title: A Tanács irányelve (1971. október 12.) a hajók tartályainak kalibrálására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31971L0349

Hivatalos Lap L 239 , 25/10/1971 o. 0015 - 0021 finn különkiadás fejezet 13 kötet 2 o. 0088  dán különkiadás sorozat I fejezet 1971(III) o. 0767  svéd különkiadás fejezet 13 kötet 2 o. 0088  angol különkiadás sorozat I fejezet 1971(III) o. 0865  görög különkiadás: fejezet 13 kötet 1 o. 0227  spanyol különkiadás fejezet 13 kötet 2 o. 0105  portugál különkiadás fejezet 13 kötet 2 o. 0105

		A Tanács irányelve(1971. október 12.)a hajók tartályainak kalibrálására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről(71/349/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Parlament véleményére [1],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],mivel számos tagállamban kötelező érvényű rendelkezések határozzák meg azokat a módszereket, amelyekkel a belvízi hajók, valamint a nemzeti és nemzetközi part menti fuvarozásban részt vevő hajók tartályai, köztük a folyékonyüzemanyag-tartályok kalibrálhatók, és amely módszerek ezek tartalmának mérésére használhatók; mivel e követelmények tagállamonként eltérőek, és ennek következtében gátolják az adott tagállam által kalibrált tartállyal végzett mérések valamennyi tagállam általi elismerését;mivel a közös piac létrehozásának és megfelelő működésének ezen akadályai csökkenthetők, és meg is szüntethetők, ha minden tagállam ugyanazokat a követelményeket fogadja el, akár a meglévő jogszabályok kiegészítéseként, akár azok helyett;mivel az ezen irányelvben leírt kalibrálási módszerre vonatkozó közösségi követelmények biztosítják, hogy az ezzel a módszerrel kalibrált tartályokban lévő folyadékmennyiség bármikor és megfelelő pontossággal mérhető legyen;mivel a hajók tartályainak kalibrálása összehasonlítható a mérőműszerek elsőhitelesítési eljárásával; mivel a mérőműszerekkel és a metrológiai ellenőrzés módszereivel kapcsolatos közös rendelkezésekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 1971. július 26-i tanácsi irányelv [3] bizonyos rendelkezései ezért megfelelően alkalmazhatók e területen,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEzen irányelv a belvízi hajók és a part menti szállításban részt vevő hajók tartályainak EGK-kalibrálására vonatkozik."EGK-kalibrálás": olyan kalibrálás, amit egy tagállam ezen irányelvvel összhangban végzett el.2. cikkA kalibrálási műveletek eredményei egy, a mellékleteknek megfelelő EGK-kalibrálási tanúsítványban kerülnek rögzítésre.A tagállamok az EGK-kalibrálási tanúsítványt a megfelelő nemzeti okiratokkal egyenértékűnek tekintik.3. cikkAz ezzel az irányelvvel összhangban kalibrált tartályok folyadékszintjének meghatározásához használt mérőeszközöket kifejezetten ehhez a célhoz kell hozzáigazítani.A mérőeszközöknek meg kell felelniük az ezekre vonatkozó külön irányelv követelményeinek.Ideiglenesen azonban olyan eszközök is használhatók, amelyeket annak a tagállamnak az illetékes szakmai szervezete elfogad, amelyben a folyadék szintjét meghatározzák.Ezen ideiglenes intézkedés alkalmazási ideje a kérdéses eszközökre vonatkozó külön irányelv hatálybalépésére meghatározott időpontot követő egy évvel lejár.4. cikk(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől számított tizennyolc hónapon belül megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.5. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 1971. október 12-én.a Tanács részérőlaz elnökI.Viglianesi[1] HL C 108., 1968.10.19., 36. o.[2] HL C 4., 1968.1.14., 2. o.[3] HL L 202., 1971.9.6., 1. o.--------------------------------------------------I. MELLÉKLETA HAJÓK TARTÁLYÁNAK A KALIBRÁLÁSÁRA VONATKOZÓ ÁLTALÁNOS ELŐÍRÁSOK1. A tartályok űrtartalmának meghatározása történhet:- a tartály vízzel vagy más, a célra alkalmas folyadékkal való feltöltése útján – a feltöltéshez normáledényt, illetőleg külön erre a célra hitelesített átfolyásmérőt használnak, vagy- a tartály mért geometriai méreteinek felvételével és számítással; ezt a műveletet – ahol lehet – kiegészíti egy részleges keresztellenőrzés a mért folyadéktérfogatok alkalmazásával.2. A kalibrálási műveleteket úgy végzik el és olyan pontos mérőeszközt használnak, hogy a kalibrálási táblázatban megadott űrtartalomértékek relatív hibája ne legyen nagyobb, mint:a) szokványos esetben a megadott űrtartalom ± 3/1000-ed része; illetőlegb) nagyon különleges formájú tartályok esetében, ahol a folyadékkal történő mérésre nincs mód, a megadott űrtartalom ± 5/1000-ed része.3. A kalibrálási műveletek eredményeit kalibrálási tanúsítványban rögzítik, amelyhez műszaki rajzok és táblázatok tartoznak, amelyek elsősorban a tartályban lévő folyadék térfogatát mutatják literben, köbdeciméterben vagy köbméterben kifejezve, amikor a folyadék szabad felszínének szintje egy adott magasságon áll a folyadékszintmérőn, centiméterben vagy deciméterben kifejezve.A centiméterben vagy deciméterben megadott táblázatokat ki lehet egészíteni egy milliméterben megadott interpolációs táblázattal.Ezek az okiratok összhangban vannak a II., III. és IV. melléklettel.4. Minden tartályon a mérőnyílás közelében adattáblát kell elhelyezni.Az adattábla tartalmazza:- a tartály sorszámát,- a H teljes referencia-távolságot;- a kalibrálási tanúsítvány számát.Az adattábla a használati körülményeknek megfelelően ellenálló anyagból készül, és úgy zárják le, hogy rányomják az EGK-biztosítóbélyeggel ellátott, ebből a célból készült ólomzárat, amelyet nem lehet a jelölés megsértése nélkül eltávolítani.Az EGK-biztosítóbélyeg jellemzői és mintázata megfelel a mérőműszerekkel és a metrológiai ellenőrzés módszereivel kapcsolatos közös rendelkezésekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 1971. július 26-i tanácsi irányelv 10. cikkének (2) bekezdésében és a mellékletének 11.3 pontjában az EGK-elsőhitelesítési jelre vonatkozóan