kifejezett kutatási-fejlesztési közkiadások tekintetében Írország az Unióban a 22. helyen áll. Ez kedvezőtlenül hat a kkv-k versenyképességére.

               (9)

               A munkanélküliség az uniós átlag alá esett, 2016 márciusában 8,6 %-os szinten állt. A tartós munkanélküliség és a háztartások alacsony munkaintenzitása azonban továbbra is aggodalomra ad okot. Jóllehet a tartós munkanélküliek aránya az elmúlt években csökkent, 2015 negyedik negyedévében számottevő, 56,3 %-os volt a tartósan munkanélküli személyek aránya a munkanélküliek teljes számán belül, ami meghaladja a 48,3 %-os uniós átlagot. 2014-ben (a rendelkezésre álló legfrissebb összehasonlítható adatok szerint) a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásokban élő lakosok százalékos aránya az Unión belül a legmagasabb, 21,1 % volt, és ez az egyszülős háztartásokra különösen igaz volt. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek (0 és 17 év között) aránya 2014-ben 30,3 %-ra esett, ám még mindig magasabb, mint a 27,8 %-os uniós átlag. Az egyszülős családok esetében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettekre vonatkozó adat (2014-ben 62,5 %) jóval magasabb az uniós átlagnál (48,2 %).

               (10)

               Írország megkezdte a tartósan munkanélküli személyek szükségleteinek ellátására irányuló JobPath program megvalósítását, és jelenleg az aktivizálásra alapuló megközelítést fejleszt ki, hogy ösztönözze azokat, akik tevékenyebb szerepet kívánnak vállalni a munkaerőpiacon, és erre lehetőségük is van. Továbbra is kihívást jelent a munkavállalást támogató szolgáltatások kiterjesztése azokra, akik hagyományosan kiszorulnak a munkaerőpiacról, ideértve a fogyatékossággal élő személyeket és a gondozói feladatokat ellátó személyeket is. A szociális védőháló összességében megfelelő teljesítményt nyújtott a válság szegénységet és egyenlőtlenséget növelő hatásainak ellensúlyozásában, ugyanakkor még mindig vannak akadályok, amelyek gátolják az inkluzív növekedést. Bizonyos előrelépések valósultak meg a juttatások fokozatos elvonása terén, ám az inaktivitási csapda egyes háztartások esetében továbbra is aggodalomra ad okot. A bérek százalékos arányában kifejezve az írországi nettó gyermekgondozási költségek az Unión belül a legmagasabbak között vannak: ez az érték a párok esetében a második, az egyedülálló szülők esetében pedig az első helyen áll. Továbbra is aggodalmakra ad okot a gyermekgondozási szolgáltatások minősége. 2014-ben például a kisgyermekkori nevelés és gondozás ágazatában dolgozó diplomások százalékos aránya (15 %) jóval elmaradt az ajánlott szinttől. Egyes területeken strukturális munkaerőhiány és a szakképzett munkaerő hiánya jelentkezett, a továbbképzési és átképzési lehetőségek pedig továbbra is elégtelenek, továbbá az oktatási kiadások csökkenése kedvezőtlen hatással lehet a jövőben az oktatási mutatókra.

               (11)

               A magánszektor magas tőkeáttétele a hitelek értékvesztésével kapcsolatos problémák fennállását tükrözi. 2015 júniusának végén a magánszektor nem konszolidált adósságállománya a GDP 266,3 %-át tette ki, azaz jelentősen meghaladta az euroövezetre jellemző átlagértéket. Bár a nemteljesítő hitelek aránya a gazdasági fellendülésnek és a hitelátalakítási tevékenységeknek köszönhetően csökkenőben van, 2015 végén a hazai bankhitelek teljes összegének több mint 16 %-át kitevő arányával még mindig a legmagasabb szintű volt az euroövezetben. Emellett 2015 végén a jelzáloghitel-állomány 14,7 %-a hátralékos volt, és a több mint két éves hátralékkal rendelkező számlák közel 10 %-ot képviseltek a jelzáloghitelek összesített egyenlegében. Bár ezen a területen előrelépés tapasztalható, a jelzáloghitelek átalakítása többnyire ideiglenes, ami az újbóli fizetésképtelenség kockázatára hívja fel a figyelmet, különösen a makrogazdasági környezet romlása vagy külső sokkhatás esetén. A hazai bankok kereskedelmi ingatlanhitelei, továbbá a kkv- és a vállalati hitelek szintén aggodalomra adnak okot: ezek esetében 37,3 %, illetve 13,8 % a nemteljesítő hitelek aránya. Noha van előrelépés ezen a téren, e hitelek fenntartható átalakítása jóval több időt és erőfeszítést igényel majd. A magán- és a vállalati csődeljárások, az „examinership” (az ír jog alapján a nehézségekkel küzdő vállalkozások számára biztosított bírósági védelem) és a részleges adósság-elengedésnek a háztartások és vállalkozások életképességének helyreállítására szolgáló egyéb módszerei továbbra sem eléggé kihasználtak. A központi hitelnyilvántartás bevezetése lassan folyik, annak ellenére, hogy kritikus szerepet tölt be a prudens hitelezés támogatásában.

               (12)

               A jogi szolgáltatások szabályozásáról szóló 2015. évi törvény törvényerőre emelkedett, azonban az eljárás késői szakaszában olyan engedményeket biztosítottak a jogi szakmáknak, amelyek jelentősen mérsékelték a reform kezdeti célkitűzéseit. Az új keret végrehajtása még csak most kezdődik, és túl korai lenne magabiztosan állítani, hogy a verseny fellendítéséhez és a költségek csökkentéséhez vezet majd. A jogi szolgáltatások a gazdaság valamennyi ágazata szempontjából inputot jelentenek, és költségeik hatással vannak Írország versenyképességére. A költségek tényleges csökkentése csak úgy érhető el, ha a tervezett szabályozási keret versenyélénkítő és költségcsökkentő rendelkezései a nyilvános konzultációs eljárást követően törvényerőre emelkednek, vagy beépülnek a jogi szolgáltatások szabályozó hatósága által kiadandó rendeletekbe.

               (13)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Írország gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Írországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzásának erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható írországi költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (14)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot; arról alkotott véleményét (6) mindenekelőtt az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (15)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Írország nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 1. és 3. ajánlás tükrözi.

         AJÁNLJA, hogy Írország 2016-ban és 2017-ben hozzon intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A túlzott hiány kiigazítását követően a középtávú költségvetési cél elérése érdekében 2016-ban és 2017-ben hajtson végre a GDP 0,6 %-ának megfelelő mértékű költségvetési kiigazítást. Az erős gazdasági és pénzügyi feltételekből, valamint a privatizációból eredő többletbevételeket használja az adósságcsökkentés felgyorsítására. Többek között az adóalap kiszélesítése révén csökkentse a gazdasági ingadozásokkal és sokkhatásokkal szembeni sebezhetőséget. Különösen az egészségügyi ellátás költséghatékonyságának fokozása, valamint a K+F-re és az állami infrastruktúrára irányuló – leginkább a közlekedési, a vízügyi és a lakáságazattal kapcsolatos – kormányzati tőkekiadások előtérbe helyezése révén javítsa a kiadások minőségét.

               2.

               A háztartások munkaintenzitásának fokozása és a gyermekszegénység kockázatának kezelése érdekében bővítse ki és gyorsítsa fel az aktivizálási politikák végrehajtását. A munkanélküliségi ellátások és a kiegészítő támogatások fokozatos elvonására irányuló intézkedésekkel ösztönözze a foglalkoztatást. Tegye elérhetőbbé a minőségi, megfizethető egész napos ellátást biztosító gyermekgondozási szolgáltatásokat.

               3.

               A nemteljesítő hitelek állományának csökkentése, a háztartási adósságállomány fenntarthatóságának biztosítása, valamint a hitelezőknek a túlzottan eladósodott, de életképes vállalkozások adósságainak csökkentésére ösztönzése érdekében hozzon tartós megoldást jelentő hitelátalakítási intézkedéseket. Gyorsítsa fel a hitelezők és az adósok valamennyi kategóriájára kiterjedő, teljes mértékben működőképes központi hitelnyilvántartás bevezetését.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  HL C 96., 2016.3.11., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  A Bizottság által a stabilitási programban szereplő információk alapján, a közös módszertan szerint újraszámított strukturális egyenleg.

