title: P1. ajánlás ( 2009. június 12. ) a valamely állam saját állampolgárai által a szociális biztonság tárgyában harmadik országgal megkötött kétoldalú egyezmény alapján élvezett előnyök más tagállamok állampolgárságával rendelkező munkavállalók számára történő biztosításáról rendelkező Gottardo-ítéletről (EGT-vonatkozású és az EK–Svájc-megállapodást érintő szöveg)

text:
               24.4.2010

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 106/47

         P1. AJÁNLÁS
   (2009. június 12.)
   a valamely állam saját állampolgárai által a szociális biztonság tárgyában harmadik országgal megkötött kétoldalú egyezmény alapján élvezett előnyök más tagállamok állampolgárságával rendelkező munkavállalók számára történő biztosításáról rendelkező Gottardo-ítéletről
   (EGT-vonatkozású és az EK–Svájc-megállapodást érintő szöveg)
   2010/C 106/14
   A SZOCIÁLIS BIZTONSÁGI RENDSZEREK KOORDINÁCIÓJÁVAL FOGLALKOZÓ IGAZGATÁSI BIZOTTSÁG,
   tekintettel a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) 72. cikkének a) pontjára, amelynek értelmében az igazgatási bizottság foglalkozik valamennyi igazgatási jellegű, illetve a 883/2004/EK és a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16-i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) rendelkezéseiből eredő értelmezési kérdéssel,
   tekintettel a 883/2004/EK rendelet 72. cikkének c) pontjára, amelynek értelmében erősíti és fejleszti a tagállamok és intézményeik közötti együttműködést szociális biztonsági ügyekben,
   mivel:

               (1)

               A Szerződés 42. és 308. cikke alapján elfogadott 883/2004/EK rendelet a Szerződésben előírt alapvető szabadságok gyakorlásának alapvető eszköze.

               (2)

               Az állampolgárság alapján történő megkülönböztetés tilalmának elve a Szerződés 39. cikkében előírtaknak megfelelően a munkavállalók szabad mozgásának alapvető biztosítéka. Ez az elv a tagállamokban letelepedett munkavállalók és a migráns munkavállalók között a foglalkoztatás, a bérezés és más munkafeltételek vonatkozásában alkalmazott mindenfajta megkülönböztetés eltörlését foglalja magában.

               (3)

               A Gottardo-ügyben (3) a Bíróság ezzel az alapelvvel kapcsolatban a Szerződés 39. cikkében megállapítottaknak megfelelően járt el egy olyan, a Közösségben lakóhellyel rendelkező személy vonatkozásában, aki Franciaországban, Olaszországban és Svájcban vállalt munkát. Ennek a személynek nem volt elegendő nyugdíjjogosultsága Olaszországban, és azt kérte, hogy – az Olaszország és Svájc között az állampolgáraik javára kötött kétoldalú egyezményben előírtaknak megfelelően – halmozzák a Svájcban és Olaszországban megszerzett biztosítási időszakait.

               (4)

               A Bíróság ebben az ügyben úgy határozott, hogy ha egy tagállam egy harmadik országgal a szociális biztonság tárgyában olyan kétoldalú nemzetközi egyezményt köt, amely az említett harmadik országban megszerzett biztosítási időszakoknak az öregségi nyugellátásra való jogosultság megszerzésekor történő figyelembevételéről rendelkezik, az említett tagállam az egyenlő elbánás általános elvénél fogva köteles a többi tagállam állampolgárainak ugyanazon előnyöket biztosítani, mint amelyek az említett egyezmény értelmében saját állampolgárait megilletik, amennyiben ennek megtagadását nem tudja objektív szempontokkal indokolni (34. pont).

               (5)

               Ebben az összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy az 1408/71/EGK tanácsi rendelet (4) 1. cikkének j) pontjában (a 883/2004/EK rendelet jelenlegi 1. cikkének (1) bekezdésében) szereplő „jogszabályok” kifejezés nem érintheti az egyes tagállamok arra vonatkozó kötelezettségét, hogy eleget tegyenek az egyenlő elbánást illetően a Szerződés 39. cikkében megfogalmazott elvnek.

               (6)

               A Bíróság úgy ítélte meg, hogy egy tagállam és egy harmadik ország között létrejött kétoldalú nemzetközi egyezmény egyensúlyának és kölcsönösségének megzavarása nem minősül olyan objektív indoknak, amelyre hivatkozva az egyezményben részes tagállam a saját állampolgárait az egyezmény alapján megillető előnyöket a többi tagállam állampolgáraitól megtagadhatja.

               (7)

               A Bíróság azokat a kifogásokat sem fogadta el, hogy egy nemzetközi egyezményben részes tagállam a harmadik ország illetékes hatóságaival való kapcsolattartás során felmerülő pénzügyi terhek és adminisztratív nehézségek esetleges növekedésére hivatkozva elmulaszthatja a Szerződésben foglalt kötelezettségek teljesítését.

               (8)

               Az említett ítéletből minden megfelelő következtetést le kell vonni, mivel az ítélet döntő jelentőségű a Közösség azon állampolgárai számára, akik a másik tagállamba irányuló szabad mozgáshoz való jogukat gyakorolták.

               (9)

               Ezért egyértelművé kell tenni, hogy a tagállamok és a harmadik országok között a szociális biztonság tárgyában létrejött kétoldalú nemzetközi egyezményeket úgy kell értelmezni, hogy az egyezményben részes tagállam állampolgárai által élvezett előnyöket elvileg olyan közösségi polgárok számára is biztosítani kell, aki objektív szempontok szerint mérlegelve ugyanolyan helyzetben vannak.

               (10)

               A Gottardo-ítélet egyedi esetekre történő egységes alkalmazásától függetlenül a meglévő kétoldalú egyezményeket felül kell vizsgálni. A korábban létrejött megállapodások tekintetében a Szerződés 307. cikke a következőket állapítja meg: „az érintett tagállam vagy tagállamok megteszik a megfelelő lépéseket a megállapított összeegyeztethetetlenség kiküszöbölésére”, továbbá az 1958. január 1-je után, illetve valamely tagállam Európai Közösséghez történő csatlakozását követően megkötött megállapodások tekintetében a Szerződés 10. cikke előírja, hogy ugyanezen tagállamok „tartózkodnak minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti e szerződés célkitűzéseinek megvalósítását”.

               (11)

               A valamely tagállam és harmadik ország között a szociális biztonság tárgyában létrejött új kétoldalú egyezmények tekintetében fontos figyelembe venni, hogy ezeknek konkrét utalást kell tartalmazniuk a más tagállamok olyan állampolgáraival szemben állampolgárság alapján alkalmazott megkülönböztetés tilalmának elvére, akik az érintett egyezményben részes tagállamban a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorolták.

               (12)

               A Gottardo-ítélet egyedi esetekre történő alkalmazása jelentős mértékben függ harmadik országok együttműködésétől, mivel igazolniuk kell az érintett személy által teljesített biztosítási időszakokat.

               (13)

               Az igazgatási bizottságnak foglalkoznia kell ezzel a kérdéssel, mivel a Gottardo-ítélet tárgya a szociális biztonság területén az egyenlő bánásmód elvének alkalmazása.
               A 883/2004/EK rendelet 71. cikkének (2) bekezdésében megállapított feltételekkel összhangban eljárva,

         A KÖVETKEZŐKET AJÁNLJA AZ ILLETÉKES SZOLGÁLATOKNAK ÉS INTÉZMÉNYEKNEK:

               1.

               A valamely állam saját állampolgárainak, valamint a Szerződés 39. cikke értelmében más tagállamok szabad mozgáshoz való jogukat gyakorló állampolgárainak vonatkozásában az egyenlő bánásmód és a megkülönböztetés tilalmának elvével összhangban valamely állam saját (foglalkoztatott és önálló vállalkozó) munkavállalói által – egy harmadik országgal létrejött szociális biztonsági tárgyú egyezmény értelmében – a nyugdíjak tekintetében élvezett előnyöket elvileg azon (foglalkoztatott és önálló vállalkozó) munkavállalók számára is biztosítják, akik a többi tagállam állampolgárai, és objektív szempontból ugyanabban a helyzetben vannak.

               2.

               Tagállam és harmadik ország között a szociális biztonság tárgyában létrejött, új kétoldalú megállapodásoknak kifejezetten hivatkozniuk kell a szabad mozgáshoz való jogukat a megállapodásban részes tagállamban gyakorló más tagállamok állampolgáraival szembeni – állampolgárság alapján történő – megkülönböztetés tilalmának elvére.

               3.

               A tagállamoknak tájékoztatniuk kell azon országok intézményeit, amelyekkel olyan szociális biztonsági tárgyú megállapodásokat írtak alá, amelyeknek a Gottardo-ítélet következményeivel kapcsolatos rendelkezései csak saját állampolgáraikra vonatkoznak, és fel kell kérniük ezeket a bírósági határozat alkalmazása során történő együttműködésre. Azok a tagállamok, amelyek ugyanazokkal a harmadik országokkal kötöttek kétoldalú egyezményeket, ilyen együttműködés kérelmezése során közösen járhatnak el. Ez az együttműködés egyértelműen alapvető fontosságú a határozatnak való megfelelés szempontjából.

               4.

               Ezt az ajánlást ki kell hirdetni az Európai Unió Hivatalos Lapjában. Ezt az ajánlást a 987/2009/EK rendelet hatálybalépésének napjától kell alkalmazni.

            az igazgatási bizottság elnöke

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  HL L 166., 2004.4.30., 1. o.

