title: Az európai parlament és a tanács 2004/101/EK irányelve (2004. október 27.) az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról szóló 2003/87/EK irányelvnek a Kiotói Jegyzőkönyv projekt-mechanizmusára tekintettel történő módosításárólEGT vonatkozású szöveg

text:
               13.11.2004

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 338/18

      AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2004/101/EK IRÁNYELVE

   (2004. október 27.)
   az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról szóló 2003/87/EK irányelvnek a Kiotói Jegyzőkönyv projekt-mechanizmusára tekintettel történő módosításáról
   (EGT vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 175. cikke (1) bekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
   a Régiók Bizottságával való konzultációt követően,
   a szerződés 251. cikkében előírt eljárásnak megfelelően eljárva (2),
   mivel:

               (1)

               A 2003/87/EK irányelv (3) létrehozza az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmének kereskedelmi rendszerét (a továbbiakban: „közösségi rendszer”) az üvegházhatású gázok kibocsátása csökkentésének költséghatékony és gazdaságilag eredményes módon történő előmozdítása céljából, felismerve azt, hogy hosszú távon az üvegházhatású gázok globális kibocsátását az 1990-es szintekhez képest körülbelül 70 %-kal kell csökkenteni. Az irányelv hozzá kíván járulni a Közösségnek és tagállamainak az Egyesült Nemzetek éghajlat-változási keretegyezménye Kiotói Jegyzőkönyvének az Európai Közösség nevében történő jóváhagyásáról, valamint az abból származó kötelezettségek közös teljesítéséről szóló, 2002. április 25-i 2002/358/EK tanácsi határozat által jóváhagyott Kiotói Jegyzőkönyv keretében – az emberi eredetű, üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére vonatkozólag – tett kötelezettségvállalásainak teljesítéséhez (4).

               (2)

               A 2003/87/EK irányelv kimondja, hogy a projektalapú mechanizmusból eredő egységek – a 2005-től esedékes kötelességek teljesítése érdekében történő – elismerése növelni fogja az üvegházhatású gázok globális kibocsátáscsökkentése megvalósításának költséghatékonyságát; továbbá, hogy az elismerést a kiotói projektalapú mechanizmusokat – ideértve az Együttes Végrehajtást (Joint Implementation, JI) és a Tiszta Fejlesztési Mechanizmust (Clean Development Mechanism, CDM) – az üvegházhatású gázok kibocsátásának közösségi kereskedelmi rendszerével összekötő rendelkezések állapítják meg.

               (3)

               A kiotói projektalapú mechanizmusoknak a közösségi rendszerrel való összekapcsolása és ezzel egyidőben a közösség környezetvédelmi integritásának védelme lehetőséget biztosít a Kiotói Jegyzőkönyv 6. és 12. cikke szerint megengedett projekttevékenységből eredő kibocsátási egységek – a tagállamok 2003/87/EK irányelv 12. cikk (3) bekezdésében foglalt kötelességeinek teljesítése érdekében történő – felhasználására. Ez a közösségi rendszeren belül az olcsó megfelelési lehetőségek változatosságának növekedését eredményezi, amely a Kiotói Jegyzőkönyvnek való megfelelés általános költségeinek csökkenéséhez vezet, miközben javítja az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei közösségi piacának likviditását. A JI egységek keresletének ösztönzésével a közösségi vállalatok várhatóan be fognak fektetni a fejlett, környezetvédelmileg megalapozott technológiák és know-how fejlesztésébe és átvételébe. A CDM-egységek iránti kereslet ösztönzésével pedig a CDM-projekteknek otthont adó fejlődő országok segítséget kapnak fenntartható fejlődési céljaik eléréséhez.

               (4)

               A kiotói projektalapú mechanizmusoknak a Közösség és tagállamai, valamint a közösségi rendszeren kívül eső vállalatok és magánszemélyek által történő használatán túlmenően a mechanizmusokat olyan módon kellene a közösségi rendszerhez kapcsolni, hogy az biztosítsa az Egyesült Nemzetek éghajlat-változási keretegyezményének (UNFCCC) és a Kiotói Jegyzőkönyvnek, valamint az azok alapján később elfogadott határozatoknak, illetve a közösségi rendszer célkitűzéseinek és felépítésének és a 2003/87/EK irányelv rendelkezéseinek való megfelelést.

               (5)

               A tagállamok az üzemeltetők számára engedélyezhetik 2005-től az igazolt kibocsátáscsökkentők (CER) és 2008-tól a kibocsátáscsökkentési egységek (ERU) közösségi rendszerben való használatát. A CER-ek és az ERU-k üzemeltetők általi használata 2008-tól nem haladhatja meg az egyes tagállamok nemzeti kiosztási tervében az egyes létesítményekre vonatkozóan meghatározott kiosztás százalékos arányát. A felhasználás egy egységnek egy CER-ért vagy egy ERU-ért cserébe történő kiadásával és azonnali visszaadásával történik. Az egy CER-ért vagy egy ERU-ért cserébe kiadott egység ennek a CER-nek vagy ERU-nak felel meg.

               (6)

               A 2003/87/EK irányelv 19. cikke (3) bekezdésének és az üvegházhatású gázok Közösségen belüli kibocsátásának ellenőrzését szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló, 2004. február 11-i 280/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozat (5) 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően elfogadandó, a jegyzékek egységesített és biztonságos rendszerére vonatkozó bizottsági rendelet a jegyzékek rendszerében meghatározza a CER-eknek a 2005–2007 közötti időszakban és azt követően történő használatára vonatkozó, valamint az ERU-knak a 2008–2012 közötti időszakban és azt követően történő használatára vonatkozó lényeges folyamatokat és eljárásokat.

               (7)

               Minden tagállam – kellő figyelemmel a Kiotói Jegyzőkönyv és a Marakeshi Megállapodások vonatkozó rendelkezéseire – az azokban foglalt arra vonatkozó követelmények teljesítése érdekében, hogy a mechanizmusok használata a hazai cselekvések kiegészítéseként szolgáljon, maga határozza meg a projekttevékenységekből eredő CER-ek és ERU-k használatára vonatkozó korlátokat. A hazai cselekvések tehát a megtett erőfeszítések lényeges elemét valósítják meg.

               (8)

               A UNFCCC-vel és a Kiotói Jegyzőkönyvvel, valamint az azok alapján később elfogadott határozatokkal összhangban a tagállamoknak tartózkodniuk kell a nukleáris létesítményekből eredő CER-ek és ERU-k – a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikk (1) bekezdésében és a 2002/358/EK határozatban foglalt kötelezettségvállalások teljesítése érdekében történő – használatától.

               (9)

               Az UNFCCC-nek és a Kiotói Jegyzőkönyvnek megfelelően elfogadott 15/CP.7 és 19/CP.7 határozat hangsúlyozza, hogy a környezetvédelem integritását többek között a mechanizmusokra vonatkozó megfelelő rendelkezésekkel, szabályokkal és iránymutatásokkal, a földhasználatra, a földhasználat megváltoztatására és az erdészeti tevékenységekre vonatkozó megfelelő és szigorú elvekkel és szabályokkal kell elérni, valamint, hogy a megszakítás, az addicionalitás és a szivárgás kérdéseit, valamint a bizonytalanságokat és a gazdasági-társadalmi, valamint környezeti behatásokat – ideértve az erdőtelepítési és az erdő-visszatelepítési projekttevékenységekkel társított, a biodiverzitásra és a természetes ökoszisztémákra irányuló behatásokat – figyelembe kell venni. Az UNFCCC-nek és a Kiotói Jegyzőkönyvnek megfelelően elfogadott határozatokkal összhangban a Bizottságnak – annak érdekében, hogy az üzemeltetők számára 2008-tól engedélyezze a földhasználati, a földhasználat-megváltoztatási és az erdészeti projekttevékenységekből eredő CER-eknek és ERU-knak a közösségi rendszerben történő felhasználását – a 2003/87/EK irányelv 2006-os felülvizsgálata során meg kell vitatnia az egységek ideiglenes jellegével kapcsolatos technikai rendelkezéseket, a 17/CP.7 határozatban megállapított, a földhasználati, a földhasználat-megváltoztatási és az erdészeti projekttevékenységekre vonatkozó 1 %-os elfogadási korlátot, a géntechnológiával módosított szervezetek és a potenciálisan invazív idegen fajok az erdőtelepítési és az erdő-visszatelepítési projekttevékenységekből eredő használatához kapcsolódó lehetséges kockázatok felmérésének eredményére vonatkozó rendelkezéseket.

               (10)

               A kétszeres elszámolás elkerülése érdekében a CER-eket és az ERU-kat nem szabad a Közösségen belüli olyan projekttevékenységek eredményeként kiadni, amelyek maguk is a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó létesítményekből eredő kibocsátások csökkentéséhez vagy korlátozásához vezetnek, kivéve ha a tagállamok az ERU-k vagy a CER-ek származására vonatkozó jegyzékéből egyező számú egység kerül törlésre.

               (11)

               A vonatkozó csatlakozási szerződésekkel összhangban az Unióhoz csatlakozó országokban folytatott projekttevékenységek alapelemeinek meghatározásakor a közösségi vívmányokat figyelembe kell venni.

               (12)

               Az a tagállam, amely magán-, vagy közintézmények számára engedélyezi a projekttevékenységekben való részvételt, ugyanúgy felelős az UNFCCC-ben és a Kiotói Jegyzőkönyvben vállalt kötelességek teljesítéséért, és ezért biztosítania kell, hogy az ilyen jellegű részvétel összeegyeztethető az UNFCCC-nek és a Kiotói Jegyzőkönyvnek megfelelően elfogadott vonatkozó iránymutatásoknak, szabályoknak és eljárásoknak.

               (13)

               Az UNFCCC-vel, a Kiotói Jegyzőkönyvvel, valamint bármely, ezek végrehajtását szolgáló, később elfogadott határozattal összhangban a Bizottságnak és a tagállamoknak a fejlődő országokban és a gazdaságilag átalakuló országokban támogatniuk kell a kapacitásfejlesztő tevékenységeket annak érdekében, hogy ezek az országok saját fenntartható fejlődési stratégiájukat segítő módon, teljes mértékben kihasználhassák a JI-k és a CDM-ek által nyújtott előnyöket. A Bizottságnak az e téren tett erőfeszítéseket felül kell vizsgálnia, és azokról jelentést kell készítenie.

               (14)

               Az OECD és a Világbank Nagy Gátak Világbizottsága a 2000-es, „Gátak és fejlődés. A döntéshozatal új kerete” című záróbeszámolójában meghatározta az annak megítéléséhez szükséges kritériumokat és iránymutatásokat, hogy a vízerőműprojektek kedvezőtlenül hatnak-e a környezetre, illetve a társadalomra.

