title: A Bizottság 98/42/EK irányelve (1998. június 19.) a Közösség kikötőiben és a tagállamok felségvizein történő hajózás tekintetében a hajózás biztonságára, a környezetszennyezés megelőzésére és a fedélzeti élet- és munkakörülményekre vonatkozó nemzetközi előírások végrehajtásáról (kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzés) szóló 95/21/EK tanácsi irányelv módosításárólEGT vonatkozású szöveg.

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31998L0042

Hivatalos Lap L 184 , 27/06/1998 o. 0040 - 0046

		A Bizottság 98/42/EK irányelve(1998. június 19.)a Közösség kikötőiben és a tagállamok felségvizein történő hajózás tekintetében a hajózás biztonságára, a környezetszennyezés megelőzésére és a fedélzeti élet- és munkakörülményekre vonatkozó nemzetközi előírások végrehajtásáról (kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzés) szóló 95/21/EK tanácsi irányelv módosításáról(EGT vonatkozású szöveg)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a 98/25/EK irányelvvel [1] módosított, a Tanács, a Közösség kikötőiben és a tagállamok felségvizein történő hajózás tekintetében a hajózás biztonságára, a környezetszennyezés megelőzésére és a fedélzeti élet- és munkakörülményekre vonatkozó nemzetközi előírások végrehajtásáról (kikötő szerinti illetékes állam által végzett ellenőrzés) szóló, 1995. június 19-i 95/21/EK tanácsi irányelvre [2] és különösen annak 19. cikkére,mivel a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) egyezményeit, jegyzőkönyveit, szabályzatait és határozatait illetően hatályba lépett módosításokat, valamint a Párizsi egyetértési memorandum keretén belüli fejleményeket és megfontolásokat figyelembe kell venni;mivel a 95/21/EK irányelv elfogadása óta erőfeszítések történtek egy, a jobb ellenőrzésre történő kiválasztási rendszer kidolgozására; mivel a Párizsi memorandum keretében kidolgozott kiválasztásitényező-rendszert be kell építeni abba az irányelvbe;mivel a 95/21/EK irányelv II. mellékletében szereplő bizonyítványok és dokumentumok jegyzékét módosítani kell a nemzetközi jogalkotásban hatályba lépett módosítások figyelembevétele céljából;mivel a fenti irányelv III. mellékletében a részletesebb ellenőrzéshez szükséges "egyértelmű bizonyítékok" jegyzéke az A.787(19) IMO-határozat részletesebb listájának fényében módosításra szorul;mivel az említett irányelv IV. melléklete szerint az ellenőrzést végző személy által a hajók ellenőrzése során betartandó eljárásokat és iránymutatásokat a módosított A.466 (XII), valamint az A.542 (13), MEPC.26 (23) és A.742 (18) IMO-határozatok tartalmazzák; mivel az említett IV. melléklet módosításra szorul, hogy ezen határozatoknak az A.789 (19) IMO-határozat által történt visszavonását figyelembe lehessen venni; mivel az A.787 (19) IMO-határozatban foglalt eljárásokat belefoglalták a Párizsi memorandum I., "Kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzési eljárások" mellékletébe;mivel az ellenőr annak eldöntésénél, hogy vissza kell-e tartani egy hajót, az említett irányelv VI. mellékletében előírt kritériumokat alkalmazza; mivel nem lenne helyénvaló ugyanakkor, ha egy hajót véletlenül elszenvedett sérülések miatt tartanának vissza, feltéve hogy bizonyos feltételek teljesülnek;mivel az említett VI. mellékletet az A.787 (19) IMO-határozatban előírt rendelkezéseknek megfelelően is módosítani szükséges, különös tekintettel a tengerészek képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat ellátásáról szóló 1978. évi Nemzetközi egyezmény (STCW) körébe tartozó területekre;mivel az ebben az irányelvben foglalt rendelkezések összhangban vannak a legutóbb a 97/34/EK bizottsági irányelvvel [3] módosított 93/75/EGK tanácsi irányelv [4] 12. cikke alapján felállított bizottság véleményével,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 95/21/EK irányelv az alábbiak szerint módosul:1. Az 5. cikk (2) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:"(2) A hajók ellenőrzés céljára történő kiválasztásában az illetékes hatóság az I. melléklet I. szakaszában említett hajók számára biztosít elsőbbséget. Az I. mellékletben felsorolt többi hajó ellenőrzési sorrendjének megállapításánál az illetékes hatóság az I. melléklet II. szakaszában említett összesített kiválasztási tényezőt veszi figyelembe."2. Az I., II., III., IV. és VI. mellékletek ezen irányelv mellékletében előírt rendelkezések szerint módosulnak.2. cikk(1) A tagállamok legkésőbb 1998. szeptember 30-ig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat az előírásait, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.3. cikkEz az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.4. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1998. június 19-én.a Bizottság részérőlNeil Kinnocka Bizottság tagja[1] HL L 133., 1998.5.7., 19. o.[2] HL L 157., 1995.7.7., 1. o.[3] HL L 158., 1997.6.17., 40. o.[4] HL L 247., 1993.10.5., 19. o.--------------------------------------------------MELLÉKLET1. Az I. mellékletet a következő váltja fel:"I. MELLÉKLETELSŐDLEGESEN ELLENŐRIZENDŐ HAJÓK(az 5. cikk (2) bekezdésének értelmében)I. Elsődleges fontosságú tényezőkAz alábbi hajókat elsődleges prioritással ellenőrizendőnek kell tekinteni, függetlenül a kiválasztási tényezőtől.1. Olyan hajók, amelyeknél a révkalauzok vagy a kikötői hatóságok olyan hiányosságokat jelentettek, amelyek a biztonságos hajózást veszélyeztethetik (a 93/75/EGK irányelv, valamint ennek az irányelvnek a 13. cikke szerint).2. Olyan hajók, amelyek nem elégítik ki a 93/75/EGK irányelv rendelkezéseiben előírt kötelezettségeket.3. Olyan hajók, amelyekről egy másik tagállam részéről bejelentés vagy értesítés érkezett.4. Olyan hajók, melyekről bejelentés vagy panasz érkezett a parancsnok, a személyzet tagja vagy bármely olyan személy részéről, akinek jogos érdeke fűződik a hajó biztonságos működéséhez, a fedélzeti élet- és munkakörülményekhez, illetve a szennyezés megelőzéséhez, kivéve, ha az érintett tagállam úgy ítéli, hogy a bejelentés vagy panasz nyilvánvalóan megalapozatlan; a bejelentést vagy panaszt tevő személy kilétét nem szabad felfedni az érintett hajó parancsnoka, illetve a hajótulajdonos előtt.5. Olyan hajók, amelyek- a kikötő felé haladva összeütköztek, zátonyra futottak vagy megfeneklettek,- feltehetően megsértették a káros anyagok vagy szennyvíz kibocsátására vonatkozó rendelkezéseket,- szabálytalan vagy nem biztonságos manővereket hajtottak végre az IMO által elfogadott útvonal-tervezési intézkedések, illetve a biztonságos hajózási gyakorlat és eljárások figyelmen kívül hagyásával, vagy- üzemeltetésük egyéb módon személyek, tárgyak vagy a környezet veszélyeztetését idézte elő.6. Olyan hajók, amelyeket az előző hat hónap folyamán hajóosztályukból biztonsági okokból felfüggesztettek.II. Összesített kiválasztási tényezőA következő hajókat kell elsődlegesen ellenőrizni.| Kiválasztásitényező-érték |1.Egy tagállam kikötőjébe első alkalommal vagy legalább 12 hónapos távollét után befutó hajók. E feltétel alkalmazásakor a tagállamok figyelembe veszik a Párizsi memorandum szerződő felei által folytatott ellenőrzéseket is. Ha e célra megfelelő adatok nem állnak rendelkezésre, a tagállamok a rendelkezésre álló Sirenac E adatokra támaszkodnak, és azokat a hajókat ellenőrzik, amelyeket az említett adatbázis 1993. január 1-jei indítása után a Sirenac E adatbázisban még nem vettek nyilvántartásba. | +20 |2.Az elmúlt hat hónapban egyetlen tagállam által sem ellenőrzött hajók. | +10 |3.Azok a hajók, amelyeknek az egyezmények hatálya alatt kibocsátott kötelező, a hajó építésére és felszerelésére vonatkozó bizonyítványait és osztályozó bizonyítványait olyan szervezet bocsátotta ki, amely a hajófelügyeleti és hajóvizsgáló szervezetek, valamint a tengerészeti igazgatás vonatkozó tevékenységeinek közös szabályairól és szabványairól szóló, 1994. november 22-i 94/57/EK tanácsi irányelvszerint nem elismert szervezet. | + 5 |4.Azon lobogó szerinti államok hajói, amelyek három egymást követő évben szerepelnek a Párizsi memorandum éves jelentésének az átlag feletti számú hajóvisszatartásokat és -késedelmeket rögzítő táblázatában | |-átlag felett 0-3 % | + 3 |-átlag felett 3,1-6 % | + 4 |-átlag felett több mint 6 % | + 5 |5.Olyan hajók, melyek számára egy tagállam kikötőjének elhagyását bizonyos feltételek mellett engedélyezték: | |a)minden egyes, indulás előtt kijavítandó hiányosságért | + 1 |b)minden egyes, a következő kikötőben kijavítandó hiányosságért | + 1 |c)minden két, 14 napon belül kijavítandó hiányosságért | + 1 |d)minden két olyan hiányosságért, melyekhez egyéb feltételt írtak elő | + 1 |e)ha a hajóval kapcsolatos intézkedéseket végrehajtották és minden hiányosság pótlásra került | − 2 |6.Olyan hajók, melyeknél az előző ellenőrzés során hiányosságokat észleltek, a hiányosságok számának megfelelően: | |-0, | − 15 |-1-5, | 0 |-6-10, | + 5 |-11-20, | + 10 |-több mint 20 | + 15 |7.Egy előző kikötőben visszatartott hajó | + 15 |8.Olyan ország lobogóját viselő hajók, amely nem ratifikálta ennek az irányelvnek a 2. cikkében említett összes vonatkozó nemzetközi egyezményt | + 1 |9.Átlag feletti hiányosság-előfordulási arányt mutató ország lobogóját viselő hajók | + 1 |10.Átlag feletti osztályozási hiányosságú hajók | + 1 |11.Olyan kategóriába tartozó hajók, melyre kiterjesztett ellenőrzés lett meghatározva (ezen irányelv 7. cikke alapján) | + 5 |12.Egyéb hajók: | |-13-20 év közötti hajók | + 1 |-21-24 év közötti hajók | + 2 |-25 év feletti hajók | + 3 |A kiválasztási tényező az adott hajóhoz az e melléklet rendelkezéseivel összhangban hozzárendelt és a Sirenac információs rendszerben megadott számérték.Az illetékes hatóság a fent felsorolt hajók sorrendjének meghatározásánál az összesített kiválasztási tényező által megadott sorrendet veszi figyelembe. Magasabb kiválasztásitényező-érték az ellenőrzés magasabb prioritását jelzi. A kiválasztási tényező a fent felsorolt, megfelelő kiválasztásitényező-értékek összege. Az 5., 6. és 7. pontot csak az utolsó 12 hónapban végzett ellenőrzéseknél kell alkalmazni. Az összesített kiválasztási tényező nem lehet kisebb a 4., 8., 9., 10., 11. és 12. pontok összegénél."(2) A II. melléklet a következőképp módosul:1. A 13. pontot a következő váltja fel:"13. A hajók biztonságos üzemeltetésének és a környezetszennyezés megelőzésének nemzetközi szabályzata szerint kiadott megfelelési okmány és biztonságos üzemeltetési bizonyítvány példánya (A.741 (18) IMO-határozat)."2. A 14. pont után a következőkkel egészül ki:"15. Veszélyes árukat szállító hajókra vonatkozó különleges követelmények teljesüléséről szóló dokumentum.16. Nagy sebességű vízi jármű biztonsági bizonyítványa és nagy sebességű vízi jármű üzemeltetési engedélye.17. Különleges jegyzék vagy nyilatkozat a veszélyes árukról, vagy részletes rakományelrendezési terv.18. Hajónaplóadatok az ellenőrző vizsgálatokról és gyakorlatokról készült jelentésekkel, és az életmentő eszközök és berendezések ellenőrzési és karbantartási naplója.19. Különleges rendeltetésű hajó biztonsági bizonyítványa.20. Mobil tengeri fúrótorony biztonsági bizonyítványa.21. Olajszállító tartályhajók esetén, az olajkibocsátás-figyelő és -ellenőrző rendszerről készült jelentés az utolsó ballasztban megtett útról.22. Riadóterv, tűzvédelmi terv, személyszállító hajók esetén kárelhárítási terv.23. Fedélzeti olajszennyezés vészhelyzeti terve.24. Felügyeleti ellenőrzési dokumentáció (ömlesztettáru- és olajszállító hajóknál).25. Korábbi, a kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzésről készült jelentések.26. Ro-ro személyszállító hajók esetén információ az A/A maximum arányáról.27. Gabonaszállításra jogosító engedély.28. Rakományrögzítési kézikönyv."(3) A III. mellékletet a következő váltja fel:"III. MELLÉKLETPÉLDÁK A RÉSZLETESEBB ELLENŐRZÉSHEZ SZÜKSÉGES »EGYÉRTELMŰ BIZONYÍTÉKOKRA«(a 6. cikk (3) bekezdésének értelmében)1. Az I. melléklet I. részében és a II. rész 3., 4. pontjában, az 5. pont b) és c) alpontjában, a 8. és a 11. pontban szereplő hajók.2. Az olaj-nyilvántartási könyvet nem vezetik az előírásoknak megfelelően.3. A bizonyítványok és egyéb dokumentumok vizsgálatakor (lásd 6. cikk (1) bekezdés a) pontja és (2) bekezdése) pontatlanságokat tártak fel.4. Arra utaló körülmények, hogy a hajószemélyzet nem felel meg a tengerészek képzésének minimumszintjéről szóló, 1994. november 22-i 94/58/EK tanácsi irányelv [1] 8. cikkében megállapított rendelkezéseknek.5. Bizonyítékok vannak arra vonatkozóan, hogy a rakománnyal kapcsolatos és egyéb műveleteket nem biztonságosan, vagy az IMO iránymutatásokkal összhangban végzik, ilyen például, amikor a rakománytartályokhoz vezető semlegesgáz-fővezetékben az oxigéntartalom meghaladja az előírásokban engedélyezett maximális szintet.6. Olajszállító tartályhajó parancsnokának mulasztása a legutóbbi ballasztmenetben megtett úton az olajlefejtés megfigyelési és ellenőrző rendszere nyilvántartásának bemutatásával kapcsolatban.7. Naprakész riadóterv hiánya, vagy ha a személyzet nem ismeri teendőit tűz keletkezése vagy a hajó elhagyására vonatkozó parancs esetén.8. Téves vészjelzés leadása, melyet nem követ megfelelő visszavonási eljárás.9. Az egyezmények által megkövetelt fontosabb berendezések vagy intézkedési tervek hiánya.10. Nem megfelelő higiéniai állapotok a hajó fedélzetén.11. Az ellenőr általános benyomásából és megfigyeléseiből származó bizonyíték arra nézve, hogy a hajótest vagy -szerkezet súlyos károsodása vagy hiányossága áll fenn, amely veszélyeztetheti a hajó szerkezeti integritását, illetve víz- és időjárás-állóságát.12. Információ vagy bizonyíték arra, hogy a parancsnok vagy a személyzet nem ismeri jól a hajózás biztonságával vagy a környezetszennyezés megelőzésével kapcsolatos alapvető műveleteket, vagy ezeket nem hajtja végre."(4) A IV. mellékletet a következő váltja fel:"IV. MELLÉKLETHAJÓ-ELLENŐRZÉSI ELJÁRÁSOK(a 6. cikk (4) bekezdésének értelmében)1. A biztonsághoz szükséges összetételű és létszámú személyzettel való ellátás alapelvei (A.481 (XII) IMO-határozat) és annak mellékletei, amelyek tartalmát a biztonsághoz szükséges összetételű és létszámú személyzetet igazoló okmány (1. melléklet) és a biztonsághoz szükséges összetételű és létszámú személyzettel való ellátottság alapelveinek alkalmazásáról szóló irányelvek (2. melléklet) képezik.2. Veszélyes Áruk Nemzetközi Tengerészeti Szabályzatának rendelkezései.3. A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) »A munkakörülmények ellenőrzése a hajók fedélzetén. Az eljárásra vonatkozó iránymutatások« című kiadványa.4. A Párizsi memorandum I. melléklete »Kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzési eljárások«."(5) A VI. melléklet az alábbiak szerint módosul:1. A bevezetés az alábbi albekezdéssel egészül ki:"Amennyiben a visszatartás oka az, hogy a hajóban a kikötőbe tartó útja során véletlenül kár keletkezett, nem kell visszatartást elrendelni, feltéve hogy1. az 1974. évi SOLAS egyezmény I/11(c) szabályában előírt követelményeket kellően figyelembe vették a lobogó szerinti ország hatóságai, a kijelölt ellenőrző személy vagy a vonatkozó bizonyítvány kiadásáért felelős elismert szervezet értesítését illetően;2. a kikötőbe való belépést megelőzően a parancsnok vagy a hajótulajdonos részletes jelentést adott a kikötő szerinti illetékes állam ellenőrző hatóságának a kár keletkezésének körülményeiről és a károsodás mértékéről és információt a lobogó szerinti ország hatóságának előírt értesítéséről;3. a hajó a hatóságot kielégítő módon megtette a megfelelő helyreállítási intézkedéseket; és4. a hatóság - miután értesült a helyreállítási intézkedések végrehajtásáról - megbizonyosodott arról, hogy a személyi és tárgyi biztonságot,illetve a környezetet veszélyeztető hiányosságok kijavításra kerültek."2. A 3. pont a következőkkel egészül ki:"Ugyanakkor az 1978. évi STCW egyezmény terén kizárólag az alábbi 3.8 pontban szereplő visszatartásra alapot szolgáltató hiányosságok képeznek ennek az egyezménynek a hatálya alatt visszatartási okot."3. A 3.2 pont a következőkkel egészül ki:"13. A Párizsi memorandum I. mellékletének 5.5. szakaszában szereplő, üzemeltetési követelmények terén mutatkozó súlyos hiányosságok.14. A személyzet létszáma, összetétele vagy képesítése nem felel meg a biztonságos személyzetet igazoló okmány előírásainak."4. A 3.8 pontot a következő váltja fel:"1. A tengerészek nem rendelkeznek bizonyítvánnyal, nem rendelkeznek megfelelő bizonyítvánnyal, nem rendelkeznek érvényes felmentéssel, illetve nem tudják okmánnyal igazolni, hogy jóváhagyási kérelmet nyújtottak be a lobogó szerinti ország hatóságaihoz.2. Nem teljesülnek a lobogó szerinti ország hatóságának a biztonsághoz szükséges összetételű és létszámú személyzetre vonatkozó követelményei.3. A navigációs, illetve géptéri őrszolgálatra vonatkozó intézkedések nem felelnek meg a lobogó szerinti ország hatósága által a hajóra előírt hatályos feltételeknek.4. Az őrszolgálatban nincs megfelelő képesítéssel rendelkező személy a biztonságos navigáláshoz, a biztonsági rádióhírközléshez, illetve a tengerszennyezés megelőzéséhez szükséges berendezések működtetéséhez.5. Nem tudnak bizonyságot tenni arról a szakmai hozzáértésről, amely a hajó biztonsága és a környezetszennyezés megelőzése érdekében a tengerészek feladatainak részét képezi.6. Nincs elegendő, az út kezdetén az első őrszolgálat és az ezt követő váltások ellátásához szükséges, kellően kipihent és az őrszolgálatra egyéb szempontok szerint is alkalmas személy."[1] HL L 319., 1994.12.12., 20. o.[1] HL L 319., 1994.12.12., 28. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács irányelve (1968. április 9.) a vegetatív szőlő-szaporítóanyagok forgalmazásáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31968L0193