meghatározott rendelkezéseknek.Az említett irányelv 12. cikkét megfelelően alkalmazni kell.5. A kalibrálási tanúsítványt csak azokra a tartályokra lehet kiadni, amelyek felépítése és elhelyezése, valamint a hozzájuk tartozó csővezetékek lehetővé teszik a tartálytér egyszerűen végrehajtható teljes leürítését és teljes feltöltését anélkül, hogy a töltési szint alatt vagy a folyadékszint felett légzsák keletkezne.A szabályos folyadékszintméréstől eltérő esetekben, vagy ha az előírásszerű mérés biztonságos végrehajtása érdekében külön intézkedésekre van szükség, akkor ezeket feltételként a kalibrálási tanúsítványban kell rögzíteni.6. A folyadékszintmérő függőleges része, amellyel a folyadékmagasságot mérik, általános szabályként áthalad a tartály vízszintes keresztmetszetének súlypontján minden olyan résznél, ahol szabad folyadékfelszín fordulhat elő, ha a méréseket normál felhasználási körülmények között végzik.Ha ez a feltétel nem teljesül a tartály konstrukciós jellemzői miatt, akkor a kalibrálási tanúsítványban rögzíteni kell, hogy a tartályban lévő folyadék szintje csak akkor meghatározható, ha a hajó hossz- és keresztirányban egyenes úszáshelyzetben van.A mérővezető tengelye határozza meg a függőleges mérési irányt.A mérővezetőnek kifogástalanul kell vezetnie a szintmérő eszközt, és kialakítása miatt nem okozhat rendszeres mérési hibát. A mérővezető felső peremének vízszintes síkja referenciapontként szolgál. A felső referenciapont függőlegesen alul található vízszintes és elmozdíthatatlan koppantólaptól mért távolsága a "H teljes referencia-távolság", amelynek értékét a kalibrálási táblázatok felső részén kell jelölni.Minden óvintézkedést megtesznek annak biztosítására, hogy a felső referenciapont tartályhoz viszonyított helyzete, valamint a felső és alsó referenciasíkok közötti H távolság változatlan maradjon.Az EGK-biztosítóbélyeget a mérővezető felső peremére kell helyezni.7. Figyelembe véve:a) a kalibrálási táblázatban megadott űrtartalomértékek pontosságát;b) a töltési magasságok méréskor elérhető pontosságát, a kalibrálási tanúsítványban meg kell adni a relatív hiba felső határát, amellyel a tartályok használata esetén az azokban lévő folyadék mennyisége meghatározható.A melléklet. 2 a) pontjában meghatározott esetben a megadott relatív hiba értéke nem lehet nagyobb, mint a táblán jelölt térfogat ± 5/1000 része; a 2. b) esetben pedig nem lehet nagyobb, mint a táblán jelzett térfogat ± 8/1000 része.A legkisebb mérhető töltési magasságot legalább 500 mm-ben kell meghatározni.8. A biztosítóbélyeg, a kalibrálási tanúsítvány és a kalibrálási táblázat érvényét veszti:- tizenkét év elteltével,- amint a tartály eldeformálódott, átépítették, vagy javításokat végeztek rajta úgy, hogy megváltozhattak mért jellemzői.A 12 éves érvényességi idő lejártának évét és hónapját a kalibrálási tanúsítványban és valamennyi kalibrálási táblázaton fel kell tüntetni.A kalibrálási tanúsítvány és a kalibrálási táblázat érvényességének elvesztése után azokat újra kiállítani csak ismételt mérés után lehet.--------------------------------------------------II. MELLÉKLETKALIBRÁLÁSI DOKUMENTÁCIÓKAz illetékes mérésügyi hatóság által kiállított kalibrálási dokumentációk az alábbiakat tartalmazzák:1. A kalibrálási tanúsítvány az alábbi adatokkal:a) a kalibrálási tanúsítványt kiállító tanúsításra feljogosított szervezet megnevezése és címe;b) a kalibrációt végző személy neve és szolgálati beosztása;c) a kalibrálási tanúsítvány azonosító száma, (amelyet valamennyi egyéb okiraton és az adattáblán is fel kell tüntetni);d) a kalibrálási tanúsítvány kiállításának időpontja és a kalibrálást végző személy szolgálati helye;e) a kalibrálási tanúsítvány érvényessége;f) a hajó azonosító adatai (a hajó neve, lajstromozási száma, a hajó tulajdonosának neve és címe, a hajó építésének éve);g) a mellékelt okiratok felsorolása és megnevezése;h) a tartálycsoportok, amelyekre azonos táblázat lehet érvényes;i) azoknak a tartályoknak a felsorolása, amelyekben gyűjtővezetékek és előmelegítők vannak;j) a teljes űrtartalom;k) a táblázatokban felsorolt kalibrálási eredmények pontossága;l) a tartályban levő folyadékmennyiség meghatározására szolgáló mérési dokumentációk pontossága;m) a legkisebb mérhető töltési magasság.2. Az 1. számú vázlat, amelynek alapján meg lehet állapítani a tartály elhelyezkedését a hajón, s minden tartály esetében a felső és alsó referenciapont közötti távolságot ("H"), a mérőhelyek elrendezését és a mérőlécek helyzetét az első keresztválaszfalhoz, illetve a középső keresztválaszfalhoz képest.3. A 2. számú vázlat a tartályok vázlatos keresztmetszetével, amelynek alapján a medersugár, a tartály belmagassága, az akna magassága, valamint a mérőkészülék vezetésének építési módja megállapítható.4. A 3. számú vázlat, amelyből az előmelegítővel és fenékvízgyűjtő csövekkel ellátott hajóknál a tartályok belsejében az ezen előmelegítők és gyűjtőcsövek által elfoglalt tér, valamint az egyes zsilipek közötti folyadékmennyiség megállapítható.5. Kalibrálási táblázat centiméterenkénti vagy deciméterenkénti beosztással minden tartályhoz vagy hasonló tartályok csoportjához, amelynél a teljes "H" referenciatávolság és az érvényesség időpontja meg van adva, valamint indokolt esetben egy milliméter beosztású interpolációs táblázat is készül.--------------------------------------------------III. MELLÉKLETTANÚSÍTVÁNY ÉS KALIBRÁLÁSI MINTA+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------IV. MELLÉKLETKALIBRÁLÁSI TÁBLÁZATMINTA+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: A Bizottság irányelve (1980. július 8.) az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő anyagok és tárgyak vinil-klorid-monomer szintjének hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi vizsgálati módszer megállapításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31980L0766

