title: A Tanács ajánlása (2016. július 12.) Litvánia 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Litvánia 2016. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 299/69

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2016. július 12.)
   Litvánia 2016. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Litvánia 2016. évi stabilitási programját
   (2016/C 299/17)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               A Bizottság 2015. november 26-án elfogadta az éves növekedési jelentést, és ezzel elindult a gazdaságpolitikai koordináció 2016. évi európai szemesztere. Az Európai Tanács a 2016. március 17–18-i ülésén jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. 2015. november 26-án a Bizottság az 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Litvániát nem sorolta azon tagállamok közé, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euroövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott. Ezt az ajánlást az Európai Tanács a 2016. február 18–19-i ülésén jóváhagyta, a Tanács pedig 2016. március 8-án elfogadta (3). Mivel Litvánia pénzneme az euro, továbbá tekintettel a gazdasági és monetáris unió gazdaságai közötti szoros összefonódásokra, Lettországnak gondoskodnia kell az ajánlás teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról.

               (2)

               A Litvániára vonatkozó 2016. évi országjelentést 2016. február 26-án tették közzé. Az országjelentésben értékelték a Tanács által 2015. július 14-én elfogadott országspecifikus ajánlások, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Litvánia által elért eredményeket.

               (3)

               Litvánia 2016. április 29-én benyújtotta 2016. évi nemzeti reformprogramját és 2016. évi stabilitási programját. A kettő közötti kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (4)

               A 2014–2020-as időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól partnerségi megállapodása és releváns programjai felülvizsgálatát és azokhoz módosítások javaslatát. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná ezt a rendelkezést.

               (5)

               2016. évi stabilitási programjában Litvánia – az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára pozitív hatást gyakorló jelentős strukturális reformok figyelembevétele céljából – 2017 tekintetében átmeneti, a GDP 0,6 %-ának megfelelő mértékű átmeneti eltérést kért a középtávú célhoz vezető, előírt kiigazítási pályától. Azonban még nem jött létre végleges megállapodás, ezért továbbra is bizonytalanság övezi a reformintézkedések körét és végrehajtásukat. Így, noha Litvánia kellő költségvetési mozgástérrel rendelkezik ahhoz, hogy kihasználja egy átmeneti eltérés biztosította előnyöket, úgy tűnik, hogy nem tesz eleget a reform végrehajtásához kapcsolódó alkalmassági feltételeknek, ezért nem alkalmazható a strukturális reformról szóló rendelkezés. Továbbá jelenleg nem lehetséges felmérni, hogy mennyire megalapozott a kormánynak a reform hatására vonatkozó becslése. Ezért e reformok hatása még nem jelenik meg a 2017-es középtávú költségvetési cél eléréséhez szükséges kiigazításban.

               (6)

               Litvánia jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. A kormány a 2016. évi stabilitási program szerint az államháztartási egyenleget a 2016-ban a GDP 0,8 %-ának megfelelő hiányról 2019-re a GDP 0,9 %-ának megfelelő többletre tervezi javítani. A(z újraszámított (5)) strukturális egyenleg a középtávú költségvetési cél – strukturális értelemben a GPD 1 %-ának megfelelő mértékű hiány – fölött fog maradni 2016-ban és azt követően. A kiigazítási pálya tartalmazza a 2016-os rendszerszintű nyugdíjreformot, ám nem tükrözi a 2017-es tervezett strukturális reformot. A stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság-ráta 2019-re várhatóan a GDP 35,7 %-ára csökken a 2016-os 39,9 %-os értékről. Az ezeket a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A 2017-től tervezett hiánycélok eléréséhez szükséges intézkedések egyelőre nem kellőképpen meghatározottak. A Bizottság 2016. tavaszi előrejelzése alapján a strukturális egyenleg 2016-ban a GDP -1,2 %-a lesz, amely a középtávú költségvetési célhoz közelinek tekinthető, 2017-ben pedig a GDP -0,8 %-át teszi majd ki, vagyis meghaladja a középtávú költségvetési célt. A stabilitási program értékelése alapján és a Bizottság 2016. tavaszi előrejelzésének figyelembevételével Litvánia várhatóan meg fog felelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek.

               (7)

               Az elöregedés, a gyenge egészségügyi mutatók és a jelentős kivándorlás miatt csökken a munkaképes korú népesség, ami hátrányosan befolyásolhatja Litvánia növekedési potenciálját és végső soron jövőbeli konvergenciapályáját, továbbá veszélyezteti nyugdíjrendszerének és tartós ápolási-gondozási rendszerének fenntarthatóságát. 2030-ra a becslések szerint 35 % lesz a munkaképes korú népesség kumulatív csökkenése. Amennyiben ez a tendencia nem fordul meg, veszélyeztetni fogja a megfelelő munkaerő rendelkezésre állását, és a hosszú távú gazdasági növekedés és a szociális biztonsági rendszerek, különösen a nyugdíjrendszer fenntarthatóságát.

               (8)

               A jelenlegi demográfiai tendenciák egyértelművé teszik, hogy Litvániában átfogó nyugdíjreformra van szükség, amellyel kezelni lehet a jelenlegi nyugdíjrendszer középtávú fenntarthatóságát és megfelelőségét érintő kockázatokat. Litvániában a szegénység szintje az idősek körében a legmagasabbak között van az Unióban. Ugyanakkor jelenleg az állami nyugdíjak esetében nincs indexálási mechanizmus, és viszonylag alacsony a társadalombiztosítási nyugdíjakra fordított kiadások szintje. A parlament még nem fogadta el az indexálási mechanizmus bevezetésére, 2026 után a nyugdíjkorhatárnak a várható élettartam alakulásához való igazítására és a társadalombiztosítási nyugellátás alaprésze finanszírozása módjának javítására vonatkozóan a kormány által javasolt törvénytervezetet.

               (9)

               Litvánia egészségügyi mutatói a legrosszabbak között vannak Európában. Mindenekelőtt a halálozási ráta a 20–64 éves népesség körében a legmagasabbak között van az Unióban, ami fontos hatással van a potenciálisan rendelkezésre álló munkaerőre és a munkatermelékenységre. Az egészségügyi rendszer gyengeségei közé tartozik a fekvőbeteg-ellátásra történő túlzott hagyatkozás, valamint a megelőzésre és a közegészségügyre fordított kiadások alacsony szintje. Intézkedéseket kell tenni a negatív demográfiai tendencia kezelése érdekében.

               (10)

               Fontos, hogy Litvánia növelje a humán tőkébe történő befektetéseit annak érdekében, hogy ellensúlyozza a munkaképes korú népessége csökkenésének negatív hatásait, és hogy elősegítse az ország átállását egy magasabb hozzáadott-értéken alapuló gazdaságra. Noha az iskolai végzettség szintje növekedett, magas azon tanulók aránya, akiknek nem megfelelőek az alapkészségei. Folytatni kell a tanítás magas színvonalának biztosítására irányuló erőfeszítéseket, ami kulcsfontosságú az alulteljesítés és az oktatási hiányosságok kezeléséhez. Továbbá hiányosságok mutatkoznak a felsőoktatásban az oktatás minőségével és az innováció előmozdítására irányuló képességével kapcsolatban. A felnőttoktatásban való részvétel folyamatosan alacsony szintje aláássa a humán tőke minőségének javítására és a termelékenység növelésére irányuló erőfeszítéseket. A gazdaság egyes ágazataiban készséghiány kialakulására utaló jelek mutatkoznak. Ezek a készséghiányok a jövőben várhatóan súlyosbodni fognak. Az erőteljes bérnövekedés és a termelékenység növekedésének lelassulása gyengítheti a költség-versenyképességet. Ezért fontos az oktatás munkaerő-piaci relevanciájának javítása, az oktatási rendszer szerkezetének és finanszírozásának ésszerűsítése, az egész életen át tartó tanulás kialakítása és az aktív munkaerő-piaci intézkedések célzottságának és hatékonyságának fejlesztése. Litvánia tett lépéseket aktív munkaerő-piaci intézkedései és az álláskeresők támogatására szolgáló egyéb szolgáltatásai fejlesztésére, ám továbbra is van mozgástér az egyes csoportok, így különösen a tartósan munkanélküliek és a szükséges készségekkel nem rendelkezők célirányosabb kezeléséhez. Továbbra is alacsony a hatékony munkaerő-piaci intézkedésekre fordított kiadások szintje, és Litvániában gyengék a szociális védőhálók. Litvánia népességének mintegy 27 %-át fenyegeti szegénység vagy társadalmi kirekesztés, és a jövedelmi egyenlőtlenség a legmagasabbak között van az Unióban. A kormány tervezi az álláskeresési és szociális ellátásokra jogosultak körének bővítését és az ellátások megfelelőségének javítását, ám még mindig nem fogadták el a vonatkozó jogszabályokat.