      (2)  HL L 284., 2009.10.30., 1. o.

      (3)  A C-55/00. sz. ügyben Elide Gottardo kontra Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)2002. január 15-én hozott ítélet, EBHT [2002.], I-413. o.

      (4)  HL L 149., 1971.7.5., 2. o.


				|

		52012DC0314

			Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Belgium 2012. évi nemzeti reformprogramjáról és a Belgium 2012-2015 közötti időszakra vonatkozó stabilitási programjáról szóló tanácsi véleményről /* COM/2012/0314 final - 2012/ () */

			   	Ajánlás
A TANÁCS AJÁNLÁSA
Belgium 2012. évi nemzeti reformprogramjáról
és a Belgium 2012-2015 közötti időszakra vonatkozó stabilitási
programjáról szóló tanácsi véleményről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió
működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2)
bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
tekintettel a költségvetési egyenleg
felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák
felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK
tanácsi rendeletre[1]
és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az európai globalizációs
alkalmazkodási alap létrehozásáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2006/EK
európai parlamenti és tanácsi rendeletre[2]
és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3],
tekintettel az Európai Parlament
állásfoglalásaira[4],

tekintettel az Európai Tanács
következtetéseire,
tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság
véleményére,
a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal
folytatott konzultációt követően,
mivel:
(1)(1)   Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta az Európai
Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a foglalkoztatást és növekedést célzó
új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia a
gazdaságpolitikák fokozott összehangolása révén azokra a kulcsfontosságú
területekre összpontosít, amelyeken fellépésre van szükség annak érdekében,
hogy Európa növelhesse a fenntartható növekedés és a versenyképesség területén
rejlő lehetőségeit.
(2)(2)   A Tanács 2010. július 13-án elfogadta a tagállamok és az Unió
gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014),
2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira
vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot[5],
melyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést
kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék
figyelembe az integrált iránymutatásokat.
(3)(3)   A Tanács 2011. július 12-én ajánlást fogadott el
Belgium 2011. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményt adott ki
Belgium 2011–2014 közötti időszakra vonatkozó, aktualizált stabilitási
programjáról.
(4)(4)   A Bizottság 2011. november 23-án elfogadta a második éves
növekedési jelentést, amely az Európa 2020 stratégiára épülve elindítja az
előzetes és integrált gazdaságpolitikai koordináció második európai
szemeszterét. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2012. február 14-én
elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[6], amelyben Belgiumot azon
tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes felülvizsgálatra
kerül sor.
(5)(5)   Az Európai Tanács 2012. március 2-án jóváhagyta a pénzügyi
stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző
intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy a
differenciált és növekedést elősegítő költségvetési konszolidációnak
prioritást kell élveznie, helyre kell állítani a gazdaságnak történő
hitelnyújtás normál feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a
versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi
következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást.
(6)(6)   Az Európai Tanács 2012. március 2-án arra is felkérte az Euró
Plusz Paktumban részt vevő tagállamokat, hogy vállalásaikat kellő
időben nyújtsák be ahhoz, hogy azokat stabilitási vagy
konvergenciaprogramjukba, valamint nemzeti reformprogramjukba beépíthessék.
(7)(7)   Belgium 2012. április 30-én benyújtotta a 2012-2015
közötti időszakra vonatkozó, 2012. évi stabilitási programját,
valamint 2012. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok
figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került
sor. A Bizottság a 1176/2011/EU rendelet 5. cikke alapján végzett alapos
felülvizsgálat révén azt is megvizsgálta, hogy Belgiumban tapasztalhatók-e
makrogazdasági egyensúlyhiányok. A Bizottság alapos felülvizsgálata során[7] arra a következtetésre jutott,
hogy Belgiumban külső egyensúlyhiány tapasztalható, bár ennek mértéke nem
súlyos.
(8)(8)   Az 1466/97/EK tanácsi rendelet szerinti 2012-es stabilitási program
elemzése alapján a Tanács úgy véli, hogy a programban a költségvetési
előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági pálya 2012-re és 2013-ra
vonatkozóan megalapozott, 2014-re és 2015-re vonatkozóan pedig optimista, mivel
a Bizottság 2012. tavaszi előrejelzései alapján a potenciális növekedésre
vonatkozóan kirajzolódó legfrissebb becsléseknél sokkal jelentősebb
GDP-növekedést irányoz elő. A programban szereplő költségvetési
stratégia célja, hogy a 2012-ben a hiány a GDP 3 %-a alá kerüljön (a 2011.
évi 3,7 %-os értékről a GDP 2,8 %-ára), 2015-ben pedig nulla
legyen. A program megerősíti a strukturális értelemben vett költségvetési
pozícióra vonatkozó középtávú célkitűzést, amely a GDP 0,5 %-át
kitevő hiány. Ez megfelelően tükrözi a Stabilitási és Növekedési Paktum
követelményeit. A 2012-re tervezett költségvetési hiány megfelel a Tanács által
a túlzott hiány kiigazítására vonatkozóan meghatározott határidőnek, a
tervezett költségvetési erőfeszítés pedig megfelel a túlzotthiány-eljárás
keretében tett ajánlásban szereplő, átlagosan évente legalább a GDP 0,75
%-át kitevő (strukturális szinten vett) kiigazításnak. A kormányzati
kiadások növekedésének mértéke – a diszkrecionális bevételi intézkedéseket
figyelembe véve – 2013 és 2015 között megfelel a Stabilitási és Növekedési
Paktum kiadási referenciaértékeinek, 2012-ben azonban nem. Az (újraszámított)
strukturális költségvetési egyenleg[8]
alapján a program előrejelzései szerint 2012-re a strukturális egyenleg a
GDP 1,1 százalékpontjával, a 2013–2015-ös időszakra pedig a GDP mintegy 0,8
százalékpontjával javul. Ugyanakkor kockázatok adódnak abból, hogy a 2013-tól
végrehajtandó további intézkedések nincsenek még meghatározva és a
makrogazdasági forgatókönyv 2014-től kezdve túlzottan optimista. A 2011-ben
a GDP 98 %-át kitevő államadósság – amely jóval meghaladja a 60 %-os
küszöböt – a program tervei szerint stabilizálódik, majd 2015-ben 92,3 %-ra
csökken; ez megfelelő előrehaladást jelentene a Stabilitási és
Növekedési Paktum adósságcsökkentési célszáma felé. Ezenfelül a pénzügyi
ágazatnak nyújtott garanciákból adódó rejtett kötelezettségek különösen nagy
mértékűek. Az államháztartás szabályokon alapuló, többéves kerete
szempontjából – különös tekintettel a kiadásokra – előnyös lenne
végrehajtási mechanizmusokat és/vagy kötelezettségvállalásokat bevezetni a
régiók és közösségek szintjén, valamint helyi szinten, a rájuk vonatkozóan
meghatározott hiánycélnak való megfelelés érdekében.
(9)(9)   A népesség elöregedésével járó költségeket kezelni kell, továbbá
a magas államadósság csökkentése érdekében meg kell valósítani a hiány
strukturális csökkentését. Az új szövetségi kormány 2011 decemberében a belga
öregségi szociális biztonsági rendszer reformjában állapodott meg. Most a
kezdeményezett jogszabályi reformok eredményes végrehajtására és nyomon
követésére van szükség a tényleges nyugdíjkorhatár megemelése érdekében. Az
belga öregségi szociális biztonsági rendszer reformját alapvetően fontos
olyan intézkedésekkel alátámasztani, amelyek az aktív idősödést és a
hosszabb ideig való munkavállalást ösztönzik, továbbá e cél elérését további
reformokkal – így például a kötelező nyugdíjkorhatárnak a várható
élettartamhoz igazításával – is elősegíthetnék.
(10)(10)           A belga pénzügyi rendszer továbbra is jelentős
kihívásokkal néz szembe. A belga bankok szerkezetátalakítása még folyamatban
van, és a 2008–2009 folyamán a pénzügyi válság miatt nyújtott állami támogatást
még nem fizették vissza hiánytalanul. Ráadásul a garanciák jelentős
mértéke miatt a bankszektort és a közszférát terhelő kockázatok összefüggenek
egymással.
(11)(11)           A folyó fizetési mérleg fokozatosan romlik. A
szolgáltatások egyenlegének javulása nem ellensúlyozza a külkereskedelmi
áruforgalom egyenlegének romlását. A belga áruexport visszaszorult, nem csupán
a világkereskedelem bővüléséhez képest, hanem az euróövezet más
országaihoz és az euróövezet átlagához viszonyítva is, ami a fajlagos
munkaerőköltségek kedvezőtlen belföldi alakulására utal, Belgium
fő kereskedelmi partnereivel (Hollandia, Franciaország, Németország) és az
euróövezet egészével összevetve. Az automatikus bérindexálás rendszerének
fennállása mellett a reálbérek növekedésének 0,3 % alatt tartására
irányuló kormányzati erőfeszítések a 2011–2012-es időszakban
valószínűleg nem tudták megakadályozni, hogy a nominálbérek növekedése
meghaladja a szomszédos országokban jellemző szintet. Bár a termelékenység
szintje magas, növekedése gyenge, és a közbenső inputok – főként az
energia – költségei szintén magasak. A kiskereskedelmi gáz- és
villamosenergia-árakat befagyasztották az infláció visszafogása érdekében, ám
nem történtek konkrét lépések a béralku és a bérindexálás rendszerének reformja
tekintetében. A magánszektorban a K+F intenzitása az elmúlt években stagnált,
és a szakképzett munkaerő hiánya – különösen természettudományos és