Hivatalos Lap L 213 , 16/08/1980 o. 0042 - 0046 finn különkiadás fejezet 13 kötet 10 o. 0221  görög különkiadás: fejezet 15 kötet 1 o. 0250  svéd különkiadás fejezet 13 kötet 10 o. 0221  spanyol különkiadás fejezet 13 kötet 11 o. 0042  portugál különkiadás fejezet 13 kötet 11 o. 0042

		A Bizottság irányelve(1980. július 8.)az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő anyagok és tárgyak vinil-klorid-monomer szintjének hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi vizsgálati módszer megállapításáról(80/766/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a vinil-klorid-monomert tartalmazó és élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő anyagokra és tárgyakra vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1978. január 30-i 78/142/EGK tanácsi irányelvre [1] és különösen annak 3. cikkére,mivel a 78/142/EGK irányelv 2. cikke megállapítja, hogy az ilyen anyagok és tárgyak a végtermékben nem tartalmazhatnak kilogrammonként 1 milligrammnál nagyobb mennyiségű vinil-klorid-monomert, a 3. cikk pedig előírja, hogy e határértéket egy közösségi vizsgálati módszerrel kell ellenőrizni;mivel a laboratóriumok közötti együttműködésben végzett próbák alapján a mellékletben leírt módszer kellően pontosnak és megismételhetőnek bizonyult ahhoz, hogy azt közösségi módszerként el lehessen fogadni;mivel az ezen irányelvben előírt intézkedések összhangban vannak az Élelmiszerügyi Állandó Bizottság véleményével,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA tagállamok megkövetelik, hogy a mellékletben "anyagok és tárgyak"-ként említett, az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő anyagok és tárgyak vinil-klorid-monomer szintjének hatósági ellenőrzéséhez szükséges vizsgálatot a mellékletben leírt módszerrel összhangban végezzék.2. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől számított 18 hónapon belül megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1980. július 8-án.a Bizottság részérőlEtienne davignona Bizottság tagja[1] HL L 44., 1978.2.15., 15. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETA VINIL-KLORID-MONOMER SZINTJÉNEK MEGHATÁROZÁSA AZ ANYAGOKBAN ÉS TÁRGYAKBAN1. TÁRGY ÉS ALKALMAZÁSI KÖRA módszerrel anyagokban és tárgyakban levő vinil-klorid-monomer szintjét lehet meghatározni.2. VIZSGÁLATI ALAPELVAz anyagokban és tárgyakban levő vinil-klorid (VC) mennyiségét gázkromatográfiával határozzák meg a headspace-módszer segítségével, miután a mintát N,N-dimetilacetamidban feloldották vagy szuszpendálták.3. REAGENSEK3.1. 99,5 térfogatszázaléknál nagyobb tisztaságú vinil-klorid (VC).3.2. N,N-dimetilacetamid (DMA), szennyeződésmentes, a vinil-kloriddal vagy a mérési körülmények között a belső standarddal (3.3.) azonos retenciós idejű.3.3. DMA-ban (3.2.) oldott dietil-éter vagy cisz-2-butén, mint belső standardoldat. E belső standardok nem tartalmazhatnak olyan szennyeződést, amelynek retenciós ideje a mérési körülmények között azonos a vinil-kloridéval.4. ESZKÖZÖKMegjegyzés:Csak akkor szerepel a felsorolásban egy műszer vagy készülék, ha az speciális vagy pedig különleges előírások alapján készült. Feltételezzük, hogy a szokásos laboratóriumi készülékek rendelkezésre állnak.4.1. Gázkromatográf, automata headspace mintavevővel vagy kézi mintabefecskendezővel ellátva.4.2. Lángionizációs detektor vagy a 7. pontban említett egyéb detektorok.4.3. Gázkromatográfiás oszlopAz oszlopnak lehetővé kell tennie a levegő, a VC, és ha alkalmazzák, a belső standard csúcsainak elkülönítését.Emellett a kombinált 4.2. és 4.3. pont szerinti rendszereknek biztosítaniuk kell, hogy az 1 liter DMA-ban 0,02 mg VC-ot vagy az 1 kilogramm DMA-ban 0,02 mg VC-ot tartalmazó oldatokkal kapott jel legalább ötszöröse legyen a háttérzajnak.4.4. Mintafiolák vagy -palackok, szilikon vagy butilkaucsuk septummal ellátva.A kézi mintavételi technika alkalmazásakor a minta fecskendő segítségével történő kivétele a headspace-ből részleges vákuum képződését okozhatja a fiola vagy a palack belsejében. Ezért kézi technikáknál, ahol a mintavétel előtt a fiolákat nem helyezik nyomás alá, nagy fiolák használata ajánlatos.4.5. Mikrofecskendők.4.6. Légzáró fecskendők a kézi headspace mintavételhez.4.7. 