Hivatalos Lap L 093 , 17/04/1968 o. 0015 - 0023 finn különkiadás fejezet 3 kötet 2 o. 0032  dán különkiadás sorozat I fejezet 1968(I) o. 0091  svéd különkiadás fejezet 3 kötet 2 o. 0032  angol különkiadás sorozat I fejezet 1968(I) o. 0093  - 0103 görög különkiadás: fejezet 03 kötet 3 o. 0039  spanyol különkiadás fejezet 03 kötet 2 o. 0124  portugál különkiadás fejezet 03 kötet 2 o. 0124

		A Tanács irányelve(1968. április 9.)a vegetatív szőlő-szaporítóanyagok forgalmazásáról(68/193/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 43. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Parlament véleményére [1],a Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően,mivel a bor- és a csemegeszőlő termelése fontos helyet foglal el az Európai Gazdasági Közösség mezőgazdaságában;mivel a szőlőművelés eredményessége nagymértékben függ a megfelelő szaporítóanyag használatától; mivel ezért bizonyos tagállamok egy ideig jó minőségű szaporítóanyagra korlátozták a szőlő szaporítóanyagának forgalmazását; mivel ezek az államok egy évtizedeken keresztül szisztematikusan végzett nemesítési munka előnyeit használhatták ki, amely olyan állandó és egységes szőlőfajták kifejlesztését eredményezte, amelyek jellemzőiknél fogva rendkívül értékesnek ígérkeznek a kitűzött célok tekintetében;mivel a Közösség szőlőtermesztésében akkor lehet elérni nagyobb termelékenységet, ha a forgalmazásra engedélyezett fajták kiválasztásában a tagállamok egységesen a lehető legszigorúbb szabályokat alkalmazzák;mivel azonban a forgalmazás bizonyos fajtákra történő korlátozása csak abban az esetben indokolt, ha a termelő bizonyos lehet abban, hogy valóban képes lesz beszerezni ezeknek a fajtáknak a szaporítóanyagát;mivel bizonyos tagállamok pontosan erre a célra alkalmaznak olyan minősítő rendszereket, amelyek segítségével a hivatalos ellenőrző hatóságok gondoskodni kívánnak a fajták azonosságáról és tisztaságáról, illetve a növények egészségi állapotáról, különös tekintettel kórokozókon keresztül terjedő betegségekre; mivel ezek a rendszerek képezhetik egy egységes közösségi minősítő rendszer egyik lehetséges alapját;mivel egy ilyen rendszernek ki kell terjednie a Közösség határain belül előállított szaporítóanyagnak más tagállamokban és a hazai piacokon történő forgalmazására egyaránt;mivel általános szabályként a szőlőtermesztésre és a szaporítóanyag előállítására szánt szaporítóanyag forgalmazását csak abban az esetben szabad engedélyezni, ha azt a fajtaminősítés mindenkori hatályos szabályaival összhangban bázis-szaporítóanyagként vagy certifikált szaporítóanyagként hivatalosan megvizsgálták és minősítették; mivel a "bázis-szaporítóanyag" és "certifikált szaporítóanyag" szakmai fogalmak kiválasztása a már használatban levő nemzetközi terminológia, valamint az egyéb növénynemzetségekre és fajtákra vonatkozó közösségi rendszerek alapján történik;mivel kívánatos lenne klonális szelekcióval előállított certifikált szőlő-szaporítóanyagra korlátozni a forgalmazást; mivel azonban ennek a célkitűzésnek a megvalósítása egyelőre nem lehetséges, miután az ilyen anyag nem lenne képes maradéktalanul lefedni a Közösség összes szükségletét; mivel ezért átmeneti jelleggel engedélyezni kell a fajta azonosságára és tisztaságára vonatkozó követelményeknek megfelelő, ugyanakkor a klonális szelekcióval előállított szaporítóanyag által kínált biztosítékokat nem minden esetben kínáló, ellenőrzött standard szaporítóanyag forgalmazását; mivel azonban ezt a kategóriát fokozatosan ki kell vonni a forgalomból;mivel amennyiben a szőlőfajtákat egy bizonyos tagállamban nem szaporítják, vagy a szaporítóanyag nincs forgalomban, indokoltnak tűnik az államot a minősítés megszervezésének vagy a standard szaporítóanyag ellenőrzésének kötelezettsége alól mentesíteni, ez azonban nem érintheti a certifikált szaporítóanyag és a standard szaporítóanyag forgalmazásának korlátozására irányuló kötelezettségét;mivel a piacon nem forgalmazott szaporítóanyagnak kisebb gazdasági jelentőségénél fogva nem tartozik a közösségi szabályok hatálya alá; mivel a tagállamok fenntarthatják a jogot arra, hogy az ilyen anyagra különleges rendelkezéseket alkalmazzanak;mivel a Közösség szabályait nem szükséges kiterjeszteni a bizonyítottan harmadik országokba irányuló exportra szánt szaporítóanyagra;mivel a Tanácsnak 1969. december 31-ig közösségi szabályokat kell elfogadnia a harmadik országokban előállított és a Közösség országaiban forgalmazott szaporítóanyagra;mivel a Közösség országaiban előállított szaporítóanyagnak nem pusztán genetikai értéke, de külső tulajdonságai javítása érdekében is meg kell határozni a fajta technikai tisztaságára, minőségére és osztályozására vonatkozó bizonyos feltételeket;mivel a szaporítóanyag fajtaazonosságának fenntartása érdekében meg kell határozni a Közösségnek a tételek különválasztására, a csomagolására, a lezárására és jelölésére vonatkozó szabályait; mivel ennek érdekében a címkéket el kell látni mind a hivatalos ellenőrzéshez, mind pedig a szőlőtermelők tájékoztatásához szükséges információkkal, illetve egyértelműen jelezni kell a minősítés közösségi jellegét;mivel ahhoz, hogy a forgalmazás során a szaporítóanyag minőségére vonatkozó követelményeket és a szaporítóanyag azonosságának biztosítására vonatkozó rendelkezéseket egyaránt tiszteletben tartsák, a tagállamoknak gondoskodniuk kell a megfelelő ellenőrzésről;mivel az ezen követelményeknek megfelelő szaporítóanyagra – a Szerződés 36. cikkének sérelme nélkül – a Közösség szabályaiban meghatározott korlátozó rendelkezéseken kívül semmilyen egyéb korlátozás nem vonatkozhat;mivel a fajták egységes katalógusának létrehozásáig az engedélyezett korlátozó rendelkezéseknek tartalmazniuk kell többek között a tagállamok jogát a szaporítóanyag forgalmazásának korlátozására azokra a fajtákra vonatkozóan, amelyek a termés szempontjából értékesek és használatban vannak a tagállamok területén; mivel a jelenlegi körülmények között nem helyénvaló annak eldöntése, hogy az egyes tagállamok teljesen vagy részben megtilthatják-e – és ha igen, milyen feltételekkel – saját területükön bizonyos szőlőfajták termesztését;mivel egy bizonyos tagállamban minősített bázis-szaporítóanyagból más tagállamokban előállított szaporítóanyagot bizonyos feltételekkel az adott tagállamban előállított szaporítóanyaggal egyenértékű anyagként kell elfogadni;mivel azokban az időszakokban, amikor nehézségek vannak a különböző kategóriák certifikált szaporítóanyagának vagy standard szaporítóanyagának beszerzésével, ideiglenesen engedélyezni kell a kevésbé szigorú követelményeknek megfelelő szaporítóanyag forgalmazását;mivel a különböző tagállamokban használt standard szaporítóanyag minősítéséhez és ellenőrzéséhez használt technikai módszerek egyeztetése, valamint a Közösség tagállamaiban minősített vagy ellenőrzött, illetve harmadik országokból érkező anyag összehasonlításának lehetővé tétele érdekében a tagállamokban el kell végezni azokat a Közösség területén érvényes teszteket, amelyek alkalmasak a szaporítóanyag különböző kategóriái minőségének értékelésére;mivel a Bizottságot meg kell bízni ennek az irányelvnek az alkalmazásához szükséges bizonyos intézkedések elfogadásával; mivel a javasolt intézkedések megvalósításának megkönnyítése céljából be kell vezetni egy eljárást, amely a Mezőgazdasági, Kertészeti és Erdészeti Vetőmagvak és Szaporítóanyagok Állandó Bizottsága keretén belül szoros együttműködést tesz lehetővé a tagállamok és a Bizottság között,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEzt az irányelvet a szőlő vegetatív szaporításához használt, a Közösség tagállamaiban előállított és forgalmazott anyagra (a továbbiakban "szaporítóanyag") kell alkalmazni.2. cikk(1) Ezen irányelv alkalmazásában az alábbi definíciókat kell alkalmazni:A. Szőlő: A Vitis (L.) nemzetség növényei, szőlőtermeléshez vagy az ilyen növények szaporítóanyagának előállításához.B. Szaporítóanyag:i. Fiatal szőlőtőkea)gyökeres szőlővesszők: | gyökeres szőlőhajtások oltatlanul telepítésre vagy alanyszőlővesszőként történő felhasználásra szánt oltatlan részei; |b)gyökeres szőlőoltványok: | oltással összekötött szőlőhajtásdarabok, gyökeres föld alatti résszel. |ii. Fiatal szőlőtőkerészeka)szőlőhajtások: | egyéves hajtások; |b)oltásra előkészített alanyszőlővesszők: | gyökeres szőlőoltványok készítése során a talaj alatti résznek szánt szőlőhajtásdarabok; |c)nemes szőlővesszők: | gyökeres szőlőoltványok előállítása vagy növények helyszíni oltása során a talajszint feletti résznek szánt szőlőhajtásrészek; |d)dugványiskolai szőlővesszők: | gyökeres szőlővesszők előállítására szánt szőlőhajtásrészek. |C. Alanyszőlővessző-nevelő iskolák: oltásra szánt alanyszőlővesszők, dugványiskolai szőlővesszők vagy nemes szőlővesszők előállítását szolgáló iskolák.D. Dugványiskolák: gyökeres szőlővesszők vagy gyökeres szőlőoltványok nevelésével foglalkozó iskolák.E. Bázis-szaporítóanyag: szaporítóanyag,a) amelyet a fajtaválaszték fenntartására elfogadott módszerekkel a termelő felelősségére állítanak elő;b) amelyet szaporítóanyag előállítására szánnak;c) amely megfelel az I. és II. mellékletben a bázis-szaporítóanyagra vonatkozóan megállapított feltételeknek;d) amelyről a hivatalos vizsgálat során kiderült, hogy megfelel a fent említett feltételeknek.F. Certifikált szaporítóanyag: szaporítóanyag,a) amelyet közvetlenül egy fajta bázis-szaporítóanyagából vagy a termelő kérésének megfelelően a szaporítás egy korábbi szakaszának szaporítóanyagából állítanak elő, és ez utóbbi anyagról a hivatalos hatósági minősítő vizsgálatnál kiderült, hogy megfelel az I. és II. mellékletben a bázis-szaporítóanyagra vonatkozóan megállapított feltételeknek;b) amelyet az alábbi célok valamelyikére szánnak:- a szőlőtermesztésben hasznosítandó fiatal növények vagy növényrészek nevelése, vagy- szőlőtermesztés;c) amely megfelel az I. és II. mellékletben a certifikált szaporítóanyagra vonatkozóan meghatározott feltételeknek; valamintd) amelyről a hivatalos vizsgálat során kiderült, hogy megfelel a fent említett feltételeknek.G. Standard anyag: szaporítóanyag,a) amely fajtaazonos és fajtatiszta;b) amelyet az alábbi célok valamelyikére szánnak:- a szőlőművelésben hasznosítandó fiatal növények vagy növényrészek nevelése;c) amely megfelel az I. és II. mellékletben a standard anyagra vonatkozóan meghatározott feltételeknek; valamintd) amelyről a hivatalos vizsgálat során kiderült, hogy megfelel a fent említett feltételeknek.H. Hivatalos intézkedések: olyan intézkedések, amelyeketa) állami hatóságok; vagyb) az állam felelősségi körében eljáró, a közjog vagy magánjog hatálya alá tartozó jogi személyek; vagyc) állami ellenőrzés hatálya alá tartozó kiegészítő tevékenységek esetében az ilyen célra felesküdött természetes személyekhoznak, feltéve hogy a b) és c) pontban említett személyeknek az ilyen intézkedésekből semmilyen egyéni haszna nem származhat.