      (6)  Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


				|

		52014DC0402

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Belgium 2014. évi nemzeti reformprogramjáról és Belgium 2014. évi stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2014/0402 final */

Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Belgium 2014. évi nemzeti reformprogramjáról
és Belgium 2014. évi stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok
megelőzéséréről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i
1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre[2] és különösen annak 6.
cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[4],
tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság
véleményére,
tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó
bizottság véleményére,
tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság
véleményére,
mivel:
(1)
Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a
Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott
összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia
elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében,
hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a
versenyképesség terén.
(2)
A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2010.
július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó
átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig
elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról
szóló határozatot, amelyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A
tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és
foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)
Az állam-, illetve kormányfők 2012. június
29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens
keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai
eszközt felhasználó tagállami, uniós és euróövezeti tevékenységek számára.
Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és
kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az „Európa 2020” stratégia
céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt.
(4)
A Tanács 2013. július 9-én
ajánlást fogadott el Belgium 2013. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint
véleményezte Belgium 2012–2016-os időszakra vonatkozó aktualizált
stabilitási programját. A Bizottság 2013. november 15-én a 473/2013/EU rendeletnek[5] megfelelően
kiadta Belgium 2014-re vonatkozó költségvetésiterv-javaslatáról szóló
véleményét[6].
(5)
A Bizottság 2013. november 13-án elfogadta az éves
növekedési jelentést[7],
amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2014. évi európai
szemeszterét. Ugyanezen a napon a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[8], amelyben Belgiumot
azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra
kerül sor.
(6)
Az Európai Tanács 2013. december 20-án elfogadta a
pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést
ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta,
hogy differenciált és növekedést elősegítő költségvetési
konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő
hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a
versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi
következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(7)
A Bizottság 2014. március 5-én a makrogazdasági egyensúlyhiányok
megelőzéséről és kiigazításáról szóló 1176/2011/EU rendelet 5.
cikkének megfelelően közzétette a Belgiumra vonatkozó részletes vizsgálat
eredményeit[9].
Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Belgiumban
továbbra is makrogazdasági egyensúlyhiány tapasztalható, amely nyomon követést
és szakpolitikai intézkedéseket tesz szükségessé. Továbbra is kiemelt figyelmet
kell fordítani a javak külső versenyképességére, mivel ennek tartós
romlása veszélyeztetné a makrogazdasági stabilitást.
(8)
Belgium 2014. április 30-án benyújtotta 2014. évi
nemzeti reformprogramját és 2014. évi stabilitási programját. A kapcsolódási
pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg
került sor.
(9)
A 2014. évi stabilitási programban felvázolt
költségvetési stratégia célja, hogy 2016-ra strukturális egyensúlyban lévő
költségvetést érjenek el; a középtávú költségvetési cél elérését pedig az azt
követő évre tűzték ki. A program megerősíti a Stabilitási és
Növekedési Paktum célját tükröző, a GDP 0,75 %-ában meghatározott
korábbi középtávú költségvetési célt, annak elérését azonban a tavalyi
programban rögzítettnél egy évvel későbbre, 2017-re halasztja. A középtávú
költségvetési cél felé tervezett éves haladás összhangban van a Stabilitási és
Növekedési Paktum által előírt kiigazítással. A program szerint a
programidőszak során nagyjából elérik a kiadási referenciaértéket. Az
adósság a Szerződés szerinti, a GDP 60 %-ában meghatározott
referenciaérték felett van, 2013-ban a GDP 101,5 %-a és a program szerint
2017-re várhatóan a GDP 93 %-a körüli értékre csökken. Összességében a
program céljai összhangban vannak a Stabilitási és Növekedési Paktum
követelményeivel. A program költségvetési előrejelzéseit megalapozó
makrogazdasági forgatókönyv – amelyet független intézet (a szövetségi
tervezőiroda) készített – megalapozott. A növekedési előrejelzések
megközelítik a Bizottság 2014 tavaszi előrejelzésében foglaltakat. A
tervezett költségvetési pályát még nem támasztják alá intézkedések. A Bizottság
tavaszi előrejelzése nem mutat strukturális javulást 2014-ben, és – a
változatlan gazdaságpolitika szokásos feltételezése mellett – strukturális
romlást jelez 2015-re. Ez veszélyezteti a célok elérését és 2014-2015-ben a
középtávú költségvetési cél felé mutató kiigazítástól való jelentős
eltérést eredményezhet. Emellett a Bizottság tavaszi előrejelzése szerint
Belgium sem 2014-ben, sem 2015-ben nem fog megfelelni az adósságszabálynak. A
programnak és a Bizottság tavaszi előrejelzésének az 1466/97/EK tanácsi
rendelet szerinti értékelése alapján a Tanács úgy véli, hogy Belgium 2013-ban
fenntartható módon a GDP 3 %-a alá vitte államháztartási hiányát, de
2014-től fennáll a prevenciós ág követelményeitől való jelentős
eltérés kockázata.
(10)
Belgium jelentős előrelépést tett a
strukturáltabb koordinációs intézkedések bevezetése terén. A költségvetési
koordinációról szóló, 2013 végén megkötött együttműködési megállapodás a
strukturális költségvetési egyenlegre vonatkozó (a középtávú költségvetési
céllal összhangban meghatározott) szabályt vezet be általános kormányzati
szinten, a költségvetési paktumban előírtakkal összhangban. Emellett
formalizálja a bevett együttműködési gyakorlatot azáltal, hogy i.
hivatalossá teszi a kormányközi „tanácsadó bizottság” szerepét a folyamatban,
és ii. határozottabbá teszi a Pénzügyi Államtanács tanácsadó szerepét. A
megállapodás egy explicit korrekciós mechanizmus bevezetése révén
megerősíti továbbá a főtanács monitoring szerepét; a mechanizmus az
egyeztetett céloktól való jelentős eltérés esetén lép életbe. További
intézkedésekre lehet szükség annak érdekében, hogy a célokat 2014 után is
kötelező érvényűvé tegyék.
(11)
Bár Belgiumnak sikerült megfékeznie az államadósság
arányának növekedését, az még mindig magas: jelenleg a GDP 101,5 %-át teszi
ki, és a nyugdíjkötelezettségekből jelentős pénzbeli kötelezettségek
és jövőbeli kötelmek származnak. Ha ezeket a magas életszínvonal
fenntartása mellett akarják fedezni, meg kell fékezni a jövőbeli
költségvetési terhek alakulását, növelni kell az aktivitási és a
foglalkoztatottsági rátát és javítani kell a nemzetközi versenyképességet.
Belgium e területek mindegyikén jelentős kihívásokkal áll szemben. Bár
Belgium a megfelelő irányba tett lépéseket, amelyeknek eredménye a
következő években válik láthatóvá, ambiciózusabb intézkedésekre lesz
szükség, annál is inkább, mert a kereskedelmi partnerek is reformokat vezetnek
be.
(12)
Az általános adószint Belgiumban az egyik
legmagasabb az EU-ban, és az adóteher erőteljesen a munkaerő irányába
dől, ami azt eredményezi, hogy az itt tapasztalható adóékek a legnagyobbak
közé tartoznak az EU-ban.  Az adórendszer számos specifikus vonása, többek
között például a céges autók adóügyi megítélése környezetvédelmi szempontból
káros. Sor került néhány célzott intézkedésre bizonyos csoportok
munkaerő-költségének csökkentése, valamint annak érdekében, hogy a
legalacsonyabban fizetettek esetében csökkenjen a bruttó és nettó bér közötti
rés. Nem történt azonban jelentős eltolódás olyan adóalapok felé, amelyek
esetében az adóteher kevésbé van káros hatással a növekedésre.
Megkezdődtek a fenntartható államháztartás elérését megkönnyítő, a
versenyképességet és a foglalkoztatást támogató, valamint a környezetet
védő, átfogó adóügyi reformról szóló első viták. Egy ilyen átfogó
adóügyi reformnak tartalmaznia kell többek között az adók munkaerőtől
való elmozdulását, az adórendszer egyszerűsítését, a héa hatékonyságának
növelését, az adóalapok szélesítését, az adókiadások csökkentését, a jogi
kiskapuk bezárását és a környezetvédelmi szempontból káros támogatások
fokozatos megszüntetését.
(13)
Belgium az elöregedés igen jelentős
előrevetített hatásával kénytelen szembenézni: az előrejelzések
szerint a népesség elöregedésével összefüggő költségek 2010 és 2060 között
a GDP több mint 8 %-ával nőnek, különösen a nyugdíjkiadások és a
tartós ápolás-gondozás területén. Az idősebbek szociális biztonságát
érintő, nemrégiben kezdeményezett reform célja, hogy pozitív hatással
legyen a foglalkoztatásukra. Tekintettel azonban a kihívás méretére, a költségvetés
fenntarthatóságának eléréséhez további erőfeszítésekre lesz szükség. Ennek
során figyelembe kell venni, hogy fenn kell tartani az időskorral
kapcsolatos szociális biztonsági rendszerek megfelelőségét. Olyan
intézkedésekre van szükség, amelyek a törvényben előírt nyugdíjkorhatárt a
várható élettartam alakulásához kapcsolják, csökkentik a törvényben előírt
nyugdíjkorhatár és a tényleges nyugdíjbavonulási életkor közötti eltérést és
javítják a tartós ápolás-gondozás területén az állami kiadások költséghatékonyságát.
(14)
Belgiumban krónikusan elégtelen a munkaerő
kihasználása. Az aktivitási és foglalkoztatási ráták elmaradnak az uniós
átlagtól és stagnálnak, a tartós munkanélküliség teljes munkanélküliségen
belüli százalékos aránya továbbra is magas. Az esetek többségében a
munkaerőt terhelő súlyos adóék (kölcsönhatásban a juttatási
rendszerrel) a legtöbb munkavállalói kategória vonatkozásában a munkanélküliség
és az inaktivitás jelentős csapdáit hozza létre. Bár hoztak intézkedéseket
a nagyon alacsony jövedelműek munkanélküliségi csapdáinak csökkentésére, a
többi kategória legtöbbjében a csapda szélesebbé vált, az inaktivitás csapdái
pedig továbbra is mindent áthatnak. Mivel a munkaerő-költség továbbra is
magas, a munkaerő-felvételi politikák a kockázatok minimalizálására