műszaki téren – jelentősen akadályozhatja majd a belga gazdaság
innovációs teljesítményének további fejlesztését.
(12)(12)           Történtek bizonyos strukturális intézkedések a fiatalabb
és idősebb munkavállalók foglalkoztatásának javítása és a munkanélküliek nagyobb
arányú munkába állítása érdekében. Belgium átfogó reformot indított a
munkanélküli ellátások rendszerére vonatkozóan. Ennek ellenére továbbra is
strukturális problémák tapasztalhatók a munkaerőpiacon, és többet is
lehetne tenni ezek kezelése érdekében. Az egész életen át tartó tanulásban való
részvételi arány fokozása, valamint a szakoktatás és -képzés területére
irányuló reformok alapvetően fontosak az aktív munkaerő-piaci
intézkedések eredményességéhez, különösen az idősebb munkavállalók és a
hátrányos helyzetű csoportok, így a migráns háttérrel rendelkező
személyek esetében. Nem történt jelentős előrelépés a munkaerő
adóterhének csökkentése terén. A legalacsonyabb bérekre vonatkozóan 2011 júniusában
új adójóváírást vezettek be, ám ez nem bizonyult elégségesnek ahhoz, hogy
orvosolja a legalacsonyabban fizetetteket érintő munkanélküliségi
csapdákat. Nem történt elmozdulás a munkaerő adóterhei felől a
fogyasztást terhelő adók és/vagy környezetvédelmi adók irányába.
(13)(13)           A kiskereskedelemben és a hálózatos iparágakban
jellemző visszafogott versenyből, valamint a felügyeleti keret
gyengeségeiből fakadóan Belgiumban számos áru és szolgáltatás általában
drágább, mint más tagállamokban. A kiskereskedelemi ágazatban még mindig
jelentősek a belépési akadályok és a működési korlátozások.
Versenykorlátozó rendelkezések szabják meg továbbra is a nyitvatartási
időt, védik a már piacon lévőket az új belépőktől, és
gátolják az új üzleti modellek és technológiák elterjedését. A versenyt
érintően a hálózatos iparágaknál jellemző közös probléma Belgiumban a
piacon lévők erős pozíciója és a többi tagállamhoz képest magas
belépési korlát, aminek eredményeképp ezekben az ágazatokban a korábban monopóliummal
rendelkezők továbbra is magasabb árakat szabnak, mint amire egy
versenypiacon lehetőségük lenne. A belga versenyhatóság reformja
folyamatban van, ám nem egyértelmű még, hogy az új hatóság
kellőképpen független lesz-e és rendelkezik-e majd a szükséges
forrásokkal.
(14)(14)           Bár Belgium jól halad a megújuló energiaforrások
gazdaságban való arányának növelésére vonatkozó célkitűzés megvalósítása
felé, a kibocsátás-kereskedelmi rendszeren kívüli ágazatokban[9] az üvegházhatású gázok (ÜGH)
kibocsátásának csökkentésére vonatkozó 15 %-os célkitűzés irányában
az előrejelzés szerint gyakorlatilag nem történik előrelépés. E
helyzet kezelésére 2011-ben Belgium nem fogadott el megfelelő
intézkedéseket vagy szakpolitikai kezdeményezéseket.
(15)(15)            Belgium
számos kötelezettségvállalást tett az Euró Plusz Paktum keretében. E
kötelezettségvállalások, és a 2011-ben bemutatott kötelezettségvállalások
teljesítése terén elért eredmények a versenyképesség fokozására, a
foglalkoztatási ráta növelésére, az államháztartás fenntarthatóságának
javítására és a pénzügyi stabilitás erősítésére irányulnak. A Bizottság
értékelte az Euró Plusz Paktum keretében tett vállalások teljesítését. Az
ajánlások figyelembe veszik az említett értékelés eredményeit.
(16)(16)           A Bizottság az európai szemeszter keretében átfogó elemzést
készített Belgium gazdaságpolitikájáról, értékelte a stabilitási programot,
valamint a nemzeti reformprogramot, és részletes felülvizsgálatot terjesztett
elő. Figyelembe vette nemcsak a programok Belgium fenntartható
költségvetési és társadalmi-gazdasági politikája szempontjából mutatott
jelentőségét, hanem azt is, hogy összhangban állnak-e az uniós
szabályokkal és iránymutatásokkal, tekintve, hogy a jövőbeli nemzeti
döntéseknél az uniós szempontok beépítésével kell megerősíteni az Európai
Unió átfogó gazdasági kormányzását. Az európai szemeszter keretében tett
bizottsági ajánlások az alábbi 1–7. ajánlásban tükröződnek.
(17)(17)           Ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Belgium 2012.
évi stabilitási programját, arról alkotott véleményét[10] különösen az alábbi 1. ajánlás
tükrözi.
(18)(18)           A Bizottság részletes felülvizsgálatának és ezen
értékelésnek az eredményeit figyelembe véve a Tanács megvizsgálta Belgium 2012.
évi nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak a 1176/2011/EU
rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait különösen az alábbi 1., 4., 5. és 6.
ajánlások tükrözik,
AJÁNLJA, HOGY Belgium a 2012-2013
közötti időszakon belül tegyen intézkedéseket a következők érdekében:
1.1.        Hajtsa végre a 2012. évre vonatkozó költségvetést, biztosítva
azt, hogy a túlzott hiányt 2012-ig kiigazítsák. Emellett határozza meg a 2013.
évre és az azt követő időszakra vonatkozó költségvetési stratégia
végrehajtásához szükséges intézkedéseket, biztosítva ezáltal a túlzott hiány
tartós kiigazítását és a középtávú célkitűzés felé való megfelelő
előrelépést, beleértve a kiadási célszámnak való megfelelést és biztosítva
az adósságcsökkentési célszámnak való megfelelés felé haladást. Módosítsa a
költségvetési keretet annak érdekében, hogy a költségvetési célkitűzések a
szövetségi és a szövetségi alatti szinten kötelező erejűek legyenek,
továbbá fokozza a kormányzati szintek tekintetében a tehermegosztás és az
elszámoltathatóság átláthatóságát.
2.2.        Folytassa az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának
javítását az elöregedéssel kapcsolatos kiadások megfékezésével, beleértve az
egészségügyi kiadásokat is. Hajtsa végre az előnyugdíj- és a
nyugdíjrendszer reformját és vezessen be intézkedéseket a kötelező
nyugdíjkorhatárnak a várható élettartamhoz igazítása érdekében.
3.3.        Emelje a leggyengébb bankok tőkéjét a bankszektor
erejének megalapozása érdekében, hogy az ágazat be tudja tölteni szokásos
szerepét a gazdaságnak történő hitelnyújtásban.
4.4.        A munkahelyteremtés és a versenyképesség erősítése
érdekében tegyen lépéseket – a nemzeti gyakorlatnak megfelelően a
szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően – a béralku és a
bérindexálás rendszerének reformja irányába. Első lépésként biztosítsa,
hogy a bérek növekedése jobban tükrözze a munkaerő termelékenységének és versenyképességének
alakulását i. a ”bérnormában” meghatározott utólagos korrekciós mechanizmusok
alkalmazásának biztosításával, és a költségek tekintetében való versenyképesség
javítása érdekében az átfogó megállapodások előtérbe helyezésével, valamint
ii. az ágazati kollektív szerződések mentességi záradékai alkalmazásának
elősegítésével, hogy a bérek növekedése jobban tükrözze a munkaerő
termelékenységének helyi szintű alakulását.
5.5.        Valósítson meg jelentős átcsoportosítást a munka
adóterhei felől a növekedést kevésbé torzító adóformák, ezen belül például
a környezetvédelmi adók irányába. Folytassa a munkanélküli ellátások
rendszerének megkezdett reformját a foglalkoztatást visszafogó tényezők
csökkentése érdekében, és a foglalkoztatás támogatását és az aktivizálást
szolgáló politikákat összpontosítsa erőteljesebben a hátrányos
helyzetű csoportokra, különösen a migráns háttérrel rendelkező
személyekre. Használja ki a munkaerő-piaci hatáskörök tervezett további
regionalizációját arra, hogy erősödjön a munkaerő régióközi
mobilitása és fokozódjon a koherencia az oktatás, az életen át tartó tanulás, a
szakképzés és a foglalkoztatás területére vonatkozó politikák között. Terjessze
ki az aktivizálást célzó jelenlegi intézkedéseket valamennyi korcsoportra.
6.6.        A belépési korlátok csökkentésével és a működési
feltételek enyhítésével tegyen további intézkedéseket a kiskereskedelmi
ágazatban folyó verseny erősítése érdekében. A szabályozási korlátok
felülvizsgálatával és az állami támogatási szabályok hatékony érvényesítését
szolgáló intézményi megállapodások megerősítésével tegyen intézkedéseket a
hálózatos iparágakban (villamos energia és gáz, távközlés, postai
szolgáltatások és közlekedés) folyó verseny erősítésére.
7.7.        Tegyen lépéseket a kibocsátáskereskedelmi rendszer által nem
érintett ágazatokban az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére
meghatározott célkitűzések megvalósítása terén való lemaradás
ellensúlyozására, különösen annak biztosításával, hogy a közlekedési ágazat
jelentősen hozzájáruljon e célhoz.
Kelt Brüsszelben, -án/-én.
                                                                       a
Tanács részéről
                                                                       az
elnök
[1]               HL L 209., .1997.8.2., 1. o.
[2]               HL L 306., .2011.11.23., 25. o.
[3]               COM(2012) 314 végleges.
[4]               P7_TA(2012)0048 és P7_TA(2012)0047.
[5]               A Tanács 2012. április 26-i 2012/238/EK határozata.
[6]               COM(2012) 68 végleges.
[7]               SWD(2012) 150 végleges.
[8]               A Bizottság szolgálatai által a programban megadott
információk alapján a közös módszertannak megfelelően újraszámított,
egyszeri és ideiglenes intézkedésektől mentes, ciklikusan kiigazított
egyenleg.
[9]               Belgiumban a kibocsátásnak csupán 37,9 %-a
származik az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere (ETS) alá tartozó ágazatokból.
A legfontosabb ETS-en kívüli ágazatok közül az országban a közúti közlekedés (21,5 %)
és az energiafelhasználás (38,9 % ) az ÜGH-kibocsátás legjelentősebb
forrása. .
[10]             Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (2) bekezdése
szerint.