0,1 mg pontosságú analitikai mérleg.5. ELJÁRÁSFIGYELMEZTETÉS: a VC veszélyes anyag, szobahőmérsékleten gáz halmazállapotú, ezért az oldatokat jól szellőző elszívófülkében kell elkészíteni.Megjegyzés:– Tegyük meg a szükséges óvintézkedéseket annak biztosítására, hogy egyáltalán ne jusson ki VC vagy DMA,– Kézi mintavételi technika alkalmazásakor belső standardot (3.3.) kell használni,– Belső standard használata esetén az egész eljárás alatt ugyanazon oldatot kell használni.5.1 A körülbelül 2000 mg/kg-os koncentrált VC-standardoldat elkészítéseEgy megfelelő üvegedényt mérjünk le 0,1 mg pontossággal, és helyezzünk bele egy bizonyos mennyiségű (pl. 50 ml) DMA-t (3.2.). Mérjük le újra. A DMA-hoz lassan befecskendezve adjunk egy kevés (pl. 0,1 g) folyadék vagy gáz halmazállapotú VC-ot (3.1.). A VC-ot bele is fúvathatjuk a DMA-ba, ha olyan készüléket használunk, amely megelőzi a DMA-veszteséget. Mérjük le újra 0,1 mg pontossággal. Várjunk két órát, hogy kialakuljon az egyensúlyi állapot. A standardoldatot tartsuk hűtőszekrényben.5.2. Hígított VC-standardoldat készítéseMérjünk le egy adott mennyiséget a koncentrált VC-standardoldatból (5.1.), és hígítsuk ismert térfogatra vagy ismert súlyra DMA-val (3.2.) vagy belső standardoldattal (3.3.). Az így keletkező híg standardoldat koncentrációját mg/literben, illetve mg/kg-ban fejezzük ki.5.3. A kalibrációs görbe elkészítéseMegjegyzés:– a görbének legalább hét pontpárt kell tartalmaznia,– a reakciók megismételhetőségének [1] 1 liter vagy 1 kilogramm DMA-ban 0,02 mg VC-nál alacsonyabbnak kell lennie,– a görbét a legkisebb négyzetek módszerével kell kiszámítani e pontokból, vagyis a regressziós vonalat a következő egyenlettel kell kiszámítani:y = ax + aahol: | a1=n∑xy − ∑x·∑yn∑x2 − ∑x2 |és | a0 = ∑y·∑x2 − ∑x·∑xyn∑x2 − ∑x2 |ahol:y = az egyes méréseknél a csúcsok magassága vagy területe,x = a megfelelő koncentráció a regressziós vonalon,n = a végzett mérések száma (n ≥ 14),– a görbének lineárisnak kell lennie, vagyis a mért reakciók (yi) és a regressziós vonalból számított reakciók (zi) megfelelő értékei közötti különbségek standard eltérése (s) osztva az összes reakció átlagértékével (y—) nem lehet több 0,07-nál.≤ 0.07ahol: | s = 2∑i = 1nyi − zi2n − 1 || y— = 1n∑i = 1n yi |yi =  az egyes mért reakciók,zi =  a megfelelő reakcióérték (yi) a számított regressziós vonalon,n ≥  14.Készítsünk két sorozatot legalább hét-hét fiolából (4.4.). Minden fiolába adjunk annyi híg VC-standardoldatot (5.2.) és DMA-t (3.2.) vagy DMA-ban oldott belső standardoldatot (3.3), hogy a kettős oldatok végső VC-koncentrációja körülbelül 0; 0,050; 0,075; 0,100; 0,125; 0,150; 0,200 stb. mg/liter vagy mg/kg DMA legyen, és az összes fiolában ugyanannyi legyen a DMA mennyisége, amelyet majd az 5.5. pont szerint használunk. Zárjuk le a fiolákat és végezzük el az 5.6. pontban leírt műveletet. Szerkesszünk egy grafikont, amelyben az ordinátaértékek mutatják a kettős oldat VC-csúcsainak területét (vagy magasságát), vagy e területek (vagy magasságok) arányát a megfelelő belső standardcsúcsokhoz viszonyítva, az abszcisszaértékek pedig a kettős oldatok VC-koncentrációját.5.4. Az 5.1. és 5.2. pontok szerinti standardoldatok elkészítésének hitelesítéseIsmételjük meg az 5.1. és 5.2. pontban leírt eljárást, hogy egy második híg standardoldatot kapjunk, amelynek a koncentrációja körülbelül 0,1 mg VC/l vagy 0,1 mg/kg DMA vagy belső standardoldat. Ezen oldattal végzett két gázkromatográfiás meghatározás átlagértéke legfeljebb 5 %-kal térhet el a kalibrációs görbe megfelelő pontjától. Ha a különbözet 5 %-nál nagyobb, öntsük ki az 5.1., 5.2., 5.3. és 5.4. pont szerint nyert valamennyi folyadékot, és ismételjük meg az eljárást