               (11)

               A parlament jelenleg tárgyalja a munka törvénykönyve és a szociális modell átfogó módosítását. A cél a munkaerő-piaci viszonyok rugalmasabbá tétele és a biztonság fokozása, ám még el kell fogadni a vonatkozó jogszabályokat. Fontos a szociális partnerek bevonása a reform végrehajtásába és a szélesebb körű szociális párbeszéd.

               (12)

               A gazdasági válság kezdete óta lassan helyreállt a beruházások szintje, amelyet az elkövetkező években az uniós strukturális és beruházási alapok is támogatni fognak. Mindazonáltal az új technológiák átvétele és alkalmazása nem terjedt el a gazdaságban és az innováció szintje alacsony, ami hátráltatja a termelékenység növekedést. Szintén alacsony a kutatásba és innovációba történő magánberuházások szintje, talán azért, mert nincs elég ösztönzője az üzleti kutatásoknak és innovációnak, valamint a köz- és magánszféra együttműködésének. A magánberuházások erősítése csökkenthetné az abból adódó kockázatokat, hogy Litvániában a kutatásokra és innovációra fordított közkiadások az uniós strukturális és beruházási alapoktól függenek. A felsőoktatási rendszerben gyengeségek mutatkoznak a minőség és az innovációs mutatók terén, és alacsony az együttműködés szintje a külföldi egyetemekkel és kutatóközpontokkal. A kutatási és innovációs rendszer töredezett, átfedések és párhuzamosságok jellemzik. Ez megakadályozza Litvániát abban, hogy elérje az innovatív tudás növeléséhez szükséges kutatási és fejlesztési kapacitás terén a kritikus tömeget. Erősebben ösztönözni kell a tudomány világa és az üzleti élet közötti együttműködést, többek között a humán tőke fejlesztése és az abba történő befektetés révén, ami növelhetné a reálgazdaságba áramló technológiaátadás szintjét. A litván vállalatok külső tudás átvételére és üzleti célú alkalmazására irányuló korlátozott képességének javítása növelné az innováció szintjét.

               (13)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság átfogó elemzést készített Litvánia gazdaságpolitikájáról, és azt a 2016. évi országjelentésben közzétette. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Litvániának címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Mivel az átfogó gazdasági kormányzás erősítése érdekében a jövőbeli nemzeti döntések során az uniós szempontokra is tekintettel kell lenni, a Bizottság nemcsak azt vette figyelembe, hogy az intézkedések milyen jelentőséggel bírnak a fenntartható litvániai költségvetési és társadalmi-gazdasági politika szempontjából, hanem azt is, hogy megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat az alábbi 1–3. ajánlás tükrözi.

               (14)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot; véleményét (6) mindenekelőtt az 1. ajánlásban foglaltak tükrözik.

         AJÁNLJA, hogy Litvánia 2016–2017-ben tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Biztosítsa, hogy a középtávú költségvetési céltól való eltérés ne haladja meg a 2016. és 2017. évi rendszerszintű nyugdíjreformhoz kapcsolódóan megengedett eltérést. Csökkentse az alacsony jövedelműek adóterheit azáltal, hogy az adóterhet más, a növekedést kevésbé visszafogó forrásokra csoportosítja át és javítja az adójogszabályoknak való megfelelést, különösen a héa terén.

               2.

               Fokozza a humán tőkébe való beruházásokat, továbbá az oktatás munkaerő-piaci relevanciájának növelése, a tanítás és a felnőttoktatás színvonalának javítása révén tegyen lépéseket a készséghiányok megszüntetésére. Növelje az aktív munkaerő-piaci intézkedések hatókörét és erősítse meg azokat. Erősítse meg a szociális párbeszéd mechanizmusainak szerepét. Javítsa az egészségügyi ellátórendszer teljesítményét a járóbeteg-ellátás erősítése, a betegségek megelőzése és az egészségfejlesztés révén. Bővítse az álláskeresési járadékra és szociális ellátásokra jogosultak körét és javítsa az ellátások megfelelőségét.

               3.

               Tegyen lépéseket annak érdekében, hogy az egész gazdaságban nőjön a termelékenység és javuljon az új technológiák átvétele és elterjedése. Javítsa az innovációs politikák koordinációját és bátorítsa a magánberuházásokat, többek között alternatív finanszírozási módok kidolgozása révén.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  Az Európai Parlament és a Tanács 2011. november 16-i 1176/2011/EU rendelete a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról (HL L 306., 2011.11.23., 25. o.).

      (3)  HL C 96., 2016.3.11., 1. o.

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 17-i 1303/2013/EU rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra, a Kohéziós Alapra, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó közös rendelkezések megállapításáról, az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra és az Európai Tengerügyi és Halászati Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1083/2006/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 347., 2013.12.20., 320. o.).

      (5)  A Bizottság által a stabilitási programban szereplő információk alapján, a közös módszertan szerint újraszámított strukturális egyenleg.