title: A Tanács ajánlása (2015. július 14.) Finnország 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2015. évi stabilitási programját

text:
               18.8.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 272/14

         A TANÁCS AJÁNLÁSA
   (2015. július 14.)
   Finnország 2015. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2015. évi stabilitási programját
   (2015/C 272/04)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére,
   tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
   tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira,
   tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,
   tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,
   tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság véleményére,
   tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,
   mivel:

               (1)

               Az Európai Tanács 2010. március 26-án jóváhagyta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a növekedést és a foglalkoztatást célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát. A stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén.

               (2)

               A Tanács a Bizottság javaslatai alapján 2015. július 14-én elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást, 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot (3). Ezek együttesen alkotják az „integrált iránymutatásokat”, és a tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe ezeket.

               (3)

               A Tanács 2014. július 8-án ajánlást (4) fogadott el Finnország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Finnország 2014. évi aktualizált stabilitási programját. A Bizottság 2014. november 28-án a 473/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (5) megfelelően kiadta Finnország 2015-re vonatkozó költségvetésiterv-javaslatáról szóló véleményét.

               (4)

               A Bizottság 2014. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2015. évi európai szemeszterét. Szintén 2014. november 28-án a Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést, amelyben Finnországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor.

               (5)

               Az Európai Tanács 2014. december 18-án jóváhagyta a beruházások ösztönzéséhez, a strukturális reformok intenzívebb folytatásához és a felelősségteljes, növekedésbarát költségvetési konszolidációhoz szükséges prioritásokat.

               (6)

               A Bizottság 2015. február 26-án közzétette a Finnországra vonatkozó 2015. évi országjelentését. Az országjelentésben a Bizottság megvizsgálta a 2014. július 8-án elfogadott országspecifikus ajánlások tekintetében Finnország által elért eredményeket. Az országjelentés tartalmazza az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálat eredményeit is. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Finnországban makrogazdasági egyensúlyhiányok tapasztalhatók, amelyek határozott szakpolitikai intézkedéseket és nyomon követést tesznek szükségessé. Különös figyelmet érdemelnek az ipar szerkezetátalakításával egyidejűleg tapasztalt gyenge exportteljesítménnyel összefüggő kockázatok. Noha nagyobbrészt véget ért az exportpiaci részesedés és az elektronikai ipar terén mutatkozó visszaesés, a beruházások szintje továbbra is alacsony, és csökkent a potenciális növekedés. A magánszektor adósságállománya stabilizálódott, és a jelek szerint nem ad okot azonnali aggályokra, viszonylag magas szintje azonban közeli nyomon követést indokol.

               (7)

               Finnország 2015. április 2-án benyújtotta 2015. évi nemzeti reformprogramját és 2015. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor.

               (8)

               Finnország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához tartozik. A leköszönő kormány által benyújtott, a szakpolitika változatlanságán alapuló és a 2014–2019-es időszakot lefedő 2015. évi stabilitási program szerint az államháztartási hiány – amely 2014-ben a GDP 3,2 %-ára nőtt, és így meghaladta a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaértéket – 2015-ben tovább romlik, egészen a GDP 3,4 %-ára, majd ezt követően 2017-re fokozatosan 3,1 %-ra, majd 2019-re a GDP 2,5 %-ára csökken. A 2015. évi stabilitási program szerint a GDP-arányos államadósság a várakozások szerint növekedni fog a program előrejelzési időszaka alatt, és 2019-re eléri a 67,8 %-ot. A középtávú költségvetési cél – a GDP 0,5 %-ának megfelelő strukturális hiány – a programidőszak végéig nem fog teljesülni. A költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. A Bizottság 2015. tavaszi előrejelzése szerint Finnország államháztartási hiánya 2015-ben várhatóan a GDP 3,3 %-a, 2016-ban pedig a GDP 3,2 %-a körül alakul majd, a GDP-arányos államadósság pedig valószínűleg növekedni fog, és 2016-ra várhatóan eléri a GDP 64,4 %-át. 2015. május 13-án a Bizottság az EUMSZ 126. cikkének (3) bekezdése értelmében jelentést tett közzé azzal a következtetéssel, miszerint Finnország nem tesz eleget a hiány- és adósságkritériumoknak. Ennek ellenére május 27-én az új kormány közzétette a tervezett konszolidációs intézkedéseket is tartalmazó stratégiai programját. A Bizottság értékelése szerint a tervezett intézkedések teljes körű végrehajtásuk esetén 2016-ra várhatóan jóval a GDP 3 %-a alá szorítják az államháztartási hiányt. A 2014-ben tapasztalt romlást követően 2015-ben ismét eltérés tapasztalható a prevenciós ág keretében előírt strukturális kiigazítástól. A kiadások 2015-ben várhatóan nagy biztonsággal megfelelnek a kiadási referenciaértéknek. Így fennáll annak kockázata, hogy az ország jelentősen eltér a középtávú költségvetési cél 2014–2015-ben történő eléréséhez szükséges kiigazítástól, amit utólag értékelni kell majd. Az új kormány által bejelentett intézkedéseket figyelembe véve 2016-ban fennáll az eltérés kockázata. Ezért további intézkedésekre lesz majd szükség az előírt strukturális kiigazítások végrehajtásához. A stabilitási program értékelése alapján és figyelembe véve a Bizottság 2015. tavaszi előrejelzését, valamint az új kormány május 27-én előterjesztett konszolidációs intézkedéseinek értékelését, a Tanács véleménye szerint fennáll a kockázata annak, hogy Finnország nem fog megfelelni a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek. Noha Finnország tett némi előrelépést az igazgatási reformok megvalósítása terén, a finn közszféra hatékonysága még hagy kívánnivalót, különösen azokon a területeken, amelyek a jövőben az elöregedés miatt költségnyomásnak lesznek kitéve.
               A szociális partnereknek 2014 őszén sikerült megállapodniuk a nyugdíjreform tartalmi elemeiről, azonban a reform végrehajtása még várat magára. Az idősebb munkavállalók munkaerő-piaci részvételének növelése kulcsfontosságú a költségvetési fenntarthatósági rés áthidalása és a kötelező nyugdíjkorhatár tervezett emelése tekintetében. A munkaerőpiac idő előtti elhagyásának oka legtöbbször a rokkantság, illetve az, hogy az idősebb munkavállalókat kiterjesztett munkanélküli-járadék illeti meg. A kormány 2014 decemberében terjesztette elő a parlamentnek a szociális és egészségügyi szolgáltatások reformjáról szóló törvényjavaslatát, azonban a 2015. áprilisi parlamenti választásokig nem sikerült olyan megoldást találni, amely egyensúlyt teremtett volna egyfelől a nagy önkormányzati koalíciók közigazgatási modellje, másfelől a kis települések alkotmányban rögzített autonómiájának biztosítása között, ezért a törvényjavaslat hatályát vesztette. A finn települések viszonylag kis méretűek, azonban más európai országokhoz képest meglehetősen kiterjedt feladatkörrel rendelkeznek. A települési struktúrák reformja terén némi késedelem mutatkozik, és a települések vizsgálják az összeolvadás esetleges előnyeit. A 2015. évi nemzeti reformprogram értelmében 2016 végéig új jogalkotási javaslat kerülhet a parlament elé.

               (9)

               A népesség elöregedésének és a munkaképes korú népesség csökkenésének fényében fontos biztosítani, hogy a munkaerőpiac kiaknázhassa a teljes munkaerő-potenciált. Finnország már tett némi előrelépést ezen a területen, nevezetesen több intézkedést is tett többek között a bértámogatások (különös tekintettel az idősekre) és az állami foglalkoztatási szolgálat felépítésének ésszerűsítése érdekében. A munkanélküliségi ráta 2014-ben 8,7 % volt és egyre emelkedik, különösen a fiatalok és az idősebb munkavállalók körében. A mérsékelt bérnövekedésről szóló 2013. évi megállapodás a fajlagos munkaköltség növekedésének visszafogása révén támogatja a költség- és export-versenyképesség helyreállítását.