az elejétől kezdve.5.5 Az anyagok vagy tárgyak mintáinak elkészítéseKészítsünk elő két fiolát (4.4.). Mindegyik fiolába mérjünk be 0,1 mg pontossággal legalább 200 mg mintát egyetlen, apró darabokra zúzott vizsgálandó anyagból vagy tárgyból. Igyekezzünk mindkét fiolába azonos mennyiséget bemérni. Azonnal zárjuk le a fiolákat. Adjunk mindkét fiolához a minta minden egyes grammja után 10 ml vagy 10 g DMA-t (3.2.), vagy pedig 10 ml vagy 10 g belső standardoldatot (3.3.). Zárjuk le a fiolákat, és végezzük el az 5.6. pontban leírt műveletet.5.6 Gázkromatográfiás meghatározás5.6.1. Rázzuk össze a fiolákat, hogy az anyag vagy tárgy mintáiból (5.5.) a lehető leghomogénebb oldatot vagy szuszpenziót kapjuk, ügyelve arra, hogy a bennük levő folyadék ne kerüljön érintkezésbe a septummal (4.4.).5.6.2. Az összes lezárt fiolát (5.3., 5.4. és 5.5.) két órára helyezzük egy 60 ± 1 ºC-os vízfürdőbe, hogy egyensúlyi állapotot érjünk el. Szükség esetén újra rázzuk össze.5.6.3. Vegyünk a fiolába egy headspace-mintát. Ha kézi mintavételi technikát alkalmazunk, ügyelni kell arra, hogy reprodukálható mintát kapjunk (lásd a 4.4. pontot), ehhez különösen a fecskendőt kell előmelegíteni a minta hőmérsékletére. Mérjük le a VC-ra – és ha használjuk, a belső standardra – vonatkozó csúcsok területét (vagy magasságát).5.6.4 Amint megjelennek a kromatogramon a DMA-csúcsok, egy megfelelő módszerrel távolítsuk el az oszlopról (4.3.) a felesleges DMA-t.6. AZ EREDMÉNYEK KISZÁMÍTÁSA6.1. A görbén interpolációval keressük meg a minta mindkét oldatának ismeretlen koncentrációját, figyelembe véve a belső standardoldatot is, ha használtuk. A vizsgált anyag vagy tárgy mindkét mintájából a következő képlet segítségével számítsuk ki a VC-tartalmat:X =1000ahol:X = a VC koncentrációja a vizsgált anyag vagy tárgy mintájában, mg/kg-ban kifejezve.C = a VC koncentrációja az anyag vagy tárgy mintáját tartalmazó fiolában (lásd 5.5. pont), mg/l-ben vagy mg/kg-ban kifejezve.V = a DMA térfogata vagy tömege az anyag vagy tárgy mintáját tartalmazó fiolában (lásd 5.5. pont), literben vagy kg-ban kifejezve.M = az anyag vagy tárgy mintájának mennyisége, grammban kifejezve.6.2. A vizsgált anyagban vagy tárgyban a VC mg/kg-ban kifejezett koncentrációja a 6.1. pont szerint meghatározott két VC-koncentráció átlaga lesz (mg/kg) feltéve, hogy teljesül a 8. pontban említett megismételhetőségi követelmény.7. A VC-TARTALOM MEGERŐSÍTÉSEAzon esetben, ha az anyagoknak és tárgyaknak a 6.2. pont szerint számított VC-tartalma meghaladja a maximális megengedhető mennyiséget, a két minta vizsgálata során kapott eredményeket (5.6. és 6.1.) a következő három módszer egyikével kell megerősíteni:- legalább egy másik oszlop (4.3.) alkalmazása, amelynek eltérő polaritású álló fázisa van. Ezen eljárást addig kell folytatni, amíg olyan kromatogramot nem kapunk, amelyen nem látszik a VC és/vagy az anyag- vagy tárgyminta összetevőit tartalmazó belső standardcsúcsok közötti átfedés,- egyéb detektorok, például mikroelektrolitikus vezetőképességű detektor [2] alkalmazása,- tömegspektrometriás módszer alkalmazása. Ez esetben, ha a 62-es és 64-es molekulatömegű (m/e) molekuláris ionok aránya 3:1, ezt nagy valószínűséggel úgy lehet tekinteni, hogy a VC jelenléte megerősítést nyert. Vitatható esetekben az egész tömegspektrumot ellenőrizni kell.8. MEGISMÉTELHETŐSÉGAz azonos mintákkal, azonos vizsgálatot végző személy által, egyidejűleg vagy gyorsan egymás után, azonos körülmények között végzett két meghatározás (6.1.) eredményei közötti különbség nem lehet nagyobb az anyag vagy a tárgy 1 kilogrammjára számított 0,2 mg VC-nál.[1] Lásd az ISO DIS 5725: 1977 ajánlást.[2] Lásd Journal of Chromatografic Science (12. kötet), 1974. március, 152. oldal.--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2009/126/EK irányelve ( 2009. október 21. ) a gépjárművek töltőállomásokon történő üzemanyag-feltöltésekor kibocsátott benzingőz II. fázisú visszanyeréséről