               (15)

               A JI- és a CDM-projekttevékenységekben való részvétel önkéntes, ezért a vállalatok környezetvédelmi és társadalmi felelősségét és elszámoltathatóságát – a Fenntartható Fejlődés Világ-csúcstalálkozó végrehajtási tervének 17. cikkével összhangban – meg kell erősíteni. E tekintetben a vállalatokat ösztönözni kell azon JI és CDM tevékenységek társadalmi és környezetvédelmi teljesítményeinek javítására, amelyekben az adott vállalatok maguk is részt vesznek.

               (16)

               Az olyan projekttevékenységre vonatkozó információt, amelyekben valamely tagállam részt vesz vagy magán- vagy közintézmények részvételét engedélyezi, a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2003. január 28-i 2003/4/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelvnek (6) megfelelően a nyilvánosság számára hozzáférhetővé kell tenni.

               (17)

               A kibocsátási egységek kereskedelméről, illetve a projekttevékenységekből származó egységek felhasználásáról szóló jelentéseiben a Bizottság említést tehet a villamosenergia-piacra gyakorolt hatásokra.

               (18)

               A Kiotói Jegyzőkönyv hatálybalépését követően a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy alá lehet-e írni megállapodásokat a Kiotói Jegyzőkönyv B. mellékletében felsorolt azon országokkal, amelyek a Jegyzőkönyvet még nem, az egységek – az ezekben az országokban használt, a kötelező, üvegházhatást kiváltó gázok abszolút kibocsátását mérő kereskedelmi rendszerei és a közösségi rendszer közötti – kölcsönös elismerése érdekében.

               (19)

               Ezen irányelv célkitűzése – a kiotói projektalapú mechanizmusok és a közösségi rendszer közötti kapcsolat létrehozása – nem valósítható meg megfelelő módon pusztán a tagállamok önálló cselekvései által, és ezért ezen irányelv terjedelme vagy hatása miatt közösségi szinten jobban megvalósítható, a Közösség – a Szerződés 5. cikkében megfogalmazott szubszidiaritás elvével összhangban – intézkedéseket fogadhat el; az arányosság – a fent említett cikkben megfogalmazott – elvével összhangban ez az irányelv nem haladja meg a cél eléréséhez feltétlenül szükséges mértéket.

               (20)

               A 2003/87/EC irányelvet ezért ennek megfelelően módosítani kell,

         ELFOGADTA A KÖVETKEZŐ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   Módosítások a 2003/87/EK irányelvhez
   A 2003/87/EK irányelv a következők szerint módosul:

               1.

               A 3. cikk a következő pontokkal egészül ki:

                           „k)

                           »I. melléklet szerinti fél« olyan, az Egyesült Nemzetek éghajlat-változási keretegyezménye (UNFCCC) I. mellékletében felsorolt fél, amely – a Kiotói Jegyzőkönyv 1. cikk (7) bekezdésében foglaltak szerint – megerősítette a Kiotói Jegyzőkönyvet;

                           l)

                           »projekttevékenység« az I. mellékletben felsorolt egy vagy több fél által a Kiotói Jegyzőkönyv 6. cikkének vagy 12. cikkének, valamint az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatoknak megfelelően jóváhagyott projekttevékenység;

                           m)

                           »kibocsátáscsökkentési egység« (ERU) a Kiotói Jegyzőkönyv 6. cikkének, valamint az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatoknak megfelelően kiadott egység;

                           n)

                           »igazolt kibocsátáscsökkentés« (CER) a Kiotói Jegyzőkönyv 12. cikkének, valamint az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatoknak megfelelően kiadott egység.”

               2.

               A 11. cikk után a következő cikket kell beilleszteni:
               „11a. cikk
               A közösségi rendszer projekttevékenységeiből eredő CER-ek és ERU-k felhasználása
               (1)   A (3) bekezdésre is figyelemmel, a tagállamok az üzemeltetők számára engedélyezhetik, hogy a 11. cikk (2) bekezdésében említett időszakokban a közösségi rendszer projekttevékenységeiből eredő CER-eket és ERU-kat használjanak fel, legfeljebb az egyes tagállamok Nemzeti Kiosztási Tervében az egyes létesítményekre és az adott időszakra vonatkozó kibocsátásiegység-kiosztás százalékos mértékéig. Erre egy egységnek a tagállam által egy – az ezen üzemeltetőt a tagállama szerinti nemzeti kibocsátásforgalmi-jegyzék szerint megillető – CER-ért vagy ERU-ért cserébe történő kiadásával és azonnali visszaadásával kerül sor.
               (2)   A (3) bekezdésére is figyelemmel, a 11. cikk (1) bekezdésében említett időszakban a tagállamok az üzemeltetők számára engedélyezhetik a projekttevékenységekből eredő CER-ek felhasználását a közösségi rendszerben. Erre egy egységnek a tagállam által egy CER-ért cserébe történő kiadásával és azonnali visszaadásával kerül sor. A tagállamok törlik az üzemeltetők által a 11. cikk (1) bekezdésében említett időszak alatt felhasznált CER-eket.
               (3)   Minden olyan CER és ERU, amelyet az UNFCCC-nek, a Kiotói Jegyzőkönyvnek és az ezek alapján később elfogadott határozatoknak megfelelően adtak ki, valamint amely ezeknek megfelelően használható fel, a közösségi rendszerben is felhasználható:

                           a)

                           kivéve, figyelemmel arra a tényre, hogy az UNFCCC-nek, a Kiotói Jegyzőkönyvnek, valamint az ezek alapján később elfogadott határozatoknak megfelelően a tagállamoknak tartózkodniuk kell a nukleáris létesítményekből eredő CER-ek és ERU-k – a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikk (1) bekezdésében és a 2002/358/EK határozatban megfogalmazott kötelezettségvállalásaik teljesítése érdekében történő – felhasználásától, illetve az üzemeltetőknek tartózkodniuk kell az ilyen létesítményekből eredő CER-ek és ERU-k a közösségi rendszerben, a 11. cikk (1) bekezdése és a 11. cikk (2) bekezdésében említett első ötéves időszak alatt, történő felhasználásától;
                           és

                           b)

                           kivéve a földhasználatból, a földhasználat-megváltoztatásából és az erdészeti tevékenységből származó CER-eket és ERU-kat.

                     11b. cikk
               Projekttevékenységek
               (1)   A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy a csatlakozási szerződést aláírt országokban folytatott projekttevékenységek – az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján később elfogadott határozatok szerint megállapított – alapelemei teljes mértékben megfeleljenek a közösségi vívmányoknak, ideértve a csatlakozási szerződésben megállapított átmeneti eltéréseket.
               (2)   A (3) és a (4) bekezdésekben foglaltak kivételével a projekttevékenységeknek otthont adó tagállamok biztosítják, hogy egyetlen ERU vagy CER sem kerül kiadásra az ezen irányelv hatálya alá tartozó létesítményekből eredő, üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére, illetve korlátozására.
               (3)   2012. december 31-ig az olyan JI- és CDM-projekttevékenységekre vonatkozólag, amelyek közvetlenül csökkentik vagy korlátozzák az ezen irányelv hatálya alá tartozó létesítményből eredő kibocsátást, ERU-k és CER-ek csak megegyező számú egység – ezen létesítmény üzemeltetője általi – törlése esetén adhatók ki.
               (4)   2012. december 31-ig az olyan JI- és CDM-projekttevékenységekre vonatkozólag, amelyek közvetett módon csökkentik vagy korlátozzák az ezen irányelv hatálya alá tartozó létesítményből eredő kibocsátást, ERU-k és CER-ek csak megegyező számú egység – az ERU-k és a CER-ek származásának megfelelő tagállam nemzeti jegyzékéből való – törlése esetén adhatók ki.
               (5)   Az a tagállam, amely magán-, vagy közintézmények számára engedélyezi a projekttevékenységekben való részvételt, továbbra is felelős marad az UNFCCC-ben és a Kiotói Jegyzőkönyvben vállalt kötelességek teljesítéséért, valamint biztosítania kell, hogy az ilyen jellegű részvétel összeegyeztethető az UNFCCC-nek és a Kiotói Jegyzőkönyvnek megfelelően elfogadott vonatkozó iránymutatásoknak, szabályoknak és eljárásoknak.
               (6)   A 20 MW termelőkapacitást meghaladó teljesítményű vízerőmű projekttevékenységek esetében a tagállamok az ilyen projekttevékenységek jóváhagyásakor biztosítják a vonatkozó nemzetközi követelményeknek és iránymutatásoknak – ideértve a Nagy Gátak Világbizottsága 2000-es, »Gátak és fejlődés. A döntéshozatal új kerete« című záróbeszámolójában foglaltakat – az ilyen jellegű projekttevékenységek fejlesztése során történő tiszteletben tartását.
               (7)   A (3) és (4) bekezdések végrehajtását – különösen a kettős elszámolás elkerülését szolgáló rendelkezéseket, valamint az (5) bekezdés végrehajtásához szükséges azon rendelkezéseket, amelyek esetében a fogadó fél teljesíti a JI-projekttevékenységekhez szükséges követelményeket – a 23. cikk (2) bekezdésével összhangban kell elfogadni.”

               3.

               A 17. cikk helyébe a következő lép:
               „17. cikk
               Az információkhoz való hozzáférés
               Az egységek kiosztásával kapcsolatos határozatokat, az olyan projekttevékenységre vonatkozó információt, amelyekben valamely tagállam részt vesz, vagy magán- vagy közintézmények részvételét engedélyezi, és a kibocsátásról szóló, az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyben előírt és az illetékes hatóság birtokában lévő jelentéseket a 2003/4/EK irányelvvel összhangban a nyilvánosság számára hozzáférhetővé kell tenni.”

               4.

               A 18. cikk a következő albekezdéssel egészül ki:
               „A tagállamok különösen biztosítják a koordinációt a projekttevékenységek – a Kiotói Jegyzőkönyv 6. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti – jóváhagyására kijelölt központ és a Kiotói Jegyzőkönyv 12. cikkének végrehajtására kijelölt nemzeti hatóság között; mind a tájékoztatási központot, mind pedig a nemzeti hatóságot az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatoknak megfelelően kell kijelölni.”

               5.

               Az 19. cikk (3) bekezdése a következő mondattal egészül ki:
               „A rendeletnek a CER-eknek és az ERU-knak a közösségi rendszerben való felhasználására és azonosítására, valamint az ilyen felhasználás felügyeletére vonatkozó rendelkezéseket is tartalmaznia kell.”