      (6)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52007SC0066

Ajánlás a Tanács véleménye az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Franciaország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról  /* SEC/2007/0066 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 23.1.2007SEC(2007) 66 véglegesAjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Franciaország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról(előterjesztő: a Bizottság)INDOKOLÁSELőZMÉNYEKA Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Franciaország első stabilitási programját 1999 januárjában nyújtották be. A Tanács a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 1999. március 15-én véleményt fogalmazott meg a konvergenciaprogramról. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.AZ AKTUALIZÁLT PROGRAM ÉRTÉKELÉSÉNEK ELőZMÉNYEIA Bizottság, miután megvizsgálta Franciaország 2006. december 6-án benyújtott legfrissebb aktualizált stabilitási programját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el.Az aktualizált stabilitási programban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:1.  az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét2.  az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a stabilitási program előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását), valamint3.  a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítményeAz elmúlt tíz év tapasztalatait alapul véve a francia üzleti ciklus az euro-övezetével összhangban halad és hasonló növekedési szinteket produkál. Mindamellett a francia munkanélküliségi ráta az utóbbi tíz évben átlagosan 10 % volt, azaz egy százalékponttal meghaladta az euro-övezeti munkanélküliségi rátát. Noha a ráta a közelmúltban csökkenő tendenciát mutatott (az 1997-es 12,1 %-ról 9 % alá esett), még mindig viszonylag magas. A francia gazdaság meglehetősen megbízható növekedését főként a hazai kereslet, különösen a magánfogyasztás vezérelte, ami a háztartások vásárlóerejét támogató intézkedések erdménye. A gazdaság keresleti oldala a gazdaságpolitika kedvező összetételének hatásaiból profitált, ez azonban jelentős költségvetési egyensúlyzavarokat okozott. A 2004-ben kezdődött konszolidációs törekvések a hiányt 2005-ben a Szerződésben foglalt 3 %-os referenciaérték alá szorították, aminek eredményeként 2007 januárjában hatályon kívül helyezték a túlzott hiány esetén követendő eljárást. További konszolidáció szükséges azonban az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása és a gazdasági visszaesésekkel szembeni költségvetési tartalék létrehozása érdekében. Az idősebb munkavállalók alacsony foglalkoztatottságának a jelenleg tervezettnél nagyobb emelése segítené a GDP növekedését és csökkentené az államháztartásra nehezedő nyomást. Ebből eredően a francia gazdaság előtt álló kihívások a fenntarthatósággal és a hatékonysággal kapcsolatosak.Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés2006. március 24-én a Tanács véleményt fogadott el a stabilitási program előző, 2005–2009 közötti időszakra vonatkozó változatáról, amelyben „üdvözli, hogy a francia stabilitási programban az adósságcsökkentésnek adnak prioritást, de megállapítja, hogy a költségvetési célkitűzések elérését és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kockázatok övezik”. A Tanács felkérte Franciaországot, hogy „haladéktalanul gondoskodjon a szükséges strukturális kiigazításról, hogy az államháztartási hiányt 2006-ban hiteles és fenntartható módon a GDP 3 %-a alá csökkentsék; hajtsa végre a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy biztosítsák a tervezett költségvetési kiigazítást a középtávú célkitűzés irányában és javítsák a hosszú távú fenntarthatóságot; valamint erősítse az államháztartás alszektoraira nézve meghatározott kiadási szabályok nyomon követését és betartatását, hogy ne lépjék át az ambiciózus többéves kiadási plafonokat.”A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramrólFranciaország 2006. október 5-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Franciaország nemzeti reformprogramja a következő prioritásokat azonosítja: az erőteljes gazdasági növekedés feltételeinek megteremtése, a munkanélküliség csökkentése és a foglalkoztatás növelése, valamint tudásalapú gazdaság kiépítése.A Bizottság értékelésében (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés [2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Franciaország jó eredményeket ér el a nemzeti reformprogram végrehajtásában. A kedvező makrogazdasági körülmények között Franciaország a költségvetés konszolidációjára törekszik, miközben növelni próbálja a potenciális növekedést, főként a kutatás és az innováció iránt újonnan megnyilvánuló elkötelezettség révén. A munkaerőpiac teljesítménye még mindig visszafogott.Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |-  AjánlásA TANÁCS VÉLEMÉNYEaz 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Franciaország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjárólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság ajánlására,a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:4.  [2007. február 27-én] a Tanács megvizsgálta Franciaország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programját.5.  A program két különböző forgatókönyvet ad meg a makrogazdaság és a költségvetés alakulásáról: „alsó” és „felső” forgatókönyvet. A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzésével összhangban lévő „alsó” forgatókönyv tekinthető a költségvetés alakulását értékelő referencia-forgatókönyvnek. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv megalapozott feltételezéseken alapul, noha 2006 vonatkozásában kissé felfelé torzít. A forgatókönyv alapján a reál-GDP növekedése évente 2,25 %-kal nő a programidőszak alatt. A program inflációs előrejelzése is valószerűnek tűnik.6.  A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2006-ban a GDP 2,7 %-a lesz, szemben a stabilitási program előző változatában foglalt, a GDP 2,9%-ának megfelelő céllal (és a 2005-ben a GDP 2,9 %-át kitevő hiánnyal). Noha a GDP-növekedési feltételezések a program előző és jelenlegi változatában megegyeznek – 2 és 2,5 % közé esnek – a növekedés összetétele a jelenlegi változatban inkább adótartalmú, mivel magasabb magánfogyasztásra épül. A hiány tekintetében várt javulás támogatja a) a GDP-növekedés gyorsulása (1,2 %-ról mintegy 2 %-ra), ami megnöveli a bevételeket (mintegy 5 milliárd euróval, azaz GDP-arányosan 0,3 százalékponttal), és b) a kiadási ütem lassulása.7.  A program a francia hatóságok nagy ívű „nemzeti adósságcsökkentési” stratégiájának része, és többéves, 2010-re nulla hiányt és a GDP 60 %-a alatti adósságszintet előirányzó adósságcsökkentési tervként mutatják be. A program a 2006-ban a GDP 2,7 %-át (2007-ben 2,5 %-át) kitevő infláció 2010-re a GDP 0 %-ára történő folyamatos csökkentését tervezi, ami azonban a későbbi évekre összpontosít, és összességében 2,7 százalékpontos GDP-arányos csökkenést jelent. A 2006-ban a GDP 0,1 %-át kitevő elsődleges hiány 2007-től többletbe fordulna és 2010-re elérné a GDP 2,5 %-át. A tervezett költségvetési konszolidáció a kiadási oldalra összpontosít: olyan többéves célszámokat határoz meg az államháztartási kiadások növekedésére, amelyek az (elsődleges) kiadás/GDP-arány közel 3 százalékpontos csökkenését hoznák a programidőszak alatt. A program előző változatával összehasonlítva az új változat lényegében ugyanolyan makrogazdasági forgatókönyv mellett nagyjából ugyanazt a költségvetési kiigazítást tervezi.8.  A közös módszertannak megfelelő strukturális egyenleg (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleg) a tervek szerint a GDP mintegy 2,5 %-át kitevő 2006. évi hiányról a GDP 0,25 %-át kitevő többletre javul a programidőszak végén (2010-ben). A stabilitási program előző változatával egyezően a program strukturális egyensúlyi pozíciót határoz meg középtávú költségvetési célkitűzésként, amelyet 2010-re szándékoznak elérni. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 1,5 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és megfelelően tükrözi a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedését és az adósságrátát.9.  A programban szereplő költségvetési előrejelzések kockázatai a közeljövő tekintetében (2008-ig) nagyjából kiegyensúlyozottnak tűnnek, a program vége felé azonban az előre jelzettnél rosszabbul alakulhat a költségvetés teljesítménye. A közeljövőt tekintve a kiigazítás főként az állami szintű kiadások szigorúbb ellenőrzésére épül, amit támogat még az új költségvetési rendről szóló organikus törvény[6] fokozatos végrehajtása és a korszerűsítési vizsgálatok eredménye; a kiigazítás megalapozottnak tűnik, noha a helyi önkormányzatok kiadási tendenciái kockázati tényezőt jelentenek. A későbbi éveket tekintve kétségek merülnek fel az előirányzott erőteljes kiigazítás teljes megvalósításával kapcsolatban. Még ha az állami szintű kiadási normák megfelelően teljesülnek is, a tervezett drasztikus kiadáscsökkentés a programban nem részletezett reformokat tesz szükségessé. Általánosabban, a francia költségvetési konszolidáció központi elemét adó államháztartási kiadási korlátok betartásával kapcsolatos múltbeli eredmények a végrehajtó mechanizmusok hiányával, valamint az egyes alágak – főként a helyi önkormányzatok – kiadási szabályainak hiányával párosulva a negatív kockázatokat erősítik.10.  E kockázatértékelés alapján előfordulhat, hogy a programban szereplő költségvetési irányvonal nem lesz elégséges ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint 2010-re megvalósítsák a középtávú célkitűzéseket. Az irányvonal azonban a programidőszak vége felé, legvalószínűbben 2009-től bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. 2007-et leszámítva a középtávú célkitűzés irányába ható kiigazítás program szerinti üteme nagyjából összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal, amely az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében előírja, hogy a strukturális egyenleg éves javításának irányadó mértéke a GDP 0,5 %-a, kedvező gazdasági időszakokban viszont magasabbnak kell lennie, kedvezőtlen időszakokban pedig lehet alacsonyabb. Noha Franciaország alig van túl a túlzott hiány megszüntetésén, a 2007-re tervezett kiigazítás GDP-arányosan csupán 0,3 százalékpontot ér el, miközben a gazdasági helyzet nem nevezhető „kedvezőtlen időszaknak”, sőt, az adórugalmasság „kedvező időszakot” jelez.11.  A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ban elérte a GDP 64,6 %-át, azaz meghaladta a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaértéket. A program előrejelzése szerint a adósság/GDP-arány a programidőszak alatt 6,5 százalékponttal csökkenni fog. Az adósságráta a programidőszak vége felé az előre jelzettnél kedvezőtlenebbül alakulhat, tekintve 1) a költségvetési célokat fenyegető fent említett kockázatokat és 2) az átlagos múltbeli szintet meghaladó, nem stratégiai állami vagyon értékesítésének bizonytalanságát. E kockázatok ellenére úgy tűnik, hogy az adósságráta a programidőszak alatt elegendő mértékben csökken a referenciaérték felé.12.  Az elöregedés hosszú távú költségvetési hatása Franciaországban valamelyest kisebb, mint az EU-átlag, mivel a már lezajlott nyugdíjreformnak köszönhetően a nyugdíjkiadások is kevésbé nőttek, mint sok más országban. A kiinduló költségvetési egyenleg – noha 2005-höz képest javult – a népesség elöregedése okozta hosszú távú költségvetési hatások nélkül is még mindig kockázatot jelent az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára nézve. Sőt, a bruttó adósság jelenlegi szintje meghaladja a Szerződésben foglalt referenciaértéket. A további költségvetési konszolidáció hozzájárulna az államháztartás fenntarthatóságát fenyegető kockázatok csökkentéséhez, amihez jól jönne a nyugdíjreform kedvező hatásainak megőrzése és esetleg erősítése. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintve Franciaország összességében közepes kockázattal szembesül.13.  A stabilitási program a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a 2006. októberi francia nemzeti reformprogram általános hatását. A program azonban nem ad rendszerezett tájékoztatást a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, de úgy tűnik, hogy költségvetési előrejelzései figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A stabilitási programnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal.14.  A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.15.  Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program az előírt és a nem kötelező adatok tekintetében részben hiányos[7].Összességében megállapítható, hogy a túlzott hiány korrekcióját követően és erőteljes bevételnövekedés mellett a program az adósságcsökkentésre helyezi a hangsúlyt és a kiadásoldalra összpontosító, de időben kissé távoli kiigazítás révén a középtávú cél elérésére törekszik A költségvetési célok elérésének vannak kockázatai, főként a program későbbi évei tekintetében.A fenti értékelés alapján Franciaországot felkérik arra, hogy:i. az erőteljes növekedési kilátásokat és az előzetesen vártnál jobban alakuló 2006-os eredményekből eredő kedvező kiindulási helyzetet kihasználva a középtávú célkitűzés felé vezető kiigazítást a programidőszak elejére, leginkább 2007-re összpontosítsa abból a célból, hogy az időszak végére megvalósítsa a középtávú célkitűzést, ezáltal pedig csökkentse az adósságszintet és javítsa az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát;ii. az államháztartás valamennyi alága vonatkozásában erősítse a kiadási szabályok figyelemmel kísérését és végrehajtását a célból, hogy biztosítsa az ambiciózus többéves kiadási korlátok betartását.A költségvetés alakulása és az előrejelzések összehasonlítása2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Reál-GDP (%-os változás) | SP 2006. december | 1,2 | 2,0-2,5 | 2,0-2,5 | 2 ,25 | 2 ,25 | 2 ,25 |BIZ 2006. november | 1,2 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január | 1,5-2,0 | 2,0-2,5 | 2 ,25 | 2 ,25 | 2 ,25 | nincs adat |HICP-infláció (%) | SP 2006. december | 1,9 | 2,0 | 1,9 | 1 ,75 | 1 ,75 | 1 ,75 |BIZ 2006. november | 1,9 | 2,0 | 1,8 | 1,9 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január | 1,9 | 1,8 | 1 ,75 | 1 ,75 | 1 ,75 | nincs adat |Kibocsátási rés (a potenciális GDP %-ában) | SP 2006. december1 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | -0,5 | -0,4 | -0,3 |BIZ 2006. november5 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | -0,9 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január1 | -0,5 | -0,4 | -0,6 | -0,8 | -0,9 | nincs adat |Államháztartási egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2006. december | -2,9 | -2,7 | -2,5 | -1,8 | -0,9 | 0,0 |BIZ 2006. november | -2,9 | -2,7 | -2,6 | -2,2 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január | -3,0 | -2,9 | -2,6 | -1,9 | -1,0 | nincs adat |Elsődleges egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2006. december | -0,2 | -0,1 | 0,1 | 0,7 | 1,7 | 2,5 |BIZ 2006. november | -0,2 | -0,1 | 0,0 | 0,4 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január | -0,3 | -0,3 | 0,0 | 0,6 | 1,6 | nincs adat |Ciklikusan kiigazított egyenleg (a GDP %-ában) | SP 2006. december1 | -2,5 | -2,4 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |BIZ 2006. november | -2,5 | -2,3 | -2,3 | -1,8 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január1 | -2,8 | -2,7 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | nincs adat |Strukturális egyenleg2 (a GDP %-ában) | SP 2006. december3 | -3,0 | -2,5 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |BIZ 2006. november4 | -3,1 | -2,6 | -2,3 | -1,8 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január | -3,3 | -2,9 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | nincs adat |Bruttó államadósság (a GDP %-ában) | SP 2006. december | 66,6 | 64,6 | 63,6 | 62,6 | 60,7 | 58,0 |BIZ 2006. november | 66,6 | 64,7 | 63,9 | 63,3 | nincs adat | nincs adat |SP 2006. január | 65,8 | 66,0 | 65,6 | 64,6 | 62,8 | nincs adat |Megjegyzések: |1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján. |2Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz). |3Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a program szerint (a GDP 0,5 %-a 2005-ben és 0,1 %-a 2006-ban; ezután a GDP 0 %-a, hiánycsökkentők). |4Egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése szerint (a GDP 0,6 %-a 2005-ben, 0,2 %-a 2006-ban; ezután a GDP 0 %-a, hiánycsökkentők). |5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 2,0 %-os, 2,2 %-os, 2,2 %-os és 2,3 %-os becsült potenciális növekedés alapján. |Forrás: |Stabilitási program (SP); a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi gazdasági előrejelzései (BIZ); a Bizottság szolgálatainak számításai |[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006)816.[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM (2006) 574. végleges, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Az először 2006-ban alkalmazott új költségvetési rendről szóló organikus törvény célja a költségvetési kiadások hatékonyságának és átláthatóságának fokozása.[7] A program nem szolgáltat adatot a kollektív fogyasztásról, valamint (2008–2010 vonatkozásában) a rövid és hosszú távú kamatlábak alakulásáról.