(2) A tagállamoka) rendelkezhetnek oly módon, hogy nincs szükség a szaporítóanyag hivatalos minősítésére vagy a standard anyag ellenőrzésére, amennyiben ilyen anyagokat a tagállamok területén általában nem szaporítanak vagy nem forgalmaznak;b) átmeneti intézkedésként az ennek az irányelvnek való megfeleléshez szükséges törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések hatálybalépését követően rendelkezhetnek oly módon, hogy az alanyszőlővessző- és a dugványiskolák kialakításához használt szaporítóanyag egyenértékű az ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban minősített vagy ellenőrzött szaporítóanyaggal, amennyiben felhasználását megelőzően az ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban minősített vagy ellenőrzött anyaggal megegyező biztosítékokkal szolgált.3. cikk(1) A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a szőlő szaporítóanyaga nem hozható forgalomba:- ha a szaporítóanyagot hivatalos minősítés során nem minősítették "bázis-szaporítóanyagnak" vagy "certifikált szaporítóanyagnak", illetve ha az nem tekinthető hivatalosan ellenőrzött standard anyagnak, és- ha a szaporítóanyag nem felel meg a II. mellékletben meghatározott feltételeknek.(2) A tagállamok rendelkezhetnek az (1) bekezdés rendelkezéseitől való eltérésről:a) a szaporításnak a bázis-szaporítóanyagnál korábbi szakaszában álló szaporítóanyag esetében;b) kísérletekhez vagy tudományos célokra;c) nemesítési munkához.(3) A tagállamok rendelkezhetnek az oltáshoz előkészített alanyszőlővesszők minimális hosszától való eltérésről (II. melléklet III. 1. B. pontja a) alpontja).(4) A Bizottság a 17. cikkben meghatározott eljárással összhangban:a) a II. melléklet II. pontja 1. alpontjának rendelkezéseitől eltérve engedélyezheti a tagállamoknak, hogy certifikált szaporítóanyagnak nyilvánítsák a standard anyagra oltott certifikált szaporítóanyagból álló gyökeres oltványokat; az ilyen engedélyezés csak egy meghatározandó átmeneti időszakra szólhat és csak addig, amíg az érintett tagállamok rendelkeznek az új telepítésekhez elegendő bázis-szaporítóanyag- és certifikáltanyag-készletekkel;b) rendelkezhet úgy, hogy meghatározott időpontokat követően bizonyos szőlőfajták szaporítóanyaga nem vihető piacra, hacsak a szaporítóanyag előzetesen nem kapta meg a "bázis-szaporítóanyag" vagy "certifikált szaporítóanyag" hivatalos minősítést.4. cikkA tagállamok az I. és II. mellékletben meghatározott feltételek tekintetében további vagy szigorúbb követelményeket támaszthatnak a saját területükön előállított szaporítóanyag minősítésénél vagy standard anyag ellenőrzésénél.5. cikk(1) Mindegyik tagállam összeállítja a területén minősítésre és standard szaporítóanyagként való ellenőrzésre hivatalosan elismert szőlőfajták jegyzékét. A jegyzék tartalmazza azokat az alapvető morfológiai és fiziológiai jellemzőket, amelyek alapján a fajtákat meg lehet különböztetni egymástól.(2) Egy fajtát csak abban az esetben fogadnak el minősítésre vagy ellenőrzésre, ha hivatalos vagy hivatalosan ellenőrzött vizsgálatok, különösen a növekedés vizsgálata során megállapítást nyert, hogy a fajta megfelelő mértékben egységes és állandó.Amennyiben köztudomású, hogy a fajta szaporítóanyagát egy másik országban más néven forgalmazzák, ezt a nevet is fel kell tüntetni a jegyzékben.(3) Az elismert fajtákat rendszeres időközönként hivatalos ellenőrzés alá kell vetni. Amennyiben a minősítésre és ellenőrzésre történő elismerés feltételeinek bármelyike nem teljesül, az elismerést vissza kell vonni, a fajtát pedig a jegyzékből törölni kell.(4) A jegyzékeket és azok bármilyen módosításait haladéktalanul megküldik a Bizottságnak, amely továbbítja azokat a többi tagállamnak.6. cikkA tagállamok kötelesek előírni, hogy a fajták ellenőrzéséhez szükséges mintavétel hivatalosan, a megfelelő módszerekkel történjen.7. cikkA tagállamoknak rendelkezniük kell arról, hogy termesztés, előkészítés során, az anyatőkéről történő eltávolítás, valamint a csomagolás, a tárolás és a szállítás alatt a szaporítóanyagot külön tételekben tárolják, jelöljék meg a fajtát, bázis-szaporítóanyag és certifikált szaporítóanyag esetében pedig a klónt.8. cikk(1) A tagállamok kötelesek előírni, hogy a szaporítóanyagot csak megfelelően homogén tételekben, zárt csomagokban vagy – a 9. és 10. cikk rendelkezéseivel összhangban – zárolt és jelölésekkel ellátott kötegek formájában forgalmazzák. A csomagolásnak meg kell felelnie a III. melléklet rendelkezéseinek.(2) A tagállamok a végső felhasználó számára forgalmazott kisebb mennyiségek, valamint az edényekben, ládákban vagy dobozokban forgalmazott szőlőfajták esetében a csomagolás, a lezárás és a jelölés vonatkozásában engedélyezhetik az (1) bekezdés rendelkezéseitől való eltérést.9. cikkA tagállamok kötelesek előírni, hogy a szaporítóanyagot tartalmazó csomagokat és kötegeket a felelős személy oly módon zárja le, hogy a tárolóedény vagy csomag felnyitása során a zár ne sérüljön meg, és ne legyen mód a tárolóedény vagy csomag ismételt lezárására.10. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy a csomagok lezárásáért felelős személy a szaporítóanyagot tartalmazó csomagok és kötegek külső felületén helyezzen egy, a Közösség valamelyik hivatalos nyelvén kiállított és a IV. mellékletben leírtaknak megfelelő címkét; a címkét a zárral kell rögzíteni. A címke színe bázis-szaporítóanyag esetében fehér, certifikált szaporítóanyag esetében kék, standard anyag esetében pedig sötétsárga.(2) A tagállamok rendelkezhetnek úgy is, hogy minden egyes csomaghoz mellékelni kell egy okmányt is, amely a címkével megegyező információkat tartalmazza.11. cikkA tagállamok az általuk meghatározott vagy jóváhagyott hivatalos ellenőrzési rendszerrel gondoskodnak arról, hogy a szüret vagy az anyatőkéről történő leválasztás időpontjától a végső felhasználónak szállított szaporítóanyag megőrizze fajtaazonosságát. A tagállamok megfelelő rendelkezéseket hoznak arra vonatkozóan, hogy a szaporítóanyagot a forgalmazás során legalább mintavételes vizsgálattal hivatalosan ellenőrizzék, és így meggyőződjenek az ebben az irányelvben megfogalmazott követelmények teljesítéséről.12. cikk(1) A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy az ezen irányelv előírásainak megfelelően hivatalosan ellenőrzött és a tárolóedényeken megfelelő jelöléssel ellátott bázis-szaporítóanyagra és certifikált szaporítóanyagra, valamint az ezen irányelv előírásainak megfelelően lezárt tárolóedényekben elhelyezett és megfelelő jelöléssel ellátott standard anyagra az anyag jellegét, a vizsgálati eljárásokat, a jelölést és a zárolást illetően az ebben az irányelvben meghatározott korlátozásokon túl semmilyen egyéb forgalmazási korlátozás ne vonatkozzék.(2) A tagállamok:a) amennyiben a Bizottság a 3. cikk (4) bekezdésének b) pontja alapján nem fogadott el és nem léptetett hatályba semmilyen intézkedést, rendelkezhetnek arról, hogy meghatározott határidőkön túl bizonyos szőlőfajták szaporítóanyaga nem forgalmazható, hacsak előzetesen nem kapta meg az "bázis-szaporítóanyag" vagy "certifikált szaporítóanyag" hivatalos minősítést;b) a fajták egységes katalógusának bevezetéséig azokra a fajtákra korlátozhatják a szaporítóanyag forgalmazását, amelyek a termék szempontjából képviselt értékük és a területen való használatuk alapján bekerültek egy nemzeti jegyzékbe; a jegyzékbe történő felvétel feltételei az egyéb tagállamokból érkező fajták és a hazai fajták számára megegyeznek.13. cikkA tagállamok rendelkeznek arról, hogy az egyik tagállamban minősített és egy másik tagállamban felnevelt bázis-szaporítóanyagból közvetlenül előállított szaporítóanyag megkaphatja a minősítést a bázis-szaporítóanyag előállítása szerinti tagállamban abban az esetben, ha a szaporítóanyagot az I. mellékletben megállapított feltételek szerint végzett szántóföldi ellenőrzésnek alávetették, és ha a szántóföldi ellenőrzés bizonyította, hogy a II. mellékletben meghatározott feltételek teljesülnek.14. cikk(1) A bázis-szaporítóanyag, certifikált szaporítóanyag és standard szaporítóanyag iránti igények kielégítésében egy vagy több tagállamban előforduló és a Közösségen belül nem kezelhető átmeneti nehézségek áthidalása érdekében a Bizottság a 17. cikkben meghatározott eljárással összhangban engedélyezheti egy vagy több tagállamnak, hogy a Bizottság által meghatározott ideig elfogadjon forgalmazásra olyan szaporítóanyagot is, amely kevésbé szigorú követelményeknek felel meg.(2) Bármely fajta szaporítóanyag-kategóriánál a címke színe ilyen esetben megegyezik a megfelelő kategóriánál használt színnel; minden egyéb esetben a címke színe barna. A címkének minden esetben tájékoztatnia kell arról, hogy a szóban forgó szaporítóanyag kevésbé szigorú követelményeknek megfelelő kategóriába sorolandó.15. cikk(1) Ez az irányelv harmadik országokba irányuló exportra szánt szaporítóanyagra nem vonatkozik.