               6.

               A 21. cikk a következőképpen módosul:

                           a)

                           Az (1) bekezdés második mondata helyébe a következő szöveg lép:
                           „Ez a jelentés különös figyelmet fordít az egységek kiosztására vonatkozó szabályokra, az ERU-knak és a CER-eknek a közösségi rendszerben való felhasználására, a jegyzékek működtetésére, a felügyeletre és a jelentéstételre vonatkozó iránymutatások alkalmazására, az igazolásra és az irányelvnek való megfeleléssel kapcsolatos kérdésekre és végül – adott esetben – az egységek adóügyi kezelésére.”

                           b)

                           A (3) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:
                           „(3)   A Bizottság a tagállamok illetékes hatóságai közötti információcserét szervez a kiosztásra vonatkozó kérdésekkel, az ERU-knak és a CER-eknek a közösségi rendszerben való felhasználásával, a jegyzékek működtetésével, a felügyelettel, a jelentéstétellel, az igazolással és az ezen irányelvnek való megfeleléssel kapcsolatos előrelépésekről.”

               7.

               A 21. cikk után a következő cikket kell beilleszteni:
               „21a. cikk
               A kapacitások kiépítésére irányuló tevékenységek támogatása
               Az UNFCCC-vel, a Kiotói Jegyzőkönyvvel, valamint bármely, ezek végrehajtását szolgáló, később elfogadott határozattal összhangban a Bizottságnak és a tagállamoknak – az intézmények a JI és CDM projekttevékenységek fejlesztésében és végrehajtásában való részvételének elősegítése érdekében, továbbá annak érdekében, hogy ezek az országok – saját fenntartható fejlődési stratégiájukat segítendő – teljes mértékben kihasználhassák a JI-k és a CDM-ek által nyújtott előnyöket – törekedniük kell a kapacitásfejlesztő tevékenységeknek a fejlődő országokban és a gazdaságilag átalakuló országokban történő támogatására.”

               8.

               A 30. cikk a következőképpen módosul:

                           a)

                           a (2) bekezdés d) pontja helyébe a következő szöveg lép:

                                       „d)

                                       a projekttevékenységekből eredő egységek felhasználhatóságát, ideértve az ERU-k és a CER-ek a közösségi rendszerben megengedett felhasználása összehangolásának szükségességét;”

                           b)

                           a (2) bekezdés a következő pontokkal egészül ki:

                                       „l)

                                       a projektmechanizmusok a projekteknek helyt adó országokra, különösen azok fejlesztési célkitűzéseire gyakorolt hatása – ideértve azt is, hogy jóváhagyásra kerültek-e 500 MW termelőkapacitást meghaladó, a környezetet vagy a társadalomat hátrányosan befolyásoló JI- és CDM-vízerőmű-projekttevékenységek – és a CER-eknek vagy ERU-knak az ilyen vízerőmű-projekttevékenységek keretében, a közösségi rendszerben történő jövőbeni felhasználásának alakulása;

                                       m)

                                       a kapacitásfejlesztési törekvésekhez nyújtott támogatás a fejlődő országokban és a gazdaságilag átalakuló országokban;

                                       n)

                                       a hazai projekttevékenységek tagállamok általi 2008-tól történő jóváhagyására és az ilyen tevékenységekből eredő kibocsátáscsökkentésekre vagy korlátozásokra vonatkozó egységek kiadására vonatkozó szabályok és eljárások;

                                       o)

                                       az egységek ideiglenes jellegével kapcsolatos technikai rendelkezések, a 17/CP.7 határozatban megállapított, a földhasználati, a földhasználat-megváltoztatási és az erdészeti projekttevékenységekre vonatkozó 1 %-os elfogadási korlát, a géntechnológiával módosított szervezetek és a potenciálisan invazív idegen fajok az erdőtelepítési és az erdő-visszatelepítési projekttevékenységekből eredő használatához kapcsolódó lehetséges kockázatok felmérésének eredményére vonatkozó rendelkezések alakulása annak érdekében, hogy az UNFCCC-nek és a Kiotói Jegyzőkönyvnek megfelelően elfogadott határozatokkal összhangban az üzemeltetők 2008-tól a közösségi rendszerben használhassák fel a földhasználati, a földhasználat-megváltoztatási és az erdészeti projekttevékenységekből eredő CER-eket ERU-kat.”

                           c)

                           A (3) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:
                           „(3)   A 11. cikk (2) bekezdésében említett időszakokat megelőzően minden tagállam közzéteszi a nemzeti kiosztási tervben az ERU-k és a CER-ek tervezett felhasználását, és az egyes létesítményekre vonatkozóan meghatározott kiosztás százalékos arányát, amelynek erejéig az üzemeltetők az adott időszakban, a közösségi rendszerben ERU-kat és CER-eket használhatnak fel. Az ERU-k és a CER-ek teljes használatának összhangban kell lennie a Kiotói Jegyzőkönyvben, az UNFCCC-ben, valamint az ezek alapján később elfogadott határozatokban megállapított vonatkozó kiegészítő kötelességekkel.
                           A tagállamok a 280/2004/EK határozat (7) 3. cikkével összhangban kétévente jelentést nyújtanak be a Bizottságnak arról, hogy a Kiotói Jegyzőkönyvvel és az az alapján elfogadott határozatokkal összhangban a hazai tevékenység milyen mértékben valósítja meg a nemzeti szintű erőfeszítésekhez történő hozzájárulás lényeges elemét, hogy a projektmechanizmusok milyen mértékben egészítik ki a hazai tevékenységet, továbbá arról, hogy ezek hogyan arányulnak egymáshoz. A Bizottság a hivatkozott határozat 5. cikkével összhangban erről jelentést tesz. A jelentés alapján a Bizottság szükség esetén jogalkotási vagy más javaslatot dolgoz ki a tagállamok rendelkezéseinek kiegészítésére, annak biztosítása érdekében, hogy a mechanizmusok használata a Közösségen belül a hazai tevékenység kiegészítéséül szolgáljon.”

               9.

               A III. melléklet a következő ponttal egészül ki:

                           „12.

                           A terv a CER-ek és az ERU-k az üzemeltetők által a közösségi rendszerben felhasználható maximális mértékét az egyes létesítményeknek kiosztott egységek százalékban határozza meg. A százalékos mértéknek összhangban kell lennie a Kiotói Jegyzőkönyvben és az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatokban megállapított kiegészítő kötelességekkel.”

         2. cikk
   Végrehajtás
   (1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendeleteket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2005. november 13-ig megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
   Ezen intézkedések elfogadásakor a tagállamoknak hivatkozniuk kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv hatálya alá tartozó területen fogadtak el. A Bizottság erről értesíti a többi tagállamot.
   3. cikk
   Hatálybalépés
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
   4. cikk
   Személyi hatály
   Ezen irányelv címzettjei a tagállamok.

      Kelt Strasbourgban, 2004. október 27-én.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         J. BORRELL FONTELLES

            a Tanács részéről

            az elnök

         A. NICOLAI

      (1)  HL C 80., 2004.3.30., 61. o.

      (2)  Az Európai Parlament 2004. április 20-i véleménye (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé), valamint a Tanács 2004. szeptember 13-i határozata (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (3)  HL L 275., 2003.10.25., 32. o.

      (4)  HL L 130., 2002.5.15., 1. o.

      (5)  HL L 49., 2004.2.19., 1. o.

      (6)  HL L 41., 2003.2.14., 26. o.

      (7)  HL L 49., 2004.2.19., 1. o.


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2008/115/EK irányelve ( 2008. december 16. ) a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról

text:
               24.12.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 348/98

      AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2008/115/EK IRÁNYELVE

   (2008. december 16.)
   a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 63. cikke (3) bekezdésének b) pontjára,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárással összhangban (1),
   mivel:

               (1)

               Az 1999. október 15–16-i tamperei Európai Tanács egységes szemléletet alakított ki a bevándorlás és a menekültügy területén, amelynek keretében együttesen foglalkozik a közös menekültügyi rendszer létrehozásával, a legális bevándorlásra vonatkozó politikával és az illegális bevándorlás elleni küzdelemmel.

               (2)

               Az Európai Tanács 2004. november 4–5-i brüsszeli ülése sürgette egy közös normákon alapuló hatékony visszatérési és hazatelepülési politika létrehozását annak érdekében, hogy az érintett személyek emberséges módon, és emberi jogaik és méltóságuk teljes mértékű tiszteletben tartása mellett térhessenek vissza.

               (3)

               Az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága 2005. május 4-én elfogadta a „Kitoloncolásról szóló húsz iránymutatást”.

               (4)

               A jól szervezett migrációs politika elengedhetetlen elemeként átlátható és igazságos közös szabályokat szükséges rögzíteni a hatékony visszatérési politika biztosítása céljából.

               (5)

               Ennek az irányelvnek olyan horizontális szabályokat kell létrehoznia, amelyek alkalmazhatók minden olyan harmadik országbeli állampolgárra, aki valamely tagállamban érvényes beutazási, tartózkodási vagy letelepedési feltételeknek nem, vagy már nem felel meg.

               (6)

               A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a harmadik országbeli állampolgárok illegális tartózkodását tisztességes és átlátható eljárással szüntessék meg. Az EU általános jogelveinek megfelelően az ezen irányelv értelmében meghozott határozatokat eseti alapon és tárgyilagos kritériumok szerint kell elfogadni, ami azt vonja maga után, hogy az illegális tartózkodás puszta tényén kívül egyéb szempontokat is figyelembe kell venni. A tagállamoknak, amennyiben a kiutasítással kapcsolatos határozatok, azaz a kiutasítási határozatok és – amennyiben elrendelik – a beutazási tilalomról és a kitoloncolásról szóló határozatok meghozatalakor egységes formanyomtatványt használnak, tiszteletben kell tartaniuk ezt az elvet és teljes körűen be kell tartaniuk az ezen irányelvben foglalt valamennyi alkalmazandó rendelkezést.

               (7)

               A kiutasítási eljárás megkönnyítése érdekében határozottan szükség van a Közösség és harmadik országok közötti, valamint kétoldalú visszafogadási egyezményekre. A származási országokkal folytatott nemzetközi együttműködés a kiutasítási eljárás valamennyi szakaszában a tartós kiutasítás elérésének előfeltétele.

               (8)

               Elismert, hogy a tagállamoknak joguk van az illegálisan tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok kiutasítására, feltéve, hogy tisztességes és hatékony menekültügyi rendszert működtetnek, amelyek a visszaküldés tilalmának elvét teljes mértékben tiszteletben tartják.