title: A Tanács ajánlása ( 2012. július 10. ) Belgium 2012. évi nemzeti reformprogramjáról és Belgium 2012–2015-ös időszakra vonatkozó stabilitási programjáról szóló tanácsi vélemény adásáról

text:
               24.7.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 219/5

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2012. július 10.)
   Belgium 2012. évi nemzeti reformprogramjáról és Belgium 2012–2015-ös időszakra vonatkozó stabilitási programjáról szóló tanácsi vélemény adásáról
   2012/C 219/02
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikkének (2) bekezdésére és 148. cikkének (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikkének (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikkének (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottságnak az „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében, hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén rejlő lehetőségeit.

               (2)

               A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3), melyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat.

               (3)

               A Tanács 2011. július 12-én ajánlást (4) fogadott el Belgium 2011. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményt adott Belgium 2011–2014-es időszakra vonatkozó, aktualizált stabilitási programjáról.

               (4)

               A Bizottság 2011. november 23-án elfogadta a második éves növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve elindítja az előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció második európai szemeszterét. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2012. február 14-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Belgiumot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes felülvizsgálatra kerül sor.

               (5)

               A Tanács 2011. december 1-jén következtetéseket fogadott el, amelyekben felhívta a szociális védelemmel foglalkozó bizottságot, hogy a Foglalkoztatási Bizottsággal és más bizottságokkal együttműködésben nyújtsa be a Tanácsnak az Európa 2020 szakpolitikai ciklus keretében javasolt intézkedésekkel kapcsolatos észrevételeit. Az említett észrevételek a Foglalkoztatási Bizottság véleményének részét képezik.

               (6)

               Az Európai Parlament az 1466/97/EK rendelettel összhangban megfelelően részt vett az európai szemeszterben, és 2012. február 15-én elfogadta a 2012. évi éves növekedési jelentés foglalkoztatási és szociális vonatkozásairól szóló állásfoglalást és a 2012. évi éves növekedési jelentéshez való hozzájárulásról szóló állásfoglalást.

               (7)

               Az Európai Tanács 2012. március 2-án jóváhagyta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy a differenciált és növekedést elősegítő költségvetési konszolidációnak prioritást kell élveznie, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás normál feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.

               (8)

               Az Európai Tanács 2012. március 2-án arra is felkérte az Euro Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.

               (9)

               Belgium 2012. április 30-án benyújtotta a 2012–2015-ös időszakra vonatkozó, 2012. évi stabilitási programját, valamint 2012. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke alapján végzett részletes felülvizsgálat révén azt is megvizsgálta, hogy Belgiumban tapasztalható-e makrogazdasági egyensúlyhiány. A Bizottság a részletes felülvizsgálata során arra a következtetésre jutott, hogy Belgiumban külső egyensúlyhiány tapasztalható, az azonban nem túlzott.

               (10)

               A 2012. évi stabilitási programnak az 1466/97/EK rendelet szerinti értékelése alapján a Tanács úgy véli, hogy a programban a költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági pálya 2012-re és 2013-ra vonatkozóan megalapozott, 2014-re és 2015-re vonatkozóan viszont optimista, mivel a Bizottság szolgálatainak 2012. tavaszi előrejelzései alapján a potenciális növekedésre vonatkozóan kirajzolódó legfrissebb becsléseknél sokkal jelentősebb GDP-növekedést irányoz elő. A stabilitási programban szereplő költségvetési stratégia célja az, hogy 2012-ben a hiány a GDP 3 %-a alá kerüljön (a 2011. évi 3,7 %-os értékről a GDP 2,8 %-ára), 2015-ben pedig nulla legyen. A stabilitási program megerősíti a strukturális értelemben vett költségvetési pozícióra vonatkozó középtávú célkitűzést, amely a GDP 0,5 %-át kitevő hiány. Ez megfelelően tükrözi a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeit. A 2012-re tervezett költségvetési hiány összhangban van a Tanács által a túlzott hiány kiigazítására vonatkozóan meghatározott határidővel, a tervezett költségvetési konszolidáció pedig megfelel a túlzotthiány-eljárás keretében tett tanácsi ajánlásban szereplő, átlagosan évente legalább a GDP ¾ %-át kitevő (strukturális szinten vett) kiigazításnak. Az államháztartási kiadások növekedésének mértéke – a diszkrecionális bevételi intézkedéseket figyelembe véve – 2013 és 2015-ös időszakban megfelel a Stabilitási és Növekedési Paktum kiadási referenciaértékeinek, 2012-ben azonban nem. Az (újraszámított) strukturális költségvetési egyenleg (5) alapján a stabilitási program előrejelzései szerint 2012-re a strukturális egyenleg a GDP 1,1 %-ával, a 2013–2015-ös időszakban pedig a GDP mintegy 0,8 %-ával javul.
               Ugyanakkor kockázatok adódnak abból, hogy a 2013-tól végrehajtandó további intézkedések nincsenek még meghatározva, és a makrogazdasági forgatókönyv 2014-től kezdve túlzottan optimista. A 2011-ben a GDP 98,0 %-át kitevő államadósság – amely jóval meghaladja a 60 %-os küszöböt – a stabilitási program előrejelzése szerint stabilizálódik, majd 2015-ben 92,3 %-ra csökken; ez megfelelő előrehaladást jelentene a Stabilitási és Növekedési Paktum adósságcsökkentési célszáma felé.
               Ezenfelül a pénzügyi ágazatnak nyújtott garanciákból adódó rejtett kötelezettségek különösen nagymértékűek. Az államháztartás szabályokon alapuló, többéves kerete szempontjából – különös tekintettel a kiadásokra – előnyös lenne végrehajtási mechanizmusokat és/vagy kötelezettségvállalásokat bevezetni Belgium régiói és közösségei szintjén, valamint helyi szinten, a rájuk vonatkozóan meghatározott hiánycélnak való megfelelés érdekében.