text:
               31.10.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 285/36

      AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2009/126/EK IRÁNYELVE

   (2009. október 21.)
   a gépjárművek töltőállomásokon történő üzemanyag-feltöltésekor kibocsátott benzingőz II. fázisú visszanyeréséről
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 175. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
   a Régiók Bizottságával történő konzultációt követően,
   a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően (2),
   mivel:

               (1)

               A hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési program megállapításáról szóló, 2002. július 22-i 1600/2002/EK európai parlamenti és tanácsi határozat (3) létrehozta azt az igényt, hogy a levegőszennyezést olyan szintre kell csökkenteni, amely minimalizálja az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt káros hatásokat.

               (2)

               Az illékony szerves vegyületek kibocsátásának és azok országhatárokon átterjedő áramlásának ellenőrzéséről szóló genfi jegyzőkönyv kibocsátás-csökkentési célokat határoz meg az illékony szerves vegyületekre (VOC) vonatkozóan, a savasodás, az eutrofizáció és a talajközeli ózon csökkentéséről szóló göteborgi jegyzőkönyv (4) pedig négy szennyező anyagra – a kén-dioxidra, a nitrogén-oxidokra, a VOC-okra és az ammóniára – vonatkozóan állapít meg összkibocsátási határértékeket, és megköveteli, hogy a rendelkezésre álló legjobb technikákat alkalmazzák a kibocsátás alacsonyan tartása érdekében.

               (3)

               A környezeti levegő minőségéről és a „Tisztább levegőt Európának” elnevezésű programról szóló, 2008. május 21-i 2008/50/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (5) a talajközeli ózonra és benzolra vonatkozóan levegőminőségi célkitűzéseket határoz meg, az egyes légköri szennyezők nemzeti kibocsátási határértékeiről szóló, 2001. október 23-i 2001/81/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) pedig nemzeti összkibocsátási határértékeket állapít meg a talajközeli ózon kialakulásában szerepet játszó VOC-okra vonatkozóan. A VOC-kibocsátások, beleértve a benzingőzt is, egy tagállamban hozzájárulhatnak a levegőminőségi problémákhoz más tagállamokban.

               (4)

               Az ózon is üvegházhatást okozó gáz, amely hozzájárul a légköri felmelegedéshez és az éghajlatváltozáshoz.

               (5)

               Az illékony szerves vegyületeknek (VOC) a benzin tárolásából és a tárolótelepekről üzemanyagtöltő állomások részére történő elosztásából származó kibocsátása csökkentéséről (az I. fázisú benzingőz-visszanyerésről) szóló, 1994. december 20-i 94/63/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7) a benzin tárolásakor és a tárolótelepekről üzemanyagtöltő állomások részére történő elosztásakor kibocsátott benzingőz visszanyerésére irányul.

               (6)

               A gépjárművek töltőállomáson történő üzemanyag-feltöltésekor is szabadul fel benzingőz a töltőállomásokon, és ezt a 94/63/EK irányelv rendelkezéseinek megfelelő módon kell visszanyerni.

               (7)

               Különféle közösségi eszközöket dolgoztak ki és hajtottak végre a VOC-kibocsátások korlátozására. További fellépésre van azonban szükség a hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési programban és a 2001/81/EK irányelvben meghatározott egészségügyi és környezetvédelmi célkitűzések elérése érdekében.

               (8)

               A közúti közlekedésben használt üzemanyagokból származó, teljes életciklusra számított üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése érdekében a benzin és a dízelüzemanyagok minőségéről szóló, 1998. október 13-i 98/70/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8)2011. január 1-jétől lehetővé teszi a bioüzemanyag-összetevőknek a korábbinál nagyobb arányát tartalmazó benzin piaci forgalomba hozatalát. Ez a VOC-kibocsátás növekedéséhez vezethet, mivel a tagállamok korlátozott eltéréseket alkalmazhatnak az említett irányelvnek a benzingőz-nyomásra vonatkozó követelményei tekintetében.

               (9)

               A meglévő töltőállomásoknak szükségük lehet a meglévő infrastruktúra átalakítására, és érdemes beépíteniük benzingőz-visszanyerő berendezést az üzemanyagellátó-rendszer jelentős felújításakor (azaz a töltőállomás infrastruktúrájának, különösen a tartályok és a csövek lényeges megváltoztatásakor vagy megújításakor), mivel ez jelentősen csökkenti a szükséges átalakítások költségét. A nagyobb meglévő töltőállomások azonban jobban képesek alkalmazkodni, és korábban kellene üzembe helyezniük a benzingőz-visszanyerést, mivel nagyobb mértékben járulnak hozzá a kibocsátásokhoz. Az új töltőállomások már a töltőállomás tervezésekor és megépítésekor integrálhatják a benzingőz-visszanyerő berendezést, így azonnal üzembe helyezhetik e berendezést.

               (10)

               Az újonnan gyártott gépjárművek üzemanyagtartálya nem tartalmaz benzingőzt. Ezért helyénvaló eltérést alkalmazni az ilyen gépjárművek első üzemanyag-feltöltésére vonatkozóan.

               (11)

               Bár több tagállam is rendelkezik nemzeti követelményekkel a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerekre vonatkozóan, közösségi szabályozás nincs. Helyénvaló ezért megállapítani a benzingőz-visszanyerés egységes minimumszintjét a magas szintű környezeti haszon biztosítása és a benzingőz-visszanyerő berendezések kereskedelmének megkönnyítése érdekében.

               (12)

               El kell végezni valamennyi beépített II. fázisú benzingőz-visszanyerő berendezés időszakos ellenőrzését annak biztosítására, hogy a benzingőz-visszanyerő berendezés valódi kibocsátás-csökkentést eredményezzen. A tagállamok eldönthetik, hogy az ellenőrzéseket az alábbiak közül ki vagy kik végezzék: hivatalos vizsgálati szervek, maga az üzemeltető vagy egy harmadik fél. Hivatalos vizsgálatok esetén a tagállamoknak figyelembe kell venniük a tagállamokban végzett környezetvédelmi ellenőrzések minimumkövetelményeinek megállapításáról szóló, 2001. április 4-i 2001/331/EK európai parlamenti és tanácsi ajánlást (9).