               (9)

               A menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól szóló, 2005. december 1-jei 2005/85/EK tanácsi irányelvvel (2) összhangban a valamely tagállamban menedékjogot kérő, harmadik országbeli állampolgár a kérelmét elutasító határozat vagy a menedékkérői minőségben való tartózkodásának jogát megszüntető határozat hatálybalépéséig nem tekintendő úgy, hogy illegálisan tartózkodik az adott tagállam területén.

               (10)

               Abban az esetben, amikor nincs ok azt feltételezni, hogy aláásná a kiutasítási eljárás célját, az önkéntes visszatérést előnyben kell részesíteni a kitoloncolással szemben, és az önkéntes távozásra egy időszakot kell megállapítani. Az önkéntes távozás határidejének meghosszabbítására akkor kerülhet sor, ha az egyéni eset konkrét körülményei miatt szükségesnek bizonyul. Az önkéntes visszatérés elősegítése érdekében a tagállamoknak megfelelőbb támogatást és tanácsadást kell nyújtaniuk a hazatéréshez, valamint az Európai Visszatérési Alapból rendelkezésre álló megfelelő pénzeszközöket a lehető legoptimálisabb módon kell felhasználniuk.

               (11)

               A kiutasítással kapcsolatos határozatokra vonatkozóan minimális közös jogi biztosítékokat kell megállapítani, amelyek garantálják az érintett személyek érdekeinek hatékony védelmét. Biztosítani kell a szükséges jogi segítségnyújtást azoknak, akik nem rendelkeznek elégséges pénzeszközökkel. A tagállamoknak nemzeti jogszabályaikban kell meghatározniuk, mely esetekben tekintendő szükségesnek a jogi segítségnyújtás.

               (12)

               Foglalkozni kell az illegálisan tartózkodó, ám még nem kitoloncolható harmadik országbeli állampolgárok helyzetével. Létfenntartásuk alapvető feltételeit a nemzeti jogszabályok alapján kell meghatározni. Annak érdekében, hogy hatósági ellenőrzések esetén igazolni tudják különleges helyzetüket, e személyek számára helyzetükről írásbeli igazolást kell kiállítani. A tagállamoknak széles mérlegelési jogkörrel kell rendelkezniük az írásbeli igazolás formája és formátuma tekintetében, továbbá az igazolást az ezen irányelv szerint elfogadott, kiutasítással kapcsolatos határozatokba is be kell tudniuk illeszteni.

               (13)

               A kényszerítő intézkedésekre kifejezetten alkalmazni kell az arányosság és a hatékonyság elvét a felhasznált módszerek és a kitűzött célok vonatkozásában. A kitoloncolások végrehajtására vonatkozóan meg kell határozni bizonyos minimális biztosítékokat, figyelembe véve a harmadik országok kiutasított állampolgárainak két vagy több tagállam területéről történő kitoloncolására szolgáló közös légi járatok szervezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/573/EK tanácsi határozatot (3). A tagállamoknak több lehetőséggel kell rendelkezniük a kitoloncolások ellenőrzésére.

               (14)

               A nemzeti kiutasítási intézkedések hatályát európai szintre kell kiterjeszteni a minden tagállam területére érvényes, a beutazást és a tartózkodást megakadályozó beutazási tilalom megállapításával. A beutazási tilalom időtartamát az egyes esetek körülményeinek alapos mérlegelése után kell meghatározni, és ez rendes körülmények között nem haladhatja meg az öt évet. Ebben az összefüggésben különösen figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár ellen már több kiutasítási határozatot vagy kitoloncolási végzést fogadtak el, vagy beutazási tilalom idején lépett be egy tagállam területére.

               (15)

               A tagállamoknak kell eldönteniük, hogy a kiutasításra vonatkozó határozatok felülvizsgálata járjon-e azzal, hogy a felülvizsgáló hatóságnak vagy szervnek jogában álljon a korábbi határozat helyett saját határozatot hozni a kiutasítás tárgyában.

               (16)

               A kitoloncolás céljából elrendelt őrizet alkalmazását korlátozni kell, és az arányosság elvét kell rá alkalmazni a felhasznált módszerek és a kitűzött célok vonatkozásában. Az őrizetet kizárólag abban az esetben indokolt, ha az a kiutasítás előkészítését vagy a kitoloncolási eljárás végrehajtását szolgálja, és a kevésbé kényszerítő intézkedések alkalmazása nem bizonyulna elegendőnek.

               (17)

               Az őrizetben lévő harmadik országbeli állampolgárokkal emberséges és méltó módon, alapvető jogaikat, valamint a nemzetközi és nemzeti jogot betartva kell bánni. A nemzeti jog által szabályozott, a bűnüldöző szervek által alkalmazott előzetes letartóztatás sérelme nélkül az őrizetet általában erre szolgáló különleges idegenrendészeti fogdákban kell végrehajtani.

               (18)

               Szükséges, hogy a tagállamok gyorsan hozzáférhessenek a többi tagállam által kiadott beutazási tilalmakkal kapcsolatos információkhoz. Az információkat a Schengeni Információs Rendszer második generációjának (SIS II) létrehozásáról, működtetéséről és használatáról szóló, 2006. december 20-i 1987/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (4) összhangban kell megosztani.

               (19)

               Ezen irányelv végrehajtását a kiutasítási eljárásban részt vevő valamennyi szintű intézmény közötti együttműködésnek, továbbá a bevált gyakorlatok cseréjének és előmozdításának kell kísérnie, valamint európai szintű hozzáadott értéket kell eredményeznie.

               (20)

               Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a közös szabályok létrehozását a visszatérés, a kitoloncolás, a kényszerítő intézkedések használata, az őrizet és a beutazási tilalmak vonatkozásában a tagállamok nem tudják megfelelően megvalósítani, és ezért nagyságrendje és hatásai miatt e cél közösségi szinten jobban megvalósítható, a Közösség – a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvével összhangban – intézkedéseket fogadhat el. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.

               (21)

               Ezen irányelvet a tagállamoknak nem, faj, szín, etnikai vagy társadalmi származás, genetikai tulajdonság, nyelv, vallás vagy meggyőződés, politikai vagy más vélemény, nemzeti kisebbséghez tartozás, vagyoni helyzet, születés, fogyatékosság, kor vagy szexuális irányultság alapján történő megkülönböztetés nélkül kell végrehajtaniuk.

               (22)

               Az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1989-ben elfogadott, a gyermek jogairól szóló egyezményével összhangban az irányelv végrehajtása során a tagállamok elsődleges szempontjának a gyermek mindenek felett álló érdekének kell lennie. Összhangban az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezménnyel, az irányelv végrehajtása során a tagállamok elsődleges szempontjának a családi élet tiszteletben tartásának kell lennie.

               (23)

               Az irányelvet az 1967. január 31-i New York-i jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek helyzetéről szóló 1951. július 28-i Genfi Egyezményből következő kötelezettségek sérelme nélkül kell alkalmazni.

               (24)

               Az irányelv tiszteletben tartja és betartja a különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert alapvető jogokat és elveket.

               (25)

               Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó. Mivel ez az irányelv – amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozik, akik a Schengeni határ-ellenőrzési kódex (5) értelmében nem vagy már nem teljesítik a beutazási feltételeket – az Európai Közösséget létrehozó szerződés harmadik része IV. címe rendelkezéseinek hatályába tartozó schengeni vívmányokon alapul, Dánia a fenti jegyzőkönyv 5. cikkének megfelelően az ezen irányelvnek a Tanács általi elfogadását követő hat hónapos időszakon belül határoz arról, hogy azt nemzeti jogában végrehajtja-e.

               (26)

               Amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozik, akik a Schengeni határ-ellenőrzési kódex értelmében nem vagy már nem teljesítik a beutazási feltételeket, akkor ez az irányelv a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését jelenti, amelyeknek az Egyesült Királyság nem részese, figyelemmel a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának a schengeni vívmányok egyes rendelkezései alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről szóló, 2000. május 29-i 2000/365/EK tanácsi határozatra (6); továbbá az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében, és az említett jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül az Egyesült Királyság nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, ezért az rá nézve teljes egészében nem kötelező és nem alkalmazandó.

               (27)

               Amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozik, akik a Schengeni határ-ellenőrzési kódex értelmében nem vagy már nem teljesítik a beutazási feltételeket, akkor ez az irányelv a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését jelenti, amelyeknek Írország nem részese, figyelemmel Írországnak a schengeni vívmányok egyes rendelkezései alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről szóló, 2002. február 28-i 2002/192/EK tanácsi határozatra (7); továbbá, az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében, és az említett jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül Írország nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, ezért az rá nézve teljes egészében nem kötelező és nem alkalmazandó.

               (28)

               Izland és Norvégia tekintetében ez az irányelv – amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozik, akik a Schengeni határ-ellenőrzési kódex értelmében nem vagy már nem teljesítik a beutazási feltételeket – a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi az Európai Unió Tanácsa, valamint az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság között, e két államnak a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról kötött megállapodás értelmében, amelyek az ezen megállapodás alkalmazását szolgáló egyes szabályokról szóló 1999/437/EK tanácsi határozat (8) 1. cikkének C. pontjában említett területhez tartoznak.

               (29)

               Svájc tekintetében ez az irányelv – amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozik, akik a Schengeni határ-ellenőrzési kódex értelmében nem vagy már nem teljesítik a beutazási feltételeket – az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség közötti, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodás értelmében a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyek az 1999/437/EK tanácsi határozat 1. cikkének C. pontjában említett területhez tartoznak, összefüggésben az e megállapodásnak az Európai Közösség nevében történő megkötéséről szóló 2008/146/EK tanácsi határozat (9) 3. cikkével.