               (11)

               A népesség idősödésével járó költségeket kezelni kell, továbbá a magas államadósság csökkentése érdekében meg kell valósítani a hiány strukturális csökkentését. Az új szövetségi kormány 2011 decemberében a belga öregségi szociális biztonsági rendszer reformjában állapodott meg. Most a kezdeményezett jogszabályi reformok eredményes végrehajtására és nyomon követésére van szükség a tényleges nyugdíjba vonulási életkor megemelése érdekében. A belga öregségi szociális biztonsági rendszer reformját alapvetően fontos olyan intézkedésekkel alátámasztani, amelyek az aktív idősödést és a hosszabb ideig való munkavállalást ösztönzik, továbbá e cél elérését további reformokkal – így például a kötelező nyugdíjkorhatárnak a várható élettartamhoz igazításával – is elősegíthetnék.

               (12)

               A belga pénzügyi rendszer továbbra is jelentős kihívásokkal néz szembe. A belga bankok szerkezetátalakítása még folyamatban van, és a 2008–2009 folyamán a pénzügyi válság miatt nyújtott állami támogatást még nem fizették vissza hiánytalanul. Ráadásul a garanciák jelentős mértéke miatt a bankszektort és a közszférát terhelő kockázatok összefüggenek egymással.

               (13)

               A folyó fizetési mérleg fokozatosan romlik. A szolgáltatások egyenlegének javulása nem ellensúlyozza a külkereskedelmi áruforgalom egyenlegének romlását. A belga áruexport visszaszorult, nem csupán a világkereskedelem bővüléséhez képest, hanem az euroövezet más tagállamaihoz és az euroövezet átlagához viszonyítva is, ami a fajlagos munkaerőköltségek kedvezőtlen belföldi alakulására utal, Belgium fő kereskedelmi partnereivel (Hollandia, Franciaország, Németország) és az euroövezet egészével összevetve. Az automatikus bérindexálás rendszerének fennállása mellett a reálbérek növekedésének 0,3 % alatt tartására irányuló kormányzati erőfeszítések a 2011–2012-es időszakban valószínűleg nem tudták megakadályozni, hogy a nominálbérek növekedése meghaladja a szomszédos országokban jellemző szintet. Bár a termelékenység szintje magas, Belgiumban a növekedés gyenge, és a közbenső inputok – főként az energia – költségei szintén magasak. A kiskereskedelmi gáz- és villamosenergia-árakat befagyasztották az infláció visszafogása érdekében, ám nem történtek konkrét lépések a béralku és a bérindexálás rendszerének reformja tekintetében. A magánszektorban a kutatás és fejlesztés (K+F) intenzitása az elmúlt években stagnált, és a szakképzett munkaerő hiánya – különösen természettudományos és műszaki téren – jelentősen akadályozhatja majd a belga gazdaság innovációs teljesítményének további fejlesztését.

               (14)

               Történtek bizonyos strukturális intézkedések a fiatalabb és idősebb munkavállalók foglalkoztatásának javítása és a munkanélküliek nagyobb arányú munkába állítása érdekében. Belgium átfogó reformot indított a munkanélküli ellátások rendszerére vonatkozóan. Ennek ellenére továbbra is strukturális problémák tapasztalhatók a munkaerőpiacon, és többet is lehetne tenni ezek kezelése érdekében. Az egész életen át tartó tanulásban való részvételi arány fokozása, valamint a szakoktatás és -képzés területére irányuló reformok alapvetően fontosak az aktív munkaerő-piaci intézkedések eredményességéhez, különösen az idősebb munkavállalók és a hátrányos helyzetű csoportok, így a migráns háttérrel rendelkező személyek esetében. Nem történt jelentős előrelépés a munkaerő adóterhének csökkentése terén. A legalacsonyabb bérekre vonatkozóan 2011 júniusában új adójóváírást vezettek be, ám ez nem bizonyult elégségesnek ahhoz, hogy orvosolja a legalacsonyabban fizetetteket érintő munkanélküliségi csapdákat. Nem történt elmozdulás a munka adóterhei felől a fogyasztást terhelő adók és/vagy környezetvédelmi adók irányába.

               (15)

               A kiskereskedelemben és a hálózatos iparágakban jellemző visszafogott versenyből, valamint a felügyeleti keret gyengeségeiből fakadóan Belgiumban számos áru és szolgáltatás általában drágább, mint más tagállamokban. A kiskereskedelemi ágazatban még mindig jelentősek az akadályok és a működési korlátozások. Versenykorlátozó rendelkezések szabják meg továbbra is a nyitvatartási időt, védik a már piacon lévőket az új belépőktől, és gátolják az új üzleti modellek és technológiák elterjedését. A versenyt érintően a hálózatos iparágaknál jellemző közös probléma Belgiumban a piacon lévők erős pozíciója és a többi tagállamhoz képest magas belépési korlát, aminek eredményeként ezekben az ágazatokban a korábban monopóliummal rendelkezők továbbra is magasabb árakat szabnak, mint amire egy versenypiacon lehetőségük lenne. A belga versenyhatóság reformja folyamatban van, ám nem egyértelmű még, hogy a megreformált hatóság kellőképpen független lesz-e, és rendelkezik-e majd a szükséges forrásokkal.

               (16)

               Bár Belgium jól halad a megújuló energiaforrások gazdaságban való arányának növelésére vonatkozó célkitűzés megvalósítása felé, a kibocsátás-kereskedelmi rendszeren kívüli ágazatokban (6) az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére vonatkozó 15 %-os célkitűzés irányában az előrejelzés szerint gyakorlatilag nem történik előrelépés. E helyzet kezelésére 2011-ben Belgium nem fogadott el megfelelő intézkedéseket vagy szakpolitikai kezdeményezéseket.

               (17)

               Belgium számos vállalást tett az Euro Plusz Paktum keretében. Ezek a vállalások és a 2011-ben tett vállalások végrehajtása a versenyképesség fokozására, a foglalkoztatási ráta növelésére, az államháztartás fenntarthatóságának javítására és a pénzügyi stabilitás erősítésére irányulnak. A Bizottság értékelte az Euro Plusz Paktum keretében tett vállalások teljesítését. Ezen értékelés eredményeit a Tanács az alábbi ajánlásokban figyelembe vette.

               (18)

               A Bizottság az európai szemeszterrel összefüggésben elvégezte Belgium gazdaságpolitikájának átfogó elemzését. Értékelte a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint benyújtotta a részletes felülvizsgálat eredményeit. Figyelembe vette nemcsak a programok Belgium fenntartható költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az alábbi 1–7. ajánlás tükrözi a Bizottságnak az európai szemeszter keretében tett ajánlásait.

               (19)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot, és véleményét (7) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (20)

               A Bizottság részletes felülvizsgálata eredményének és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a stabilitási programot. A Tanács 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait különösen az alábbi 1., 4., 5. és 6. ajánlás tükrözi,

         AJÁNLJA, hogy Belgium a 2012–2013-as időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               Hajtsa végre a 2012. évre vonatkozó költségvetést, biztosítva azt, hogy a túlzott hiányt 2012-ig kiigazítsák. Emellett határozza meg a 2013. évre és az azt követő időszakra vonatkozó, a költségvetési stratégia végrehajtásához szükséges intézkedéseket, biztosítva ezáltal a túlzott hiány tartós kiigazítását és a középtávú célkitűzés felé való megfelelő előrelépést, beleértve a kiadási küszöbértéknek való megfelelést, és biztosítva az adósság csökkenésére meghatározott küszöbértéknek való megfelelés felé haladást. Módosítsa a költségvetési keretet annak érdekében, hogy a költségvetési célkitűzések a szövetségi és a szövetségi alatti szinteken kötelező erejűek legyenek, továbbá fokozza a kormányzati szintek tekintetében a tehermegosztás átláthatóságát és az elszámoltathatóságot.