(2) A Tanács a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel 1969. december 31-ig fogadja el a harmadik országokban előállított és a Közösség területén forgalmazott szaporítóanyagra vonatkozó intézkedéseket.16. cikk(1) A szaporítóanyag minőségének felmérése céljából a Közösség területén elvégzik a közösségi vizsgálatokat; ezeket a vizsgálatokat a 17. cikkben említett bizottság ellenőrzi.(2) Ezeket a vizsgálatokat kezdetben arra kell felhasználni, hogy egyenértékű eredmények elérése érdekében harmonizálják a certifikált szaporítóanyag minősítésének és a standard szaporítóanyag ellenőrzésének technikai eljárásait. Miután ez a célkitűzés megvalósult, éves jelentéseket kell készíteni a vizsgálatokról, amelyeket bizalmas információként meg kell küldeni a tagállamoknak és a Bizottságnak. A Bizottság a 17. cikkben meghatározott eljárással összhangban dönt az első jelentés megküldésének határidejéről.(3) A Bizottság a 17. cikkben meghatározott eljárással összhangban rendelkezik az elvégzendő vizsgálatokról. A vizsgálatokat ki lehet terjeszteni harmadik országokban előállított szaporítóanyagra is.17. cikk(1) Amennyiben az ezen cikkben meghatározott eljárást kell követni, az elnök saját kezdeményezésére vagy egy tagállam képviselőjének kérésére a 1966. június 14-i tanácsi határozattal [2] létrehozott Mezőgazdasági, Kertészeti és Erdészeti Vetőmagok és Szaporítóanyagok Állandó Bizottsága (továbbiakban a bizottság) hatáskörébe utalja az ügyeket.(2) A bizottságban a tagállamok szavazatait a Szerződés 148. cikke (2) bekezdésében leírtak szerint súlyozzák. Az elnök nem szavaz.(3) A Bizottság képviselője előterjeszti a meghozandó intézkedések tervezetét. A bizottság az ügy sürgősségének függvényében az elnöke által meghatározott határidőn belül küldi meg véleményét a Bizottságnak. A véleményeket tizenkét szavazatos többséggel fogadják el.(4) A Bizottság által elfogadott intézkedéseket azonnal alkalmazni kell. Amennyiben azonban az intézkedések nincsenek összhangban a bizottság véleményével, a Bizottság haladéktalanul tájékoztatja erről a Tanácsot. Ez esetben a Bizottság a tájékoztatás napjától számított egy hónapa elhalaszthatja az általa elfogadott intézkedések alkalmazását.A Tanács minősített többséggel egy hónapon belül eltérő határozatot hozhat.18. cikkEz az irányelv nem érinti az emberi élet- és egészségvédelem, az állat- és növényvédelem vagy az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme alapján indokolt nemzeti jogszabályok rendelkezéseit.19. cikkA tagállamok legkésőbb 1969. július 1-jéig hatályba léptetik azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy eleget tegyenek ezen irányelvnek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.20. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 1968. április 9-én.a Tanács részérőlaz elnökE. Faure[1] HL 156., 1967.7.15., 30. o.[2] HL 125., 1966.7.11., 2289/66. o.--------------------------------------------------I. MELLÉKLETAZ ÁLLOMÁNYRA VONATKOZÓ FELTÉTELEKI. Általános feltételek1. A termés fajtaazonos és fajtatiszta legyen.2. Az ültetvény művelési állapota és a növények fejlettsége tegye lehetővé a fajtaazonosság és fajtatisztaság megfelelő ellenőrzését.3. A legnagyobb körültekintéssel és gondossággal kell eljárni annak érdekében, hogy a bázis-szaporítóanyag vagy a certifikált szaporítóanyag művelésére szánt alanyszőlővessző és oltványiskolák talaja ne legyen fertőzött semmilyen károsító szervezettel, különös tekintettel a vírusokra.4. A lehető legalacsonyabb szintre kell visszaszorítani a szaporítóanyag értékét csökkentő károsító szervezetek jelenlétét.5. Az állományt meg kell szabadítani a vírusos betegség tüneteit mutató növényektől.6. A certifikált szaporítóanyag előállítására szánt alanyszőlővessző-nevelő iskolában a hibaszázalék legfeljebb 5 %; a standard szaporítóanyag előállítására szánt alanyszőlővessző-nevelő iskolában ez az arány legfeljebb 10 %. A hibaarány fizikai okok miatt kivételes esetekben meghaladhatja ezeket a határértékeket.7. A termést minden évben legalább egy alkalommal ellenőrizni kell; második ellenőrzésre a szaporítóanyag minőségi romlása nélkül eldönthető vitás esetekben kerül sor.II. Különleges feltételek1. Szőlőtermelésre használt szőlőültetvények területén vagy ezektől néhány méterre oltványiskola nem létesíthető.2. Gyökeres szőlőveszők és gyökeres szőlőoltványok előállításához használt szőlőtőkerészek csak ellenőrzött és engedélyezett alanyszőlővessző-nevelő iskolai készletekből származhatnak.--------------------------------------------------II. MELLÉKLETA SZAPORÍTÓANYAGRA VONATKOZÓ FELTÉTELEKI. Általános feltételek1. A szaporítóanyag fajtaazonos és fajtatiszta legyen; standard szaporítóanyag forgalmazásánál 1 % tűrés elfogadható.2. Technikai tisztaság legalább 96 %.Technikai értelemben nem minősül tisztának az alábbi anyag:a) teljesen vagy részben szárított szaporítóanyag, még akkor is, ha szárítás után vízben áztatták;b) károsult, hajlított vagy sérült szaporítóanyag, különösen, ha a sérüléseket jégverés vagy fagyás idézte elő, vagy azokat összenyomták, összetörték.3. A lehető legalacsonyabb szintre kell visszaszorítani a szaporítóanyag értékét csökkentő károsító szervezetek jelenlétét.II. Különleges feltételek1. Gyökeres szőlőoltványok:Gyökeres szőlőoltványokat, melyek bázis-szaporítóanyagra oltott bázis-szaporítóanyag vagy certifikált szaporítóanyagra oltott bázis-szaporítóanyagból származnak, bázis-szaporítóanyagnak kell minősíteni. Gyökeres szőlőoltványokat, melyek bázis-szaporítóanyagra oltott certifikált szaporítóanyagból vagy certifikált szaporítóanyagra oltott certifikált szaporítóanyagból származnak, certifikált szaporítóanyagnak kell minősíteni. Az összes egyéb lehetséges kombináció standard szaporítóanyagnak minősül.2. Fiatal szőlőtőkerészek:Szőlőhajtások, amelyek elérték a fa érettségének megfelelő állapotát. A "fa/fabél" arány megfelel az adott fajta esetében elfogadható értéknek.III. Minősítés1. Oltásra előkészített alanyszőlővesszők, dugványiskolai szőlővesszők vagy nemes szőlővesszők:A. Átmérő:A legkisebb keresztmetszet legnagyobb átmérőjét kell mérni.a) Oltásra előkészített alanyszőlővesszők és nemes szőlővesszők:a) átmérő a gyengébb végen:i. Vitis rupestris és keresztezése a Vitis vinifera fajtával, 6–12 mm;ii. egyéb szőlőfajták, 6,5–12 mm;a Vitis rupestris és a Vitis vinifera fajtával való keresztezése esetében a legfeljebb 7 mm átmérőjű szőlőhajtások száma, az összes egyéb fajta esetében a legfeljebb 7,5 mm átmérőjű hajtások száma nem haladhatja meg a tétel 25 %-át;b) az erősebb végen mért átmérő maximum 14 mm, kivéve a növények helyben szaporítására szánt nemes szőlővesszőket. A vágást legalább 2 cm-rel a legalsó rügy alatt kell elvégezni.b) Dugványiskolai szőlővesszők:legkisebb átmérő a gyengébb végen: 3,5 mm.B. HosszA hosszat a legalsó nódusz legalacsonyabb pontjától kell mérni a legfelső szártag figyelembevételével.a) Oltásra előkészített alanyszőlővesszők: hosszúság legalább 1,05 m.b) Dugványiskolai szőlővesszők: a vesszők hossza legalább 55 cm; Vitis vinifera esetében 30 cm.c) Nemes szőlővesszők: a vesszők hossza legalább 50 cm, legalább öt használható rüggyel.2. Gyökeres vesszőkA. ÁtmérőKözvetlenül a legfelső hajtás alatt a szártag közepén és a leghosszabb tengely mentén mért átmérő nem lehet kisebb, mint 5 mm.B. HosszA gyökerek kiindulásának legalsó pontja és a legfelső hajtás alapja közötti távolság:a) alanyszőlővesszőknél legalább 30 cm;b) egyéb gyökeres szőlővesszőknél legalább 22 cm.C. GyökerekMinden növénynek legyen legalább három jól kifejlett és megfelelően elhelyezkedő gyökere. A 420 A fajtánál azonban elegendő két megfelelően fejlett gyökér, feltéve hogy ezek átellenesen helyezkednek el.3. Gyökeres oltványoka) A szár hossza legalább 20 cm.b) Gyökerek: minden növénynek legyen legalább három jól kifejlett és megfelelően elhelyezkedő gyökere. A 420 A fajtánál azonban elegendő két megfelelően fejlett gyökér, feltéve hogy ezek átellenesen helyezkednek el.c) Oltás helye: az oltás helye kielégítően, szabályosan beforradt, az oltásforradás szilárd.--------------------------------------------------III. MELLÉKLETCSOMAGOLÁSCsomagok vagy kötegek összetétele:Típus | Mennyiség |1.Gyökeres szőlőoltványok | 25 |2.Gyökeres szőlővesszők | 50 |3.Nemes szőlővesszők | 100 vagy 200 |4.Oltásra előkészített alanyszőlővesszők | 200 |5.Dugványiskolai alanyszőlővesszők és Vitis vinifera dugványiskolai szőlővesszők | 200 vagy 500 |6.Egyéb dugványiskolai szőlővesszők | 200 |--------------------------------------------------IV. MELLÉKLETCÍMKEA. Kötelezően előírt információa) 1. "EGK standard szaporítóanyagok".2. A termelő neve és címe vagy azonosító száma.3. Minősítésért vagy ellenőrzésért felelős hatóság és tagállam.4. Tétel referenciaszáma.5. Fajta, adott esetben a klón (gyökeres szőlőoltványoknál, az alanyszőlővesszők és a nemes szőlővesszők klónja).6. Kategória.7. Az előállító ország.8. Mennyiség.9. Hossz – oltásra előkészített alanyszőlővesszők esetében, amennyiben a tagállam engedélyezi a minimális hosszra vonatkozó szabályoktól való eltérést (3. cikk (3) bekezdése).b) "Gyökeres szőlővesszők" és "gyökeres szőlőoltványok" esetében az a) pont 1., 2., 5., 6. és 7. alpontjában felsorolt adatok is elegendőek.B. Minimális méreteka) 110 × 67 mm oltásra előkészített alanyszőlővesszőknél, nemes szőlővesszőknél és dugványiskolai szőlővesszőknél;b) 80 × 70 mm gyökeres szőlővesszőknél és gyökere szőlőoltványoknál.--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2011/99/EU irányelve ( 2011. december 13. ) az európai védelmi határozatról