               (30)

               Liechtenstein tekintetében ez az irányelv – amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozik, akik a Schengeni határ-ellenőrzési kódex értelmében nem vagy már nem teljesítik a beutazási feltételeket – az Európai Unió, az Európai Közösség, a Svájci Államszövetség és a Liechtensteini Hercegség közötti, a Liechtensteini Hercegségnek az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség közötti, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodáshoz való csatlakozásáról aláírt jegyzőkönyv értelmében a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyek az 1999/437/EK tanácsi határozat 1. cikkének C. pontjában említett területhez tartoznak, összefüggésben az e jegyzőkönyvnek az Európai Közösség nevében történő aláírásáról és egyes rendelkezéseinek ideiglenes alkalmazásáról szóló 2008/261/EK tanácsi határozat (10) 3. cikkével,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   I.   FEJEZET
   ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
   1. cikk
   Tárgy
   Ez az irányelv megállapítja a tagállamok által alkalmazandó, a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatéréséről szóló közös normákat és eljárásokat, összhangban a közösségi jog általános elveiként szereplő alapvető jogokkal és a nemzetközi joggal, beleértve a menekültek védelmét és az emberi jogi kötelezettségeket.
   2. cikk
   Alkalmazási kör
   (1)   Ez az irányelv a valamely tagállam területén illegálisan tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra alkalmazandó.
   (2)   A tagállamok dönthetnek úgy, hogy nem alkalmazzák ezt az irányelvet azokra a harmadik országbeli alábbi állampolgárokra:

               a)

               akiktől a Schengeni határ-ellenőrzési kódex 13. cikkével összhangban megtagadták a beutazást, vagy akiket az illetékes hatóságok valamely tagállam külső határának szárazföldi, tengeri vagy légi úton történő illegális átlépése kapcsán fogtak el vagy tartóztattak fel, és akik ezt követően nem kaptak engedélyt vagy jogot az adott tagállamban való tartózkodásra;

               b)

               akiket a nemzeti jogszabályok szerint büntetőjogi szankcióként vagy büntetőjogi szankció következményeként utasítanak ki, vagy akik kiadatási eljárás alatt állnak.

         (3)   Ez az irányelv nem alkalmazandó a Schengeni határ-ellenőrzési kódex 2. cikk (5) bekezdésében meghatározott, szabad mozgáshoz való közösségi jogot élvező személyekre.
   3. cikk
   Fogalommeghatározások
   Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások érvényesek:

               1.

               „harmadik országbeli állampolgár”: minden olyan személy, aki a Szerződés 17. cikk (1) bekezdése értelmében nem uniós polgár, és aki nem élvezi a Schengeni határ-ellenőrzési kódex 2. cikk (5) bekezdésében meghatározott, szabad mozgáshoz való közösségi jogot;

               2.

               „illegális tartózkodás”: olyan harmadik országbeli állampolgár jelenléte valamely tagállam területén, aki a Schengeni határ-ellenőrzési kódex 5. cikkében meghatározott beutazási feltételeknek vagy az adott tagállamban érvényes egyéb beutazási, tartózkodási vagy letelepedési feltételeknek nem vagy már nem felel meg;

               3.

               „kiutasítás”: egy harmadik országbeli állampolgár visszatérési folyamata, függetlenül attól, hogy visszatérési kötelezettség önkéntes teljesítéséről vagy kitoloncolásról van szó:

                           —

                           a származási országába, vagy

                           —

                           egy tranzit országba közösségi vagy kétoldalú visszafogadási, megállapodásoknak vagy egyéb megegyezéseknek megfelelően, vagy

                           —

                           más harmadik országba, ahova az érintett harmadik országbeli állampolgár önkéntesen vissza kíván térni és amely őt befogadja;

               4.

               „kiutasítási határozat”: közigazgatási vagy bírósági határozat vagy intézkedés, amely valamely harmadik országbeli állampolgár tartózkodásának jogszerűtlenségét megállapítja vagy kimondja, és visszatérési kötelezettséget állapít meg vagy mond ki;

               5.

               „kitoloncolás”: a visszatérési kötelezettség kikényszerítése, azaz a tagállamból történő fizikai kiszállítás;

               6.

               „beutazási tilalom”: a kiutasítási határozatot kísérő közigazgatási vagy bírósági határozat vagy intézkedés, amely meghatározott időtartamra megtiltja a tagállamok területére való beutazást és a tagállamok területén való tartózkodást;

               7.

               „a szökés veszélye”: egy konkrét esetben, jogszabály által meghatározott tárgyilagos kritériumokon nyugvó olyan alapos okok megléte, amelyek alapján feltételezhető, hogy egy kiutasítási eljárás alatt álló harmadik országbeli állampolgár megszökhet;

               8.

               „önkéntes távozás”: a visszatérési kötelezettségnek a kiutasítási határozatban erre a célra meghatározott határidőn belüli teljesítése;

               9.

               „kiszolgáltatott személyek”: a kiskorúak, a kísérő nélküli kiskorúak, a fogyatékossággal élők, az idősek, a várandós nők, a kiskorú gyermeket egyedül nevelő szülők és a kínzásnak, erőszakos közösülésnek vagy a testi, lelki vagy nemi erőszak egyéb súlyos formáinak áldozatai.

         4. cikk
   Kedvezőbb rendelkezések
   (1)   Ezen irányelv nem érinti az alábbi kedvezőbb rendelkezéseket:

               a)

               két- vagy többoldalú megállapodások a Közösség, vagy a Közösség és tagállamai és egy vagy több harmadik ország között;

               b)

               két- vagy többoldalú megállapodások egy vagy több tagállam és egy vagy több harmadik ország között.

         (2)   Ez az irányelv nem érinti a bevándorlási és menekültügyi tárgyú közösségi vívmányokban megállapított azon rendelkezéseket, amelyek a harmadik országbeli állampolgár szempontjából kedvezőbbek lehetnek.
   (3)   Ez az irányelv nem sérti a tagállamok jogát arra, hogy olyan rendelkezéseket fogadjanak el vagy tartsanak fenn, amelyek kedvezőbbek azokra a személyekre nézve, akikre ezen irányelv vonatkozik, feltéve, hogy az ilyen rendelkezések összeegyeztethetőek ezzel az irányelvvel.
   (4)   Harmadik államok azon állampolgárai tekintetében, akikre a 2. cikk (2) bekezdés a) pontja értelmében ez az irányelv nem alkalmazandó, a tagállamok:

               a)

               biztosítják, hogy az említett állampolgárokkal szemben alkalmazott bánásmód és védelmük mértéke nem kedvezőtlenebb a 8. cikk (4) és (5) bekezdésében (kényszerítő intézkedések alkalmazásának korlátozása), a 9. cikk (2) bekezdés a) pontjában (a kitoloncolás elhalasztása), a 14. cikk (1) bekezdés b) és d) pontjában (sürgősségi egészségügyi ellátás és a kiszolgáltatott személyek igényeinek figyelembe vétele), valamint a 16. és 17. cikkben (az őrizet körülményei) foglaltaknál, és

               b)

               tiszteletben tartják a visszaküldés tilalmának elvét.

         5. cikk
   A visszaküldés tilalma, a gyermek mindenek felett álló érdeke, családi élet és egészségi állapot
   Az irányelv végrehajtása során a tagállamok megfelelő figyelmet fordítanak

               a)

               a gyermek mindenek felett álló érdekeire,

               b)

               a családi életre,

               c)

               az érintett harmadik országbeli állampolgár egészségi állapotára,

         és tiszteletben tartják a visszaküldés tilalmának elvét.
   II.   FEJEZET
   AZ ILLEGÁLIS TARTÓZKODÁS MEGSZÜNTETÉSE
   6. cikk
   Kiutasítási határozat
   (1)   A tagállamok a (2)–(5) bekezdésben említett kivételek sérelme nélkül a területükön illegálisan tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozóan kiutasítási határozatot adnak ki.
   (2)   A valamely tagállam területén illegálisan tartózkodó és egy másik tagállam által kibocsátott érvényes tartózkodási engedéllyel vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgároknak haladéktalanul távozniuk kell az engedélyt kibocsátó tagállam területére. Amennyiben az érintett harmadik országbeli állampolgár nem teljesíti ezt a kötelezettséget, vagy ha a közrend érdekében vagy nemzetbiztonsági okokból szükséges a harmadik országbeli állampolgár azonnali távozása, az (1) bekezdés alkalmazandó.
   (3)   A tagállamok tartózkodhatnak a területükön illegálisan tartózkodó harmadik országbeli állampolgárra vonatkozó kiutasítási határozat kiadásától, ha az érintett harmadik országbeli állampolgárt valamely másik tagállam – az ennek az irányelvnek a hatálybalépésekor érvényben lévő kétoldalú megállapodások vagy megegyezések keretében – visszafogadja. Ebben az esetben az érintett harmadik országbeli állampolgárt visszafogadó tagállam alkalmazza az (1) bekezdést.
   (4)   A tagállamok bármikor dönthetnek úgy, hogy a területükön jogszerűtlenül tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból önálló tartózkodási engedélyt vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyt adnak ki. Ebben az esetben kiutasítási határozat elrendelésére nem kerül sor. Amennyiben már kiadták a kiutasítási határozatot, azt vissza kell vonni, vagy a tartózkodási engedély vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedély érvényességének idejére fel kell függeszteni.
   (5)   Ha a tagállam területén illegálisan tartózkodó harmadik országbeli állampolgár tartózkodási engedélyének vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyének megújítása folyamatban van, a tagállamnak mérlegelnie kell, hogy eltekint-e a kiutasítási határozat elrendelésétől mindaddig, amíg az eljárás befejeződik, a (6) bekezdés sérelme nélkül.
   (6)   Ez az irányelv nem gátolja a tagállamokat abban, hogy – a nemzeti jogszabályaiknak megfelelően, a III. fejezet alapján meglévő eljárási biztosítékoknak és a közösségi és nemzeti jog más vonatkozó rendelkezéseinek a sérelme nélkül – egyazon közigazgatási vagy bírósági határozaton vagy intézkedésen belül elfogadják a jogszerű tartózkodás megszüntetéséről szóló határozatot és egyidejűleg a kiutasítási határozatot és/vagy a kitoloncolási végzést és/vagy a beutazási tilalmat is.
   7. cikk
   Önkéntes távozás
   (1)   A kiutasítási határozat a (2) és (4) bekezdésben említett kivételek sérelme nélkül megfelelő, hét naptól harminc napig terjedő határidőt állapít meg az önkéntes távozásra. A tagállamok nemzeti jogszabályaikban előírhatják, hogy ilyen határidőt kizárólag az érintett harmadik országbeli állampolgár kérelme alapján biztosítanak. Ebben az esetben a tagállamok tájékoztatják az érintett harmadik országbeli állampolgárokat az ilyen irányú kérelem benyújtásának lehetőségéről.
   A fent említett határidő nem zárja ki annak a lehetőségét, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgárok előbb távozzanak.
   (2)   A tagállamok a konkrét eset egyedi körülményeinek, mint például a tartózkodás időtartamának, a beiskolázott gyermekeknek, valamint egyéb családi és társadalmi kötelékeknek a figyelembevételével szükség esetén megfelelő időtartammal meghosszabbítják az önkéntes távozás határidejét.
   (3)   Az önkéntes távozásra vonatkozó időszakra a szökés kockázatának elkerülését célzó kötelezettségeket lehet kiszabni, úgymint a hatóságoknál való rendszeres jelentkezésre, anyagi garancia letétbe helyezésére, okmányok benyújtására vagy egy adott helyen való tartózkodásra vonatkozó kötelezettségeket.
   (4)   Amennyiben fennáll a szökés veszélye, vagy ha a jogszerű tartózkodás iránti kérelmet elutasították, mivel az nyilvánvalóan megalapozatlan volt vagy azt csalárd módon nyújtották be, továbbá amennyiben az érintett személy veszélyezteti a közrendet, a közbiztonságot vagy a nemzetbiztonságot, a tagállamok eltekinthetnek az önkéntes távozásra vonatkozó határidő megállapításától, vagy hét napnál rövidebb határidőt is megállapíthatnak.
   8. cikk
   Kitoloncolás
   (1)   Amennyiben nem került sor a 7. cikk (4) bekezdésének megfelelően önkéntes távozásra vonatkozó határidő megállapítására, vagy a visszatérési kötelezettséget az érintettek nem teljesítették a 7. cikk alapján önkéntes távozásra megadott határidőn belül, a tagállamok minden szükséges intézkedést meghoznak a kiutasítási határozat végrehajtásához.
   (2)   Ha valamely tagállam a 7. cikknek megfelelően önkéntes távozásra vonatkozó határidőt állapított meg, a kiutasítási határozat csak e határidő letelte után hajtható végre, kivéve, ha ezen időszak alatt a 7. cikk (4) bekezdésében említett veszély merül fel.
   (3)   A tagállamok a kitoloncolás végrehajtására külön közigazgatási vagy bírósági határozatot vagy intézkedést rendelhetnek el.
   (4)   Amennyiben a tagállamok – végső megoldásként – kényszerítő intézkedéseket alkalmaznak a kitoloncolásnak ellenálló harmadik országbeli állampolgár kitoloncolásának végrehajtásakor, ezen intézkedéseknek arányosnak kell lenniük, és az ésszerű erőt nem léphetik túl. Az intézkedéseket a harmadik ország érintett állampolgára méltóságának és testi épségének teljes mértékű tiszteletben tartása mellett, illetve az alapvető jogokkal összhangban, a nemzeti jogszabályokban előírtaknak megfelelően kell végrehajtani.
   (5)   A kitoloncolás légi úton történő végrehajtásakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük a 2004/573/EK határozathoz mellékelt, a légi úton történő közös kitoloncolásokra vonatkozó biztonsági rendelkezésekről szóló közös iránymutatásokat.
   (6)   A tagállamok gondoskodnak a kitoloncolás hatékony ellenőrzési rendszeréről.
   9. cikk
   A kitoloncolás elhalasztása
   (1)   A tagállamok elhalasztják a kitoloncolást