               (10)

               Finnország eredményeket ért el az innovatív termékek előállítására irányuló kapacitásának növelése terén is. A kormány átfogó reformot hajt végre a kutatóintézetek és a kutatásfinanszírozás területén. A tiszta technológiára, a biotechnológiára és a digitalizálásra irányuló szakpolitikai programok ígéretesek ugyan, de egyelőre viszonylag kis léptékűek. Noha Finnországban Unió-szerte a legmagasabbak között van a k+f beruházások mértéke, az országnak még mindig kihívást jelent, hogy azok nyomán sikeres exporttermékek és -szolgáltatások kerüljenek piacra. A kormány törekedett arra, hogy egyszerűbbé és hatékonyabbá tegye a vállalkozásokat támogató rendszereket, növelje az induló vállalkozásoknak nyújtott finanszírozást, és ösztönözze azok nemzetközi piacra való belépését. Ennek ellenére a beruházások szintje alacsony maradt Finnországban, fennmaradtak a kivitel terén tapasztalt nehézségek, és csökkent a foglalkoztatás. Szintén erőfeszítésekre van szükség – különösen a kiskereskedelmi ágazatban – a továbbra is igen koncentrált termék- és szolgáltatáspiacokon uralkodó verseny fokozása érdekében.

               (11)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elvégezte Finnország gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, és azt közzétette a 2015. évi országjelentésben. A Bizottság értékelte továbbá a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint az előző években Finnországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket. Figyelembe vette nemcsak a programoknak Finnország fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Unió átfogó gazdasági kormányzását az uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az európai szemeszter keretében tett ajánlásokat alábbi 1–4. ajánlás tükrözi.

               (12)

               A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta a stabilitási programot, és arról alkotott véleményét (6) különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi.

               (13)

               A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta a nemzeti reformprogramot és a stabilitási programot. A Tanácsnak az 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait az alábbi 2–3. ajánlás tükrözi.

               (14)

               Az európai szemeszter keretében a Bizottság elkészítette az euroövezet egészének gazdaságpolitikájára vonatkozó elemzését is. Ezen elemzés alapján a Tanács külön ajánlásokat adott ki azon tagállamok számára, amelyek pénzneme az euro (7). Finnországnak, amelynek pénzneme ugyancsak az euro, az említett ajánlások teljes körű és megfelelő időben történő végrehajtásáról is gondoskodnia kell,

         AJÁNLJA, hogy Finnország 2015–2016-ban tegyen intézkedéseket a következők érdekében:

               1.

               A középtávú költségvetési cél elérése érdekében 2015-ben hajtson végre legalább a GDP 0,1 %-ának, 2016-ban a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékű költségvetési kiigazítást. Folytassa a költségvetési fenntarthatósági rés csökkentésére és a növekedés feltételeinek megerősítésére irányuló erőfeszítéseit.

               2.

               Fogadja el a megállapodás szerinti nyugdíjreformot, és fokozatosan szüntesse meg a munkaerőpiacról való korai kilépés lehetőségeit. Biztosítsa a települési struktúrára, valamint a szociális és egészségügyi szolgáltatásokra irányuló igazgatási reformok célravezető kialakítását és eredményes végrehajtását oly módon, hogy azok növeljék a közszolgáltatások termelékenységét és költséghatékonyságát, mindamellett biztosítsák azok minőségét.

               3.

               Tegyen további erőfeszítéseket a fiatalok, az idősebb munkavállalók és a tartósan munkanélküli személyek foglalkoztathatóságának javítása érdekében, különös tekintettel a foglalkoztatás szempontjából releváns készségek fejlesztésére. A szociális partnerek szerepének teljes körű tiszteletben tartása mellett és a nemzeti gyakorlatnak megfelelően mozdítsa elő, hogy a bérek a termelékenységnek megfelelően alakuljanak.

               4.

               Tegyen intézkedéseket annak biztosítására, hogy a kiskereskedelmi ágazat megnyíljon a tényleges verseny előtt.

      Kelt Brüsszelben, 2015. július 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. GRAMEGNA

      (1)  HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

      (2)  HL L 306., 2011.11.23., 25. o.

      (3)  Ezeket a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2014-es iránymutatásokról szóló, 2014. május 6-i 2014/322/EU tanácsi határozat (HL L 165., 2014.6.4., 49. o.) érvényben hagyta.

      (4)  A Tanács 2014. július 8-i ajánlása Finnország 2014. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Finnország 2014. évi stabilitási programját (HL C 247., 2014.7.29., 127. o.)

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2013. május 21-i 473/2013/EU rendelete a költségvetésiterv-javaslatok monitoringjára és értékelésére, valamint az euroövezeti tagállamok túlzott hiánya kiigazításának biztosítására vonatkozó közös rendelkezésekről (HL L 140., 2013.5.27., 11. o.).

      (6)  Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése szerint.

      (7)  HL C 272., 2015.8.18., 98. o.


title: Az Európai Rendszerkockázati Testület ajánlása (2015. december 15.) a makroprudenciális politikai intézkedések határokon átnyúló hatásainak értékeléséről és az ezen intézkedésekre vonatkozó önkéntes viszonosságról (ERKT/2015/2)

text:
               12.3.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 97/9

         AZ EURÓPAI RENDSZERKOCKÁZATI TESTÜLET AJÁNLÁSA
   (2015. december 15.)
   a makroprudenciális politikai intézkedések határokon átnyúló hatásainak értékeléséről és az ezen intézkedésekre vonatkozó önkéntes viszonosságról
   (ERKT/2015/2)
   (2016/C 97/02)
   AZ EURÓPAI RENDSZERKOCKÁZATI TESTÜLET IGAZGATÓTANÁCSA,
   tekintettel a pénzügyi rendszer európai uniós makroprudenciális felügyeletéről és az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1092/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 3. és 16–18. cikkére,
   tekintettel a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (2) és különösen annak 458. cikkére,
   tekintettel a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvre (3) és különösen annak VII. címe 4. fejezetének II. szakaszára,
   tekintettel az Európai Rendszerkockázati Testület eljárási szabályzatának elfogadásáról szóló, 2011. január 20-i ERKT/2011/1 európai rendszerkockázati testületi határozatra (4) és különösen annak 15. cikke (3) bekezdésének e) pontjára és 18–20. cikkére,
   mivel:

               (1)

               Az uniós pénzügyi rendszer nagymértékben integrált. Ez azt jelenti, hogy külföldi szervezetek gyakran nyújtanak határokon átnyúló pénzügyi szolgáltatásokat. Az egységes piacon az egy adott tagállamban található pénzügyi szolgáltatók választhatnak, hogy egy másik tagállamban található leányvállalatokon vagy fióktelepeken keresztül nyújtanak pénzügyi szolgáltatásokat, vagy közvetlenül nyújtanak határokon átnyúló pénzügyi szolgáltatásokat. Ez a helyzet ahhoz vezethet, hogy a nemzeti makroprudenciális politikák kiterjedt határokon átnyúló hatásokkal járnak.

               (2)

               A vagy közvetlenül, vagy a más tagállamokbeli fióktelepeiken keresztül határokon átnyúló pénzügyi szolgáltatásokat nyújtó külföldi pénzügyi szolgáltatókat általában nem érintik az e tagállamokban a nemzeti pénzügyi szolgáltatókra alkalmazandó makroprudenciális politikai intézkedések. Ennek következtében a pénzügyi szolgáltatók számára, amelyek egyébként az ilyen követelmények hatálya alá tartoznának, mivel helyi leányvállalattal rendelkeznek, arra irányuló ösztönzés áll fenn, hogy alternatív csatornákon keresztül folytassák tevékenységeiket a fogadó országbeli intézkedések kijátszása érdekében. Az ilyen magatartásból eredő elszivárgás és szabályozási arbitrázs alááshatja a nemzeti makroprudenciális politikai intézkedések eredményességét.

               (3)

               Ezenkívül torzulhat a verseny, ha a külföldi pénzügyi szolgáltatók fióktelepei és a határokon átnyúló pénzügyi szolgáltatásokat közvetlenül nyújtó külföldi pénzügyi szolgáltatók a belföldi pénzügyi szolgáltatókkal és a külföldi pénzügyi szolgáltatók adott tagállambeli leányvállalataival szembeni versenyelőnyüket, például az aktiváló tagállamban generált kitettségekhez kapcsolódó alacsonyabb tőkekövetelményeket, piaci részesedésük növelésére használják fel.

               (4)

               Az egyik országban hozott makroprudenciális politikai intézkedések a határokon átnyúló kapcsolatokon keresztül a pénzügyi stabilitásra gyakorolt külső hatásokkal járnak más országokban. E hatások általában pozitívak, mivel a makroprudenciális politika csökkenti a rendszerkockázatot és a rendszerszintű válságok valószínűségét és hatását, ezáltal javítva a pénzügyi stabilitást más tagállamokban is. E hatások azonban negatívak is lehetnek. Így például a külföldi pénzügyi szolgáltatók fióktelepeinek és a határokon átnyúló pénzügyi szolgáltatásokat közvetlenül nyújtó külföldi pénzügyi szolgáltatóknak – annak ellenére, hogy azonos kockázatoknak vannak kitéve, mint a belföldi pénzügyi szolgáltatók és a külföldi pénzügyi szolgáltatók leányvállalatai – általában nem kell az e kockázatokkal szembeni ellenálló képességet kialakítaniuk, például azáltal, hogy a székhelyük szerinti tagállamukban nemzeti tőkeintézkedések hatálya alá tartoznának. Emellett, amennyiben e pénzügyi szolgáltatók versenyelőnyt élveznek a belföldi pénzügyi szolgáltatókkal és a külföldi pénzügyi szolgáltatók leányvállalataival szemben, ez arra ösztönözheti őket, hogy növeljék az aktiváló tagállamban a vonatkozó makroprudenciális kockázatoknak való kitettségüket, ezzel nagyobb kockázatnak téve ki a székhely szerinti tagállamot. Ha a pénzügyi szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó e makroprudenciális kockázatok materializálódnának, e pénzügyi szolgáltatók tőkepufferei elégtelennek bizonyulhatnának, ami negatív következményekkel járna a székhelyük szerinti pénzügyi rendszerekre.