               2.

               Folytassa az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának javítását az idősödéssel kapcsolatos kiadások megfékezésével, beleértve az egészségügyi kiadásokat is. Hajtsa végre az előnyugdíj- és a nyugdíjrendszer reformját, és tegyen további lépéseket a tényleges nyugdíjba vonulási életkor emelése érdekében, többek között a kötelező nyugdíjkorhatárnak a várható élettartamhoz igazítása révén.

               3.

               Ösztönözze a leggyengébb bankok tőkeemelését a bankszektor erejének megalapozása érdekében, hogy az ágazat be tudja tölteni szokásos szerepét a gazdaságnak történő hitelnyújtásban.

               4.

               A munkahelyteremtés és a versenyképesség erősítése érdekében tegyen lépéseket – a nemzeti gyakorlatnak megfelelően a szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően – a béralku és a bérindexálás rendszerének reformja irányába. Első lépésként biztosítsa, hogy a bérek növekedése jobban tükrözze a munkaerő termelékenységének és versenyképességének alakulását i. a „bérnormában” meghatározott utólagos korrekciós mechanizmusok alkalmazásának biztosításával és a költségek tekintetében való versenyképesség javítása érdekében az átfogó megállapodások előtérbe helyezésével; valamint ii. az ágazati kollektív szerződések mentességi záradékai alkalmazásának elősegítésével, hogy a bérek növekedése jobban tükrözze a munkaerő termelékenységének helyi szintű alakulását.

               5.

               Valósítson meg jelentős átcsoportosítást a munka adóterhei felől a növekedést kevésbé torzító adóformák, ezenbelül például a környezetvédelmi adók irányába. Folytassa a munkanélküli ellátások rendszerének megkezdett reformját a foglalkoztatást visszafogó tényezők csökkentése érdekében, és a foglalkoztatás támogatását és az aktivizálást szolgáló politikákat összpontosítsa erőteljesebben az idősebb munkavállalókra és a hátrányos helyzetű csoportokra, különösen a migráns háttérrel rendelkező személyekre. Használja ki a munkaerő-piaci hatáskörök tervezett további regionalizációját arra, hogy erősödjön a munkaerő régióközi mobilitása, és fokozódjon a koherencia az oktatás, az egész életen át tartó tanulás, a szakképzés és a foglalkoztatás területére vonatkozó politikák között. Terjessze ki az aktivizálást célzó jelenlegi intézkedéseket valamennyi korcsoportra.

               6.

               Az akadályok lebontásával és a működési korlátozások enyhítésével tegyen további intézkedéseket a kiskereskedelmi ágazatban folyó verseny erősítése érdekében. A szabályozási korlátok felülvizsgálatával és az állami támogatási szabályok hatékony érvényesítését szolgáló intézményi rendelkezések megerősítésével tegyen intézkedéseket a hálózatos iparágakban folyó verseny erősítésére.

               7.

               Tegyen további lépéseket a kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli ágazatokban az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére meghatározott célok elérésének felgyorsítására, különösen annak biztosításával, hogy a közlekedési ágazat jelentősen hozzájáruljon e célhoz.

      Kelt Brüsszelben, 2012. július 10-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         V. SHIARLY

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  2012-re érvényben tartja a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2012. április 26-i 2012/238/EU tanácsi határozat (HL L 119., 2012.5.4., 47. o.).

      (4)  HL C 209., 2011.7.15., 1. o.

      (5)  A Bizottság szolgálatai által a programban megadott információk alapján a közösen elfogadott módszertan alkalmazásával újraszámított, egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított egyenleg.

      (6)  Belgiumban a kibocsátásnak csupán 37,9 %-a származik az Unió kibocsátáskereskedelmi rendszere (ETS) alá tartozó ágazatokból. A legfontosabb ETS-en kívüli ágazatok közül az országban a közúti közlekedés (21,5 %) és az energiafelhasználás (38,9 %) az üvegházhatású gázok kibocsátásának legjelentősebb forrása.

      (7)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.


Fontos jogi nyilatkozat

|

52004SC0918

A Bizottság ajánlása a belső piacot érintő irányelveknek a nemzeti jogba történő átvételéről  /* SEC/2004/0918 végleges */