               a)

               ha az megsértené a visszaküldés tilalmának elvét, vagy

               b)

               mindaddig, amíg a 13. cikk (2) bekezdésének megfelelően felfüggesztették a kitoloncolást.

         (2)   A tagállamok az egyes esetek konkrét körülményeinek figyelembevételével megfelelő időszakra elhalaszthatják a kitoloncolást. Az eljárás során a tagállamoknak különösen az alábbiakat kell figyelembe venniük:

               a)

               a harmadik országbeli állampolgár fizikai vagy szellemi állapota;

               b)

               technikai okok, például a szállítási kapacitás hiánya vagy a kitoloncolás meghiúsulása a személyazonosság megállapításának hiánya miatt.

         (3)   Ha a kitoloncolást az (1) és (2) bekezdésben foglaltak szerint elhalasztották, az érintett harmadik országbeli állampolgár számára a 7. cikk (3) bekezdésében felsorolt kötelezettségek írhatók elő.
   10. cikk
   Kísérő nélküli kiskorúak kiutasítása és kitoloncolása
   (1)   A kísérő nélküli kiskorúakra vonatkozó kiutasítási határozat elrendelése előtt a gyermekek legjobb érdekének kellő figyelembevételével a kiutasítást végrehajtó hatóságtól eltérő megfelelő szervek általi segítségnyújtást kell biztosítani a kiskorúak számára.
   (2)   Kísérő nélküli kiskorúaknak a tagállam területéről történő kitoloncolása előtt a tagállam hatóságainak meg kell győződniük arról, hogy a kiskorú egy családtagjához, kinevezett gondviselőhöz vagy a fogadó állam megfelelő befogadó létesítményéhez kerül.
   11. cikk
   Beutazási tilalom
   (1)   A kiutasítási határozatokkal együtt beutazási tilalmat kell elrendelni:

               a)

               ha az önkéntes távozásra nem állapítottak meg határidőt, vagy

               b)

               ha a visszatérési kötelezettség teljesítésére nem került sor.

         Egyéb esetekben a kiutasítási határozatok párosulhatnak beutazási tilalommal.
   (2)   A beutazási tilalom időtartamát minden egyes eset idevágó körülményeinek alapos megfontolása alapján kell meghatározni, és az elméletileg nem haladja meg az öt évet. Mindazonáltal túllépheti az öt évet, ha a harmadik országbeli állampolgár a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra nézve komoly fenyegetést jelent.
   (3)   A tagállamoknak mérlegelniük kell, hogy visszavonják vagy felfüggesztik-e a beutazási tilalmat, amennyiben az a harmadik országbeli állampolgár, akivel szemben az (1) bekezdés második albekezdésének megfelelően beutazási tilalmat rendeltek el, bizonyítani tudja, hogy a kiutasítási határozatnak teljes mértékben eleget téve elhagyta a tagállam területét.
   Az (1) bekezdés első albekezdése b) pontjának sérelme nélkül, valamint amennyiben az érintett harmadik országbeli állampolgár nem jelent veszélyt a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra, az emberkereskedelem azon áldozatai, akik a harmadik országok emberkereskedelem áldozatává vált vagy az illegális bevándorlás megkönnyítésére irányuló cselekményektől érintett, a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal együttműködő állampolgárai részére kiállított tartózkodási engedélyről szóló, 2004. április 29-i 2004/81/EK tanácsi irányelv (11) értelmében tartózkodási engedélyt kaptak, nem sújthatók beutazási tilalommal.
   A tagállamok egyedi esetekben humanitárius okokból tartózkodhatnak a beutazási tilalom elrendelésétől, visszavonhatják a tilalmat, vagy felfüggeszthetik azt.
   A tagállamok egyedi esetekben vagy egyes esetkategóriákban egyéb okokból is visszavonhatják vagy felfüggeszthetik a beutazási tilalmat.
   (4)   Amennyiben egy tagállam tartózkodási engedély vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedély megadását mérlegeli olyan harmadik országbeli állampolgár számára, akire egy másik tagállam által elrendelt beutazási tilalom vonatkozik, a tagállam először konzultál a beutazási tilalmat elrendelő tagállammal, és a Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény (12) 25. cikkével összhangban figyelembe veszi annak érdekeit.
   (5)   Az (1)–(4) bekezdés a tagállamokban a harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29-i 2004/83/EK tanácsi irányelv (13) 2. cikk a) bekezdésében foglalt, a nemzetközi védelemhez való jog sérelme nélkül alkalmazandó.
   III.   FEJEZET
   ELJÁRÁSI BIZTOSÍTÉKOK
   12. cikk
   Formanyomtatvány
   (1)   A kiutasítási határozatok, és – amennyiben elrendelik – a beutazási tilalomról és a kitoloncolásról szóló határozatok meghozatalára írásban, a tényállás ismertetésével és jogi indokolással, valamint a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségek feltüntetésével kerül sor.
   A tényállásra vonatkozó tájékoztatás korlátozható, amennyiben a nemzeti jog lehetővé teszi a tájékoztatáshoz való jog korlátozását, különösen a nemzetbiztonság és -védelem illetve a közbiztonság védelme érdekében, valamint a bűncselekmények megelőzésének, nyomozásának, felderítésének és üldözésének biztosítása érdekében.
   (2)   A tagállamok kérésre biztosítják a kiutasításhoz kapcsolódó, az (1) bekezdésben említett határozatok, köztük a jogorvoslati lehetőségekre vonatkozó információk főbb elemeinek írásbeli vagy szóbeli fordítását olyan nyelven, amelyet a harmadik országbeli állampolgár megért, vagy amelyről ésszerűen feltételezhető, hogy a harmadik országbeli állampolgár megérti.
   (3)   A tagállamok úgy dönthetnek, hogy nem alkalmazzák a (2) bekezdést azon harmadik országbeli állampolgárokra, akik valamely tagállam területére illegálisan léptek be, és ezt követően nem szereztek tartózkodási engedélyt vagy tartózkodási jogot az adott tagállamban.
   Ebben az esetben a kiutasításhoz kapcsolódó, az (1) bekezdésben említett határozatokat a nemzeti jogszabályok szerinti egységes formanyomtatvány felhasználásával kell meghozni.
   A tagállamok legalább öt olyan nyelven elkészítik az egységes formanyomtatvány főbb elemeit megmagyarázó általános tájékoztatót, amelyeket az érintett tagállamba belépő illegális bevándorlók leginkább használnak vagy megértenek.
   13. cikk
   Jogorvoslatok
   (1)   Az érintett harmadik országbeli állampolgár számára biztosítani kell a hatékony jogorvoslathoz való jogot, hogy illetékes bíróság vagy közigazgatósági hatóság, vagy pártatlan és a függetlenség biztosítékával rendelkező tagokból álló illetékes szerv előtt fellebbezéssel élhessen a kiutasításhoz kapcsolódó, a 12. cikk (1) bekezdésében említett határozatok ellen, vagy kérhesse azok felülvizsgálatát.
   (2)   Az (1) bekezdésben említett hatóságnak vagy szervnek hatáskörében áll felülvizsgálni a kiutasításhoz kapcsolódó, a 12. cikk (1) bekezdésében említett határozatokat, beleértve a határozatok végrehajtásának ideiglenes felfüggesztését, kivéve, ha a nemzeti jog értelmében az ideiglenes felfüggesztés már érvényben van.
   (3)   Az érintett harmadik országbeli állampolgár számára biztosítani kell a jogi tanácsadás, a jogi képviselet, és szükség esetén a nyelvi segítség igénybevételének lehetőségét.
   (4)   A jogi segítségnyújtásra vonatkozó nemzeti jogszabályokkal vagy szabályokkal összhangban, a tagállamoknak kérésre térítésmentesen biztosítaniuk kell a szükséges jogi segítséget és/vagy képviseletet, és rendelkezhetnek úgy, hogy az ingyenes jogi segítségnyújtást és/vagy képviseletet a 2005/85/EK irányelv 15. cikk (3)–(6) bekezdésében foglalt feltételekhez kötik.
   14. cikk
   Biztosítékok a kiutasítás végrehajtását megelőzően
   (1)   A 16. és 17. cikkek hatálya alá eső helyzet kivételével a tagállamok a harmadik országbeli állampolgárok tekintetében a lehetőségekhez mérten biztosítják az alábbi elvek figyelembevételét a 7. cikknek megfelelően az önkéntes távozásra engedélyezett időszak alatt, valamint azon időszakok alatt, amelyekre a 9. cikknek megfelelően a kitoloncolást elhalasztották:

               a)

               fenn kell tartani a család egységét a területükön tartózkodó családtagokkal;

               b)

               biztosítani kell a sürgősségi egészségügyi ellátást és a betegségek alapvető kezelését;

               c)

               a kiskorúak számára – tartózkodásuk időtartamától függően – biztosítani kell az iskoláztatást;

               d)

               figyelmet kell fordítani a kiszolgáltatott személyek különleges igényeire.