               (5)

               Erre tekintettel, valamint a makroprudenciális politika eredményességének és következetességének biztosítása érdekében a makroprudenciális politikai döntéshozóknak kellő figyelmet kell fordítaniuk az ilyen határokon átnyúló hatásokra, és indokolt esetben megfelelő politikai intézkedéseket kell hozniuk ezek kezelésére. Ennek elérése érdekében az Európai Rendszerkockázati Testület (ERKT) olyan megközelítést javasol, amely két fő pilléren alapul, nevezetesen: a) a makroprudenciális politika határokon átnyúló hatásainak szisztematikus értékelésén; és b) szükség esetén a makroprudenciális politikai intézkedésekre vonatkozó önkéntes viszonosság formájában megjelenő összehangolt szakpolitikai válaszon. Fontos továbbá, hogy e pilléreket az Unióban a lehető legkövetkezetesebben hajtsák végre.

               (6)

               A makroprudenciális politika határokon átnyúló hatásainak szisztematikus értékelése eddig nem részesült olyan figyelemben, mint amelyet megérdemel. Ez részben annak tulajdonítható, hogy az átterjedés (lehetséges) csatornáira vonatkozó ismeretek továbbra is korlátozottak, és a rendelkezésre álló adatokat nem vizsgálták teljes körűen a határokon átnyúló hatások elemzése céljából. Következésképpen az ERKT fontosnak tartja, hogy minden rendelkezésre álló adat szisztematikusan felhasználásra kerüljön a határokon átnyúló hatások jobb megértése és értékelése céljára.

               (7)

               Fontos olyan eljárást meghatározni, amely a makroprudenciális politika határokon átnyúló hatásainak szisztematikus értékelését célozza, és annak biztosítására irányul, hogy a makroprudenciális politikai döntéshozók előzetesen értékeljék a javasolt intézkedéseik esetleges határokon átnyúló hatásait. Ezenkívül, valamint figyelemmel az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5), a 2013/36/EU irányelv és az ERKT/2013/1 európai rendszerkockázati testületi ajánlás (6) fennálló követelményeire, a makroprudenciális politikai döntéshozóknak utólag értékelniük kell a politikáik tényleges határokon átnyúló hatásait. A tagállamok által végzett elemzési tevékenység ki fogja egészíteni az ERKT által végzett elemzési tevékenységet.

               (8)

               Az ERKT által ösztönzött összehangolt szakpolitikai válasz a makroprudenciális politikai intézkedésekkel kapcsolatos önkéntes viszonosságra vonatkozó szabály formájában jelenik meg. Ezt az önkéntes viszonosságot a szabálynak az ERKT ajánlásaiból (7) következő önkéntes jellege különbözteti meg az egyes makroprudenciális politikai intézkedések uniós jogon alapuló kötelező elismerésétől. Ez az ajánlás, a határokon átnyúló hatások értékeléséről szóló A. ajánlás és a makroprudenciális politikai intézkedésekről való értesítésről szóló B. ajánlás kivételével, nem alkalmazandó azokra a makroprudenciális politikai intézkedésekre, amelyeknek a kötelező elismerését az uniós jog már előírja. A kötelező elismerés jelenleg az 575/2013/EU rendelet 124. cikkének (5) bekezdése és 164. cikkének (7) bekezdése alapján hozott intézkedések tekintetében előírt, valamint az anticiklikus tőkepuffer tekintetében, amennyiben az a kötelező elismerésre vonatkozó felső határ alatti mértékben kerül meghatározásra. Ugyanez a kivétel érvényesül a kötelező elismerésre vonatkozó határérték fölötti mértékű anticiklikus tőkepufferráták esetében, mivel az Európai Rendszerkockázati Testület ERKT/2014/1 ajánlása (8) az anticiklikus tőkepufferráták tekintetében a tagállamok között már a teljes viszonosság biztosítását ösztönzi.

               (9)

               A nemzeti makroprudenciális politikai intézkedések eredményességének és következetességének biztosítása érdekében fontos, hogy az uniós jogban előírt kötelező elismerést önkéntes viszonosság egészítse ki, ezzel a nemzeti makroprudenciális politikai intézkedések hatálya alá vonva a külföldi pénzügyi szolgáltatók fióktelepeit és a határokon átnyúló pénzügyi szolgáltatásokat közvetlenül nyújtó külföldi pénzügyi szolgáltatókat is. A végső célkitűzés az, hogy a valamely tagállamban fennálló azonos típusú kockázati kitettségre ugyanazon makroprudenciális követelmények vonatkozzanak, a pénzügyi szolgáltató jogállásától és helyétől függetlenül. Ennélfogva a kitettségen alapuló makroprudenciális politikai intézkedések tekintetében, különösen azokat illetően, amelyek egy meghatározott kockázati kitettséget céloznak, biztosítani kell a viszonosságot.

               (10)

               Ez az ajánlás útmutatást nyújt az érintett hatóságoknak a más érintett hatóságok makroprudenciális politikai intézkedéseire válaszul elfogadandó, viszonosságot biztosító intézkedéseket illetően. A felsorolt, valamely tagállamban aktivált makroprudenciális politikai intézkedések tekintetében minden más tagállamban biztosítani kell a viszonosságot. A makroprudenciális politikai intézkedések akkor kerülnek felsorolásra ebben az ajánlásban, ha az érintett aktiváló hatóság kéri a viszonosságot és az ERKT a viszonosság iránti kérést megalapozottnak tekinti. Az önkéntes viszonossági szabály hatékonyságának biztosítása érdekében fontos, hogy az ERKT-t az ilyen intézkedésekről megfelelő időben és kellő részletességgel, egységes sablon használatával értesítsék.

               (11)

               Az önkéntes viszonossági szabály hatékonyságának biztosítása érdekében az érintett hatóságoktól elvárt, hogy ésszerű időn belül fogadják majd el a viszonosságot biztosító intézkedéseket. Az ERKT hosszabb határidőket fog ajánlani az olyan intézkedések esetében, amelyek nem minden országban állnak rendelkezésre.

               (12)

               Ezen ajánlás minden makroprudenciális politikai intézkedésre kiterjed, függetlenül attól, hogy az a pénzügyi rendszer mely részére irányul. Az ERKT-nek az 1092/2010/EU rendeletben rögzített megbízatása alapján ezen ajánlás hatálya túlterjed a 2013/36/EU irányelvben és az 575/2013/EU rendeletben szereplő makroprudenciális eszközök alkalmazásán. Ennélfogva ezen ajánlás hatálya olyan intézkedésekre is kiterjed, amelyek az uniós jog alapján nem kerültek harmonizálásra. Ezen ajánlás hatálya az érintett hatóságok vonatkozó hatásköréhez kötött, és azon makroprudenciális politikai intézkedésekre vonatkozik, amelyek elfogadására vagy aktiválására az érintett hatóságok jogosultak.

               (13)

               Érintett hatóságnak minősülnek az illetékes nemzeti hatóságok, a kijelölt hatóságok, valamint a makroprudenciális hatóságok és az Európai Központi Bank (EKB) (az egységes felügyeleti mechanizmusban (SSM) részt vevő tagállamok tekintetében), különösen akkor, ha makroprudenciális politikai intézkedések elfogadására vagy aktiválására jogosultak. Az 1024/2013/EU tanácsi rendelet (9) és a 468/2014/EU európai központi banki rendelet (10) továbbá meghatározott felügyeleti feladatokkal ruházza fel az EKB-t. Az EKB a kijelölt nemzeti hatóságok által alkalmazottaknál magasabb követelményeket alkalmazhat a tőkepufferekre vonatkozóan, illetve szigorúbb intézkedéseket alkalmazhat. Kizárólag e célból adott esetben az EKB minősül az illetékes vagy kijelölt hatóságnak, és rendelkezik mindazon hatáskörökkel és kötelezettségekkel, amelyekkel az illetékes hatóságok és kijelölt hatóságok a vonatkozó uniós jog alapján rendelkeznek.

               (14)

               Az SSM-ben részt vevő tagállamok által hozott új makroprudenciális politikai intézkedéseknek keresztül kell menniük a vonatkozó SSM koordinációs eljárásokon. Az ezen ajánlásban meghatározott viszonossági szabály nem érinti az SSM e belső koordinációs eljárásait, és az ERKT általi viszonossági értékelés csak akkor fog kezdődni, ha az SSM belső koordinációs eljárásai befejeződtek.

               (15)

               A hatóságok mentességben részesíthetik az azonosított makroprudenciális kockázatokkal szemben az aktiváló országban nem jelentős kitettséggel rendelkező pénzügyi szolgáltatókat (de minimis elv). Ez nemzeti mérlegelési jogkörbe tartozik, és a hatóságok dönthetnek úgy is, hogy nem élnek ezzel, ha a viszonosságot főszabálynak tekintik.