	[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |Brüsszel, 12.7.2004SEC(2004) 918 véglegesA BIZOTTSÁG AJÁNLÁSAa belső piacot érintő irányelveknek a nemzeti jogba történő átvételérőlA BIZOTTSÁG AJÁNLÁSAa belső piacot érintő irányelveknek a nemzeti jogba történő átvételéről(EGT vonatkozású szöveg)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 211. cikkére,mivel:1.  Amikor a tagállamok irányelveket vesznek át a nemzeti jogba, megválaszthatják ezen átvétel formáját és módját, de az elérendő eredmény és az átvétel megtörténtének határideje tekintetében az irányelvben megadott feltételek kötelezik őket.2.  Felismerve a belső piac[1] megfelelő működésének fontosságát az európai gazdaság versenyképessége szempontjából, az Európai Tanács számos csúcstalálkozón, többek között a 2001. márciusi stockholmi, 2002. márciusi barcelonai, valamint 2003. és 2004. márciusi brüsszeli ülésén ismételten sürgette, hogy a tagállamok tulajdonítsanak kiemelt jelentőséget a belső piacot érintő irányelvek a nemzeti jogukba történő átvételének.3.  Az Európai Parlament[2], az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság[3] és a Régiók Bizottsága[4] több alkalommal aggodalmait fejezte ki a tagállamok gyenge teljesítményét illetően a belső piaci irányelvek helyes és megfelelő időben történő átvétele terén. A jobb jogalkotásról szóló 2003. december 16-i intézményközi megállapodás[5] szintén hangsúlyozta annak szükségességét, hogy a tagállamok tegyenek eleget a Szerződés 10. cikkének, és felszólította a tagállamokat annak biztosítására, hogy a közösségi jogot az előírt határidőkön belül, helyesen és haladéktalanul átveszik a nemzeti jogba.4.  A felszólítások, illetve azon tény ellenére, hogy az időszerű és helyes átvétel jogi kötelezettségük, a tagállamok rendszeresen nem veszik át a belső piaci irányelveket a saját maguk által megállapodott határidőre, a tagállamok többsége az Európai Tanács által meghatározott időközi átvételi célkitűzéseknek sem tesz eleget, és számos ilyen irányelvet a határidő lejárta után hosszú idő elteltével még mindig nem vettek át az összes tagállam nemzeti jogába.5.  A belső piaci irányelvek késedelmes vagy helytelen átvétele kárt okoz az üzleti vállalkozásoknak és az állampolgároknak, mivel gyakran jogaiktól fosztja meg őket.6.  A késedelmes és helytelen átvétel az üzleti vállalkozásokat és fogyasztókat megfosztja továbbá a helyesen működő belső piac teljes gazdasági előnyeitől, és kárt okoz az európai gazdaság mint egész versenyképességének, aláásva a Közösségnek a gazdasági növekedés létrehozására való képességét a társadalmi kohézió magas szintjének fenntartása mellett.7.  A huszonöt vagy több tagállamból álló Európai Unióban fokozódik annak a kockázata, hogy az irányelvek kései vagy helytelen átvétele a belső piac töredezettségéhez és ezáltal a gazdasági előnyök fogyatkozásához vezet.8.  A Bizottság továbbra is elsőbbségi ügynek fogja tekinteni, hogy nyomatékos jogi lépéseket tegyen a tagállamokkal szemben a késedelmes vagy helytelen átvételért, és a tagállamok átvételi eredményeinek a belső piaci eredménytáblán való rendszeres közzététele révén fokozza az egymásra gyakorolt nyomást; azonban – bár e fellépések korábban jártak némi sikerrel – az átvételbeli elmaradások továbbra is fennállnak, és ezért a Bizottság és a tagállamok részéről előremutatóbb megközelítésre van szükség.9.  Az Európai Közösség joga alkalmazásának jobb ellenőrzéséről szóló 2002. évi közleményében[6] a Bizottság jelezte, hogy az irányelvek nemzeti jogba történő átvétele terén hogyan tudja segíteni, illetve hogyan segíti a tagállamokat.10.  Az irányelvek helyes és időben történő átvételéről azonban a tagállamoknak kell gondoskodniuk.11.  A Szerződés 10. cikke megköveteli a tagállamoktól, hogy tegyenek meg minden megfelelő – általános vagy különös – intézkedést a Szerződésből eredő vagy a Közösség intézményei által megtett cselekvésekből következő kötelezettségeik teljesítésének biztosítására.12.  Az Európai Közösségek Bírósága kitart azon álláspontja mellett, hogy a tagállamok nem hivatkozhatnak a saját belső jogrendszerükben meglévő rendelkezésekre, gyakorlatokra vagy körülményekre az irányelvekben megállapított kötelezettségek és határidők betartása elmulasztásának indoklására.13.  Tekintettel az irányelvek helyes és időben történő átvétele elmulasztásának ismétlődő jellegére, szükség van arra, hogy a tagállamok újra megvizsgálják eljárásaikat és gyakorlataikat annak biztosítása érdekében, hogy ennek a jogi kötelezettségnek következetesen megfeleljenek.14.  Egyes tagállamok a többinél következetesen jobb eredményeket mutatnak az átvétel terén, ami hatékonyabb struktúrák, eljárások és gyakorlatok meglétét vagy elfogadását tükrözi; az a tény azonban, hogy a tagállamok egyike sem büszkélkedhet tökéletes eredményekkel, arra utal, hogy valamennyi tagállamnak törekednie kell a fejlődésre. A jobb jogalkotásról szóló intézményközi megállapodásnak megfelelően a tagállamoknak – saját érdekükben, illetve a Közösség érdekében – megfelelési táblázatokat kell összeállítaniuk az irányelvek és az átvételi intézkedések közötti megfelelés lehetőség szerinti szemléltetésére, és ezeket a táblázatokat nyilvánosságra kell hozniuk.15.  A Bizottság „Belső piaci stratégia 2003–2006”[7] című közleményében bejelentette, hogy egy helyes gyakorlatokat meghatározó ajánlást ad ki, amelyet a tagállamoknak a belső piaci irányelvek jobb és gyorsabb átvételének biztosítása érdekében követniük kell.16.  A tagállamok érdeklődésüket fejezték ki az egymás gyakorlataiból való tanulás lehetősége iránt, és a belső piaci tanácsadó bizottságon keresztül konzultáltak helyes átvételi gyakorlataikról, illetve különböző nemzeti alkotmányos, jogi és közigazgatási szabályaikról és gyakorlataikról, amennyiben azok az átvételt érintik.17.  Számos olyan helyes gyakorlatot azonosítottak, amelyek segítik a tagállamokat a belső piaci irányelveknek a nemzeti jogba történő helyes és időszerű átvételében.18.  Minden egyes tagállamnak magának kell megválasztania azokat az eljárásokat és gyakorlatokat, amelyek a legalkalmasabbak a belső piaci irányelvek helyes és időszerű átvételének biztosítására, tekintettel az adott tagállam kontextusában a leghatékonyabb megoldásra, mivel az egyik tagállamban hatékony eljárások és gyakorlatok nem feltétlenül ugyanolyan hatékonyak a másikban is.19.  A belső piaci irányelvek megkésett átvétele által okozott jogi bizonytalanság és zavar okán az üzleti vállalkozásokat és az állampolgárokat tájékoztatni kell, ha az irányelveket nem veszik át időben, illetve az ilyen esetekben fennálló jogaikról.20.  Amikor a nemzeti parlamentekhez végrehajtási rendelkezés tervezeteket terjesztenek elő, azokat egy nyilatkozatnak kell kísérnie azok megfeleléséről a közösségi jognak, amely tájékoztatja a parlamentet arról, hogy a tervezet egészében vagy részben veszi át az érintett irányelvet.21.  A Bizottságnak a Szerződés őreként fennálló szerepe és kötelezettségei sérelme nélkül, a Bizottságot a nemzeti végrehajtási rendelkezésekről küldött értesítéskor tájékoztatni kell arról, hogy az érintett irányelvet ilyenformán egészében vagy részben vették-e át, valamint hogy a rendelkezésekről azt feltételezik-e, hogy megfelelnek a közösségi jognak.22.  Ha a tagállamok úgy határoznak, hogy egy irányelv átvételét szélesebb körű jogalkotói gyakorlat keretébe foglalják, ez a határidő betartásának elmulasztásához vezethet; az irányelv átvételéhez szükségeseken kívüli feltételek és követelmények beemelése szintén akadályozhatja az érintett irányelvben foglalt célkitűzéseket,A KÖVETKEZŐKET AJÁNLJA A TAGÁLLAMOKNAK:(1) A tagállamok tegyék meg azokat a szervezeti vagy egyéb lépéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a belső piaci irányelvek helyes és időszerű átvételére vonatkozó jogi kötelezettségeik állandó megsértése mögött rejlő okokkal haladéktalanul és hatékonyan foglalkozzanak;(2) A tagállamok vizsgálják meg a mellékletben meghatározott legjobb gyakorlatokat, és – tekintettel nemzeti intézményi hagyományaikra – fogadják el azokat a gyakorlatokat, amelyek a belső piaci irányelvek átvételének gyorsaságát és minőségét javítják, vagy várhatóan javítani fogják;(3) A tagállamok megfelelő időben tegyék közzé azon belső piaci irányelvek jegyzékét, amelyeket nem vettek át időben teljes mértékben a nemzeti jogba, és tájékoztassák az üzleti vállalkozásokat és az állampolgárokat arról, hogy az átvételük elmaradása ellenére bizonyos körülmények között az át nem vett irányelvek alapján jogokkal rendelkeznek; ezt az információt legalább egy kormányzati weboldalon hozzáférhetővé kell tenni;(4) Biztosítsák, hogy a nemzeti végrehajtási rendelkezések tervezeteinek a nemzeti parlamentek elé terjesztésekor azokat egy nyilatkozat kíséri arról, hogy feltételezetten megfelelnek a közösségi jognak, valamint hogy egy bizonyos irányelv egészét vagy egy részét veszik át;(5) A tagállamok a nemzeti végrehajtási rendelkezésekről szóló értesítéskor nyilatkozzanak a Bizottság felé, hogy legjobb tudásuk szerint az ilyen rendelkezések megfelelnek a közösségi jognak, tovább nyilatkozzanak arról, hogy az érintett irányelv egészét vagy egy részét vették-e át;(6) A tagállamok tartózkodjanak a nemzeti végrehajtási jogszabályokba olyan feltételek vagy követelmények felvételétől, amelyek az érintett irányelv átvételéhez nem szükségesek, ha az ilyen feltételek vagy követelmények hátráltathatják az irányelv célkitűzéseinek megvalósítását;(7) A tagállamok biztosítsák, hogy amikor egy irányelv átvételét szélesebb körű nemzeti jogalkotói gyakorlat keretében hajtják végre, ez nem vezet az átvétel határidejének elmulasztásához.Kelt Brüsszelben, -án/-énA Bizottság részérőlA Bizottság tagjaMELLÉKLETA TAGÁLLAMOK OLYAN AZONOSÍTOTT GYAKORLATAI, AMELYEK ELŐSEGÍTIK A BELSŐ PIACOT ÉRINTŐ IRÁNYELVEK HELYES ÉS IDŐSZERŰ ÁTVÉTELÉT A NEMZETI JOGBA23.  