törekszenek, így büntetik a kívülállókat, például a fiatalokat, az alacsony
képzettségűeket és a migráns háttérrel rendelkezőket. E csoportok (és
az idősebb munkavállalók) munkaerő-piaci részvételének aránya messze
elmarad az uniós átlagtól. A bennfentesek erőteljes védelme – vagyis az,
hogy a munkahelyváltás együtt jár bizonyos jogosultságok (pl. végkielégítés,
előrehozott nyugdíj, a szenioritáshoz kapcsolódó juttatások) elvesztésével
– a munkahelyek és szektorok közötti szakmai mobilitás ellen hat. Ez a
tehetetlenség azt eredményezi, hogy Belgiumban viszonylag kevéssé hatékonyak az
aktív munkaerő-piaci szakpolitikák, valamint hogy egyes területeken magas
a munkanélküliség, míg más területeken egyes ágazatok munkaerő-hiánnyal és
a képességek növekedést gátoló hiányával kénytelenek megküzdeni. Az ifjúsági
munkanélküliség jelentősen nőtt az elmúlt évben, az egyes régiók és
csoportok között nagyok az eltérések. A strukturális
munkaerőhiány problémájának kezelése együtt kell járjon a korai
iskolaelhagyás és az oktatási rendszert végzettség nélkül elhagyó fiatalok
egyre sürgetőbb problémájának megoldásával. A hatodik
állami reform megteremti a foglalkoztatási politikák hatékonyabbá és
célzottabbá tételének lehetőségét, feltéve, hogy optimalizálják a
szövetségi és a regionális szint közötti együttműködést.
(15)
Belgium versenyképessége (a nem költségalapú
versenyképességet is beleértve) továbbra is romlik. Nevezetesen
erőteljesen romlik a gyártás azon képessége, hogy helytálljon a nemzetközi
versenyben – ez tükröződik a gyártók egyre csökkenő árrésében és a
munkahelyek megszűnésében. A vásárlóerő fenntartása érdekében Belgium
hagyományosan a bérindexálás eszközével élt. A teljes bérnövekedés terén
előforduló túlzásokat azonban későn és nem elégségesen korrigálták.
Emellett a központi bérnorma nem mindig teszi lehetővé az ágazati
termelékenység-alakulás és a helyi munkaerő-piaci feltételek
megfelelő módon történő figyelembevételét. Következésképpen a bérek
gyorsabban nőttek a termelékenységnél, ami a munkahelyek és a
versenyképesség terén is veszteségekhez vezetett. A szociális partnerekkel
konzultálva és a nemzeti gyakorlattal összhangban Belgiumnak olyan módon kell
megreformálnia bérkialakítási rendszerét, hogy az lehetővé tegye a nagyobb
szektorális bérszóródást, továbbá a bérek szorosabb hozzákapcsolását a
termelékenység alakulásához. A kiskereskedelmi árak továbbra is magasabbak,
mint a szomszédos országokban, a szakmai szolgáltatásokra vonatkozó
korlátozások pedig akadályozzák az innovatív üzleti modellek fejlődését,
és visszafogják a beruházásokat. A villamos energia
elosztási díjai változatlanul a legmagasabbak között vannak Európában,
tervezett regionalizálásuk pedig fokozza a végső felhasználók által
fizetett elosztási díjak jövőbeli alakulásával kapcsolatos
bizonytalanságot, mivel a jelenlegi, befagyasztott díjak nem fedezik az
elosztók növekvő költségeit. Ha az ország fenn akarja
tartani a magas béreket és ezzel egyidejűleg új munkahelyeket is kíván
teremteni, akkor a mainál bonyolultabb és magasabb hozzáadott értékű
javakat kell előállítania és a világpiacon értékesítenie. Belgiumban hiányoznak
az innovatív ágazatbeli, gyorsan növekvő vállalkozások. Az innováció
támogatása összetettnek és erőteljesen fragmentáltnak minősül. Ha meg
is valósulnak magas hozzáadott értékű tevékenységek, azok növekedését
gyakran gátolja a megfelelően képzett emberi erőforrás hiánya.
(16)
Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere által le nem
fedett szektorokban Belgium várhatóan nem fogja teljesíteni 2020-ig az
üvegházhatásúgáz-kibocsátás 15 %-os csökkentésére vonatkozó célt. Bár
történtek kezdeményezések, úgy tűnik, ezekből hiányzik az egységes
irány, és – különösen a közlekedési szektor és az épületek esetében – továbbra
sem egyértelmű a kibocsátás csökkentésére irányuló intézkedések együttes
hatása. A villamos energiára kivetett héa csökkentése az ilyen irányú
erőfeszítések ellen hathat. A szövetségi állam és a régiók közötti,
együttműködési és tehermegosztási megállapodásról szóló tárgyalások nem
eredményezték az erőfeszítések egyértelmű elosztását. A legtöbb más
országhoz viszonyítva Belgium gazdaságára súlyos terhet rónak a forgalmi
torlódások. A probléma súlya átfogó szakpolitikai megoldást tesz szükségessé,
amely figyelembe veszi az időben differenciált forgalomterhelési díjakban
rejlő potenciált, felülvizsgálja a céges autók és üzemanyagkártyák magáncélú
használatának kedvező adóügyi megítélését és javítja a tömegközlekedés
hatékonyságát.
(17)
Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság
elvégezte Belgium gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a
stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot. Figyelembe vette nemcsak a
programok Belgium fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és
gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy
azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy
az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a
jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az
alábbi 1–6. ajánlás tükrözi a Bizottság európai szemeszter keretében tett
ajánlásait.
(18)
A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta
Belgium stabilitási programját, és arról alkotott véleményét[10] különösen az alábbi 1.
ajánlás tükrözi.
(19)
A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és
ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a
stabilitási programot. Az alábbi 2., 4., és 5. ajánlás tükrözi az 1176/2011/EU
rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait.
(20)
Az európai szemeszter keretében a Bizottság
elkészítette az euróövezet egészének gazdaságpolitikájára vonatkozó elemzését
is. Ezen elemzés alapján a Tanács külön ajánlásokat intézett azon
tagállamokhoz, amelyek pénzneme az euró. Belgiumnak biztosítania kell ezen
ajánlások teljes körű és időben történő végrehajtását is,
AJÁNLJA, hogy Belgium 2014-2015-ben
tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.           A
túlzott hiány kiigazítását követően a Bizottság
2014 tavaszi előrejelzése szerint a GDP 0,5 %-át kitevő
(és a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeihez viszonyított,
jelentős eltérés kockázatát hordozó) rés megjelenésének fényében
erősítse meg a 2014. évi költségvetési intézkedéseket. 2015-ben
nagymértékben erősítse meg a költségvetési stratégiát, így biztosítva az
előírt, legalább a GDP 0,6 %-át kitevő kiigazítást a középtávú
költségvetési cél elérése felé, ami egyúttal az adósságszabálynak való
megfelelést is biztosítaná. Ezt követően mindaddig, amíg el nem éri a
középtávú költségvetési célt, hajtsa végre az eléréséhez vezető, tervezett
éves strukturális kiigazítást, betartva az éves strukturális kiigazításra
vonatkozó, a GDP legalább 0,5 %-ában meghatározott követelményt, illetve ennél
nagyobb mértékűt jó gazdasági feltételek fennállása esetén vagy az
adósságszabály ahhoz szükséges betartása érdekében, hogy a magas
államadósság-rátát tartósan csökkenő pályára állítsa. Kötelező
erejű, a középtávú tervezési perspektíván belül a célok explicit bontását
tartalmazó eszköz révén biztosítsa, hogy a kormányzat minden szintje
kiegyensúlyozott módon járuljon hozzá a költségvetési szabályok teljesítéséhez,
beleértve a strukturális költségvetési egyenlegre vonatkozó szabályt is.
2.           Javítsa az általános
adórendszer egyensúlyát és méltányosságát és dolgozzon ki átfogó adóügyi
reformot, amely lehetővé teszi az adók munkaerőről más, a
növekedést jobban elősegítő adóalapok felé történő elmozdulását,
az adórendszer egyszerűsítését, a kiskapuk felszámolását, a héa
hatékonyabbá tételét, az adóalapok szélesítését, az adókiadások csökkentését és
a környezetvédelmi szempontból káros támogatások fokozatos megszüntetését.
3.           Fékezze meg a népesség
elöregedésével kapcsolatos állami kiadások növekedését, különösen a
nyugdíjkiadások és a tartós ápolás-gondozás területén, a törvényben előírt
nyugdíjkorhatár és a tényleges nyugdíjbavonulási életkor közötti eltérés
csökkentése, a korai nyugdíjbavonulási lehetőségek fokozott csökkentése, a
tevékeny időskor ösztönzése, a törvényben előírt nyugdíjkorhatárnak
és pályafutás hosszának a várható élettartam változásához kapcsolása, valamint
a tartós ápolással-gondozással kapcsolatos állami kiadások
költséghatékonyságának javítása révén.
4.           Növelje a munkaerő-piaci
részvételt, különösen a munkavállalás ellen ható pénzügyi ösztönzők
csökkentése, a hátrányos helyzetű csoportok, például a fiatalok és a
migráns hátterűek munkaerő-piaci hozzáférésének javítása, a szakmai
mobilitás javítása, a hiányképességek, a strukturális munkaerőhiány és a
korai iskolaelhagyók problémájának kezelése révén. A fiatalok időben
történő, személyre szabott támogatása érdekében országszerte erősítse
meg a hatóságok, állami foglalkoztatási szolgálatok és oktatási intézmények közötti
partnerséget.
5.           Állítsa helyre a
versenyképességet a szociális partnerekkel konzultálva és a nemzeti
gyakorlattal összhangban a bérkialakítási rendszer (többek között a
bérindexálás) reformjának folytatása révén, azt biztosítandó, hogy a bérek
alakulása tükrözi a termelékenység ágazati és/vagy vállalati szintű
alakulását és a gazdasági körülményeket, és szükség esetén hatékony automatikus
korrekciót biztosít; a kiskereskedelmi ágazatokban a verseny megerősítése,
a szolgáltatásokra vonatkozó, túlzott korlátozások megszüntetése, valamint az
energiaelosztási költségek további növekedésére vonatkozó kockázat kezelése
révén; az innováció ésszerűsített ösztönzőrendszerek és csökkentett
adminisztratív korlátok révén történő ösztönzése által; valamint a mindent
átható strukturális munkaerőhiány és a korai iskolaelhagyás terén fennálló
regionális különbségek kezelésére irányuló, összehangolt oktatási és képzési
szakpolitikák követése révén.
6.           Biztosítsa, hogy a
kibocsátáskereskedelmi rendszerben részt nem vevő tevékenységekből
származó üvegházhatásúgáz-kibocsátás 2020. évi céljai teljesüljenek, különösen
az épületek és a közlekedés tekintetében. Biztosítsa, hogy a közlekedés
hozzájárulása összhangban legyen a forgalmi torlódások csökkentésére vonatkozó
céllal. Állapodjon meg a szövetségi és regionális intézmények közötti
egyértelmű erőfeszítés- és tehermegosztásról.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., 1997.8.2., 1. o.
[2]               HL L 306., 2011.11.23., 25. o.
[3]               COM(2014) 402 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 és P7_TA(2014)0129.
[5]               HL L 140., 2013.5.27., 11. o.
[6]               C(2013) 8000 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 75 final.
[10]             Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52006SC0107