               (16)

               A makroprudenciális politikai intézkedések átláthatóságának és elszámoltathatóságának, valamint eredményes végrehajtásának biztosítása érdekében az érintett hatóságoknak a makroprudenciális politikai intézkedésekkel kapcsolatos általános kommunikációs stratégiájuk részeként a viszonosság iránti kérésekre és a viszonosságot biztosító intézkedésekre vonatkozó kommunikációs stratégiát kell kialakítaniuk. A viszonosság iránti kéréseket illetően különös jelentőséggel bír, hogy valamennyi szóban forgó hatóságnak megfelelő időben rendelkezésére bocsássanak minden olyan információt, amely döntéshozatali folyamata szempontjából releváns és szükséges. Ugyanilyen fontos továbbá, hogy az érdekelteket (ideértve többek között a makroprudenciális politikai intézkedések közvetlen címzettjeit) megfelelő időben, teljes körűen tájékoztassák minden, számukra releváns makroprudenciális politikai intézkedésről.

               (17)

               Az ezen ajánlásban és az ERKT/2015/4 határozatban (11) javasolt folyamat úgy került kialakításra, hogy az önkéntes viszonosság elérése szempontjából a lehető leghatékonyabb és eredményesebb legyen. Az uniós makroprudenciális politikai keret eljövendő felülvizsgálatával összefüggésben és a fennálló eszközkészlet lehetséges módosításaival összhangban az Európai Bizottságnak ugyanakkor meg kell fontolnia, hogy az ezen ajánlásban szereplő önkéntes viszonossági szabály a nemzeti makroprudenciális politikák eredményességének előmozdítása érdekében rögzíthető-e az uniós jogban, és ha igen, hogyan rögzíthető a legmegfelelőbb módon. Ideális esetben az Európai Bizottság javaslatának az ezen ajánlásban és a makroprudenciális politika bankszektorban történő operacionalizálásáról szóló ERKT kézikönyv (ESRB Handbook on Operationalising Macroprudential Policy in the Banking Sector, a továbbiakban: ERKT kézikönyv) (12) 11. fejezetében leírt önkéntes viszonossági szabályon kell alapulnia.

               (18)

               Az ERKT ajánlásait azt követően teszik közzé, hogy a Tanácsot az igazgatótanács erre vonatkozó szándékáról értesítették, és a Tanács számára lehetőséget biztosítottak a reagálásra,

         ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:
   1. SZAKASZ

      AJÁNLÁSOK

      A. ajánlás – Az érintett hatóságok saját makroprudenciális politikai intézkedései határokon átnyúló hatásainak értékelése

               (1)

               Az érintett aktiváló hatóságok számára ajánlott, hogy saját makroprudenciális politikai intézkedéseik elfogadása előtt értékeljék azok végrehajtásának határokon átnyúló hatásait. Legalább a kockázati kiigazításon és szabályozási arbitrázson keresztül működő átterjedési csatornákat értékelni kell, az ERKT kézikönyv 11. fejezetében leírt módszertan használatával.

               (2)

               Az érintett aktiváló hatóságok számára ajánlott, hogy értékeljék:

                           a)

                           a makroprudenciális politikai intézkedések országukban történő végrehajtásának lehetséges határokon átnyúló hatásait (elszivárgások és szabályozási arbitrázs); és

                           b)

                           bármely javasolt makroprudenciális politikai intézkedés más tagállamokra és az egységes piacra gyakorolt lehetséges határokon átnyúló hatásait.

               (3)

               Az érintett aktiváló hatóságok számára ajánlott, hogy legalább évente egyszer kísérjék figyelemmel az általuk bevezetett makroprudenciális politikai intézkedések határokon átnyúló hatásainak bekövetkezését és alakulását.

      B. ajánlás – Értesítés és viszonosság iránti kérés az érintett hatóságok saját makroprudenciális politikai intézkedései tekintetében

               (1)

               Az érintett aktiváló hatóságok számára ajánlott, hogy a makroprudenciális politikai intézkedésekről azok elfogadásakor, de legkésőbb az elfogadásuktól számított két héten belül értesítsék az ERKT-t. Az értesítésnek tartalmaznia kell a határokon átnyúló hatásoknak, valamint a más érintett hatóságok által biztosítandó viszonosság szükségességének értékelését. Az EKRT kéri az érintett aktiváló hatóságokat, hogy az információkat angol nyelven, az ERKT honlapján közzétett sablonok használatával biztosítsák.

               (2)

               Ha a más tagállamok által biztosított viszonosságot a vonatkozó intézkedések eredményes működéséhez szükségesnek tekintik, az érintett aktiváló hatóságok számára ajánlott, hogy az intézkedésről való értesítéssel együtt nyújtsanak be viszonosság iránti kérést az ERKT-hez.

               (3)

               Ha valamely makroprudenciális politikai intézkedéseket ezen ajánlás elfogadása előtt aktiváltak, vagy az intézkedések első bevezetésekor nem tartották szükségesnek a viszonosságot, azonban az érintett aktiváló hatóság később úgy döntött, hogy e viszonosság szükségessé vált, az érintett aktiváló hatóságok számára ajánlott, hogy nyújtsanak be viszonosság iránti kérést az ERKT-hez.

      C. ajánlás – A más érintett hatóságok makroprudenciális politikai intézkedései tekintetében biztosított viszonosság

               (1)

               Az érintett hatóságok számára ajánlott, hogy biztosítsák a viszonosságot a más érintett hatóságok által elfogadott azon makroprudenciális politikai intézkedések tekintetében, amelyek tekintetében az ERKT a viszonosság biztosítását ajánlotta.

               (2)

               Az érintett hatóságok számára ajánlott az ezen ajánlásban felsorolt makroprudenciális politikai intézkedések tekintetében a viszonosság biztosítása oly módon, hogy ugyanazt a makroprudenciális politikai intézkedést hajtják végre, mint amelyet az aktiváló hatóság végrehajtott. Ha a nemzeti jogszabályok nem biztosítják ugyanazt a makroprudenciális politikai intézkedést, az érintett hatóságok számára ajánlott, hogy a viszonosságot az ERKT-val történő konzultációt követően a jogrendszerükben rendelkezésre álló azon makroprudenciális politikai intézkedés elfogadása útján biztosítsák, amely az aktivált makroprudenciális politikai intézkedéssel leginkább egyenértékű hatással jár.

               (3)

               Amennyiben egy adott makroprudenciális politikai intézkedés tekintetében a viszonosság biztosítására vonatkozóan nem ajánlott valamely meghatározott határidő, az érintett hatóságok számára ajánlott, hogy a viszonosságot biztosító makroprudenciális politikai intézkedéseket legkésőbb ezen ajánlás legutóbbi módosításának az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő közzétételétől számított három hónapon belül fogadják el. Az elfogadott és a viszonosságot biztosító intézkedéseknek lehetőség szerint azonos aktiválási dátummal kell rendelkezniük.

      D. ajánlás – A más érintett hatóságok makroprudenciális politikai intézkedései tekintetében biztosított viszonosságról való értesítés

   Az érintett hatóságok számára ajánlott, hogy a más érintett hatóságok makroprudenciális politikai intézkedései tekintetében általuk biztosított viszonosságról értesítsék az ERKT-t. Az értesítést legkésőbb a viszonosságot biztosító intézkedés elfogadásától számított egy hónapon belül meg kell küldeni. Az ERKT kéri az értesítő hatóságokat, hogy az információkat angol nyelven, az ERKT honlapján közzétett sablon használatával biztosítsák.
   2. SZAKASZ

      VÉGREHAJTÁS

   1.   Értelmezés

   Ennek az ajánlásnak az alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:

               a)

               „aktiválás”: valamely makroprudenciális politikai intézkedés nemzeti szinten történő alkalmazása;

               b)

               „elfogadás”: valamely érintett hatóság által valamely makroprudenciális politikai intézkedés bevezetését, módosítását vagy tekintetében viszonosság biztosítását illetően hozott döntés;

               c)

               „pénzügyi szolgáltatás”: bármely banki, hitel-, biztosítási, magán-nyugdíjpénztári, befektetési vagy fizetéssel kapcsolatos szolgáltatás;

               d)

               „makroprudenciális politikai intézkedés”: bármely olyan intézkedés, amely az 1092/2010/EU rendelet 2. cikkének c) pontjában meghatározott valamely rendszerkockázat megelőzésével vagy mérséklésével foglalkozik, és amelyet az érintett hatóság fogad el vagy aktivál az uniós vagy a nemzeti jognak megfelelően;

               e)

               „értesítés”: az érintett hatóságok által, az 1024/2013/EU rendelet 9. cikke alapján az EKB-t is beleértve, az ERKT-nek küldött angol nyelvű írásbeli értesítés valamely makroprudenciális politikai intézkedésről, többek között a 2013/36/EU irányelv 133. cikkével és az 575/2013/EU rendelet 458. cikkével összhangban, amely lehet valamely tagállamtól származó, viszonosság iránti kérés is, többek között a 2013/36/EU irányelv 134. cikkének (4) bekezdésével és az 575/2013/EU rendelet 458. cikkének (8) bekezdésével összhangban;

               f)

               „viszonosság”: olyan szabály, amelynek alapján valamely ország érintett hatósága a joghatósága alá tartozó pénzügyi intézményekre ugyanazt a makroprudenciális politikai intézkedést alkalmazza, mint amelyet az érintett aktiváló hatóság egy másik országban meghatároz, vagy azzal egyenértékű intézkedést alkalmaz, amennyiben ezen intézmények az utóbbi országban ugyanannak a kockázatnak vannak kitéve;

               g)

               „érintett aktiváló hatóság”: azon érintett hatóság, amely nemzeti szinten valamely makroprudenciális politikai intézkedés alkalmazásáért felelős;

               h)

               „érintett hatóság”: makroprudenciális politikai intézkedések elfogadásával és/vagy aktiválásával megbízott hatóság, így többek között:

                           i.