text:
               21.12.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 338/2

         AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2011/99/EU IRÁNYELVE
   (2011. december 13.)
   az európai védelmi határozatról
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 82. cikke (1) bekezdésének a) és d) pontjára,
   tekintettel a Belga Királyság, a Bolgár Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Spanyol Királyság, a Francia Köztársaság, az Olasz Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Portugál Köztársaság, Románia, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság kezdeményezésére,
   a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való továbbítását követően,
   rendes jogalkotási eljárás keretében (1),
   mivel:

               (1)

               Az Európai Unió célul tűzte ki a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség fenntartását és fejlesztését.

               (2)

               Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 82. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az Unióban a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés a bírósági ítéletek és határozatok kölcsönös elismerésének elvén alapul.

               (3)

               A stockholmi program – A polgárokat szolgáló és védő, nyitott és biztonságos Európa (2) szerint a kölcsönös elismerésnek ki kell terjednie a igazságszolgáltatási jellegű ítéletek és határozatok valamennyi típusára, amelyek a jogrendszertől függően büntető- vagy közigazgatási ítéletek és határozatok lehetnek. A program továbbá felhívja a Bizottságot és a tagállamokat annak megvizsgálására, hogy miként lehet javítani az áldozatok védelmét szolgáló jogszabályokon és gyakorlati támogató intézkedéseken. A program emellett rámutat arra, hogy a bűncselekmények áldozatai olyan különleges védelmi intézkedésekben részesülhetnek, amelyeknek az egész Unióban eredményesnek kell lenniük. Ez az irányelv az áldozatok jogaira vonatkozó koherens és átfogó intézkedéscsomag részét képezi.

               (4)

               A nők elleni erőszak felszámolásáról szóló, 2009. november 26-i európai parlamenti állásfoglalás felhívja a tagállamokat, hogy javítsák a nőkkel szembeni erőszak valamennyi formája elleni küzdelmet célzó nemzeti jogszabályaikat és politikáikat, és hogy lépjenek fel a nőkkel szembeni erőszak okai ellen, többek között megelőző intézkedések révén, és felhívja az Uniót, hogy biztosítsa a segítséghez és támogatáshoz való jogot az erőszak minden áldozata számára. Az Európai Parlament „A nők és férfiak közötti egyenlőség az Európai Unióban – 2009” című, 2010. február 10-i állásfoglalása támogatja az arra vonatkozó javaslatot, hogy az áldozatok védelmében vezessék be az európai védelmi határozatot.

               (5)

               A sértettek jogainak és védelmének különösen a büntetőeljárások során való megerősítésére vonatkozó ütemtervről szóló, 2011. június 10-i állásfoglalásában a Tanács kijelentette, hogy uniós szintű fellépésre van szükség a bűncselekmények áldozatai részére biztosított jogok és védelem megerősítése érdekében, különösen a büntetőeljárások során, és felkérte a Bizottságot, hogy ebből a célból nyújtson be megfelelő javaslatokat. Ennek keretében létre kell hozni egy olyan mechanizmust, amely biztosítja a bűncselekmények áldozatainak védelmével kapcsolatos határozatok tagállamok közötti kölcsönös elismerését. Az említett állásfoglalás szerint ezen, a büntetőügyekben hozott védelmi intézkedések kölcsönös elismerésére vonatkozó irányelvet egy, a polgári ügyekben hozott intézkedésekre vonatkozó megfelelő mechanizmusnak kell kiegészítenie.

               (6)

               A belső határok nélküli közös igazságszolgáltatási térségben biztosítani kell, hogy a valamely tagállamban egy természetes személynek biztosított védelmet bármely más olyan tagállamban is fenntartsák, amelybe az adott személy elutazik vagy elutazott. Biztosítani kell továbbá azt is, hogy az uniós polgárok tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogának az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 3. cikkének (2) bekezdése és az EUMSZ 21. cikke szerinti jogszerű gyakorlása ne eredményezze védelmük megszűnését.

               (7)

               E célkitűzések elérése érdekében ezen irányelvnek meg kell határoznia azokat a szabályokat, amelyek alapján az egyik tagállam (a továbbiakban: a kibocsátó állam) joga alapján elfogadott egyes védelmi intézkedéseken alapuló védelem kiterjeszthető azon másik tagállamra is, amelyben a védett személy lakni vagy tartózkodni kíván (a továbbiakban: a végrehajtó állam).

               (8)

               Ez az irányelv figyelembe veszi a tagállamok eltérő jogi hagyományait és azt, hogy hatékony védelem biztosítható a büntetőbíróságtól eltérő hatóság által kibocsátott védelmi határozatok alapján is. Ez az irányelv nem kötelez sem a nemzeti rendszerek módosítására védelmi intézkedések elfogadása céljából, sem valamely büntetőjogi rendszer bevezetésére vagy módosítására európai védelmi határozatok végrehajtása céljából.

               (9)

               Ez az irányelv olyan védelmi intézkedésekre vonatkozik, amelyek kifejezett célja egy személynek valamely más személy olyan bűncselekményével szembeni védelme – például a zaklatás bármely formájának megakadályozása vagy az emberrablás, a követés és a közvetett kényszer egyéb formáinak megakadályozása révén –, amely az adott személy életét, testi és lelki épségét és nemi integritását vagy méltóságát és személyes szabadságát bármilyen módon veszélyeztetheti, továbbá amely intézkedések bűncselekmények ismételt elkövetésének megelőzésére vagy a korábbi bűncselekmények következményeinek enyhítésére irányulnak. A védett személy e személyes jogai minden tagállamban elismert és támogatott alapvető értékek. A tagállamok azonban nem kötelesek európai védelmi határozatot kibocsátani olyan büntetőjogi intézkedés alapján, amely nem kifejezetten egy személy védelmét, hanem elsődlegesen valamilyen egyéb célt – például az elkövető társadalmi rehabilitációját – szolgálja. Hangsúlyozni kell, hogy ezt az irányelvet olyan védelmi intézkedésekre kell alkalmazni, amelyek– az érintett bűncselekménytípusok sajátosságait figyelembe véve – nem csak a nemi alapú erőszak áldozatainak, hanem valamennyi áldozatnak a védelmét célozzák.

               (10)

               Ezt az irányelvet a büntetőügyekben elfogadott védelmi intézkedésekre kell alkalmazni, ezért az a polgári ügyekben elfogadott védelmi intézkedésekre nem vonatkozik. Valamely védelmi intézkedés ezen irányelvvel összhangban való végrehajthatóságának nem feltétele, hogy előzőleg bűncselekményt megállapító jogerős határozatot hozzanak meg. Nincs jelentősége annak sem, hogy a védelmi intézkedést büntető, közigazgatási vagy polgári hatóság fogadta-e el. Ez az irányelv nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy nemzeti jogukat módosítsák annak érdekében, hogy büntetőeljárás keretében védelmi intézkedéseket fogadhassanak el.

               (11)

               Ezt az irányelvet a bűncselekmények valós vagy lehetséges áldozatainak védelme érdekében elfogadott védelmi intézkedésekre kell alkalmazni. Ezen irányelv ezért nem vonatkozhat a tanúvédelem céljából elfogadott intézkedésekre.

               (12)

               Ha az ezen irányelv szerinti védelmi intézkedést az elsődlegesen védett személy valamely hozzátartozójának védelmére fogadják el, az ezen irányelvben meghatározott feltételek teljesülése esetén e hozzátartozó is kérelmezheti európai védelmi határozat kibocsátását, és az rá vonatkozóan is kibocsátható.

               (13)

               Az európai védelmi határozat kibocsátására irányuló kérelmeket megfelelő gyorsasággal kell elintézni, figyelembe véve az adott eset egyedi körülményeit, ideértve az ügy sürgősségét, a védett személy végrehajtó állam területére érkezésének várható időpontját, valamint lehetőség szerint a védett személyt érintő kockázat mértékét.

               (14)

               Ha a védett személyt vagy a veszélyeztető személyt ezen irányelv értelmében tájékoztatni kell, ezt a tájékoztatást az adott személy gyámjának vagy képviselőjének is meg kell adni, ha van ilyen. Emellett kellő figyelmet kell fordítani arra, hogy a védett személy, a veszélyeztető személy, vagy az eljárásban részt vevő gyám vagy képviselő az ezen irányelv szerinti tájékoztatást egy általa értett nyelven kapja meg.

               (15)

               Az európai védelmi határozat kibocsátására és elismerésére irányuló eljárások során az illetékes hatóságoknak megfelelően figyelembe kell venniük az áldozatok, közöttük a különösen kiszolgáltatottak, például a kiskorúak vagy fogyatékossággal élők szükségleteit.

               (16)

               Ezen irányelv alkalmazásában a védelmi intézkedések a kölcsönös elismerés elvének az ítéletekre és próbaidőt megállapító határozatokra való, a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyelete céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27-i 2008/947/IB tanácsi kerethatározat (3) szerinti ítéleten vagy a kölcsönös elismerés elvének az Európai Unió tagállamai közötti, az előzetes letartóztatás alternatívájaként felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatokra történő alkalmazásáról szóló, 2009. október 23-i 2009/829/IB tanácsi kerethatározat (4) szerinti, felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatokon alapulnak. Ha a kibocsátó államban a határozatot az említett kerethatározatok valamelyike alapján hozták, az elismerésre vonatkozó eljárást ennek megfelelően kell lefolytatni a végrehajtó államban. Ez azonban nem zárhatja ki annak lehetőségét, hogy az európai védelmi határozatot egy másik – az említett kerethatározatok alapján hozott határozatot végrehajtó tagállamtól eltérő – tagállamba továbbítsák.

               (17)

               Az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 6. cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikke második számozatlan bekezdésének megfelelően a veszélyeztető személynek a védelmi intézkedés elfogadásához vezető eljárás során vagy az európai védelmi határozat kibocsátása előtt lehetőséget kell biztosítani a meghallgatásra és a védelmi intézkedés vitatására.

               (18)

               Annak megelőzése érdekében, hogy a végrehajtó államban bűncselekményt kövessenek el az áldozat ellen, a végrehajtó állam számára jogi lehetőséget kell biztosítani a korábban a kibocsátó államban az áldozat javára elfogadott határozat elismerésére, elkerülve ezzel azt is, hogy az áldozatnak új eljárást kelljen indítania, vagy a végrehajtó államban ismételten elő kelljen terjesztenie bizonyítékait, mintha a kibocsátó államban nem fogadtak volna el ilyen határozatot. Az európai védelmi határozatnak a végrehajtó állam általi elismerése többek között azt jelenti, hogy a végrehajtó állam illetékes hatósága – az ezen irányelvben meghatározott korlátozásokkal – elfogadja a kibocsátó állam által hozott védelmi intézkedés létezését és érvényességét, elismeri az európai védelmi határozatban ismertetett tényállást, és egyetért azzal, hogy védelmet kell nyújtani, és azt nemzeti jogával összhangban fenn kell tartani.

               (19)

               Ez az irányelv kimerítő listát foglal magában a tilalmakról és korlátozásokról, amelyeket a kibocsátó államban történő előírásukat és az európai védelmi határozatba való belefoglalásukat követően a végrehajtó államban – az ezen irányelvben meghatározott korlátozások mellett – el kell ismerni és végre kell hajtani. Nemzeti szinten egyéb típusú védelmi intézkedések is létezhetnek, így például – amennyiben azt a nemzeti jog előírja – a veszélyeztető személy kötelezése arra, hogy meghatározott helyen tartózkodjon. Ilyen intézkedéseket olyan védelmi intézkedés elfogadásához vezető eljárás keretében írhatnak elő a kibocsátó államban, amely ezen irányelv értelmében európai védelmi határozat alapját képezheti.