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Ausztria aktualizált, a 2005-2008. közötti időszakra szóló stabilitási programjáról  /* SEC/2006/0107 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 1.2.2006SEC(2006) 107 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Ausztria aktualizált, a 2005–2008. közötti időszakra szóló stabilitási programjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSHáttérAz 1998. július 1-jén hatályba lépett Stabilitási és Növekedési Paktum a rendezett államháztartás célkitűzésén alapul, amely erősíti a munkahelyteremtést elősegítő árstabilitás és erős fenntartható fejlődés feltételeit. A paktum 2005-ben első ízben módosításra került. A reform elismerte a paktum hasznosságát a költségvetési fegyelem biztosítása során, de ugyanakkor arra törekedett, hogy erősítse a paktum hatékonyságát és közgazdasági alátámasztottságát, és hogy védje az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát.A költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásnak megerősítéséről szóló, 1466/97/EK[1] tanácsi rendelet, amely a paktum részét képezi, előírja a tagállamoknak, hogy stabilitási és konvergenciaprogramokat, illetve azok évente aktualizált változatait nyújtsák be a Tanácsnak és a Bizottságnak ((aktualizált) stabilitási programokat nyújtanak be azok a tagállamok, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) konvergenciaprogramokat nyújtanak be azok a tagállamok, amelyek még nem vezették azt be). Ausztria első ízben 1998 novemberében nyújtott be stabilitási programot. A Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően 1999. január 18-án a Tanács az említett rendelettel összhangban véleményt fogalmazott meg a Bizottság ajánlása alapján. Az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat ugyanezzel az eljárással összhangban a Bizottság értékeli és Gazdasági és Pénzügyi Bizottság vizsgálja, a Tanács pedig megvizsgálhatja őket.A tagállamoknak ezekben a programokban meg kell határozniuk a költségvetési egyenlegre vonatkozó középtávú célkitűzéseiket, és ismertetniük kell az ennek elérését és fenntartását szolgáló szakpolitikai intézkedéseket, valamint az ezekhez használt gazdasági feltételezéseket. A Paktum reformja óta a középtávú célkitűzést tagállamonként egyedileg kell meghatározni, az Unióban meglévő költségvetési és gazdasági különbözőségek – ideértve a fenntarthatóság költségvetési kockázatát is – figyelembe vételével. A reform további eleme az, hogy a költségvetési politikában – a gazdaságilag kedvezőbb időszakokban alkalmazott fokozottabb költségvetési fegyelmen keresztül – szimmetrikusabb megközelítést kell megvalósítani a ciklus során, míg a középtávú célkitűzéstől vagy az oda vezető kiigazítási pályától való átmeneti eltérés a hosszú távú fenntarthatóságot érezhetően befolyásoló „nagyobb horderejű szerkezeti reformok” esetén jöhet szóba.Figyelembe véve a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzéseit, a magatartási kódexet[2], a várható kibocsátás és a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg becslésére közösen megállapított módszertant és a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatásokban szereplő átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat, a Bizottság megvizsgálta Ausztria nemrégiben benyújtott aktualizált stabilitási programját, és az alább ismertetett értékelés alapján ajánlást fogadott el a programról szóló tanácsi véleményre.Értékelés1.  Ausztria 2005. november 30-án nyújtotta be a stabilitási program legfrissebb aktualizálását, amely a 2005–2008. közötti időszakot öleli fel. A program nagyjából követi a stabilitási és konvergenciaprogramok felépítésére vonatkozóan az új magatartási kódexben meghatározott mintát és adatszolgáltatási követelményeket[3].2.  A stabilitási program – 2004–2008. közötti időszakot felölelő – megelőző aktualizálásáról szóló, 2005. január 18-i véleményében a Tanács felkérte Ausztriát, hogy ütemezzen több intézkedést az átfogó költségvetés-konszolidációs pálya első szakaszára, és hogy ismertesse még részletesebben azokat a konkrét intézkedéseket, amelyekkel a program utolsó két évében jelentős költségvetés-konszolidációt lehet megvalósítani.3.  Az elmúlt évtizedben évente átlagosan 2,2 % volt a reál gazdasági növekedés Ausztriában, és ez egyenlő az euró-övezet egészére vonatkozó növekedési ütemmel. Bár a munkahelyteremtés nem volt olyan lendületes, mint az euró-övezetben, Ausztria még mindig egyike azon országoknak az EU-ban, ahol a legalacsonyabb a munkanélküliségi ráta. Költségvetési szempontból az ország „többlettel vagy egyensúlyhoz közeli egyenleggel” jellemezhető államháztartást valósított meg 2001-ben és 2002-ben. Nemrégiben azonban ismét hiány alakult ki (2003-ban a GDP 1,2 %-a, 2004-ben a GDP 1 %-a).4.  Az aktualizálás szerint a reál-GDP növekedés várhatóan nőni fog: a 2005-ös és 2006-os 1¾ %-ról a 2008-as 2½ %-ra. A korábban feltételezettnél lassabb, és így a negatív kibocsátási rés nyílását eredményező 2005-ös és 2006-os növekedést a magasabb olajárak, valamint a nemzetközi kereskedelem lanyhulása magyarázza. A program utolsó éveiben megélénkül a gazdasági tevékenység, ez várhatóan a befektetési tevékenységek és a magánfogyasztás fokozódásának lesz köszönhető. A rövid- és a középtávú forgatókönyv egyaránt valószínűsíthető növekedési feltételezésekre épül. A foglalkoztatottság növekedésére vonatkozó várakozások azonban némileg optimistának tűnnek. Az infláció a 2005-ös 2,3 %-ról 2008-ra várhatóan 1,5 %-ra csökken, ami valószínűnek tűnik.5.  Az előzetes eredmények szerint az államháztartási hiány 2005-ben a GDP 1,7 %-a volt, ami 0,2 százalékponttal alacsonyabb a programaktualizálásban tervezettől, és 0,1 százalékponttal alacsonyabb a Bizottság szolgálatai által előrejelzettől. A tervezettnél jobb eredményt a bevételek vártnál kedvezőbb alakulása magyarázza, a jelentős adócsökkentések ellenére. A tervezett kiadásokat szintén túllépték, igaz, csak kisebb mértékben.6.  A programban ismertetett költségvetési stratégia három részre osztható. Először is kiegyensúlyozott költségvetésre törekszik a gazdasági ciklus során. Másodszor, a stratégia úgy tervezi, hogy 2010-re az összes adóteher a GDP 40 %-ára süllyed. Harmadszor, a kutatásba, az oktatásba és az infrastruktúrába történő befektetések előmozdításán keresztül emelni kívánja a potenciális növekedést. Az aktualizálás úgy tervezi, hogy az államháztartási hiány a GDP 1,9 %-ának megfelelő 2005-os értékről 2008-ra 0 %-ra csökken. A kiegyensúlyozott költségvetést célzó költségvetési kiigazítás elsősorban az időszak végére ütemezett, 2006-ban csak csekély javulás várható, amit két, viszonylag jelentősebb lépés követ majd. Az elsődleges többlet ehhez hasonlóan alakul, a GDP 1,1 %-ának megfelelő 2005-ös értékről várhatóan 2,7 %-ra nő az időszak végére. Mivel a bevételek a 2005–2008. közötti időszakban várhatóan a GDP 0,9 százalékpontjával csökkenni fognak, a tervezett konszolidációt kiadáscsökkentéseken keresztül kívánják megvalósítani: ezek szerint a kiadások/GDP arány 2,8 százalékponttal esik vissza. A kiadásoldali megszorítások nagy része az előrejelzések szerint az „egyéb elsődleges kiadások” és a „társadalmi transzferek” kategóriákban fog jelentkezni. A megelőző programhoz képest az új aktualizálás nagyjából megerősíti a tervezett kiigazítást, bár a makrogazdasági szcenárió nem annyira kedvező.7.  