                           a 2013/36/EU irányelv 4. fejezetével és az 575/2013/EU rendelet 458. cikkével összhangban valamely kijelölt hatóság, az 575/2013/EU rendelet 4. cikke (1) bekezdésének 40. pontjában meghatározott illetékes hatóság, az 1024/2013/EU rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével összhangban az EKB; vagy

                           ii.

                           az ERKT/2011/3 európai rendszerkockázati testületi ajánlásban (13) meghatározott célkitűzésekkel, szabályokkal, hatáskörökkel, elszámoltathatósági követelményekkel és más jellemzőkkel rendelkező makroprudenciális hatóság.

         2.   Mentességek

               (1)

               Az érintett hatóságok mentesíthetnek a joghatóságuk alá tartozó pénzügyi szolgáltatókat valamely meghatározott, viszonosságot biztosító makroprudenciális politikai intézkedés alkalmazása alól, amennyiben e pénzügyi szolgáltatók az azonosított makroprudenciális kockázattal szemben nem jelentős kitettségekkel rendelkeznek abban az országban, ahol az érintett aktiváló hatóság a szóban forgó makroprudenciális politikai intézkedést alkalmazza (de minimis elv). A 2013/36/EU irányelv 130. cikkében az anticiklikus tőkepuffert illetően követett gyakorlathoz hasonlóan a hatóságok dönthetnek úgy, hogy az egy meghatározott küszöb alatti kitettségekkel rendelkező pénzügyi szolgáltatókat mentesítik e makroprudenciális politikai intézkedés tekintetében a viszonosság biztosítása alól. Az ERKT kéri az érintett hatóságokat, hogy jelentsék be az ERKT-nek az ilyen mentességeket, az ERKT honlapján közzétett, a viszonosságot biztosító intézkedésekről való értesítésére szolgáló sablon használatával. A de minimis elv alkalmazása során a hatóságoknak szorosan figyelemmel kell kísérniük, hogy mutatkozik-e elszivárgás vagy szabályozási arbitrázs, és szükség esetén meg kell szüntetniük a szabályozási hézagot.

               (2)

               Ha az érintett hatóságok az intézkedés tekintetében már azelőtt biztosították a viszonosságot, és azt közzétették, mielőtt az intézkedés tekintetében ebben az ajánlásban a viszonosság biztosítását ajánlották volna, a viszonosságot biztosító intézkedést nem kell módosítani akkor sem, ha az eltér az aktiváló hatóság által végrehajtott intézkedéstől.

         3.   Határidők és jelentéstétel

               (1)

               Az érintett hatóságoknak jelentést kell tenniük az ERKT-nek és a Tanácsnak az ezen ajánlás nyomán hozott intézkedésekről, vagy az intézkedés mellőzését megfelelően meg kell indokolniuk. Jelentést kétévente kell küldeni, és az első jelentést 2017. június 30-ig kell megküldeni. A jelentéseknek legalább a következőket kell tartalmazniuk:

                           a)

                           a meghozott intézkedések érdemére és időpontjára vonatkozó tájékoztatás;

                           b)

                           a meghozott intézkedések működésének ezen ajánlás célkitűzései szempontjából történő értékelése;

                           c)

                           a de minimis elv alapján biztosított mentességek, valamint az intézkedés esetleges mellőzése vagy az ezen ajánlástól való esetleges eltérések (a késedelmet is beleértve) részletes indokolása.

               (2)

               Megosztott feladatkörök esetén az érintett hatóságoknak egyeztetniük kell egymással annak érdekében, hogy megfelelő időben szolgáltassák a szükséges információkat.

               (3)

               Az érintett hatóságokat az ERKT ösztönzi arra, hogy a javasolt makroprudenciális politikai intézkedésekről a lehető legkorábban tájékoztassák az ERKT-t.

               (4)

               Valamely viszonosságot biztosító makroprudenciális politikai intézkedés akkor minősül egyenértékűnek, ha a lehetséges mértékben:

                           a)

                           azonos gazdasági hatással jár;

                           b)

                           azonos hatályú; és

                           c)

                           meg nem felelés esetén azonos következmények (szankciók) kapcsolódnak hozzá.

         4.   Az ajánlás módosítása

   Az igazgatótanács dönt arról, hogy ezen ajánlást mikor kell módosítani. Az ilyen módosítások kiterjednek különösen az olyan újabb vagy módosított makroprudenciális politikai intézkedésekre, amelyek tekintetében a C. ajánlás értelmében viszonosság biztosítandó, valamint az egyes intézkedésekre vonatkozó információkat tartalmazó kapcsolódó mellékletekre. Az igazgatótanács továbbá meghosszabbíthatja az előző bekezdésekben meghatározott határidőket, amennyiben egy vagy több ajánlás teljesítése érdekében jogalkotási kezdeményezésekre van szükség. Az igazgatótanács különösen dönthet úgy, hogy ezt az ajánlást az uniós jog szerinti kötelező elismerési keret Európai Bizottság általi felülvizsgálatát követően, vagy az ezen ajánlással létrehozott önkéntes viszonossági szabály működésével összefüggésben szerzett tapasztalatok alapján módosítja.
   5.   Figyelemmel kísérés és értékelés

               (1)

               Az ERKT titkársága:

                           a)

                           támogatást nyújt az érintett hatóságoknak az összehangolt jelentéstétel elősegítése, a megfelelő sablonok biztosítása, és szükség esetén a megfelelésre vonatkozó eljárás és határidők részletezése útján;

                           b)

                           ellenőrzi az érintett hatóságok általi megfelelést, ideértve szükség esetén, kérésükre támogatás nyújtását, és a megfelelésről szóló jelentéseket nyújt be az igazgatótanácsnak.

               (2)

               Az igazgatótanács értékeli az érintett hatóságok által jelentett intézkedéseket és indokolásokat, és adott esetben dönt arról, hogy ezt az ajánlást betartották-e, és hogy az érintett hatóságok megfelelő indokolást adtak-e az intézkedés mellőzésére.

      Kelt Frankfurt am Mainban, 2015. december 15-én.

            az ERKT elnöke

         Mario DRAGHI

      (1)  HL L 331., 2010.12.15., 1. o.

      (2)  HL L 176., 2013.6.27., 1. o.

      (3)  HL L 176., 2013.6.27., 338. o.

      (4)  HL C 58., 2011.2.24., 4. o.

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 575/2013/EU rendelete (2013. június 26.) a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról (HL L 176., 2013.6.27., 1. o.).

      (6)  Az Európai Rendszerkockázati Testület ajánlása (2013. április 4.) a makroprudenciális politika köztes célkitűzéseiről és eszközeiről (ERKT/2013/1) (HL C 170., 2013.6.15., 1. o.).

      (7)  Bár az ERKT ajánlásai jogilag nem kötelező erejűek, azokhoz „cselekedj vagy indokolj” mechanizmus kapcsolódik.

      (8)  Az Európai Rendszerkockázati Testület ajánlása (2014. június 18.) az anticiklikus tőkepufferráták meghatározására vonatkozó útmutatásról (ERKT/2014/1) (HL C 293., 2014.9.2., 1. o.).

      (9)  A Tanács 1024/2013/EU rendelete (2013. október 15.) az Európai Központi Banknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatos külön feladatokkal történő megbízásáról (HL L 287., 2013.10.29., 63. o.).

      (10)  Az Európai Központi Bank 468/2014/EU rendelete (2014. április 16.) az Egységes Felügyeleti Mechanizmuson belül az Európai Központi Bank és az illetékes nemzeti hatóságok, valamint a kijelölt nemzeti hatóságok közötti együttműködési keretrendszer létrehozásáról (SSM-keretrendelet) (EKB/2014/17) (HL L 141., 2014.5.14., 1. o.).

      (11)  Az angol változat elérhető az ERKT honlapján: www.esrb.europa.eu

      (12)  Közzétéve az ERKT honlapján: www.esrb.europa.eu

      (13)  Az Európai Rendszerkockázati Testület ajánlása (2011. december 22.) a nemzeti hatóságok makroprudenciális felhatalmazásáról (ERKT/2011/3) (HL C 41., 2012.2.14., 1. o.).


title: A Tanács ajánlása ( 2006. február 14. ) az Európai Központi Bank Igazgatósága egy tagjának kinevezéséről

text:
               17.2.2006

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 47/58

      A TANÁCS AJÁNLÁSA

   (2006. február 14.)
   az Európai Központi Bank Igazgatósága egy tagjának kinevezéséről
   (2006/108/EK)
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 112. cikke (2) bekezdésének b) pontjára és 122. cikke (4) bekezdésére, valamint a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapító okiratáról szóló jegyzőkönyv 11.2. és 43.3. cikkére,
   mivel:
   Otmar ISSING megbízatása 2006. május 31-én lejár. Az Európai Központi Bank Igazgatóságába ki kell nevezni egy tagot,
   AJÁNLJA:
   hogy Jürgen STARK-ot 2006. június 1-jétől kezdődően nyolc évre nevezzék ki az Európai Központi Bank Igazgatósága tagjává.
   Ezt az ajánlást az Európai Parlamenttel és az Európai Központi Bank Kormányzótanácsával folytatott konzultációt követően, határozat céljából azon tagállamok állam- vagy kormányfői elé kell terjeszteni, amelyek hivatalos pénzneme az euro.
   Ezt az ajánlást az Európai Unió Hivatalos Lapjában ki kell hirdetni.

      Kelt Brüsszelben, 2006. február 14-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         K.-H. GRASSER