               (20)

               Mivel a tagállamokban más-más (polgári, büntető vagy közigazgatási) hatóságok rendelkeznek hatáskörrel a védelmi intézkedések elfogadására és végrehajtására, indokolt, hogy a tagállamok között ezen irányelv alapján kialakított együttműködési mechanizmus fokozottan rugalmas legyen. Ezért a végrehajtó állam illetékes hatóságának nem kell minden esetben ugyanazt a védelmi intézkedést meghoznia, mint amelyet a kibocsátó állam elfogadott, hanem mérlegelési jogkörében bármely olyan intézkedést elfogadhat, amelyet a kibocsátó államban elfogadott és az európai védelmi határozatban ismertetett védelmi intézkedésre tekintettel hasonló esetben a védett személy védelmének fenntartása céljából nemzeti joga szerint megfelelőnek és célszerűnek ítélne.

               (21)

               Az ezen irányelv hatálya alá tartozó tilalmak és korlátozások közé tartoznak többek között a védett személy és a veszélyeztető személy közötti személyes vagy távolról történő kapcsolatfelvételt – például az ilyen kapcsolatfelvétel meghatározott feltételekhez kötése vagy a közlés tartalmának szabályozása révén – korlátozó intézkedések.

               (22)

               A végrehajtó állam illetékes hatóságának tájékoztatnia kell a veszélyeztető személyt, a kibocsátó állam illetékes hatóságát és a védett személyt az európai védelmi határozat alapján elfogadott valamennyi intézkedésről. A veszélyeztető személy értesítésekor kellőképpen figyelembe kell venni a védett személy azon érdekét, hogy a lakcímét, illetve az egyéb elérhetőségi adatait ne fedjék fel. Ezeket az adatokat nem szabad feltüntetni az értesítésben, feltéve, hogy a veszélyeztető személyre végrehajtási intézkedésként kiszabott tilalom vagy korlátozás nem foglalja magában a lakcímet vagy az egyéb elérhetőségi adatokat.

               (23)

               Amennyiben a kibocsátó tagállam illetékes hatósága visszavonja az európai védelmi határozatot, a végrehajtó állam illetékes hatóságának meg kell szüntetnie az európai védelmi határozat végrehajtása érdekében általa elfogadott intézkedések alkalmazását, azonban – önállóan és saját nemzeti jogával összhangban – bármely, nemzeti joga szerinti védelmi intézkedést elfogadhat az érintett személy védelme céljából.

               (24)

               Mivel ezen irányelv hatálya olyan esetekre terjed ki, amelyekben a védett személy elutazik egy másik tagállamba, a végrehajtó állam az európai védelmi határozat kibocsátása vagy végrehajtása révén nem kap hatáskört a veszélyeztető személlyel szemben kiszabott fő-, felfüggesztett, alternatív, feltételes vagy mellékbüntetésekre vagy biztonsági intézkedésekre vonatkozóan, ha a veszélyeztető személy továbbra is a védelmi intézkedést elfogadó államban lakik.

               (25)

               Adott esetben – a nemzeti jogszabályokkal és eljárásokkal összhangban – lehetővé kell tenni elektronikus eszközök használatát az ezen irányelv alkalmazásában elfogadott intézkedések gyakorlati megvalósítása céljából.

               (26)

               A védett személy védelmét biztosító hatóságok együttműködésének keretében a végrehajtó állam illetékes hatóságának értesítenie kell a kibocsátó állam illetékes hatóságát a végrehajtó államban az európai védelmi határozat végrehajtása érdekében elfogadott intézkedések bárminemű megsértéséről. Ezen értesítésnek lehetővé kell tennie a kibocsátó állam illetékes hatósága számára, hogy haladéktalanul dönthessen bármilyen szükséges válaszlépésről a kibocsátó államban a veszélyeztető személyre vonatkozóan hozott védelmi intézkedés tekintetében. Ez a válaszlépés lehet adott esetben az eredetileg – például az előzetes letartóztatás alternatívájaként, vagy a büntetés feltételes felfüggesztéséből következően – elfogadott, szabadságelvonással nem járó intézkedések szabadságelvonással járó intézkedéssel való felváltása. Természetesen ez a döntés – mivel nem egy új bűncselekménnyel kapcsolatos új szankciót szab ki – nem akadályozza meg a végrehajtó államot abban, hogy adott esetben szankciókat szabjon ki az európai védelmi határozat végrehajtása érdekében elfogadott intézkedések megsértése esetén.

               (27)

               Figyelembe véve a tagállamok különböző jogi hagyományait, ha a végrehajtó államban nem áll rendelkezésre védelmi intézkedés az európai védelmi határozatban ismertetett tényálláshoz hasonló esetben, a végrehajtó állam illetékes hatóságának jelentést kell tennie a kibocsátó állam illetékes hatóságának az európai védelmi határozatban ismertetett védelmi intézkedés általa ismert bárminemű megsértéséről.

               (28)

               Annak biztosításához, hogy ezt az irányelvet minden egyes esetben zökkenőmentesen lehessen alkalmazni, a kibocsátó és a végrehajtó állam illetékes hatóságainak hatáskörüket ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelően kell gyakorolniuk, figyelembe véve a kétszeres büntetés tilalmának elvét.

               (29)

               A védett személy nem kötelezhető az európai védelmi határozat elismerésével kapcsolatos – a hasonló belföldi esetben felmerülőkhöz képest aránytalanul magas – költségek viselésére. Az irányelv végrehajtása során a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az európai védelmi határozat elismerését követően a védett személynek az európai védelmi határozat elismerésének közvetlen következményeként ne kelljen további nemzeti eljárásokat kezdeményeznie ahhoz, hogy a végrehajtó állam illetékes hatósága olyan intézkedés elfogadásáról határozzon, amely a nemzeti jogszabályai alapján hasonló esetben a védett személy védelme érdekében rendelkezésre állna.

               (30)

               Figyelembe véve az ezen irányelv alapját képező kölcsönös elismerés elvét, a tagállamoknak a lehető legnagyobb mértékben ösztönözniük kell az illetékes hatóságok közötti közvetlen kapcsolatfelvételt ezen irányelv említett hatóságok általi alkalmazása során.

               (31)

               Az igazságszolgáltatás függetlenségének és az igazságszolgáltatási rendszerek Unió-szerte eltérő felépítésének sérelme nélkül a tagállamoknak mérlegelniük kell, hogy az európai védelmi határozat kibocsátására vagy elismerésére irányuló eljárásokban érintett bírák, ügyészek, rendőrök és igazságügyi alkalmazottak képzéséért felelős személyek számára előírják az irányelv célkitűzéseinek megfelelő képzések nyújtását.

               (32)

               Ezen irányelv alkalmazása értékelésének elősegítése érdekében a tagállamoknak közölniük kell a Bizottsággal az európai védelmi határozattal kapcsolatos nemzeti eljárások alkalmazása szempontjából releváns – legalább a kérelmezett, kibocsátott és/vagy elismert európai védelmi határozatok számára vonatkozó – adatokat. E tekintetben egyéb típusú – például az érintett bűncselekménytípusokra vonatkozó – adatok is hasznosak lehetnek.

               (33)

               Ennek az irányelvnek elő kell segítenie a veszélyeztetett személyek védelmét, ezzel kiegészítve – de nem érintve – az e területen már érvényben lévő jogi eszközöket, például a 2008/947/IB és a 2009/829/IB kerethatározatot.

               (34)

               Ha egy védelmi intézkedéssel kapcsolatos határozat a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet (5), a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2003. november 27-i 2201/2003/EK tanácsi rendelet (6), továbbá a szülői felelősséggel és a gyermekek védelmét szolgáló intézkedésekkel kapcsolatos együttműködésről, valamint az ilyen ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, elismerésről és végrehajtásról szóló 1996. évi hágai egyezmény (7) hatálya alá tartozik, az említett határozatot a vonatkozó jogi eszköz rendelkezéseivel összhangban kell elismerni és végrehajtani.

               (35)

               A tagállamoknak és a Bizottságnak adott esetben az európai védelmi határozattal kapcsolatos információkat is bele kell foglalniuk a bűncselekmények sértettjeinek védelméről szóló, meglévő oktató és felvilágosító kampányokba.

               (36)

               Az ezen irányelv végrehajtása során feldolgozott személyes adatokat a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés keretében feldolgozott személyes adatok védelméről szóló, 2008. november 27-i 2008/977/IB tanácsi kerethatározatnak (8), valamint az Európa Tanácsnak az egyének személyes adataik gépi feldolgozása során való védelméről szóló, 1981. évi egyezményében megállapított elveknek megfelelő védelemben kell részesíteni.

               (37)

               Ennek az irányelvnek az EUSZ 6. cikkével összhangban tiszteletben kell tartania az Európai Unió Alapjogi Chartája és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény által biztosított alapvető jogokat.

               (38)

               Ezen irányelv végrehajtása során a tagállamoknak törekedniük arra, hogy figyelembe vegyék a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetések (diszkrimináció) minden formájának kiküszöböléséről szóló, 1979. évi ENSZ-egyezményben foglalt jogokat és elveket.

               (39)

               Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a veszélyeztetett személyek védelmét a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért az intézkedések léptéke és hatásai miatt az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket fogadhat el az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.

               (40)

               Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 3. cikkével összhangban az Egyesült Királyság bejelentette, hogy részt kíván venni ennek az irányelvnek az elfogadásában és alkalmazásában.

               (41)

               Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében és az említett jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül Írország nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

               (42)

               Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   Célkitűzés
   Ez az irányelv meghatározza azokat a szabályokat, amelyek alapján azon tagállam igazságügyi vagy annak megfelelő hatóságai, amelyben védelmi intézkedést fogadtak el valamely személynek egy másik személy olyan bűncselekményével szembeni védelme érdekében, amely életét, testi vagy lelki épségét, méltóságát, személyes szabadságát vagy nemi integritását veszélyeztetheti, európai védelmi határozatot bocsáthatnak ki, amely lehetővé teszi valamely más tagállam illetékes hatósága számára, hogy ezen más tagállam területén fenntartsa az adott személy védelmét – bűncselekmény elkövetését vagy annak gyanúját követően – a kibocsátó állam nemzeti jogával összhangban.
   2. cikk
   Fogalommeghatározások
   Ezen irányelv alkalmazásában:
   1.   „európai védelmi határozat”: valamely tagállam igazságügyi vagy annak megfelelő hatósága által védelmi intézkedéssel kapcsolatban hozott határozat, amelynek alapján egy másik tagállam igazságügyi vagy annak megfelelő hatósága a saját nemzeti joga alapján megteszi a megfelelő intézkedést vagy intézkedéseket a védett személy védelmének fenntartása érdekében;
   2.   „védelmi intézkedés”: a kibocsátó államban – nemzeti jogával és eljárásaival összhangban – elfogadott, büntetőügyben hozott határozat, amely a veszélyeztető személlyel szemben az 5. cikkben említett tilalmak és korlátozások közül egyet vagy többet előír a védett személy olyan bűncselekménnyel szembeni védelme érdekében, amely életét, testi vagy lelki épségét, méltóságát, személyes szabadságát vagy nemi integritását veszélyeztetheti;
   3.   „védett személy”: azon természetes személy, aki a kibocsátó állam által elfogadott védelmi intézkedésből eredő védelem tárgyát képezi;
   4.   „veszélyeztető személy”: azon természetes személy, akivel szemben az 5. cikkben említett tilalmak és korlátozások közül egyet vagy többet előírtak;
   5.   „kibocsátó állam”: azon tagállam, amelyben európai védelmi határozat alapját képező védelmi intézkedést fogadtak el;
   6.   „végrehajtó állam”: azon tagállam, amelynek európai védelmi határozatot továbbítottak elismerés céljából;
   7.   „a felügyeletet gyakorló állam”: azon tagállam, amelynek a 2008/947/IB kerethatározat 2. cikke szerinti ítéletet vagy a 2009/829/IB kerethatározat 4. cikke szerinti, felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatot továbbítottak.
   3. cikk
   Az illetékes hatóságok kijelölése
   (1)   Valamennyi tagállam – amennyiben kibocsátó állam vagy végrehajtó állam – tájékoztatja a Bizottságot arról, hogy a nemzeti joga szerint mely igazságügyi vagy annak megfelelő hatóság vagy hatóságok rendelkeznek hatáskörrel európai védelmi határozat kibocsátására és annak ezen irányelv szerinti elismerésére.
   (2)   A Bizottság a beérkezett információt valamennyi tagállam számára hozzáférhetővé teszi. A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot az (1) bekezdésben említett információval kapcsolatos valamennyi változásról.
   4. cikk
   A központi hatóság részvétele
   (1)   Valamennyi tagállam kijelölhet illetékes hatóságai támogatására egy vagy – ha jogrendszere úgy rendelkezik – több központi hatóságot.
   (2)   Valamely tagállam – ha belső igazságszolgáltatási rendszerének felépítése következtében szükséges – megbízhatja központi hatóságát vagy hatóságait az európai védelmi határozatok hatósági továbbításával és átvételével, továbbá az ezekkel kapcsolatos minden egyéb hivatalos levelezéssel. Következésképpen az illetékes hatóságok közötti valamennyi közlésre, konzultációra, információcserére, tájékoztatásra és értesítésre adott esetben az érintett tagállam központi hatóságának vagy hatóságainak segítségével kerülhet sor.
   (3)   Azon tagállamok, amelyek élni kívánnak az e cikkben említett lehetőségekkel, közlik a Bizottsággal a kijelölt központi hatóságra vagy hatóságokra vonatkozó információkat. E közlés a kibocsátó állam minden hatóságára nézve kötelező.
   5. cikk
   A nemzeti jog szerinti védelmi intézkedés meglétének feltétele
   Európai védelmi határozat csak abban az esetben bocsátható ki, ha a kibocsátó államban korábban olyan védelmi intézkedést fogadtak el, amely a veszélyeztető személlyel szemben az alábbi tilalmak és korlátozások közül egyet vagy többet előír:

               a)

               tilalom arra vonatkozóan, hogy az érintett személy belépjen bizonyos helyekre, helységekbe vagy meghatározott területekre, ahol a védett személy tartózkodik vagy amelyeket látogat;

               b)

               a védett személlyel való, bármely formában történő érintkezés tilalma vagy szabályozása, beleértve a telefonon, elektronikus vagy hagyományos levélben, telefaxon vagy egyéb eszközök révén történő érintkezést is; vagy

               c)

               tilalom vagy szabályozás arra vonatkozóan, hogy az érintett személy előre meghatározott távolságon belül megközelítse a védett személyt.