A helyes és megfelelő időben történő átvétel állandó politikai és operatív prioritássá emelése.24.  Egy magas rangú – miniszteri vagy államtitkári pozícióban lévő – kormánytagot neveznek ki felelőssé az összes belső piaci irányelv nemzeti jogba történő átvételének ellenőrzéséért és a tagállam átvételi eredményeinek javításáért. Ez a kormánytag e feladat végrehajtásában a kormányfő látható támogatását élvezi, és a miniszterek és az igazgatás számára egyértelmű, hogy a kormány a helyes és időben történő átvételt prioritásnak tekinti.25.  Valamennyi miniszter rendszeres (például havi) jelentést kap az összes minisztérium/kormányzati szerv átvételi eredményeiről. Az átvételi eredményeket a miniszterek ülésein rendszeresen megtárgyalják.26.  Elegendő erőforrásokat különítenek el a helyes és időszerű átvétel biztosítására.27.  A belső piaci irányelvek átvétele állandó ellenőrzésének és összehangolásának biztosítása közigazgatási és politikai szinten28.  Az átvétel egészének ellenőrzéséért egy minisztérium vagy kormányzati szerv felelős. Ez hangolja össze az átvételt az átvételért felelős minisztériumokkal és az alárendelt szövetségi, regionális és decentralizált kormányzati szervekkel, és hozzá küldik meg az átvétel tervezési ütemezését. Biztosítja, hogy az átvétel előrehaladásáról magas közigazgatási szinten rendszeresen (például havonta) tárgyaljanak a minisztériumokkal. Rendszeresen (például havonta) jelentést tesz az átvétel ellenőrzéséért felelős miniszternek vagy államtitkárnak. Ezen túlmenően a Bizottság felé a tagállam átvételi eredményei tekintetében a nemzeti koordinátor szerepét látja el.29.  Az átvételt végző minden minisztérium és minden alárendelt szövetségi, regionális és decentralizált kormányzati szerv kinevezi a minisztériumon vagy szerven belül az átvétel ellenőrzéséért és a kapcsolattartásért felelős tisztviselőket. E tisztviselők között nemzeti hálózatot hoznak létre.30.  Iránymutatásokat adnak ki, amelyek meghatározzák, hogy hogyan kellene végrehajtani az átvételt, továbbá az átvétellel szemben egységes megközelítést biztosítanak a közigazgatás egészében.31.  Központi nemzeti adatbázist tartanak fenn az átvételről. Ez az adatbázis az átvételben érintett valamennyi minisztérium és alárendelt szövetségi, regionális és decentralizált kormányzati szerv számára hozzáférhető. Minden irányelvről tartalmazza a következőket: az irányelv hivatkozásai és tárgya; az átvételért felelős minisztérium vagy más kormányzati szerv, és a minisztériumon vagy kormányzati szerven belül a felelős személyek; az átvételben érintett többi minisztérium és kormányzati szerv, valamint a felelős személyek felsorolása; az átvételhez szükséges források; az átvétel határideje; az irányelv átvételéhez meghozandó intézkedések; az átvétel tervezett időrendje (az esetleges parlamenti vitákkal); az átvétel eddigi előrehaladása; az átvétel esetleges nehézségei; továbbá hogy indult-e a Szerződés megsértése miatti eljárás a késedelmes vagy helytelen átvétel okán. A tagállam átvételi eredményeit a tagállam egészére nézve és minisztériumonként bármikor meg lehet állapítani.32.  Az átvétel határideje előtt (például először három hónappal, majd egy hónappal a határidő előtt) emlékeztetőket küldenek a felelős minisztériumnak vagy más kormányzati szervnek.33.  Egy határidő elmulasztása esetén közigazgatási és minisztériumi szinten egyaránt haladéktalanul emlékeztetőt küldenek, és tájékoztatják a nemzeti parlamentet.34.  A tagállamok megfelelő időben, előrelátóan kikérik a Bizottság tanácsát és segítségét az átvétellel kapcsolatos kérdésekben. A felelős tisztviselők azonosításához a Bizottság által létrehozott kapcsolattartói adatbázist használják.35.  Annak biztosítása, hogy az átvétel előkészületei már egy korai szakaszban megtörténnek, és a helyes és kellő időben történő átvételre irányulnak36.  Az irányelv tárgyalásai során, és minden esetben az irányelv elfogadását megelőzően a tárgyalásokért felelős minisztérium vagy más kormányzati szerv elkészíti az átvétel tervezési menetrendjét. A tervezési menetrend minden egyes irányelv tekintetében a következőket tartalmazza: az irányelv hivatkozásai és tárgya; az átvételért felelős minisztérium vagy más kormányzati szerv, és a minisztériumon vagy kormányzati szerven belül a felelős személyek; az átvételben érintett többi minisztérium és kormányzati szerv, valamint a felelős személyek felsorolása; az átvételhez szükséges források; az átvétel határideje; a meglévő nemzeti jogszabályok és a javasolt irányelv feltételeinek összehasonlítása; az irányelv átvételéhez meghozandó intézkedések; az átvétel tervezési időrendje (az esetleges parlamenti vitákkal). Ezt a tervezési menetrendet az irányelvnek az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetése után rövid idővel (például négy héttel) megküldik az átvétel egészéért felelős minisztériumnak vagy kormányzati szervnek, az átvételi adatbázis folyamatos aktualizálásának biztosítása érdekében.37.  A jogszabályok megfogalmazása az irányelvnek az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetése előtt vagy közvetlenül azt követően megkezdődik.38.  Az átvételért felelős minisztérium vagy kormányzati szerv megfelelési táblázatot készít, amelyben meghatározza, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit hogyan veszik át a nemzeti jogba. Ezt a táblázatot csatolják a nemzeti végrehajtási jogszabály tervezetekhez azoknak a parlament vagy a kormány elé küldésekor, hogy ezzel segítsék azok megvitatását, valamint a Bizottsághoz küldött, a nemzeti végrehajtási jogszabályokról szóló értesítéshez.39.  Kerülik az irányelv átvételéhez nem szükséges kiegészítő rendelkezések hozzáadását. Ha ez mégis megtörténik, a felelős minisztérium vagy kormányzati szerv megindokolja a rendelkezés szükségességét, és megállapítja, hogy az nem fog az átvétel késéséhez vezetni.40.  Az irányelv tárgyalásáért felelős nemzeti tisztviselők lehetőség szerint a nemzeti jogba való átvételben is részt vesznek. Ha ez nem lehetséges, szorosan együttműködnek az átvételért felelős tisztviselőkkel. Az irányelvet tárgyaló tisztviselők az irányelv tárgyalásai során minden esetben folyamatosan tájékoztatják azokat a tisztviselőket, akik az átvételt fogják végezni, így biztosítva, hogy bármely lehetséges átvételi problémát még az irányelv elfogadása előtt felhozzanak és kezeljenek.41.  Az irányelv tárgyalása során folyamatosan tájékoztatni kell bármely olyan alárendelt szövetségi, regionális és decentralizált kormányzati szerv képviselőjét, amelynek az irányelvet át kell vennie.42.  A nemzeti végrehajtási jogszabályokról elektronikus formában értesítik a Bizottságot.43.  Szoros együttműködés a belső piaci irányelvek átvételében érintett nemzeti, regionális és decentralizált parlamentekkel a helyes és időszerű átvétel biztosítása érdekében44.  A parlamentek részére megküldik az irányelvjavaslatokat, amint azokat a Bizottság elé terjesztették, és az irányelvekről folytatott tárgyalások előrehaladásáról folyamatos felvilágosítással szolgának.45.  A parlamentek rendszeres jelentéseket kapnak (például háromhavonta) az átvétel előrehaladásáról, azokról az irányelvekről, amelyek átvétele késik, valamint a késedelmes vagy helytelen átvétel okán a Bizottság által a Szerződés megsértése miatt indított eljárásról.46.  A parlamentek részére a nemzeti jogszabálytervezettel együtt elküldik az átvétel időrendjét a határidő egyértelmű feltüntetésével, valamennyi elkészített megfelelési táblázatot, valamint a kormány arra vonatkozó nyilatkozatát, hogy a nemzeti végrehajtási intézkedés feltételezetten megfelel a közösségi jognak.47.  A parlamentek korai figyelmeztetést kapnak (például az átvételi határidő előtt három hónappal) a kormánytól, hogy az átvétel határideje közeledik. A határidő lejártakor felszólítást kapnak.48.  A kormány arra ösztönzi a parlamentet, hogy szánjon időt az irányelvek kellő időben történő átvételére.49.  Gyors, látványos és hatékony cselekvés azon irányelvek átvételére, amelyek átvétele késésben van50.  Minden szükséges intézkedést meghoznak annak biztosítására, hogy az időben át nem vett irányelveket az átvételi határidő lejárta után a lehető leghamarabb átveszik.51.  Amennyiben egy vagy több irányelv átvétele késik, a parlamentet arra ösztönzik, hogy a lehető leghamarabb szánjon külön időt az ilyen irányelvek átvételére, és foglalkozzon a késések esetleges eljárási okaival.52.  A tagállamok közzéteszik azon irányelvek jegyzékét, amelyek átvétele nem történt meg időben, és felhívják az üzleti vállalkozások és az állampolgárok figyelmét arra, hogy az átvétel elmaradása ellenére bizonyos körülmények között az át nem vett irányelvek alapján jogokkal rendelkezhetnek.53.  Az irányelvek átvételének kitartó elmulasztása esetén a tagállamok megvizsgálják, hogy milyen mértékben lehetne lerövidíteni az irányelvek átvételére szolgáló, parlament előtti jogalkotási eljárást. Kilátásba helyezik az egy olvasat utáni vagy a gyorsított eljárással történő elfogadást.54.  Az irányelvek időben történő átvételének kitartó elmulasztása esetén, és amennyiben a tagállam alkotmánya vagy belső jogrendje ezt lehetővé teszi, mérlegelik kormányrendeletek vagy rendeletek alkalmazását az átvételre, ha ez gyorsítja az átvételt.[1] Az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás eredményeképpen a belső piac három EFTA-tagállamot – Izlandot, Liechtensteint és Norvégiát – is magában foglalja.[2] Harbour-jelentés, HL C 234., 2003.9.30., 55. o.; Miller-jelentés 2004. február 25.[3] HL C 221., 2001.8.7., 25. o.; HL C 241., 2002.10.7., 180. o.; HL C 234., 2003.9.30., 55. o.[4] HL C 128., 2003.5.29., 48. o.[5] HL C 321., 2003.12.31., 1. o.[6] COM(2002) 725 végleges, 2002.12.11.[7] COM(2003) 238 végleges, 2003.5.7.