               (13)

               A II. fázisú benzingőz-visszanyerő berendezéseket rendszeresen tesztelni kell. Ösztönözni kell az Európai Szabványügyi Bizottságot (CEN), hogy dolgozzon ki egy harmonizált tesztelési módszert.

               (14)

               A tagállamoknak meg kell állapítaniuk az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és biztosítaniuk kell azok végrehajtását. Az előírt szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük, mivel az előírások be nem tartása kárt okozhat az emberi egészségben és a környezetben.

               (15)

               A jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodás (10) 34. pontjával összhangban a tagállamokat arra ösztönzik, hogy a maguk számára és a Közösség érdekében készítsék el saját táblázataikat, amelyek – amennyire lehetséges – bemutatják az ezen irányelv és az átültető intézkedések közötti megfelelést, és hozzák nyilvánosságra azokat.

               (16)

               Ezen irányelv – mivel a Szerződés 175. cikke értelmében kerül elfogadásra – nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy olyan szigorúbb védelmi intézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be, amelyek összeegyeztethetőek a Szerződéssel. A Szerződés 176. cikke értelmében a tagállamoknak értesíteniük kell a Bizottságot bármely ilyen intézkedésről.

               (17)

               Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal összhangban kell elfogadni (11).

               (18)

               A Bizottságot fel kell hatalmazni különösen arra, hogy a harmonizált módszerekre és szabványokra vonatkozóan végrehajtási intézkedéseket fogadjon el. Mivel ezek az intézkedések általános hatályúak, és ezen irányelv nem alapvető fontosságú elemeinek módosítására irányulnak, beleértve annak új, nem alapvető fontosságú elemekkel való kiegészítését, azokat az 1999/468/EK határozat 5a. cikkében meghatározott, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

               (19)

               Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a benzingőz légkörbe történő kibocsátásainak csökkentését a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért az, a levegőszennyezés határokon átterjedő jellege miatt közösségi szinten jobban megvalósítható, a Közösség intézkedéseket hozhat a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   Tárgy
   Ez az irányelv a gépjárművek töltőállomásokon történő üzemanyag-feltöltésekor kibocsátott benzingőz mennyiségének csökkentésére irányuló intézkedéseket állapít meg.
   2. cikk
   Fogalommeghatározások
   Ezen irányelv alkalmazásában:
   1.   „benzin”: a 94/63/EK irányelv 2. cikkének a) pontjában meghatározott üzemanyag;
   2.   „benzingőz”: a benzinből elpárolgó bármely gáznemű vegyület;
   3.   „töltőállomás”: a 94/63/EK irányelv 2. cikkének f) pontjában meghatározott üzemanyagtöltő állomás;
   4.   „meglévő töltőállomás”: olyan töltőállomás, amelyet 2012. január 1. előtt építettek meg, vagy adták meg számára az egyedi tervezési engedélyt, építési engedélyt vagy működési engedélyt;
   5.   „új töltőállomás”: olyan töltőállomás, amelyet 2012. január 1-jén vagy azután építettek meg, vagy adták meg számára az egyedi tervezési engedélyt, építési engedélyt vagy működési engedélyt;
   6.   „II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszer”: olyan berendezés, amely a töltőállomáson történő üzemanyag-feltöltéskor a gépjármű üzemanyagtartályából kiszorított benzingőz visszanyerésére irányul, és amely ezt a benzingőzt eljuttatja egy tárolótartályba a töltőállomáson vagy vissza a benzinkútoszlopba, viszonteladás céljából;
   7.   „benzingőz-befogási hatékonyság”: a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszer által befogott benzingőz mennyiségének és az ilyen rendszer hiányában egyébként a légkörbe kibocsátott benzingőz mennyiségének aránya, százalékban kifejezve;
   8.   „gőz/benzin arány”: a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszeren áthaladó benzingőz légköri nyomáson mért térfogatának és a kútoszlopnál kimért benzin térfogatának az aránya;
   9.   „forgalom”: a szállítótartályokból a töltőállomásra lefejtett benzin éves összmennyisége.
   3. cikk
   Töltőállomások
   (1)   A tagállamok biztosítják, hogy minden új töltőállomást felszereljenek II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerrel, ha:

               a)

               a töltőállomás tényleges vagy tervezett forgalma több mint 500 m3/év; vagy

               b)

               a töltőállomás tényleges vagy tervezett forgalma több mint 100 m3/év, és a töltőállomás állandó lakónegyedben vagy munkaterületen van elhelyezve.

         (2)   A tagállamok biztosítják, hogy minden meglévő töltőállomást, amely jelentős felújításon megy keresztül, II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerrel szereljenek fel, ha:

               a)

               a töltőállomás tényleges vagy tervezett forgalma több mint 500 m3/év; vagy

               b)

               a töltőállomás tényleges vagy tervezett forgalma több mint 100 m3/év, és a töltőállomás állandó lakónegyedben vagy munkaterületen van elhelyezve.