         6. cikk
   Európai védelmi határozat kibocsátása
   (1)   Európai védelmi határozatot lehet kibocsátani abban az esetben, ha a védett személy úgy dönt, hogy valamely másik tagállamba teszi át lakóhelyét, vagy már ott lakik, vagy ha a védett személy úgy dönt, hogy valamely másik tagállamban kíván tartózkodni, vagy már ott tartózkodik. Az európai védelmi határozat kibocsátásáról való döntéskor a kibocsátó állam illetékes hatóságának figyelembe kell vennie többek között azon időszak vagy időszakok hosszát, amelyek során a védett személy a végrehajtó államban kíván tartózkodni, valamint a védelem szükségességének mértékét.
   (2)   A kibocsátó állam igazságügyi vagy annak megfelelő hatósága kizárólag a védett személy kérelmére és annak ellenőrzését követően bocsáthat ki európai védelmi határozatot, hogy a védelmi intézkedés megfelel az 5. cikkben meghatározott valamennyi követelménynek.
   (3)   A védett személy a kibocsátó állam illetékes hatóságához vagy a végrehajtó állam illetékes hatóságához nyújthatja be az európai védelmi határozat kibocsátására vonatkozó kérelmét. Ha a végrehajtó államban ilyen kérelmet nyújtanak be, az említett állam illetékes hatósága a kérelmet a lehető legrövidebb időn belül továbbítja a kibocsátó állam illetékes hatóságának.
   (4)   Az európai védelmi határozat kibocsátása előtt biztosítani kell a veszélyeztető személy részére a meghallgatáshoz való jogot és a védelmi intézkedés vitatásának jogát, ha az említett személy a védelmi intézkedés elfogadásához vezető eljárás során e jogokkal nem élhetett.
   (5)   Ha az illetékes hatóság az 5. cikkben említett tilalmak és korlátozások közül egyet vagy többet előíró védelmi intézkedést fogad el, a nemzeti joga szerinti eljárásokkal összhangban bármilyen megfelelő formában tájékoztatja a védett személyt arról, hogy ha másik tagállamba kíván utazni, lehetősége van európai védelmi határozat kibocsátását kérelmezni, valamint arról, hogy melyek a kérelem alapvető feltételei. A hatóság javasolja a védett személynek, hogy a kibocsátó állam területének elhagyása előtt nyújtsa be kérelmét.
   (6)   Amennyiben a védett személynek van gyámja vagy képviselője, a (2) és a (3) bekezdésben említett kérelmet a védett személy nevében a gyámja vagy képviselője is benyújthatja.
   (7)   Az európai védelmi határozat kibocsátására irányuló kérelem elutasítása esetén a kibocsátó állam illetékes hatósága tájékoztatja a védett személyt a határozattal szemben adott esetben rendelkezésre álló, a kibocsátó hatóság nemzeti joga szerinti jogorvoslati lehetőségekről.
   7. cikk
   Az európai védelmi határozat formája és tartalma
   Az európai védelmi határozatot az ezen irányelv I. mellékletében meghatározott formanyomtatványnak megfelelően kell kibocsátani. A határozat különösen a következő információkat tartalmazza:

               a)

               a védett személy személyazonossága és állampolgársága, valamint gyámjának vagy képviselőjének személyazonossága és állampolgársága, ha a védett személy kiskorú vagy cselekvőképtelen;

               b)

               azon időpont, amelytől kezdődően a védett személy a végrehajtó államban kíván lakni vagy tartózkodni, és a tartózkodás időszaka vagy időszakai, amennyiben ismertek;

               c)

               a kibocsátó állam illetékes hatóságának neve, címe, telefon- és faxszámai, valamint e-mail címe;

               d)

               az európai védelmi határozat kibocsátásának alapjául szolgáló védelmi intézkedést tartalmazó jogi aktus meghatározása (pl. szám és dátum révén);

               e)

               azon tények és körülmények összefoglalása, amelyek a védelmi intézkedés elfogadásához vezettek a kibocsátó államban;

               f)

               a veszélyeztető személlyel szemben az európai védelmi határozat alapjául szolgáló védelmi intézkedésben előírt tilalmak, illetve korlátozások, ezek időtartama és a tilalmak, illetve korlátozások megsértése esetén kiszabható esetleges szankció;

               g)

               azon műszaki eszköz használata, amelyet adott esetben a védett személy vagy a veszélyeztető személy rendelkezésére bocsátottak a védelmi intézkedés végrehajtásához;

               h)

               a veszélyeztető személy személyazonossága és állampolgársága, valamint elérhetősége;

               i)

               ha az a kibocsátó állam illetékes hatósága számára további vizsgálatok lefolytatása nélkül is ismert, az arra vonatkozó információ, hogy a védett személy és/vagy a veszélyeztető személy részesült-e ingyenes jogsegélyben a kibocsátó államban;

               j)

               adott esetben azon egyéb körülmények leírása, amelyek befolyásolhatják a védett személy veszélyeztetettségének értékelését;

               k)

               adott esetben annak kifejezett megjelölése, hogy a 2008/947/IB kerethatározat 2. cikke szerinti ítéletet vagy a 2009/829/IB kerethatározat 4. cikke szerinti, felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatot már továbbították a felügyeletet gyakorló államnak – amennyiben az nem azonos az európai védelmi határozat végrehajtó államával –, valamint az ezen állam adott ítélet vagy határozat végrehajtására illetékes hatóságának meghatározása.

         8. cikk
   Továbbítási eljárás
   (1)   A kibocsátó állam illetékes hatósága bármely olyan, írásban dokumentált módon továbbíthatja az európai védelmi határozatot a végrehajtó állam illetékes hatóságának, amely lehetővé teszi a végrehajtó állam illetékes hatósága számára a határozat hitelességének megállapítását. Az említett illetékes hatóságok minden hivatalos közlést közvetlenül küldenek meg egymásnak.
   (2)   Ha a végrehajtó állam vagy a kibocsátó állam illetékes hatósága nem ismert a másik állam illetékes hatósága számára, ez utóbbi minden szükséges lépést megtesz – az Európai Igazságügyi Hálózatról szóló, 2008. december 16-i 2008/976/IB tanácsi határozatban (9) említett Európai Igazságügyi Hálózat kapcsolattartóinak, az Eurojust nemzeti tagjainak vagy az Eurojuston belüli koordinációval foglalkozó nemzeti rendszer tagjainak bevonásával végzett vizsgálatokat is ideértve – annak érdekében, hogy megkapja a szükséges információt.
   (3)   Amennyiben a végrehajtó államnak az európai védelmi határozatot kézhez vevő hatósága nem rendelkezik hatáskörrel a határozat elismerésére, ez a hatóság hivatalból továbbítja az európai védelmi határozatot az illetékes hatóságnak, és erről bármely, írásban dokumentált módon haladéktalanul tájékoztatja a kibocsátó állam illetékes hatóságát.
   9. cikk
   A végrehajtó államban hozott intézkedések
   (1)   A végrehajtó állam illetékes hatósága a 8. cikkel összhangban továbbított európai védelmi határozat kézhezvételekor indokolatlan késedelem nélkül elismeri a határozatot, és határoz a nemzeti joga alapján hasonló esetben rendelkezésre álló bármely intézkedés meghozataláról a védett személy védelmének biztosítása érdekében, kivéve, ha úgy határoz, hogy a 10. cikkben említett, az elismerés megtagadására vonatkozó indokok valamelyikére hivatkozik. A végrehajtó állam – nemzeti jogával összhangban – büntetőjogi, közigazgatási vagy polgári jogi intézkedéseket hozhat.
   (2)   A végrehajtó állam illetékes hatósága által az (1) bekezdéssel összhangban elfogadott intézkedésnek, valamint bármely, a 11. cikkben említett további határozat alapján hozott intézkedésnek a lehető legnagyobb mértékben meg kell felelnie a kibocsátó államban elfogadott védelmi intézkedésnek.
   (3)   A végrehajtó állam illetékes hatósága haladéktalanul tájékoztatja a veszélyeztető személyt, a kibocsátó állam illetékes hatóságát és a védett személyt az (1) bekezdéssel összhangban elfogadott bármely intézkedésről, valamint az intézkedés megsértésének a nemzeti jog szerint és a 11. cikk (2) bekezdésével összhangban lehetséges jogi következményéről. A védett személy lakcíme vagy egyéb elérhetőségi adatai nem hozhatók a veszélyeztető személy tudomására, kivéve, ha ezen adatok az (1) bekezdéssel összhangban elfogadott intézkedés végrehajtásához szükségesek.
   (4)   Ha a végrehajtó állam illetékes hatósága úgy ítéli meg, hogy a 7. cikkel összhangban az európai védelmi határozattal együtt továbbított információk hiányosak, erről bármely, írásban dokumentált módon haladéktalanul értesíti a kibocsátó állam illetékes hatóságát, és egyúttal ésszerű határidőt állapít meg a részére, amelyen belül rendelkezésre kell bocsátania a hiányzó információt.
   10. cikk
   Az európai védelmi határozat elismerése megtagadásának indokai
   (1)   A végrehajtó állam illetékes hatósága a következő esetekben tagadhatja meg az európai védelmi határozat elismerését:

               a)

               az európai védelmi határozat hiányos, vagy azt nem egészítették ki a végrehajtó állam illetékes hatósága által megállapított határidőn belül;

               b)

               az 5. cikkben meghatározott követelmények nem teljesülnek;

               c)

               a védelmi intézkedés olyan cselekményhez kapcsolódik, amely a végrehajtó állam joga szerint nem minősül bűncselekménynek;

               d)

               a védelem olyan szankció vagy intézkedés végrehajtásából ered, amelyet a végrehajtó állam joga szerint közkegyelemben részesítettek, és olyan cselekménnyel vagy magatartással kapcsolatos, amely a végrehajtó állam joga szerint ezen állam hatáskörébe tartozik;

               e)

               a veszélyeztető személy a végrehajtó állam joga szerint mentességet élvez, aminek következtében nem lehet az európai védelmi határozat alapján intézkedéseket elfogadni;

               f)

               a veszélyeztető személy azon cselekménye vagy magatartása tekintetében, amellyel kapcsolatban a védelmi intézkedést elfogadták, a végrehajtó állam joga szerint a büntethetőség elévült, amennyiben a cselekmény vagy magatartás a nemzeti joga szerint a hatáskörébe tartozik;

               g)

               az európai védelmi határozat elismerése ellentétes lenne a kétszeres büntetés tilalmának elvével;

               h)

               a végrehajtó állam joga alapján a veszélyeztető személy életkora miatt nem vonható büntetőjogi felelősségre azon cselekményért vagy magatartásért, amellyel kapcsolatban a védelmi intézkedést elfogadták;

               i)

               a védelmi intézkedés olyan bűncselekményre vonatkozik, amely a végrehajtó állam joga szerint úgy tekintendő, mintha azt teljes egészében vagy jelentős részben a végrehajtó állam területén követték volna el.

         (2)   Ha a végrehajtó állam illetékes hatósága az (1) bekezdésben említett indokok valamelyike alapján megtagadja az európai védelmi határozat elismerését, akkor

               a)

               indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja a kibocsátó államot és a védett személyt az elismerés megtagadásáról és annak indokairól;

               b)

               adott esetben tájékoztatja a védett személyt a nemzeti joga szerinti védelmi intézkedés kérelmezésének lehetőségéről;

               c)

               tájékoztatja a védett személyt a határozata ellen rendelkezésre álló, nemzeti jog szerinti jogorvoslati lehetőségekről.