         (2)   A tagállamok az (1) bekezdésben említett személyek számára a nemzeti jogszabályoknak megfelelően írásbeli igazolást adnak arról, hogy az önkéntes távozásra megszabott határidőt a 7. cikk (2) bekezdésének megfelelően meghosszabbították, vagy a kiutasítási határozat végrehajtását ideiglenesen felfüggesztették.
   IV.   FEJEZET
   KITOLONCOLÁS CÉLJÁBÓL TÖRTÉNŐ ŐRIZET
   15. cikk
   Őrizet
   (1)   A tagállamok – kivéve, ha a konkrét esetben más elégséges, de kevésbé kényszerítő intézkedés is hatékonyan alkalmazható,– kizárólag a kiutasítás előkészítése és/vagy a kitoloncolás végrehajtása céljából őrizetben tarthatják a kitoloncolási eljárás alatt álló harmadik országbeli állampolgárt, különösen, ha:

               a)

               fennáll a szökés veszélye, vagy

               b)

               a harmadik ország érintett állampolgára meghiúsítja vagy akadályozza a kiutasítás előkészítését vagy kitoloncolási eljárást.

         Az őrizetnek a lehető legrövidebbnek kell lennie, és csak addig tartható fenn, amíg a kitoloncolási intézkedések folynak, és kellő körültekintéssel végrehajtásra kerülnek.
   (2)   Az őrizetet közigazgatási vagy igazságügyi hatóságok rendelik el.
   Az őrizetet írásban kell elrendelni, a tényállás ismertetésével és jogi indokolással ellátva.
   Amennyiben az őrizetet közigazgatási hatóságok rendelték el, a tagállamok

               a)

               vagy előírják az őrizetben tartás jogszerűségének gyors bírósági felülvizsgálatát, amellyel kapcsolatosan az őrizet kezdetétől számítva a lehető legrövidebb határidőn belül határozatot kell hozni,

               b)

               vagy biztosítják a jogot a harmadik országbeli állampolgár számára az őrizetben tartásának jogszerűségét gyorsan felülvizsgáló bírósági eljárás megindítására, amelyben a jogszerűségről a vonatkozó eljárás megindításától számítva a lehető legrövidebb határidőn belül határozni kell. Ez esetben a tagállamok haladéktalanul tájékoztatják az érintett harmadik országbeli állampolgárt az ilyen eljárás igénybevételének lehetőségéről.

         Az érintett harmadik országbeli állampolgárt haladéktalanul szabadon kell bocsátani, ha az őrizetben tartás nem jogszerű.
   (3)   Az őrizetben tartást minden esetben ésszerű időközönként, akár az érintett harmadik országbeli állampolgár kérésére, akár hivatalból felül kell vizsgálni. Meghosszabbított őrizet esetében a felülvizsgálatokat igazságügyi hatóság felügyelete alatt kell elvégezni.
   (4)   Amennyiben a kitoloncolásra jogi vagy egyéb megfontolások következtében már nem látszik ésszerű lehetőség, vagy az (1) bekezdésben megállapított feltételek már nem állnak fenn, az őrizet indokoltsága megszűnik, és az érintett személyt haladéktalanul szabadon kell bocsátani.
   (5)   Az őrizetet mindaddig fenn kell tartani, ameddig az (1) bekezdésben megállapított feltételek fennállnak, és az őrizet a kitoloncolás biztosításához szükséges. Valamennyi tagállam korlátozott, hat hónapot nem meghaladó őrizetben tartási időszakot határoz meg.
   (6)   A tagállamok a (5) bekezdésben említett időszakot kizárólag korlátozott, további tizenkét hónapot nem meghaladó időszakkal hosszabbíthatják meg a nemzeti jogszabályoknak megfelelően, azokban az esetekben, ha a kiutasítás végrehajtása minden ésszerű erőfeszítésük ellenére várhatóan tovább tart:

               a)

               az érintett harmadik országbeli állampolgár részéről szükséges együttműködés hiánya miatt, vagy

               b)

               a szükséges dokumentumok harmadik országoktól való beszerzésének késedelme miatt.

         16. cikk
   Az őrizet körülményei
   (1)   Az őrizetet általában erre szolgáló különleges idegenrendészeti fogdákban kell végrehajtani. Amennyiben egy tagállam nem tud különleges idegenrendészeti fogdákban helyet biztosítani, és kénytelen büntetés-végrehajtási intézetben való elhelyezéshez folyamodni, az őrizet alatt álló harmadik országbeli állampolgárokat a többi fogva tartottól elkülönítve kell tartani.
   (2)   Az őrizet alatt álló harmadik országbeli állampolgároknak – kérésükre – biztosítani kell, hogy megfelelő időn belül kapcsolatba léphessenek a jogi képviselőjükkel, családtagjaikkal és az illetékes konzuli hatóságokkal.
   (3)   Külön figyelmet kell fordítani a kiszolgáltatott személyek helyzetére. A sürgősségi ellátást és a betegségek alapvető kezelését biztosítani kell.
   (4)   Az érintett és illetékes nemzeti, nemzetközi és nem kormányzati szervezetek és testületek részére lehetőséget kell biztosítani az (1) bekezdésben említett idegenrendészeti fogdák meglátogatására, amennyiben ezeket ezzel a fejezettel összhangban harmadik országbeli állampolgárok őrizetben tartására használják. Az ilyen látogatások engedélyezés tárgyát képezhetik.
   (5)   Az őrizetben tartott harmadik országbeli állampolgárokat rendszeresen el kell látni információval, amely ismerteti az intézményben alkalmazott szabályokat, és meghatározza az érintettek jogait és kötelezettségeit. Ebbe beletartozik az őrizetben lévők nemzeti jog szerinti feljogosítása a (4) bekezdésben említett szervezetekkel és testületekkel való kapcsolattartásra.
   17. cikk
   Kiskorúak és családjaik őrizetben tartása
   (1)   A kísérő nélküli kiskorúakat és azokat a családokat, amelyekben kiskorúak is vannak csak végső intézkedésként és a lehető legrövidebb ideig lehet őrizetben tartani.
   (2)   A kitoloncolásra váró családok számára gondoskodni kell a magánéletük megfelelő védelmét biztosító elkülönített elhelyezéséről.
   (3)   Az őrizetben tartott kiskorúaknak lehetőséget kell adni a szabadidős tevékenységek végzésére, beleértve a koruknak megfelelő játék- és rekreációs tevékenységeket, és biztosítani kell számukra – tartózkodásuk időtartamának függvényében – az oktatáshoz való hozzáférést.
   (4)   A kísérő nélküli kiskorúakat lehetőség szerint olyan intézményekben kell elhelyezni, amelyek személyzete és felszereltsége az említett korosztály szükségleteit figyelembe veszi.
   (5)   A kitoloncolásra várók őrizetben tartásának összefüggésében a gyermek mindenek felett álló érdekét kell elsődlegesen figyelembe venni.
   18. cikk
   Szükséghelyzetek
   (1)   Azokban az esetekben, amikor a kiutasítandó harmadik országbeli állampolgárok kivételesen nagy száma előre nem látott, súlyos terhet ró valamely tagállam idegenrendészeti fogdáinak kapacitására, illetve közigazgatási vagy igazságügyi alkalmazottaira, akkor ez a tagállam – ameddig a kivételes helyzet fennáll – dönthet úgy, hogy a bírósági felülvizsgálatra a 15. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdésében előírtnál hosszabb időtartamot engedélyez, és – a 16. cikk (1) bekezdésében és a 17. cikk (2) bekezdésében előírt körülményektől eltérve – sürgős lépéseket tesz az őrizet körülményeinek tekintetében.
   (2)   Amikor a tagállam ilyen kivételes intézkedéseket tesz, tájékoztatnia kell a Bizottságot. Amint a kivételes intézkedések alkalmazásának okai megszűnnek, ismét tájékoztatnia kell a Bizottságot.
   (3)   E cikkben semmi nem értelmezhető úgy, hogy a tagállamok eltérhetnének attól az általános kötelezettségüktől, hogy minden – általános vagy egyedi – megfelelő intézkedést megtegyenek az ebből az irányelvből eredő kötelezettségeik teljesítésének biztosítása érdekében.
   V.   FEJEZET
   ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
   19. cikk
   Jelentés
   A Bizottság háromévenként tájékoztatja az Európai Parlamentet és a Tanácsot ezen irányelvnek a tagállamokban történő alkalmazásáról, és szükség esetén módosításokat javasol.
   A Bizottság először 2013. december 24-ig tesz jelentést, és ekkor különösen a 11. cikknek, a 13. cikk (4) bekezdésének és a 15. cikknek a tagállami alkalmazására összpontosít. A 13. cikk (4) bekezdésével kapcsolatban a Bizottságnak elsősorban a tagállamokban jelentkező további pénzügyi és adminisztratív hatásokat kell felmérnie.
   20. cikk
   Átültetés
   (1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2010. december 24-ig megfeleljenek. A 13. cikk (4) bekezdése tekintetében a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2011. december 24-ig megfeleljenek. A tagállamok ezen intézkedések szövegét haladéktalanul eljuttatják a Bizottsághoz.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz a hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok eljuttatják a Bizottsághoz nemzeti joguk azon legfontosabb rendelkezéseit, amelyeket a jelen irányelv hatálya alá tartozó területen elfogadnak.
   21. cikk
   Kapcsolat a Schengeni Egyezménnyel
   Ez az irányelv a Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény 23. és 24. cikkében foglalt rendelkezések helyébe lép.
   22 cikk
   Hatálybalépés
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
   23. cikk
   Címzettek
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei, az Európai Közösséget létrehozó szerződéssel összhangban.

      Kelt Strasbourgban, 2008. december 16-án.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         H.-G. PÖTTERING

            a Tanács részéről

            az elnök

         B. LE MAIRE

      (1)  Az Európai Parlament 2008. június 18-i véleménye (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2008. december 9-i határozata.