         (3)   A tagállamok biztosítják, hogy minden meglévő, 3 000 m3/év-et meghaladó forgalmú töltőállomást felszerelnek II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerrel, legkésőbb 2018. december 31-ig.
   (4)   Az (1), (2) és (3) bekezdés nem alkalmazandó azon töltőállomásokra, amelyeket kizárólag új gépjárművek előállításával vagy szállításával összefüggésben használnak.
   4. cikk
   A benzingőz-visszanyerés minimális szintje
   (1)   Azon időponttól kezdődő hatállyal, amikor a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerek a 3. cikk értelmében kötelezővé válnak, a tagállamok biztosítják, hogy az ilyen rendszerek benzingőz-befogási hatékonysága legalább 85 %-os legyen, amit a gyártó a vonatkozó európai műszaki szabványoknak vagy a 8. cikkben meghatározott típus-jóváhagyási eljárásoknak vagy – ilyen szabványok vagy előírások hiányában – a vonatkozó nemzeti szabványoknak megfelelően igazol.
   (2)   Azon időponttól kezdődő hatállyal, amikor a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerek a 3. cikk értelmében kötelezővé válnak – amennyiben a visszanyert benzingőzt egy tárolótartályba vezetik vissza a töltőállomáson –, a gőz/benzin arány legalább 0,95, de legfeljebb 1,05 kell, hogy legyen.
   5. cikk
   Időszakos ellenőrzések és fogyasztói tájékoztatás
   (1)   A tagállamok biztosítják, hogy a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerek üzemelés közbeni benzingőz-befogási hatékonyságát évente legalább egyszer teszteljék, vagy annak ellenőrzésével, hogy a gőz/benzin arány szimulált benzináramlási feltételek mellett megfelel-e a 4. cikk (2) bekezdésének, vagy bármely más, megfelelő módszerrel.
   (2)   Ahol automatikus monitoring rendszert építettek be, a tagállamok biztosítják, hogy a benzingőz-befogási hatékonyságot háromévente legalább egyszer teszteljék. Az ilyen automatikus monitoring rendszernek automatikusan észlelnie kell a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszer megfelelő működésében és magában az automatikus monitoring rendszerben bekövetkezett meghibásodásokat, jeleznie kell a hibákat a töltőállomás üzemeltetőjének, és automatikusan le kell állítania a benzinkiáramlást a meghibásodott kútoszlopból, amennyiben a meghibásodást hét napon belül nem hozzák helyre.
   (3)   Amennyiben a töltőállomás II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszert helyezett üzembe, a tagállamok biztosítják, hogy a benzinkútoszlopon vagy annak közelében jelzést, matricát vagy más értesítést helyezzenek el, amely tájékoztatja a fogyasztókat e tényről.
   6. cikk
   Szankciók
   A tagállamok meghatározzák az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és meghoznak minden szükséges intézkedést e szabályok végrehajtásának biztosítása érdekében. Az előírt szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük. A tagállamok 2012. január 1-jéig értesítik a Bizottságot e rendelkezésekről, és haladéktalanul értesítik a Bizottságot bármely azokat érintő későbbi módosításról.
   7. cikk
   Felülvizsgálat
   A Bizottság 2014. december 31-ig felülvizsgálja ezen irányelv végrehajtását és különösen az alábbiakat:

               a)

               az ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és (2) bekezdésének b) pontjában, valamint a 94/63/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdésében említett 100 m3/év küszöbértéket;

               b)

               a II. fázisú benzingőz-visszanyerő rendszerek üzemelés közbeni ellenőrzésére vonatkozó adatokat; és

               c)

               az automatikus monitoring berendezés szükségességét.

         A Bizottság jelentést készít a felülvizsgálat eredményeiről az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amelyhez szükség esetén jogalkotási javaslatot is mellékel.
   8. cikk
   Technikai kiigazítások
   A 4. és 5. cikk céljaira harmonizált módszereket és szabványokat lehet elfogadni. Amennyiben szükséges biztosítani az Európai Szabványügyi Bizottság (CEN) által kidolgozott bármely vonatkozó szabvánnyal való összhangot, e cikkeket hozzá lehet igazítani a műszaki fejlődéshez, kivéve a 4. cikkben meghatározott benzingőz-befogási hatékonyságot és gőz/benzin arányt, valamint az 5. cikkben meghatározott időszakokat.
   Az ezen irányelv nem alapvető fontosságú elemeinek módosítására irányuló intézkedéseket, beleértve a kiegészítéssel történő módosítást is, a 9. cikk (2) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.
   9. cikk
   Bizottsági eljárás
   (1)   A Bizottságot egy bizottság segíti.
   (2)   Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén az 1999/468/EK határozat 5a. cikkének (1)–(4) bekezdését és 7. cikkét kell alkalmazni, figyelemmel a 8. cikkének rendelkezéseire is.
   10. cikk
   Átültetés a nemzeti jogba
   (1)   A tagállamok 2012. január 1. előtt hatályba léptetik azokat a törvényeket, rendeleteket és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. A tagállamok haladéktalanul megküldik a Bizottságnak ezen intézkedések szövegét.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok megküldik a Bizottságnak nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az irányelv tárgykörében fogadnak el.
   11. cikk
   Hatálybalépés
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
   12. cikk
   Címzettek
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Strasbourgban, 2009. október 21-én.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         J. BUZEK

            a Tanács részéről

            az elnök

         C. MALMSTRÖM

      (1)  2009. május 13-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  Az Európai Parlament 2009. május 5-i véleménye (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2009. szeptember 24-i határozata.

      (3)  HL L 242., 2002.9.10., 1. o.

      (4)  HL L 179., 2003.7.17., 3. o.

      (5)  HL L 152., 2008.6.11., 1. o.

      (6)  HL L 309., 2001.11.27., 22. o.

      (7)  HL L 365., 1994.12.31., 24. o.

      (8)  HL L 350., 1998.12.28., 58. o.

      (9)  HL L 118., 2001.4.27., 41. o.

      (10)  HL C 321., 2003.12.31., 1. o.

      (11)  HL L 184., 1999.7.17., 23. o.