         11. cikk
   Irányadó jog és hatáskör a végrehajtó államban
   (1)   A végrehajtó állam az európai védelmi határozat elismerését követően hatáskörrel rendelkezik intézkedések elfogadására és végrehajtására ezen államban. A 9. cikk (1) bekezdésében említett határozat elfogadására és végrehajtására a végrehajtó állam joga irányadó, beleértve a végrehajtó államban az európai védelmi határozattal kapcsolatban elfogadott határozatokkal szembeni jogorvoslatra vonatkozó szabályokat is.
   (2)   A végrehajtó állam által az európai védelmi határozat elismerését követően hozott intézkedések közül egynek vagy többnek a megsértése esetén a végrehajtó állam illetékes hatósága az (1) bekezdéssel összhangban az alábbiak tekintetében illetékes:

               a)

               ha az ilyen intézkedés megsértése a végrehajtó állam joga szerint bűncselekménynek minősül, annak következményeként büntetőjogi szankciókat szabhat ki, és bármely egyéb intézkedést meghozhat;

               b)

               az intézkedés megsértésével kapcsolatban bármely más nem büntetőjogi határozatot meghozhat;

               c)

               bármilyen sürgős és átmeneti intézkedést meghozhat annak érdekében, hogy véget vessen az intézkedés megsértésének, adott esetben a kibocsátó állam további határozatának meghozataláig.

         (3)   Abban az esetben, ha nemzeti szinten nem áll rendelkezésre a végrehajtó állam által hasonló esetben meghozható intézkedés, a végrehajtó állam illetékes hatósága jelenti a kibocsátó állam illetékes hatóságának az európai védelmi határozatban ismertetett védelmi intézkedés általa ismert, bárminemű megsértését.
   12. cikk
   Értesítés valamely intézkedés megsértése esetén
   A végrehajtó állam illetékes hatósága értesíti a kibocsátó állam vagy a felügyeletet gyakorló állam illetékes hatóságát az európai védelmi határozat alapján hozott intézkedés vagy intézkedések bárminemű megsértéséről. Az értesítéshez a II. mellékletben szereplő formanyomtatványt kell felhasználni.
   13. cikk
   Hatáskör a kibocsátó államban
   (1)   A kibocsátó állam illetékes hatósága kizárólagos hatáskörrel rendelkezik az alábbiakkal kapcsolatos határozatok meghozatalára:

               a)

               a védelmi intézkedés és ebből következően az európai védelmi határozat meghosszabbítása, felülvizsgálata, módosítása, hatályon kívül helyezése és visszavonása;

               b)

               a védelmi intézkedés hatályon kívül helyezésének következményeként szabadságelvonással járó intézkedés kiszabása, feltéve, hogy a védelmi intézkedést a 2008/947/IB kerethatározat 2. cikke szerinti ítélet vagy a 2009/829/IB kerethatározat 4. cikke szerinti, felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozat alapján alkalmazták.

         (2)   Az (1) bekezdéssel összhangban elfogadott határozatokra a kibocsátó állam joga alkalmazandó.
   (3)   Ha a 2008/947/IB kerethatározat 2. cikke szerinti ítéletet vagy a 2009/829/IB kerethatározat 4. cikke szerinti, felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatot már továbbították vagy az európai védelmi határozat kibocsátását követően továbbítják egy másik tagállamnak, az említett tanácsi kerethatározatokban előírtak szerinti későbbi határozatokat az említett kerethatározatok vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően kell meghozni.
   (4)   Ha a védelmi intézkedést a 2008/947/IB kerethatározat 2. cikke szerinti ítélet tartalmazza, amelyet továbbítottak vagy az európai védelmi határozat kibocsátását követően továbbítanak egy másik tagállamnak, és a felügyeletet gyakorló állam illetékes hatósága az említett kerethatározat 14. cikkével összhangban ezt követően további, a védelmi intézkedésben foglalt kötelezettségeket vagy utasításokat érintő határozatokat hozott, akkor a kibocsátó tagállam illetékes hatósága ennek megfelelően haladéktalanul meghosszabbítja, felülvizsgálja, módosítja, hatályon kívül helyezi vagy visszavonja az európai védelmi határozatot.
   (5)   A kibocsátó állam illetékes hatósága haladéktalanul tájékoztatja a végrehajtó állam illetékes hatóságát az (1) és a (4) bekezdéssel összhangban hozott valamennyi határozatról.
   (6)   Ha a kibocsátó állam illetékes hatósága az (1) bekezdés a) pontjával és a (4) bekezdéssel összhangban hatályon kívül helyezte vagy visszavonta az európai védelmi határozatot, a végrehajtó állam illetékes hatósága megszünteti a 9. cikk (1) bekezdésével összhangban elfogadott intézkedéseket, amint a kibocsátó állam illetékes hatóságától megfelelő értesítést kapott.
   (7)   Ha a kibocsátó állam illetékes hatósága az (1) bekezdés a) pontjával vagy a (4) bekezdéssel összhangban módosította az európai védelmi határozatot, akkor a végrehajtó állam illetékes hatósága adott esetben

               a)

               a 9. cikknek megfelelően eljárva módosítja az európai védelmi határozat alapján elfogadott intézkedéseket; vagy

               b)

               megtagadja a módosított tilalom vagy korlátozás végrehajtását, ha az nem tartozik az 5. cikkben említett tilalmak vagy korlátozások körébe, vagy ha az európai védelmi határozattal a 7. cikkel összhangban együtt továbbított információk hiányosak, vagy a végrehajtó állam illetékes hatósága által a 9. cikk (4) bekezdésével összhangban megállapított határidőn belül nem pótolták a hiányzó információkat.

         14. cikk
   Az európai védelmi határozat alapján hozott intézkedések megszüntetésének indokai
   (1)   A végrehajtó állam illetékes hatósága megszüntetheti az európai védelmi határozat végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket:

               a)

               amennyiben egyértelmű utalás van arra, hogy a védett személy nem lakik vagy tartózkodik a végrehajtó állam területén, vagy véglegesen elhagyta azt;

               b)

               amennyiben az európai védelmi határozat végrehajtása érdekében elfogadott intézkedéseknek a nemzeti joga alapján megállapítható maximális időtartama lejárt;

               c)

               a 13. cikk (7) bekezdésének b) pontjában említett esetben; vagy

               d)

               amennyiben a 2008/947/IB kerethatározat 2. cikke szerinti ítéletet vagy a 2009/829/IB kerethatározat 4. cikke szerinti, felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatot az európai védelmi határozat elismerését követően továbbítják a végrehajtó államnak.

         (2)   A végrehajtó állam illetékes hatósága haladéktalanul tájékoztatja a kibocsátó állam illetékes hatóságát – és amennyiben lehetséges, a védett személyt – e határozatról.
   (3)   Az intézkedéseknek az (1) bekezdés b) pontja szerinti megszüntetését megelőzően a végrehajtó állam illetékes hatósága tájékoztatást kérhet a kibocsátó állam illetékes hatóságától arról, hogy az európai védelmi határozatban előírt védelemre szükség van-e még az adott körülmények között. A kibocsátó állam illetékes hatósága késedelem nélkül válaszol a kérésre.
   15. cikk
   Az európai védelmi határozat elismerésének elsőbbsége
   Az európai védelmi határozatot ugyanolyan elsőbbséggel kell elismerni, mint amilyet hasonló, nemzeti szintű ügyben alkalmaznának, figyelembe véve az adott eset egyedi körülményeit, ideértve az ügy sürgősségét, a védett személynek a végrehajtó állam területére érkezésének várható időpontját, valamint lehetőség szerint a védett személyt érintő kockázat mértékét.
   16. cikk
   Az illetékes hatóságok közötti konzultációk
   A kibocsátó állam és a végrehajtó állam illetékes hatóságai adott esetben konzultálhatnak egymással ezen irányelv zökkenőmentes és hatékony alkalmazásának megkönnyítése érdekében.
   17. cikk
   Nyelvek
   (1)   A kibocsátó állam illetékes hatósága lefordíttatja az európai védelmi határozatot a végrehajtó állam hivatalos nyelvére vagy hivatalos nyelveinek egyikére.
   (2)   A végrehajtó állam illetékes hatósága lefordíttatja a 12. cikkben említett formanyomtatványt a végrehajtó állam hivatalos nyelvére vagy hivatalos nyelveinek egyikére.
   (3)   Bármely tagállam – ezen irányelv elfogadásakor vagy egy későbbi időpontban – a Bizottságnál letétbe helyezendő nyilatkozatban kijelentheti, hogy elfogadja az Unió más hivatalos nyelvén vagy nyelvein készült fordítást is.
   18. cikk
   Költségek
   Az ezen irányelv alkalmazásából eredő költségeket – a kizárólag a kibocsátó állam területén felmerülő költségek kivételével – nemzeti jogával összhangban a végrehajtó állam viseli.
   19. cikk
   Kapcsolat más megállapodásokkal és egyezményekkel
   (1)   A tagállamok folytathatják az ezen irányelv hatálybalépésének időpontjában hatályban levő két- vagy többoldalú megállapodások vagy egyezmények alkalmazását, amennyiben ezek lehetővé teszik ezen irányelv célkitűzéseinek kiterjesztését vagy bővítését, és hozzájárulnak a védelmi intézkedések meghozatalával kapcsolatos eljárások egyszerűsítéséhez vagy megkönnyítéséhez.
   (2)   A tagállamok ezen irányelv hatálybalépése után is köthetnek két- vagy többoldalú megállapodásokat vagy egyezményeket, amennyiben ezek lehetővé teszik ezen irányelv célkitűzéseinek kiterjesztését vagy bővítését, és hozzájárulnak a védelmi intézkedések meghozatalával kapcsolatos eljárások egyszerűsítéséhez vagy megkönnyítéséhez.
   (3)   A tagállamok 2012. április 11-ig értesítik a Bizottságot azokról az (1) bekezdésben említett, hatályos megállapodásokról és egyezményekről, amelyeket továbbra is alkalmazni kívánnak. A tagállamok ezenfelül minden új – a (2) bekezdésben említett – megállapodásról vagy egyezményről az azok aláírását követő három hónapon belül értesítik a Bizottságot.
   20. cikk
   Kapcsolat más jogi eszközökkel
   (1)   Ezen irányelv nem érinti a 44/2001/EK rendelet, a 2201/2003/EK rendelet, a szülői felelősséggel és a gyermekek védelmét szolgáló intézkedésekkel kapcsolatos együttműködésről, valamint az ilyen ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, elismerésről és végrehajtásról szóló, 1996. évi hágai egyezmény és a gyermekek jogellenes külföldre vitelének polgári jogi vonatkozásairól szóló, 1980. évi hágai egyezmény alkalmazását.
   (2)   Ezen irányelv nem érinti a 2008/947/IB és a 2009/829/IB kerethatározat alkalmazását.
   21. cikk
   Végrehajtás
   (1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2015. január 11-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
   22. cikk
   Adatgyűjtés
   Az irányelv alkalmazása értékelésének elősegítése érdekében a tagállamok közlik a Bizottsággal az európai védelmi határozattal kapcsolatos nemzeti eljárások alkalmazása szempontjából releváns – legalább a kérelmezett, kibocsátott és/vagy elismert európai védelmi határozatok számára vonatkozó – adatokat.
   23. cikk
   Felülvizsgálat
   A Bizottság 2016. január 11-ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv alkalmazásáról. A Bizottság az említett jelentéshez szükség esetén jogalkotási javaslatokat csatol.
   24. cikk
   Hatálybalépés
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napját követő huszadik napon lép hatályba.
   25. cikk
   Címzettek
   Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Strasbourgban, 2011. december 13-án.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         J. BUZEK

            a Tanács részéről

            az elnök

         M. SZPUNAR

      (1)  Az Európai Parlament 2010. december 14-i állásfoglalása (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2011. november 24-i álláspontja első olvasatban (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé). Az Európai Parlament 2011. december 13-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  HL C 115., 2010.5.4., 1. o.

      (3)  HL L 337., 2008.12.16., 102. o.

      (4)  HL L 294., 2009.11.11., 20. o.

      (5)  HL L 12., 2001.1.16., 1. o.

      (6)  HL L 338., 2003.12.23., 1. o.

      (7)  HL L 48., 2003.2.21., 3. o.

      (8)  HL L 350., 2008.12.30., 60. o.

      (9)  HL L 348., 2008.12.24., 130. o.

      I. MELLÉKLET

         AZ EURÓPAI VÉDELMI HATÁROZATRÓL SZÓLÓ, 2011. DECEMBER 13-I 2011/99/EU EURÓPAI PARLAMENTI ÉS TANÁCSI IRÁNYELV

      7. cikkében említett

         EURÓPAI VÉDELMI HATÁROZAT

         A formanyomtatványon szereplő információk bizalmasan kezelendők

      II. MELLÉKLET

         AZ EURÓPAI VÉDELMI HATÁROZATRÓL SZÓLÓ, 2011. DECEMBER 13-I 2011/99/EU EURÓPAI PARLAMENTI ÉS TANÁCSI IRÁNYELV 12. CIKKÉBEN EMLÍTETT

         FORMANYOMTATVÁNY

         ÉRTESÍTÉS AZ EURÓPAI VÉDELMI HATÁROZAT ALAPJÁN ELFOGADOTT INTÉZKEDÉS MEGSÉRTÉSÉRŐL

         A formanyomtatványon szereplő információk bizalmasan kezelendők