A strukturális egyenleg (a ciklikus hatásoktól megtisztított, valamint az egyszeri és átmeneti intézkedéseket figyelmen kívül hagyó egyenleg) a tervek szerint évente átlagosan a GDP kb. 0,5 százalékpontjával javul, míg a kibocsátási rés az időszak során végig negatív marad. A program a költségvetési egyenlegre vonatkozóan a Stabilitási és Növekedési Paktum értelmében középtávú célkitűzést határoz meg: ez a GDP 0 %-ának megfelelő strukturális hiány, amelyet 2008-ra kívánnak megvalósítani. Mivel a program középtávú célkitűzése meghaladja a minimálisan szükséges értéket (a becslések szerint a GDP kb. 1½ %-ának megfelelő hiány), annak megvalósítása biztosítja a szükséges biztonsági sávot a túlzott hiány felmerülésével szemben. Ami a megfelelőséget illeti, a program középtávú célkitűzése a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euró-övezet és az ERM II-ben résztvevő tagállamok vonatkozásában javasolt értéktartományon belülre esik és ez a célkitűzés ambiciózusabb attól az értéktől, amelyet az adóssághányad illetve a hosszú távú átlagos potenciális kibocsátás-növekedés implikál.8.  A költségvetés aktualizálásban előrejelzett alakulása a 2005-ös és 2006-os év esetén valószínűnek tűnik, ekkor ugyanis jogszabályi intézkedések, elsősorban adócsökkentések függvényében alakul. Az aktualizálásban tárgyalt szakpolitikai intézkedések nem tűnnek teljes mértékben alátámasztani a 2007-es és 2008-as konszolidációt. Ezen kívül az előrejelzett javulás hitelessége nagy mértékben az osztrák nemzeti stabilitási paktum hatékonyságától függ. A Paktummal kapcsolatos korábbi tapasztalatok csak kevés támpontot nyújtanak annak megítéléséhez, hogy a célokat be tartják-e majd. Amint az a korábbi aktualizálások értékeléseiben már kiemelésre került, a költségvetési stratégiával kapcsolatban továbbra is az a fő kockázat, hogy a tervezett kiadási célokat nem hajtják végre.9.  E kockázatértékelés fényében a program költségvetési irányvonala lehet, hogy nem elég annak biztosítására, hogy 2008-ra elérjék a program középtávú célkitűzését. A program középtávú célkitűzése azonban – amint az korábban már említésre került – meghaladja a Stabilitási és Növekedési Paktum által előírtakat. A költségvetési stratégia – amennyiben azt a programban ismertetetteknek megfelelően hajtják végre – alkalmasnak tűnik a Paktum értelmében megfelelőnek tekinthető strukturális költségvetési egyenleg programidőszak végére történő elérésére. A program költségvetési irányvonala ezen kívül elég széles biztonsági sávot tűnik biztosítani ahhoz, hogy szokásos ciklikus ingadozások mellett ne lépjék túl a GDP 3 %-ában meghatározott hiány-határértéket a programidőszak során. A program középtávú célkitűzése irányában történő kiigazításnak a program által implikált üteme teljes mértékben megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktumnak, amely előírja, hogy az euró-övezetben és az ERM II-ben résztvevő tagállamokban a strukturális egyenleget évente a GDP 0,5 %-ával kell javítani, és a gazdaságilag kedvező időszakokban ennél magasabb, a gazdaságilag kedvezőtlen időszakokban pedig ennél alacsonyabb kiigazítást kell alkalmazni. Bár a Bizottság szolgálatai a programban előrejelzettnél lassabb kiigazításra számítanak, az még mindig összeegyeztethető lenne a Paktum követelményeivel, ugyanis a kibocsátási rés a programidőszakban végig negatív.10.  Az adóssághányad a becslések szerint 2005-ben elérte a GDP 63,4 %-át volt, amely így kis mértékben meghaladja a Szerződésben a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaértéket. A program előrejelzése szerint az adóssághányad 3,9 százalékponttal csökken a programidőszak során, így az visszatér a referenciaérték alá. Az elsődleges egyenleg az előrejelzések szerint egyre jelentősebb mértékben fog hozzájárulni az adóssághányad alakulásához a programidőszakban, míg a kamatfizetések és a nominális GDP növekedés hatása a várakozások szerint nagyjából változatlan marad. Az adóssághányad előrejelzett alakulásának kockázatai összességében kiegyensúlyozottnak tűnnek. Egyrészt, a tervezettnél magasabb hiányok veszélyeztethetik a programban ismertetett kiigazítási pálya megtartását. Másrészt, az aktualizálás nem veszi figyelembe a privatizáció lehetőségét Ausztriában. E kockázatértékelés fényében úgy tűnik, hogy az adóssághányad a referenciaérték irányában elegendő mértékben csökken.11.  Az államháztartás fenntarthatóságának tekintetében Ausztria kismértékű kockázattal szembesül a népességelöregedés becsült költségvetési költségei folytán. A jelenleg a GDP 60 %-át meghaladó adósság szintje az előrejelzések szerint csökkenni fog és egészen 2050-ig a referenciaérték alatt marad, feltéve, hogy végrehajtják a tervezett költségvetési konszolidációt. Ausztria új keletű nyugdíjreformja jelentős mértékben hozzájárul az államháztartási kiadások jövőbeli emelkedéseinek megfékezéséhez. Az államháztartás strukturális hiánya azonban veszélyeztetheti az államháztartás fenntarthatóságát, amennyiben ezt a hiányt nem igazítják ki. Az államháztartás középtávon tervezett konszolidációjának végrehajtása emiatt hozzájárul az államháztartás fenntarthatósága kockázatainak csökkentéséhez.12.  Az államháztartás terén tervezett intézkedések nagyjából összhangban vannak a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatásokban szereplő átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. Az intézkedések összhangban vannak azokkal az iránymutatásokkal, amelyek a gazdasági és költségvetési fenntarthatóság megőrzését, valamint az erőforrások hatékony allokációját ajánlják a magasabb növekedés és foglalkoztatottság előmozdítására. A költségvetés kedvezőtlenebb jövőbeli alakulásának kockázata azonban megnehezítheti az ország középtávú célkitűzésének elérését.13.  Ausztria 2005. október 19-én – a növekedést és foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben – benyújtott nemzeti reformprogramja a fenntartható államháztartás megvalósítását azonosítja az ország egyik kulcsfontosságú célkitűzéseként. A program nem nevez azonban meg jövőbeni intézkedéseket e kihívás teljesítésére. A stabilitási program e tekintetben részletesebb, és információkkal szolgál egyes olyan intézkedésekről, amelyek az államháztartás konszolidációjához hivatottak hozzájárulni. A stabilitási program költségvetési előrejelzései nagyjából figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott mikroökonómiai és foglalkoztatási intézkedések költségvetési kihatásait. A stabilitási program ismerteti az államigazgatás és a közegészségügyi rendszer hatékonyságának növelésére irányuló intézkedéseket, amelyeket kiegészít az államháztartás intézményi jellemzőinek változtatására irányuló javaslatokkal, nevezetesen az osztrák költségvetési eljárást szabályozó jogszabályok két olyan átfogó reformjával, amely 2007-től kezdve középtávú költségvetési keret bevezetését tervezi, valamint 2011-től kezdve meg kívánja valósítani az input-vezérelt költségvetésről a célok által vezérelt költségvetésekre való áttérést.Ezek az intézkedések összhangban vannak a nemzeti reformprogramban ismertetett prioritásokkal.A fenti értékelésre tekintettel a programidőszakra tervezett ambiciózus strukturális kiigazítást örvendetesnek lehet tekinteni. Ausztriának azonban közelebbről meg kellene határoznia és végre kellene hajtania a program két utolsó évére tervezett költségvetési konszolidációt támogató intézkedéseket, és ezáltal biztosítania kellene azt, hogy az aktualizálás által felölelt időszak végére megvalósítják a program középtávú célkitűzését.AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban Ausztria aktualizált, a 2005–2008. közötti időszakra szóló stabilitási programjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének, valamint a gazdaságpolitikák felügyeletének és összehangolásának megerősítéséről szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[4], és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:14.  