      (2)  HL L 326., 2005.12.13., 13. o.

      (3)  HL L 261., 2004.8.6., 28. o.

      (4)  HL L 381., 2006.12.28., 4. o.

      (5)  A személyek határátlépésére irányadó szabályok közösségi kódexének (Schengeni határ-ellenőrzési kódex) létrehozásáról szóló, 2006. március 15-i 562/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 105., 2006.4.13., 1. o.).

      (6)  HL L 131., 2000.6.1., 43. o.

      (7)  HL L 64., 2002.3.7., 20. o.

      (8)  HL L 176., 1999.7.10., 31. o.

      (9)  HL L 53., 2008.2.27., 1. o.

      (10)  HL L 83., 2008.3.26., 3. o.

      (11)  HL L 261., 2004.8.6., 19. o.

      (12)  HL L 239., 2000.9.22., 19. o.

      (13)  HL L 304., 2004.9.30., 12. o.


title: A Tanács 75/439/EGK irányelve (1975. június 16.) a hulladékolajok ártalmatlanításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31975L0439

Hivatalos Lap L 194 , 25/07/1975 o. 0023 - 0025 görög különkiadás: fejezet 15 kötet 1 o. 0077  spanyol különkiadás fejezet 15 kötet 1 o. 0091  portugál különkiadás fejezet 15 kötet 1 o. 0091  finn különkiadás fejezet 15 kötet 1 o. 0229  svéd különkiadás fejezet 15 kötet 1 o. 0229

		A Tanács 75/439/EGK irányelve(1975. június 16.)a hulladékolajok ártalmatlanításárólAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 100. és 235. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel a Közgyűlés véleményére [1],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],mivel az egyes tagállamokban a már alkalmazandó vagy előkészületben lévő, a hulladékolajok ártalmatlanítására vonatkozó jogszabályok közötti különbség egyenlőtlen versenyfeltételeket hozhat létre, és így közvetlenül befolyásolja a közös piac működését; mivel tehát szükséges az e területen érvényes jogszabályoknak a Szerződés 100. cikkében előírt módon való közelítése;mivel a jogszabályok fent említett közelítését célszerű közösségi intézkedések foganatosításával kiegészíteni, hogy a környezetvédelem területén a Közösség egyik célja átfogóbb szabályozással legyen elérhető; mivel ezért ilyen irányú konkrét rendelkezéseket kell megalkotni; mivel a Szerződés 235. cikkét kell alapul venni, mert az e célból szükséges felhatalmazásokról a Szerződés nem rendelkezett;mivel a hulladékolajok ártalmatlanítására vonatkozó valamennyi rendelkezés egyik lényeges célkitűzése a környezet védelme, az ezen olajoknak környezetbe juttatása; lerakása vagy kezelése által okozott káros hatások ellen;mivel a hulladékolajok újrahasznosítása ösztönzőleg hathat az üzemanyag-ellátás politikájára;mivel az Európai Közösségek környezetvédelmi cselekvési programja [3] annak a feladatnak a fontosságát hangsúlyozza, hogy a hulladékolajokat a környezetre gyakorolt káros hatások nélkül kell ártalmatlanítani;mivel a hulladékolajok, különösen az emulziók mennyisége növekedett a Közösségben;mivel a hulladékolajok kezelésének hatékony és koherens rendszere, amely nem teremt akadályokat a Közösségen belüli kereskedelemben, és nem befolyásolja a versenyt sem, alkalmazandó minden ilyen termékre, még azokra is, amelyeknek csak részbeni összetevője az olaj, és e rendszernek gondoskodnia kell ezek gazdaságosság szempontjából kielégítő körülmények közötti biztonságos kezeléséről.mivel az ilyen rendszernek feladata, hogy szabályozza a hulladékolajok kezelését, környezetbe juttatását, tárolását és gyűjtését, és engedélyezési rendszert hozzon létre az ilyen olajokat ártalmatlanító vállalkozások számára, és bizonyos esetekben elrendelje az ilyen olajok kötelező gyűjtését és/vagy ártalmatlanítását, és megfelelő ellenőrzési eljárást alakítson ki;mivel azokban az esetekben, amikor bizonyos vállalkozásokra van szükség a hulladékolaj gyűjtése és/vagy ártalmatlanítása érdekében, lehetővé kell tenni, hogy a költségeiknek bevételeikkel nem fedezett részét támogatás formájában megtérítsék, és mivel ezek a támogatások egyéb módszerek mellett a friss vagy regenerált olajra kivetett díjból fedezhetők;ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkAz irányelv alkalmazásában a "hulladékolaj" minden olyan félfolyékony vagy folyékony használt termék, amely teljes egészében vagy részben ásvány- vagy szintetikus olajból áll, beleértve a tartályokból, olaj-víz keverékekből és emulziókból származó olajmaradékokat is.2. cikkA tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a hulladékolajok biztonságos gyűjtése és ártalmatlanítása érdekében.3. cikkA tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy – amennyire lehetséges – a hulladékolaj ártalmatlanítása (regenerálás és/vagy nem megsemmisítő célú égetés) újrafelhasználással (regenerálás és/vagy nem megsemmisítő célú égetés) történjen.4. cikkA tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket az alábbiak megtiltására:1. hulladékolajnak a szárazföld felszíni vizeibe, felszín alatti vizeibe, part menti vizekbe és csatornarendszerekbe történő juttatása;2. a talajra káros hatású hulladékolaj lerakás és/vagy kiöntés, valamint a hulladékolaj feldolgozásából származó maradékok ellenőrizetlen lerakása;3. a hulladékolajoknak a meglévő rendelkezéseket túllépő levegőszennyezéssel járó bármilyen feldolgozása.5. cikkAhol a 2., 3. és 4. cikkben meghatározott célok másképp nem elérhetők, a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy egy vagy több vállalkozás végezze a birtokosok által nekik felajánlott termékek összegyűjtését és/vagy ártalmatlanítását, az illetékes hatóságok által számukra kijelölt megfelelő körzetben.6. cikkA 4. cikk alapján tett intézkedések betartása érdekében, valamennyi, hulladékolajat ártalmatlanító vállalkozásnak engedélyt kell beszereznie.Ezt az engedélyt az illetékes hatóságok – ha szükséges – a létesítmények megvizsgálása után adják meg. Ezek a hatóságok határozzák meg a műszaki fejlettségi állapot által megkívánt feltételeket.7. cikkA hulladékolajjal rendelkező személynek, ha nem képes a 4. cikk értelmében tett intézkedéseknek eleget tenni, az 5. cikkben említett vállalkozás vagy vállalkozások rendelkezésére kell bocsátania azt.8. cikkAzok a birtokosok, akik bizonyos mennyiségű és százalékot túllépő szennyező anyag-tartalmú hulladékolajjal rendelkeznek, kötelesek azt külön kezelni és tárolni.Az illetékes hatóságok határozzák meg az első albekezdésben említett termék-kategóriánként különböző mennyiségeket és százalékértékeket.9. cikkA hulladékolajat gyűjtő és/vagy ártalmatlanító vállalkozásoknak ezeket a műveleteket oly módon kell elvégezniük, hogy ne merülhessen fel elkerülhetetlen kockázata a víz, a levegő vagy a talaj szennyezésének.10. cikkValamennyi vállalkozás, amely évente egy adott mennyiségnél, amely mennyiséget a tagállam maga határoz meg, de az nem lehet nagyobb 500 liternél, több hulladékolajat hoz létre, gyűjt és/vagy ártalmatlanít, köteles:- nyilvántartani az ilyen olajok mennyiségét, minőségét, eredetét és elhelyezését, azok elszállítását és átvételének elismervényét, beleértve az utóbbi dátumát, és/vagy- továbbítani ezt az információt az illetékes hatóságoknak, amennyiben azok azt kérik.A tagállamok felhatalmazással rendelkeznek arra, hogy a hulladékolajok mennyiségét, az első albekezdéssel összhangban, a méltányos átváltási tényező alapján kiszámított friss olaj megfelelő mennyiségében kifejezve határozzák meg.11. cikkValamennyi hulladékolajat ártalmatlanító vállalkozás továbbítani köteles az illetékes hatóságoknak azok kérésére az ilyen olajok vagy azok maradványainak ártalmatlanítására vagy lerakására vonatkozó összes információt.12. cikkA 6. cikkben meghatározott vállalkozásokat az illetékes hatóságok időszakosan felülvizsgálják különösen azzal kapcsolatban, hogy eleget tesznek-e az adott engedélyeikben szereplő feltételeknek.13. cikkA gyűjtő és/vagy ártalmatlanító vállalkozások az általuk nyújtott szolgáltatásért, a tagállamok által az 5. cikk értelmében rájuk kivetett kötelezettségekért, támogatásban részesülhetnek. Ez a kompenzáció, a méltányos nyereség figyelembevétele mellett, nem haladhatja meg a vállalkozás által a ténylegesen nyilvántartott éves fedezetlen költségeket.A kompenzáció összegének akkorának kell lennie, hogy az ne okozza a verseny semmilyen lényeges torzulását, illetve ne idézze elő a termékek kereskedelmének mesterséges megoszlását.14. cikkA kompenzáció több módszer közül a használat után hulladékolajjá váló termékekre kivetett terhekből vagy a hulladékolajra kivetett terhekből finanszírozható.A kompenzáció finanszírozásának a "szennyező fizet" elvvel összhangban kell lennie.15. cikkMindegyik tagállam szabályos időközönként továbbítja a Bizottságnak műszaki szakvéleményét, valamint az irányelv alapján hozott intézkedések alkalmazásán keresztül megszerzett tapasztalatait és eredményeit.A Bizottság átfogó összefoglalót küld ezekről a jelentésekről a tagállamoknak.16. cikkA tagállamok háromévente helyzetjelentést készítenek a hulladékolajok ártalmatlanításáról országukban, amelyet elküldenek a Bizottságnak.17. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az irányelvnek az értesítéstől számított 24 hónapon belül megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.18. cikkA tagállamok által az irányelv alapján elfogadott rendelkezések a 6. cikkben meghatározott, az irányelvről szóló értesítés időpontjában már létező vállalkozásokra, az említett értesítéstől számított négy éven belül fokozatosan alkalmazandók.19. cikkA tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.20. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 1975. június 16-án.a Tanács részérőlaz elnökR. Ryan[1] HL C 85., 1974.7.18, 6. o.[2] HL C 125., 1974.10.16, 33. o.[3] HL C 112., 1973.12.20, 3. o.--------------------------------------------------