Az elmúlt évtizedben évente átlagosan 2,2 % volt a reál gazdasági növekedés Ausztriában, és ez egyenlő az euró-övezet egészére vonatkozó növekedési ütemmel. Bár a munkahelyteremtés nem volt olyan lendületes, mint az euró-övezetben, Ausztria még mindig egyike azon országoknak az EU-ban, ahol a legalacsonyabb a munkanélküliségi ráta. Költségvetési szempontból az ország „többlettel vagy egyensúlyhoz közeli egyenleggel” jellemezhető államháztartást valósított meg 2001-ben és 2002-ben. Nemrégiben azonban ismét hiány alakult ki (2003-ban a GDP 1,2 %-a, 2004-ben a GDP 1 %-a).15.  A stabilitási program – 2004–2008. közötti időszakot felölelő – megelőző aktualizálásáról szóló, 2005. január 18-i véleményében a Tanács felkérte Ausztriát, hogy ütemezzen több intézkedést az átfogó költségvetés-konszolidációs pálya első szakaszára, és hogy ismertesse még részletesebben azokat a konkrét intézkedéseket, amelyekkel a program utolsó két évében jelentős költségvetés-konszolidációt lehet megvalósítani.16.  Az előzetes eredmények szerint az államháztartási hiány 2005-ben a GDP 1,7 %-a volt, ami 0,2 százalékponttal alacsonyabb a programaktualizálásban tervezettől, és 0,1 százalékponttal alacsonyabb a Bizottság szolgálatai által előrejelzettől. A tervezettnél jobb eredményt a bevételek vártnál kedvezőbb alakulása magyarázza, a jelentős adócsökkentések ellenére. A tervezett kiadásokat szintén túllépték, igaz, csak kisebb mértékben.17.  [2006. február 14]-én a Tanács megvizsgálta Ausztria aktualizált stabilitási programját, amely a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozik. A program nagyjából követi a stabilitási és konvergenciaprogramok felépítésére vonatkozóan az új magatartási kódexben meghatározott mintát és adatszolgáltatási követelményeket[5].18.  Az aktualizálás szerint a reál GDP növekedés várhatóan nőni fog: a 2005-ös és 2006-os 1¾ %-ról a 2008-as 2½ %-ra. A korábban feltételezettnél lassabb, és így a negatív kibocsátási rés nyílását eredményező 2005-ös és 2006-os növekedést a magasabb olajárak, valamint a nemzetközi kereskedelem lanyhulása magyarázza. A program utolsó éveiben megélénkül a gazdasági tevékenység, ez várhatóan a befektetési tevékenységek és a magánfogyasztás fokozódásának lesz köszönhető. A rövid- és a középtávú forgatókönyv egyaránt valószínűsíthető növekedési feltételezésekre épül. A foglalkoztatottság növekedésére vonatkozó várakozások azonban némileg optimistának tűnnek. Az infláció a 2005-ös 2,3 %-ról 2008-ra várhatóan 1,5 %-ra csökken, ami valószínűnek tűnik.19.  A programban ismertetett költségvetési stratégia három részre osztható. Először is kiegyensúlyozott költségvetésre törekszik a gazdasági ciklus során. Másodszor, a stratégia úgy tervezi, hogy 2010-re az összes adóteher a GDP 40 %-ára süllyed. Harmadszor, a kutatásba, az oktatásba és az infrastruktúrába történő befektetések előmozdításán keresztül emelni kívánja a potenciális növekedést. Az aktualizálás az államháztartási hiány csökkentését (a GDP 1,9 %-ának megfelelő 2005-ös értékről 2008-ra 0 %-ra), valamint az elsődleges többlet növelését (a GDP 1,1 %-áról 2,7 %-ra) tűzi ki célul. Mivel a bevételek a 2005–2008. közötti időszakban várhatóan a GDP 0,9 százalékpontjával csökkenni fognak, a tervezett konszolidáció kiadáscsökkentésekre épít: ezek szerint a kiadások/GDP arány 2,8 százalékponttal esik vissza. A kiadásoldali megszorítások nagy része az „egyéb elsődleges kiadások” és a „társadalmi transzferek” kategóriákban fog jelentkezni. A megelőző programhoz képest az új aktualizálás nagyjából megerősíti a tervezett kiigazítást, kevésbé kedvező makrogazdasági szcenárió mellett.20.  A közösen megállapított módszertan használatával a program adatai alapján számított strukturális egyenleg (a ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések figyelmen kívül hagyása után) várhatóan évente átlagosan a GDP kb. 0,5 százalékpontjával javul a programidőszak során. A program a költségvetési egyenlegre vonatkozóan középtávú célkitűzést határoz meg: ez a GDP 0 %-ának megfelelő strukturális hiány, amelyet 2008-ra kívánnak megvalósítani. Ami a megfelelőséget illeti, a program középtávú célkitűzése a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euró-övezet és az ERM II-ben résztvevő tagállamok vonatkozásában javasolt értéktartományon belülre esik és ez a célkitűzés ambiciózusabb attól az értéktől, amelyet az adóssághányad illetve a hosszú távú átlagos potenciális kibocsátás-növekedés implikál.21.  A költségvetés 2005-re és 2006-ra előrejelzett alakulása összességében valószínűnek tűnik, mivel az jogszabályi intézkedéseken, elsősorban adócsökkentéseken alapul. Az aktualizálásban tárgyalt szakpolitikai intézkedések azonban nem tűnnek teljes mértékben alátámasztani a 2007-es és 2008-as konszolidációt. Bár a kiadási megszorítások majdnem fele az „egyéb elsődleges kiadások” kategóriába esik, a program nem tartalmaz információt arra nézve, hogy ezt pontosan hogyan valósítják meg. Ezen kívül az előrejelzett javulás hitelessége nagy mértékben az osztrák nemzeti stabilitási paktum hatékonyságától függ. A paktummal kapcsolatos korábbi tapasztalatok azonban csak kevés támpontot nyújtanak annak megítéléséhez, hogy a célokat be tartják-e majd.22.  E kockázatértékelés fényében a program költségvetési irányvonala lehet, hogy nem elég annak biztosítására, hogy 2008-ra elérjék a program középtávú célkitűzését. A program középtávú célkitűzése azonban – amint az korábban már említésre került – meghaladja a Stabilitási és Növekedési Paktum által előírtakat. A költségvetési stratégia – amennyiben azt a programban ismertetetteknek megfelelően hajtják végre – alkalmasnak tűnik a Paktum értelmében megfelelőnek tekinthető strukturális költségvetési egyenleg programidőszak végére történő elérésére. A program költségvetési irányvonala ezen kívül elég széles biztonsági sávot tűnik biztosítani ahhoz, hogy szokásos makrogazdasági ingadozások mellett ne lépjék túl a GDP 3 %-ában meghatározott hiány-határértéket a programidőszak során. A program középtávú célkitűzése irányában történő kiigazításnak a program által implikált üteme teljes mértékben megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktumnak, amely előírja, hogy az euró-övezetben és az ERM II-ben résztvevő tagállamokban a strukturális egyenleget évente a GDP 0,5 %-ával kell javítani, és a gazdaságilag kedvező időszakokban ennél magasabb, a gazdaságilag kedvezőtlen időszakokban pedig ennél alacsonyabb kiigazítást kell alkalmazni. Bár a Bizottság szolgálatai szerint éves átlagban a programban előrejelzettnél lassabb lesz a kiigazítás, az még mindig összeegyeztethető lenne a Paktum követelményeivel, különösen annak fényében, hogy a kibocsátási rés a programidőszakban végig negatív.23.  Az adóssághányad a becslések szerint 2005-ben elérte a GDP 63,4 %-át volt, amely így kis mértékben meghaladja a Szerződésben a GDP 60 %-ában meghatározott referenciaértéket. A program előrejelzése szerint az adóssághányad 3,9 százalékponttal csökken a programidőszak során, így az visszatér a referenciaérték alá. Az adóssághányad előrejelzett alakulásának kockázatai összességében kiegyensúlyozottnak tűnnek. Egyrészt, a tervezettnél magasabb hiányok veszélyeztethetik a programban ismertetett kiigazítási pálya megtartását. Másrészt, az aktualizálás nem veszi figyelembe a potenciális privatizációs bevételeket. E kockázatértékelés fényében úgy tűnik, hogy az adóssághányad a referenciaérték irányában elegendő mértékben csökken.24.  Az államháztartás fenntarthatóságának tekintetében Ausztria kismértékű kockázattal szembesül a népességelöregedés becsült költségvetési költségei folytán[6]. A jelenleg a GDP 60 %-át meghaladó adósság szintje az előrejelzések szerint csökkenni fog és egészen 2050-ig a referenciaérték alatt marad, feltéve, hogy végrehajtják a tervezett költségvetési konszolidációt. Ausztria új keletű nyugdíjreformja jelentős mértékben hozzájárul az államháztartási kiadások jövőbeli emelkedéseinek megfékezéséhez. Az államháztartás strukturális hiánya azonban veszélyeztetheti az államháztartás fenntarthatóságát, amennyiben ezt a hiányt nem igazítják ki. Az államháztartás középtávon tervezett konszolidációjának végrehajtása emiatt hozzájárul az államháztartás fenntarthatósága kockázatainak csökkentéséhez.25.  Az államháztartás terén tervezett intézkedések nagyjából összhangban vannak a 2005–2008. közötti időszakra vonatkozó átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. Az intézkedések összhangban vannak azokkal az iránymutatásokkal, amelyek a gazdasági és költségvetési fenntarthatóság megőrzését, valamint az erőforrások hatékony allokációját ajánlják a magasabb növekedés és foglalkoztatottság előmozdítására. A költségvetés kedvezőtlenebb jövőbeli alakulásának kockázata azonban megnehezítheti az ország középtávú célkitűzésének elérését.26.  Ausztria 2005. október 19-én benyújtott nemzeti reformprogramja a fenntartható államháztartás megvalósítását azonosítja az ország egyik kulcsfontosságú célkitűzéseként. A program nem nevez azonban meg olyan jövőbeni intézkedéseket az említett kihívás teljesítésére. A stabilitási program e tekintetben részletesebb, és információkkal szolgál egyes olyan intézkedésekről, amelyek az államháztartás konszolidációjához hivatottak hozzájárulni. A stabilitási program költségvetési előrejelzései nagyjából figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott mikroökonómiai és foglalkoztatási intézkedések költségvetési kihatásait. A stabilitási program ismerteti az államigazgatás és a közegészségügyi rendszer hatékonyságának növelésére irányuló intézkedéseket, amelyeket kiegészít az államháztartás intézményi jellemzőinek változtatására irányuló javaslatokkal, nevezetesen az osztrák költségvetési eljárást szabályozó jogszabályok két olyan átfogó reformjával, amely 2007-től kezdve középtávú költségvetési keret bevezetését tervezi, valamint 2011-től kezdve meg kívánja valósítani az input-vezérelt költségvetésről a célok által vezérelt költségvetésekre való áttérést.Ezek az intézkedések összhangban vannak a nemzeti reformprogramban ismertetett prioritásokkal.A fenti értékelésre tekintettel a Tanács üdvözli a programidőszakra tervezett ambiciózus strukturális kiigazítást. A Tanács megítélése szerint azonban Ausztriának közelebbről meg kellene határoznia és végre kellene hajtania a program két utolsó évére tervezett költségvetési konszolidációt támogató szükséges intézkedéseket, és ezáltal biztosítania kellene azt, hogy az aktualizálás által felölelt időszak végére megvalósítják a program középtávú célkitűzését.A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Reál GDP (%-os változás) | SP 2005. nov. | 2,4 | 1,7 | 1,8 | 2,4 | 2,5 |COM 2005. nov. | 2,4 | 1,7 | 1,9 | 2,2 | nincs adat |SP 2004. nov. | 1,9 | 2,5 | 2,5 | 2,2 | 2,4 |HICP-infláció (%) | SP 2005. nov. | 2,0 | 2,3 | 2,1 | 1,7 | 1,5 |COM 2005. nov. | 2,0 | 2,2 | 2,1 | 1,7 | nincs adat |SP 2004. nov. | 2,1 | 1,8 | 1,4 | 1,5 | 1,6 |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | SP 2005. nov.1 | -0,2 | -0,7 | -1,1 | -0,9 | -0,5 |COM 2005. nov.3 | -0,2 | -0,7 | -1,0 | -0,9 | nincs adat |SP 2004. nov.1 | -1,3 | -0,8 | -0,4 | -0,1 | 0,2 |Államháztartási egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2005. nov. | -1,0 | -1,9 | -1,7 | -0,8 | 0,0 |COM 2005. nov.2 | -1,0 | -1,8 | -1,8 | -1,4 | nincs adat |SP 2004. nov. | -1,3 | -1,9 | -1,7 | -0,8 | 0,0 |Elsődleges egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2005. nov. | 2,1 | 1,1 | 1,2 | 2,0 | 2,7 |COM 2005. nov. | 1,9 | 1,0 | 1,0 | 1,4 | nincs adat |SP 2004. nov. | 1,9 | 1,2 | 1,3 | 2,2 | 2,9 |Ciklikus hatásoktól megtisztított egyenleg = strukturális egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2005. nov.1 | -0,9 | -1,6 | -1,2 | -0,4 | 0,2 |COM 2005. nov. | -0,9 | -1,5 | -1,3 | -1,0 | nincs adat |SP 2004. nov.1 | -0,9 | -1,7 | -1,6 | -0,8 | -0,1 |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | SP 2005. nov. | 63,6 | 63,4 | 63,1 | 61,6 | 59,5 |COM 2005. nov.2 | 63,7 | 63,6 | 63,5 | 62,8 | nincs adat |SP 2004. nov. | 64,2 | 63,6 | 63,1 | 61,6 | 59,1 |Megjegyzések: 1 A Bizottság szolgálatainak számításai a program információi alapján. 2 A stabilitási program előrejelzéseivel való összehasonlíthatóság érdekében módosításra került a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi előrejelzéseiben tervezett hiányarány és adóssághányad, újraszámításuk az új GDP adatsorok alapján történt. 3 A 2004–2007. közötti időszak lehetséges becsült növekedési értékei alapján (rendre 1,9 %, 2,2 %, 2,2 % és 2,1 %). Forrás: Stabilitási program (SP); a Bizottság szolgálatainak 2005. őszi gazdasági előrejelzései (COM); a Bizottság szolgálatainak számításai. |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett valamennyi dokumentum megtalálható a következő internetes oldalon: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] következő dokumentumról: „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásával kapcsolatos pontosítások, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergenciaprogramok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én fogadott el.[3] Biztosítja a magatartási kódexben előírt valamennyi kötelező adatot, valamint a legtöbb opcionális adatot. A 2. táblázatból hiányzik az adóteher számítása, de ez csak csekély hiányosság.[4] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett dokumentumok megtalálhatók a következő internetes oldalon: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Biztosítja a magatartási kódexben előírt valamennyi kötelező adatot, valamint a legtöbb opcionális adatot. A 2. táblázatból hiányzik az adóteher számítása, de ez csak csekély hiányosság.[6] A hosszú távú fenntarthatósággal kapcsolatos részletek a program Bizottság szolgálatai által végzett technikai értékelésében találhatók:(http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).


title: A Bizottság (EU) 2015/976 ajánlása (2015. június 19.) a tropán alkaloidok élelmiszerekben való előfordulásának nyomon követéséről (EGT-vonatkozású szöveg)

text:
               23.6.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 157/97

         A BIZOTTSÁG (EU) 2015/976 AJÁNLÁSA
   (2015. június 19.)
   a tropán alkaloidok élelmiszerekben való előfordulásának nyomon követéséről
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 292. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóságnak (EFSA) az élelmiszerláncban előforduló szennyező anyagokkal foglalkozó tudományos testülete (CONTAM) szakvéleményt fogadott el az élelmiszerekben és takarmányokban előforduló tropán alkaloidok témájában (1).

               (2)

               A legalaposabban vizsgált tropán alkaloid a (-)-hioszciamin és a (-)-szkopolamin. Az atropin a (-)-hioszciamin és a (+)-hioszciamin racém keveréke, amelyek közül csak a (-)-hioszciamin enantiomer mutat antikolinerg aktivitást.

               (3)

               A tropán alkaloidok előfordulása a Datura nemzetségben jól ismert. A Datura stramonium nagy mértékben elterjedt a mérsékelt égövi és trópusi régiókban, és ezért a Datura stramonium magjai nyomokban megtalálhatók a lenmagban, a szójababban, a cirokban, a kölesben, a napraforgóban és a hajdinában, valamint az ezekből készült termékekben. A Datura stramonium magjai nem távolíthatók el egyszerűen válogatás és tisztítás útján a cirokból, a kölesből és a hajdinából.

               (4)

               Több adatra van szükség a tropán alkaloidoknak az élelmiszerben való előfordulásra vonatkozóan. Szükség van azon mezőgazdasági körülmények megértésére is, amelyek a tropán alkaloidoknak a mezőgazdasági árucikkekben való előfordulását okozzák.

               (5)

               Ezért helyénvaló a tropán alkaloidok élelmiszerekben való előfordulásának nyomon követését ajánlani,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

               1.

               Indokolt, hogy a tagállamok az élelmiszer-ipari vállalkozók aktív bevonásával nyomon kövessék a tropán alkaloidok élelmiszerekben való előfordulását, különösen a következőkben:

                           —

                           Gabonafélék és gabonafélékből származó termékek (prioritási sorrendben)

                                       —

                                       Hajdina, cirok, köles, kukorica és hajdina-, cirok-, köles- és kukoricaliszt

                                       —

                                       Csecsemőknek és kisgyermekeknek szánt gabonaalapú élelmiszerek

                                       —

                                       Reggeli gabonapelyhek

                                       —

                                       Malomipari termékek

                                       —

                                       Emberi fogyasztásra szánt magvak

                           —

                           Gluténmentes termékek

                           —

                           Étrend-kiegészítők, teák és gyógynövényteák

                           —

                           Hüvelyes zöldségek (hüvely nélkül), hüvelyesek és olajos magvak, valamint az ezekből származó termékek.

               2.

               Az elemzendő tropán alkaloidoknak legalább az atropint és a szkopolamint kell lefedniük, valamint lehetőség szerint el kell végezni a hioszciamin enantiomerek elkülönített elemzését, és elemezni kell az egyéb tropán alkaloidokat is.

               3.

               Annak biztosítása érdekében, hogy a minták a vizsgált tétel szempontjából reprezentatívak legyenek, a tagállamoknak a 401/2006/EK bizottsági rendeletben (2) megállapított mintavételi eljárásokat kell követniük.

               4.

               A nyomon követésnél alkalmazott vizsgálati módszerként elsősorban nagy teljesítményű folyadékkromatográfia – tömegspektrometria/(tömegspektrometria) (HPLC-MS/(MS)), vagy amennyiben HPLC-MS/(MS) nem lehetséges, gázkromatográfia – tömegspektrometria (GC-MS) alkalmazandó.
               A meghatározási határ (LOQ) atropin (hioszciamin enantiomerek racém keveréke) és szkopolamin esetében lehetőleg 5 μg/kg alatti, de 10 μg/kg-nál nem magasabb mezőgazdasági árucikkek, összetevők, étrend-kiegészítők és gyógynövényteák esetében, és lehetőleg 2 μg/kg alatti a késztermékek esetében (pl. reggeli gabonapelyhek), valamint 1 μg/kg alatti csecsemőknek és kisgyermekeknek szánt gabonaalapú élelmiszerek esetében.

               5.

               A tagállamoknak az élelmiszer-ipari vállalkozók aktív bevonásával vizsgálatokat kell végezniük a tropán alkaloidok élelmiszerekben való előfordulását okozó mezőgazdasági körülmények meghatározása érdekében, amennyiben a tropán alkaloidok magas szintjét figyelik meg.

               6.

               A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az elemzések eredményeit rendszeresen és legkésőbb 2016 októberéig benyújtsák az EFSA-nak az EFSA adatbenyújtási formátumát használva, az élelmiszer- és takarmányügyi szabvány mintaleírására vonatkozó EFSA-iránymutatásoknak (3), valamint az EFSA további egyedi jelentéstételi követelményeinek megfelelően.

      Kelt Brüsszelben, 2015. június 19-én.

            a Bizottság részéről

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            a Bizottság tagja

      (1)  EFSA CONTAM Panel (az EFSA-nak az élelmiszerláncba bekerülő szennyező anyagokkal foglalkozó tudományos testülete), 2013. Tudományos szakvélemény az élelmiszerekben és takarmányokban előforduló tropán alkaloidokról. EFSA Journal 2013; 11(10):3386, 113 o. doi:10.2903/j.efsa.2013.3386.

      (2)  A Bizottság 2006. február 23-i 401/2006/EK rendelete az élelmiszerek mikotoxintartalmának hatósági ellenőrzéséhez használandó mintavételi és elemzési módszerek megállapításáról (HL L 70., 2006.3.9., 12. o.).

      (3)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm