title: A Bizottság második irányelve (1971. november 18.) a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31971L0393

Hivatalos Lap L 279 , 20/12/1971 o. 0007 - 0018 finn különkiadás fejezet 3 kötet 4 o. 0049  dán különkiadás sorozat I fejezet 1971(III) o. 0858  svéd különkiadás fejezet 3 kötet 4 o. 0049  angol különkiadás sorozat I fejezet 1971(III) o. 0987  görög különkiadás: fejezet 03 kötet 7 o. 0084  spanyol különkiadás fejezet 03 kötet 5 o. 0117  portugál különkiadás fejezet 03 kötet 5 o. 0117

		A Bizottság második irányelve(1971. november 18.)a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról(71/393/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a takarmányok hatósági ellenőrzésénél alkalmazandó közösségi mintavételi és analitikai módszerek bevezetéséről szóló, 1970. július 20-i tanácsi irányelvre [1] és különösen annak 2. cikkére,mivel az említett irányelv előírja, hogy a takarmányok hatósági ellenőrzését, amelynek célja a takarmányok minőségére és összetételére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekből eredő követelmények betartásának ellen- őrzése, közösségi mintavételi és analitikai módszerek alkalmazásával kell végrehajtani;mivel az 1971. június 15-i 71/250/EGK bizottsági irányelv [2] már megállapított néhány közösségi analitikai módszert; mivel az azóta eltelt időszakban, az adott területen történt előrelépésekre való tekintettel, tanácsos egy második módszersorozat elfogadása;mivel az ezen irányelvben előírt intézkedések összhangban vannak a Takarmányok Állandó Bizottsága véleményével,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA tagállamok előírják, hogy a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló, azok nedvességtartalmának, illó nitrogénbázis-tartalmának, összes foszfor-, nyersolaj- és zsírtartalmának meghatározására irányuló analitikai vizsgálatokat az ezen irányelv mellékletében leírt módszerek szerint kell végrehajtani.A takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1971. június 15-i 71/250/EGK első bizottsági irányelv mellékletének I. részében (Bevezetés) felsorolt általános rendelkezéseket kell alkalmazni az ezen irányelv mellékletében leírt módszerekre.2. cikkA tagállamok legkésőbb 1973. január 1-jéig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1971. november 18-án.a Bizottság részérőlaz elnökFranco M. Malfatti[1] HL L 170., 1970.8.3., 2. o.[2] HL L 155., 1971.7.12., 13. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETI. A NEDVESSÉGTARTALOM MEGHATÁROZÁSA1. Cél és alkalmazási területEz a módszer lehetővé teszi a takarmányok nedvességtartalmának meghatározását. Nem vonatkozik a tejtermékek, mint egynemű takarmányok analízisére, az ásványi anyagok és a túlnyomórészt ásványi anyagokból álló keverékek analízisére, sem pedig az olaj- és zsírpiac közös szervezésének létrehozásáról szóló, 1966. szeptember 22-i 136/66/EGK tanácsi rendeletben [1] meghatározott olajos magvak és olajtartalmú gyümölcsök analízisére.Az olajos magvak és olajtartalmú gyümölcsök nedvességtartalmának meghatározását az olajos magvakból történő mintavételről, a minták aprításáról, valamint az olaj-, a szennyezőanyag- és a nedvességtartalom meghatározásáról szóló, 1968. szeptember 23-i 1470/68/EGK bizottsági rendelet [2] III. melléklete írja le.2. Vizsgálati alapelvA mintát, a takarmány jellege szerint, meghatározott körülmények között szárítjuk. A tömegveszteséget méréssel határozzuk meg. Amennyiben magas nedvességtartalmú, szilárd takarmányokkal dolgozunk, előzetes szárítást kell végezni.3. Eszközök3.1. Nem nedvszívó anyagból készült, könnyen tisztítható aprítógép, amelynek használata gyors és egynemű őrlést tesz lehetővé anélkül, hogy észrevehető mennyiségű hőtermeléssel járna, a lehető legnagyobb mértékben megakadályozza a külső levegővel történő érintkezést, és megfelel a 4.1.1. és 4.1.2. pontban foglalt követelményeknek (pl. kalapácsos törő vagy vízhűtéses mikro-aprítók, összecsukható kúpos malmok, finommozgású-lassú fordulatú vagy fogaskerekes aprítók).3.2. 0,5 mg pontosságú analitikai mérleg.3.3. Nem rozsdásodó fémből vagy üvegből készült, légmentes záródást biztosító fedéllel ellátott száraz tartályok; megfelelő munkafelület, amely lehetővé teszi a minta 0,3 g/cm2 körüli mennyiségben történő terítését.3.4. Elektromos fűtésű izotermikus, megfelelően szellőztethető kemence (± 1 °C), amely lehetővé teszi a gyors hőfokszabályozást [3].3.5. Szabályozható, elektromos fűtésű vákuumkemence, olajszivattyúval és forró, száraz levegő vagy szárítóanyag (pl. kalcium-oxid) bejuttatására alkalmas szerkezettel ellátva.3.6. Megfelelő szárítóanyagot tartalmazó, vastag, perforált fém- vagy porcelánlemezes szárítóberendezés.4. A vizsgálat módjaMegjegyzés:Az ebben a szakaszban leírt műveleteket a mintacsomagok kibontása után azonnal el kell végezni. Az elemzést legalább egyszer meg kell ismételni.4.1. Előkészítés4.1.1. A 4.1.2. és a 4.1.3. pontban nem szereplő takarmányokVegyünk legalább 50 g-ot a mintából. Szükség esetén aprítsuk fel vagy oszlassuk el úgy, hogy a nedvességtartalma egyenletes legyen (lásd 6. pont).4.1.2. Gabona- és darafélékVegyünk legalább 50 g-ot a mintából. Őröljük le úgy, hogy a kapott részecskék legalább 50 %-a átjusson egy 0,5 mm-es szembőségű szitán, és ne maradjon vissza 10 %-nál több egy kerek szemű, 1 mm-es szembőségű szitán.4.1.3. Folyékony vagy kenőcsös állagú takarmányok, túlnyomórészt olajokból és zsírokból álló takarmányokMérjünk ki 25 g mintát 10 mg pontossággal, adjunk hozzá megfelelő mennyiségű vízmentes homokot, 10 mg pontossággal kimérve, és keverjük addig, amíg homogén masszát nem kapunk.4.2. Szárítás4.2.1. A 4.2.2. és a 4.2.3. pont alatt nem szereplő takarmányokFedelével együtt mérjünk le egy tartályt (3.3.) 0,5 mg pontossággal. Mérjünk a lemért tartályba 5 g mintát 1 mg pontossággal, és terítsük el egyenletesen. Helyezzük a tartályt fedél nélkül a 103 °C-ra előmelegített kemencébe. Annak megakadályozása érdekében, hogy a kemence hőfoka a kívánatos érték alá süllyedjen, a tartályt a lehető leggyorsabban helyezzük a kemencébe. Hagyjuk száradni négy órán át attól az időponttól számítva, amikor a kemence hőfoka újból elérte a 103 °C-ot. Helyezzük vissza a tartályra a fedelet, a tartályt vegyük ki a kemencéből, hagyjuk hűlni 30–45 percig a szárítóberendezésben (3.6.), és mérjük le 1 mg pontossággal.Túlnyomórészt olajokból és zsírokból álló takarmányok esetén szárítsuk további 30 percen át 130 °C-on a kemencében. A két mérés különbsége nem haladhatja meg a nedvességtartalom 0,1 %-át.4.2.2. Gabonafélék, liszt, darafélék és derceFedelével együtt mérjünk le egy tartályt (3.3.) 0,5 mg pontossággal. Mérjünk a lemért tartályba 5 g aprított mintát 1 mg pontossággal, és terítsük el egyenletesen. Helyezzük a tartályt fedél nélkül a 130 °C-ra előmelegített kemencébe. Annak megakadályozása érdekében, hogy a kemence hőfoka a kívánatos érték alá süllyedjen, a tartályt a lehető leggyorsabban helyezzük a kemencébe. Hagyjuk száradni két órán át, attól az időponttól számítva, amikor a kemence hőfoka újból elérte a 130 °C-ot. Helyezzük vissza a tartályra a fedelét, a tartályt vegyük ki a kemencéből, hagyjuk hűlni 30–45 percig a szárítóberendezésben (3.6.), és mérjük le 1 mg pontossággal.4.2.3. Több mint 4 % szacharózt vagy laktózt tartalmazó összetett takarmányok: egynemű takarmányok, mint a szentjánoskenyér, a hidrolizált gabonatermékek, a malátamagvak, a szárított répaszelet, a hal- és cukorlevek; a 25 %-nál több ásványi sót (beleértve a kristályvíztartalmat is) tartalmazó összetett takarmányok.Fedéllel együtt mérjünk le egy tartályt (3.3.) 0,5 mg pontossággal. Mérjünk a lemért tartályba kb. 5 g mintát 1 mg pontossággal, és terítsük el egyenletesen. Helyezzük a tartályt fedél nélkül a vákuumkemencébe (3.5), amelyet 80–85 °C-ra előmelegítettünk. Annak megakadályozása érdekében, hogy a kemence hőfoka a kívánatos érték alá süllyedjen, a tartályt a lehető leggyorsabban helyezzük a kemencébe.Emeljük a nyomást 100 torr-ra, és hagyjuk a mintát száradni ezen a nyomáson négy órán át száraz, forró levegő áramoltatásával vagy szárítóanyag (20 mintához kb. 300 g) felhasználásával. Utóbbi esetben a kívánt nyomás elérésekor kapcsoljuk le a vákuumszivattyút. A szárítás időtartamát attól az időponttól számítsuk, amikor a kemence hőfoka újra elérte a 80–85 °C-ot. Óvatosan szüntessük meg a kemence túlnyomását. Nyissuk ki a kemencét, azonnal helyezzük vissza a tartály fedelét, vegyük ki a tartályt a kemencéből, hagyjuk hűlni 30–45 percen át a szárítóberendezésben (3.6.), és mérjük le 1 mg-os pontossággal. Szárítsuk további 30 percen át a vákuumkemencében 80–85 °C-on, és mérjük le újra. A két mérés különbsége nem haladhatja meg a nedvességtartalom 0,1 %-át.4.3. Előszárítás4.3.1. A 4.3.2. pontban nem szereplő takarmányokA magas nedvességtartalmú szilárd takarmányokat, amelyek nehezen apríthatók fel, előszárításnak kell alávetni az alábbiak szerint:Mérjünk le 50 g-ot az aprítatlan mintából 10 mg pontossággal (a préselt vagy agglomerált mintákat kissé fel is lazíthatjuk, ha szükséges) egy megfelelő tartályba (pl. 20×12 cm-es, 0,5 cm-es peremmel ellátott alumíniumtálca). Hagyjuk száradni 60–70 °C-os kemencében, amíg a nedvességtartalom 8–12 % körüli értékre csökken. Vegyük ki a kemencéből, hagyjuk fedél nélkül hűlni a laboratóriumban egy órán át, és mérjük le 10 mg pontossággal. Ezután aprítsuk fel azonnal a 4.1.1. pontban felrtűntetett módon, és szárítsuk a 4.2.1. vagy a 4.2.3. pontban feltűntetett módon, a takarmány jellege szerint.4.3.2. GabonafélékA 17 %-nál magasabb nedvességtartalmú gabonaféléket előszárításnak kell alávetni az alábbiak szerint:Mérjünk le 50 g-ot az aprítatlan gabonából 10 mg pontossággal egy megfelelő tartályba (pl. 20×12 cm-es, 0,5 cm-es peremmel ellátott alumíniumtálca). Hagyjuk száradni 5–7 percen át 130 °C-os kemencében. Vegyük ki a kemencéből, hagyjuk hűlni fedél nélkül a laboratóriumban két órán át, és mérjük le 10 mg pontossággal. Őröljük meg azonnal a 4.1.2. pontban feltűntetett módon, és szárítsuk a 4.2.2. pontban feltűntetett módon.5. Az eredmények kiszámításaA minta százalékosan kifejezett nedvességtartalmát az alábbi képletek segítségével számítjuk ki:5.1. Szárítás előszárítás nélkül×100Eahol:E = a vizsgálandó minta eredeti tömege, grammbanm = a száraz vizsgálandó minta tömege, grammban.5.2. Szárítás előszárítássalM×= 1001-MmEM'ahol:E = a vizsgálati minta eredeti tömege, grammbanM = a vizsgálati minta tömege, grammban, előszárítás utánM′ = a vizsgálati minta tömege, grammban, aprítás vagy őrlés utánm = a száraz vizsgálati minta tömege, grammban.5.3. IsmételhetőségAz ugyanazon mintán elvégzett két párhuzamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg a 0,2 % nedvességtartalmat.6. ÉszrevételHa az aprítás szükségesnek bizonyul, és úgy tűnik, hogy ez befolyásolja a termék nedvességtartalmát, a takarmány-alkotóelemek analízisének eredményét az eredeti minta nedvességtartalmának megfelelően korrigálni kell.II. AZ ILLÓ NITROGÉNBÁZISOK MEGHATÁROZÁSAA. MIKRODIFFÚZIÓVAL1. Cél és alkalmazási területEz a módszer lehetővé teszi a takarmányok ammóniában kifejezett illó nitrogénbázis-tartalmának meghatározását.2. Vizsgálati alapelvA mintát vízzel extraháljuk, majd az oldatot derítjük és szűrjük. Az illó nitrogénbázisokat mikrodiffúzióval, kálium-karbonát oldat használatával kiszorítjuk, bórsavas oldatban fogjuk fel és kénsavval titráljuk.3. Reagensek3.1. 20 %-os (w/v) triklór-ecetsav oldat.3.2. Indikátor: oldjunk fel 33 mg brómkrezol-zöldet és 65 mg metilvöröst 100 ml 95–96 %-os (v/v) etanolban.3.3. Bórsavas oldat: 1 literes mérőlombikban oldjunk fel 10 g a.r. bórsavat 200 ml, 95–96 %-os (v/v) etanolban és 700 ml vízben. Adjunk hozzá 10 ml indikátort (3.2.). Keverjük össze, és ha szükséges, állítsuk be az oldat színét világos vörösre nátrium-hidroxid oldat hozzáadásával. Ezen oldat 1 ml-je maximum 300 μg NH3-t fog megkötni.3.4. Telített kálium-karbonát oldat: oldjunk fel 100 g a.r. kálium-karbonátot 100 ml forrásban lévő vízben. Hagyjuk lehűlni, majd szűrjük le.3.5. 0,02 N kénsav.4. Eszközök4.1. Billenődobos keverőgép: kb. 35–40 fordulatszám/perc teljesítménnyel.4.2. Üveg vagy műanyag Conway-küvetták (lásd az ábrát).4.3. 1/100 ml-es fokbeosztásos mikrobüretták.5. A vizsgálat módjaMérjünk le 10 g mintát 1 mg pontossággal és tegyük egy 100 ml vizet tartalmazó 200 ml-es mérőlombikba. Keverjük a keverőgépben 30 percen át. Adjunk hozzá 50 ml triklór-ecetsavas oldatot (3.1.), töltsük fel térfogatra vízzel, rázzuk össze alaposan, majd szűrjük át hajtogatott szűrőn.Pipettázzunk 1 ml bórsavas oldatot (3.3.) a Conway-küvetta középső részébe és 1 ml mintaszűrletet a küvetta koronarészébe. Fedjük le részlegesen a bezsírozott fedéllel. Tegyünk 1 ml telített kálium-karbonát oldatot (3.4.) gyorsan a küvetta koronarészébe, majd zárjuk le légmentesen a küvettát a fedéllel. Forgassuk el a küvettát óvatosan a vízszintes síkban úgy, hogy a két reagens összekeveredjen. Hagyjuk inkubálódni legalább négy órán át szobahőmérsékleten, vagy egy órán át 40 °C-on.Mikrobüretta (4.3.) segítségével titráljuk az illó bázisokat a bórsavoldatban 0,02 N kénsavval (3.5.).Végezzünk vakpróbát ugyanezzel az eljárással, de az analizálandó minta hozzáadása nélkül.6. Az eredmények kiszámítása1 ml 0,02 N H2SO4 0,34 mg ammóniának felel meg.Az eredményt a mintára vonatkoztatva, százalékosan fejezzük ki.IsmételhetőségAz ugyanazon mintán végzett két párhuzamos meghatározás eredményének különbsége nem haladhatja meg:relatív értékben a 10 %-ot az 1,0 %-nál alacsonyabb ammóniatartalom esetében;abszolút értékben a 0,1 %-ot az 1,0 %-nál magasabb ammóniatartalom esetében.7. ÉszrevételHa a minta ammóniatartalma meghaladja a 0,6 %-ot, az eredeti szűrletet hígítani kell.+++++ TIFF +++++B. DESZTILLÁLÁSSAL1. Cél és alkalmazási területEz a módszer lehetővé teszi a karbamidot gyakorlatilag nem tartalmazó halliszt, ammóniában kifejezett illó nitrogénbázis-tartalmának meghatározását. Csak 0,25 %-nál alacsonyabb ammóniatartalom esetén alkalmazható.2. Vizsgálati alapelvA mintát vízzel extraháljuk, majd az oldatot derítjük és szűrjük. Az illó nitrogénbázist forrásponton szorítjuk ki magnézium-oxid hozzáadásával, és meghatározott mennyiségű kénsavban fogjuk fel, amelynek feleslegét nátrium-hidroxid oldattal titráljuk vissza.3. Reagensek3.1. 20 %-os (w/v) triklór-ecetsav oldat.3.2. Magnézium-oxid, a.r.3.3. Habzásgátló emulzió (pl. szilikon).3.4. 0,1 N kénsav.3.5. 0,1 N nátrium-hidroxid oldat.3.6. 0,3 %-os (w/v) metilvörös oldat, 95–96 %-os (v/v) etanolban.4. Eszközök4.1. Billenődobos keverőgép: kb. 35–40 fordulatszám/perc teljesítménnyel.4.2. Kjeldahl-féle lepárlókészülék.5. A vizsgálat módjaMérjünk le 10 g mintát 1 mg pontossággal és tegyük egy 100 ml vizet tartalmazó 200 ml-es mérőlombikba. Keverjük a keverőgépben 30 percen át. Adjunk hozzá 50 ml triklór-ecetsav oldatot (3.1.), töltsük fel térfogatra vízzel, rázzuk össze alaposan, majd szűrjük át hajtogatott szűrőn.Vegyünk a tiszta szűrletből elegendő mennyiséget, hogy a feltételezett illó nitrogénbázis-tartalmat meg tudjuk határozni (100 ml mennyiség rendszerint megfelel a célnak). Hígítsuk fel 200 ml-re és adjunk hozzá 2 g magnézium-oxidot (3.2.), valamint néhány csepp habzásgátló emulziót (3.3.). Az oldatnak lakmuszpapírral mérve lúgos kémhatásúnak kell lennie; ha nem az, adjunk hozzá egy kevés magnézium-oxidot (3.2.). Pároljunk be kb. 150 ml-t az oldatból a Kjeldahl-készülékben, és fogjuk fel a párlatot egy pontosan kimért (25–50 ml) térfogatú, 0,1 N kénsavat (3.4.) tartalmazó Erlenmeyer-lombikban. Bepárlás közben kerüljük el az oldalak túlhevítését. Forraljuk a kénsavoldatot két percen át, hűtsük le és titráljuk vissza a fölös mennyiségű kénsavat 0,1 N nátrium-hidroxid oldattal (3.5.), metilvörös indikátor (3.6.) jelenlétében.Végezzünk vakpróbát ugyanezzel az eljárással, de az analizálandó minta nélkül.6. Az eredmények kiszámítása1 ml 0,1 N H2SO4 1,7 mg ammóniánakfelel meg.Az eredményt a mintára vonatkoztatva, százalékosan fejezzük ki.IsmételhetőségAz ugyanazon mintán végzett két párhuzamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg relatív értékben az ammóniatartalom 10 %-át.III. AZ ÖSSZES FOSZFOR MEGHATÁROZÁSAFotometriás eljárással1. Cél és alkalmazási területEz a módszer lehetővé teszi a takarmányok összes foszfortartalmának meghatározását. Különösen alkalmas az alacsony foszfortartalmú termékek elemzésére. Bizonyos esetekben (foszforban gazdag termékeknél), gravimetriás módszert használhatunk.2. Vizsgálati alapelvA mintát száraz égetéssel (szerves takarmányok esetén) vagy savas emésztéssel (ásványi vegyületek és folyékony takarmányok esetén) mineralizáljuk és savas oldatba helyezzük. Az oldatot molibdén-vanadát reagenssel kezeljük. Az így keletkező sárga oldat optikai sűrűségét 430 nm-nél mérjük egy spektrofotométeren.3. Reagensek3.1. Kalcium-karbonát, a.r.3.2. Sósav, a.r., d: 1,1 (kb. 6 N).3.3. Salétromsav, a.r., d: 1,045.3.4. Salétromsav, a.r., d: 1,38–1,42.3.5. Kénsav, a.r., d: 1,84.3.6. Molibdén-vanadát reagens: 1 literes mérőlombikban keverjünk össze 200 ml ammónium-heptamolibdát oldatot (3.6.1.), 200 ml ammónium-monovanadát oldatot (3.6.2.) és 134 ml salétromsavat (3.4.). Töltsük fel vízzel térfogatra.3.6.1. Ammónium-heptamolibdát oldat: oldjunk fel forró vízben 100 g ammónium-heptamolibdátot a.r. (NH4)6MO7O24.4H2O. Adjunk hozzá 10 ml ammóniát (d: 0,91) és töltsük fel vízzel 1 literre.3.6.2. Ammónium-monovanadát oldat: 2,35 g ammónium-monovanadátot a.r. (NH4VO3) oldjunk fel 400 ml forró vízben. Állandó keverés közben, lassan adjunk hozzá 20 ml hígított salétromsavat (7 ml HNO3 (3.4.) + 13 ml H2O) és töltsük fel vízzel 1 literre.3.7. Standard, 1 mg/ml foszfortartalmú oldat: oldjunk fel 4,387 g kálium-dihidrogén-foszfátot (KG2PO4, A.R.) vízben. Töltsük fel vízzel 1 literre.4. Eszközök4.1. Kvarc vagy porcelán hamvasztótégelyek.4.2. Elektromos tokos kemence, 550 °C-ra beállított termosztáttal.4.3. 250 ml-es Kjeldahl-lombik.4.4. Mérőlombikok és precíziós pipetták.4.5. Spektrofotométer.4.6. Kb. 16 mm átmérőjű kémcsövek, 14,5 mm átmérőjűre keskenyedő dugóval; űrtartalom: 25–30 ml.5. A vizsgálat módja5.1. OldatkészítésA minta jellege szerint készítsünk oldatot az 5.1.1. vagy az 5.1.2. pontban leírtak szerint.5.1.1. Általános módszerMérjünk le kb. 1 g-ot vagy valamivel többet a mintából, 1 mg pontossággal. Tegyük a mintát egy Kjeldahl-lombikba és adjunk hozzá 20 ml kénsavat (3.5.), rázzuk össze, hogy az anyag teljesen telítődjön a savval és ne tapadjon semmi a lombik oldalára, hevítsük és tartsuk forrásponton 10 percen át. Hagyjuk kissé lehűlni, adjunk hozzá 2 ml salétromsavat (3.4.), lassan hevítsük, majd hagyjuk újra kissé lehűlni, ezt követően adjunk hozzá kevés salétromsavat (3.4.) és forraljuk fel újra. Addíg ismételjük ezen műveletet, amíg színtelen oldatot nem kapunk. Hagyjuk hűlni, adjunk hozzá egy kevés vizet, majd dekantáljuk a folyadékot 500 ml-es mérőlombikba, és öblítsük ki a Kjeldahl-lombikot forró vízzel. Hagyjuk hűlni, töltsük fel vízzel térfogatra, homogenizáljuk és szűrjük.5.1.2. Szerves anyagokat tartalmazó, kalcium- és magnézium-dihidrogén-foszfátoktól mentes mintákMérjünk kb. 2,5 g-ot a mintából 1 mg pontossággal egy hamvasztótégelybe. Keverjük össze a vizsgálati mintát 1 g kalcium-karbonáttal (3.1.), amíg teljesen egyneművé nem válik. Hamvasszuk a kemencében 550 °C-on (± 5 °C), amíg fehér vagy szürke hamut nem kapunk (egy kis szénmaradvány nem számít). Tegyük a hamut 250 ml-es főzőpohárba. Adjunk hozzá 20 ml vizet és sósavat (3.2.), amíg a pezsgés meg nem szűnik. Adjunk hozzá még 10 ml sósavat (3.2.). Tegyük a főzőpoharat homokfürdőbe és hagyjuk teljesen elpárologni, hogy a kvarc szárazzá és oldhatatlanná váljon. Oldjuk fel a maradékot 10 ml salétromsavban (3.3.) és forraljuk a homokfürdőben 5 percen át anélkül, hogy teljesen beszárítanánk. Dekantáljuk a folyadékot egy 500 ml-es mérőlombikba, majd öblítsük ki a főzőpoharat néhányszor forró vízzel. Hagyjuk hűlni, töltsük fel vízzel térfogatra, homogenizáljuk és szűrjük.5.2. Elszíneződés kialakulása és az optikai sűrűség méréseHígítsuk az 5.1.1. vagy az 5.1.2. pont szerint nyert szűrlet aliquot részét úgy, hogy 40 μg/ml-nél nem nagyobb foszforkoncentrációt kapjunk. Tegyünk 10 ml-t ebből az oldatból kémcsőbe (4.6.) és adjunk hozzá 10 ml molibdén-vanadát reagenst (3.6.). Homogenizáljuk és hagyjuk állni legalább 10 percen át 20 °C-on. Mérjük meg az optikai sűrűséget 430 nm-nél spektrofotométeren egy olyan oldattal szemben, amelyet 10 ml molibdén-vanadát reagens (3.6.) és 10 ml víz hozzáadásával nyertünk.5.3. Kalibrációs görbeA standard oldatból (3.7.) készítsünk egyenként 5, 10, 20, 30 és 40 μg/ml foszfort tartalmazó oldatokat. Vegyünk 10 ml-t ezekből az oldatokból, és adjunk hozzá mindegyikhez 10 ml molibdén-vanadát reagenst (3.6.). Homogenizáljuk és hagyjuk állni legalább 10 percen át 20 °C-on. Mérjük meg az optikai sűrűséget az 5.2. pontban leírt módon.Szerkesszük meg a kalibrációs görbét úgy, hogy az optikai sűrűséget a megfelelő foszformennyiség függvényében ábrázoljuk. A 0 és 40 μg/ml közötti koncentrációk esetében a görbe lineáris lesz.6. Az eredmények kiszámításaA vizsgálati minta foszfortartalmát a kalibrációs görbe segítségével határozzuk meg.Az eredményt a mintára vonatkoztatva, százalékosan fejezzük ki.IsmételhetőségAz ugyanazon mintán végzett két párhuzamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg:relatív értékben a 3 %-ot, 5 %-osnál alacsonyabb foszfortartalom esetén;abszolút értékben a 0,15 %-ot, az 5 %-os vagy annál magasabb foszfortartalom esetén.IV. NYERSOLAJOK ÉS NYERSZSÍROK MEGHATÁROZÁSA1. Cél és alkalmazási területEz a módszer lehetővé teszi a takarmányok nyersolaj- és nyerszsírtartalmának meghatározását. Nem vonatkozik az 1966. szeptember 22-i 136/66/EGK tanácsi rendeletben meghatározott olajos magvak és olajtartalmú gyümölcsök analízisére. E termékek olajtartalmának meghatározását az 1968. szeptember 23-i 1470/68/EGK tanácsi rendelet V. melléklete írja elő.A takarmányok jellegétől függően két módszer használható.1.1. A-módszer (éteres extrahálás): az 1.2. pont alatt felsorolt takarmányok kivételével minden takarmány esetében alkalmazható.1.2. B-módszer: alkalmazható azon takarmányok vizsgálatához, amelyekből az olajat és zsírt dietiléterrel, előzetes hidrolízis nélkül, nem lehet teljesen kivonni, állati eredetű takarmányokhoz, sikértartalmú takarmányokhoz, szárított burgonyapéphez, szárított söripari és szeszipari üledékhez (seprő) és melléktermékekhez, szárított élesztőhöz, keksz- és kenyérgyári hulladékhoz, főtt ételmaradékhoz, tejtermékekhez, valamint olyan takarmányokhoz, amelyek nagy (legalább 40 %-os) arányban tartalmazzák a felsorolt termékeket, továbbá zsírral dúsított összetett takarmányokhoz.2. Vizsgálati alapelv2.1. A-módszer: az olajat és zsírt dietiléterrel extraháljuk. Az oldószert elpárologtatjuk, a maradékot pedig szárítjuk és megmérjük.2.2. B-módszer: a mintát forrón, sósavval hidrolizáljuk. Az oldatot lehűtjük és szűrjük. A maradékot átmossuk, megszárítjuk és dietiléterrel extraháljuk az A-módszer szerint.3. Reagensek3.1. Vízmentes dietiléter, d: 0,720. Forráspont: 34,5 °C, peroxidoktól gyakorlatilag mentes.3.2. Vízmentes nátrium-szulfát, a.r.3.3. 3 N sósav.3.4. Szűrési segédanyagok, pl. kovaföld, Hyflo-supercel.3.5. Szén-tetraklorid, a.r.4. Eszközök.4.1. Soxhlet-féle extraháló készülék vagy ezzel egyenértékű berendezés.4.2. Robbanásbiztos fűtőberendezés, hőmérsékletszabályozóval.4.3. Vákuumos szárítókemence (kevesebb mint 100 torr nyomással).5. A vizsgálat módja5.1. A-módszer: (lásd 7.1.)Mérjünk le 5 g-ot a mintából 1 mg pontossággal és keverjük össze 2–3 g (adott esetben több) dehidratált nátrium-szulfáttal (3.2.). Tegyük a keveréket egy zsír- és olajmentes extraháló-hüvelybe és fedjük be zsírmentes vattapamaccsal. (A keverés történhet az extraháló-hüvelyben is.)Helyezzük a hüvelyt egy extraháló készülékbe (4.1.) és extraháljuk hat órán át dietiléterrel (3.1.). Ha Soxhlet-féle extraháló készüléket használunk, úgy szabályozzuk a hőfokot, hogy óránként legalább 15 szívást kapjunk. Gyűjtsük az éteres kivonatot egy száraz, lemért lombikba, amely horzsakődarabokat tartalmaz [4].Pároljuk be az étert, és szárítsuk a párlat maradékát vákuumos szárítókemencében (4.3.), 75 °C-on, másfél órán keresztül. Hűtsük le a szárító berendezésben és mérjük le. Szárítsuk további 30 percen át annak biztosítására, hogy a zsír és az olaj tömege állandó maradjon (a tömegveszteségnek 1 mg-nál kisebbnek kell lennie).5.2. B-módszerMérjünk le 2,5 g-ot a mintából 1 mg pontossággal (lásd a 7.2. pontot) és tegyük 400 ml-es főzőpohárba vagy 300 ml-es Erlenmeyer-lombikba. Adjunk hozzá 100 ml 3 N sósavat (3.3.) és horzsakődarabokat. Fedjük be a főzőpoharat óraüveggel, vagy szereljünk az Erlenmeyer-lombikra visszafolyós hűtőt. Kis lángon vagy főzőlapon finoman forraljuk a keveréket, és hagyjuk így egy órán át. Ne hagyjuk, hogy az anyag odatapadjon a lombik falához.Hűtsük le, és adjunk hozzá megfelelő mennyiségű szűrési segédanyagot (3.4.) a szűrés alatti olaj- vagy zsírveszteség megakadályozása érdekében. Szűrjük át megnedvesített, zsírmentes, kétrétegű szűrőpapíron. Mossuk át a maradékot hideg vízben, amíg a savas reakció meg nem szűnik. Ellenőrizzük, hogy a szűrlet ne tartalmazzon zsírt vagy olajat. Amennyiben a szűrletben ezek jelenléte mégis kimutatható, a mintát a hidrolízis előtt az 5.1. pontban ismertetett módszer szerint, dietiléterrel extrahálni kell.Tegyük a maradékot tartalmazó kétrétegű szűrőpapírt óraüvegre, és szárítsuk a kemencében másfél órán át 95–98 °C-on.Tegyük a kétrétegű szűrőpapírt és a száraz maradékot egy extraháló-hüvelybe, extraháljuk dietiléterrel, majd folytassuk a műveletet az 5.1. pont második bekezdésében ismertetett eljárás szerint.6. Az eredmények kiszámításaAz eredményt a mintára vonatkoztatva, százalékosan fejezzük ki.IsmételhetőségAz ugyanazon a mintán végzett két párhuzamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg a 0,3 % zsír- vagy olajtartalmat.7. Észrevételek7.1. Magas olaj- vagy zsírtartalmú termékek esetében, amelyeket nehéz aprítani, vagy amelyek nem alkalmasak arra, hogy belőlük homogén vizsgálati mintákat vegyünk, az alábbiak szerint járjunk el. Mérjünk le 20 g-ot a mintából 1 mg pontossággal, és keverjük össze 10 g vagy annál több vízmentes nátrium-szulfáttal (3.2.). Extraháljuk dietiléterrel (3.1.) az 5.1. pontban feltűntetettek szerint. Töltsük fel az így nyert kivonatot 500 ml-re szén-tetrakloriddal (3.5.) és homogenizáljuk. Vegyünk 50 ml-t az oldatból, és tegyük kisméretű, száraz, horzsakődarabokat tartalmazó, lemért lombikba [5]. Pároljuk be az oldószert, szárítsuk és folytassuk a műveletet az 5.1. pont utolsó bekezdésében leírtak szerint. Távolítsuk el az oldószert az extraháló-hüvelyben lévő kivonat maradékából, majd aprítsuk fel a maradékot 1 mm-es szemcsenagyságúra. Tegyük vissza az anyagot az extraháló-hüvelybe (ne adjunk hozzá nátrium-szulfátot), extraháljuk dietiléterrel, és kövessük az 5.1. pont második és harmadik bekezdésében leírtakat.A következő képlet segítségével számítsuk ki az eredményt a mintára vonatkoztatva, százalékosan figyelembe véve azt az aliquot részt is, amelyet az első extrahálás során használtunk fel:× 5ahol:a = az aliquot rész éteres kivonata, grammban, az első extrahálás utánb = az éteres kivonat, grammban, a második extrahálás után.7.2. Alacsony olaj- vagy zsírtartalmú termékek esetében a vizsgálati minta tömege 5 g-ra növelhető.[1] HL L 127., 1966.9.30., 3025/66. o.[2] HL L 239., 1968.9.28., 2. o.[3] A gabonafélék, lisztek, darafélék és derce szárítására szolgáló kemence olyan hőkapacitású legyen, hogy 131 °C-ra beállítva kevesebb mint 45 perc alatt visszaálljon a beállított hőfokra azt követően, hogy a maximális számú vizsgálati mintát elhelyezték benne egyidejű szárítás céljából. A szellőztetése olyan legyen, hogy amikor a maximális befogadóképességnek megfelelő számú közönséges búzamintát elhelyezzük benne és két órán át szárítjuk, akkor az így kapott eredmény kevesebb mint 0,15 %-kal térjen csak el attól az eredménytől, amelyet négy órán át folytatott szárítással kapunk.[4] Ha az olajat vagy a zsírt később minőségi vizsgálatoknak kell alávetni, a horzsakőzúzalék helyett üveggyöngyöt használjunk.[5] Ha az olajat vagy a zsírt később minőségi vizsgálatoknak kell alávetni, a horzsakőzúzalék helyett üveggyöngyöt használjunk.--------------------------------------------------


title: A Tanács tizennyolcadik irányelve (1989. július 18.) a tagállamok forgalmi adókkal kapcsolatos jogszabályainak összehangolásáról – a 77/388/EGK hatodik irányelv 28. cikkének (3) bekezdése szerinti egyes eltérések eltörléséről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31989L0465

Hivatalos Lap L 226 , 03/08/1989 o. 0021 - 0022 finn különkiadás fejezet 9 kötet 2 o. 0014  svéd különkiadás fejezet 9 kötet 2 o. 0014

		A Tanács tizennyolcadik irányelve(1989. július 18.)a tagállamok forgalmi adókkal kapcsolatos jogszabályainak összehangolásáról – a 77/388/EGK hatodik irányelv 28. cikkének (3) bekezdése szerinti egyes eltérések eltörléséről(89/465/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 99. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel a legutóbb Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányával módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapítás – szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv [4] lehetővé teszi, hogy a tagállamok egy átmeneti időszak során a hozzáadottértékadó-rendszer általános szabályaitól eltérő intézkedéseket alkalmazzanak; mivel ezen időszakot eredetileg öt évben rögzítették; mivel a Tanács vállalta, hogy az említett időszak lejártát megelőzően eljár a Bizottság javaslata alapján annak érdekében, hogy eltörli adott esetben az eltérések egy részét vagy összességét;mivel a Közösségek saját forrásainak rendszere alapján számos ilyen eltérés nehézségekhez vezet a hozzáadottérték-adóból származó saját források beszedésének végleges egységes rendszeréről [5] szóló, 1989. május 29-i 1533/89/EGK, Euratom tanácsi rendeletben meghatározott kompenzáció kiszámításában; mivel e rendszer hatékonyabb működése érdekében indokolt ezen eltérések eltörlése;mivel ezen eltérések eltörlése is hozzájárul közösségi szinten a hozzáadottértékadó-rendszer nagyobb semlegességének növeléséhez;mivel az említett eltérések közül néhányat 1990. január 1-jétől, másokat 1991. január 1-jétől, 1992. január 1-jétől, illetve 1993. január 1-jétől el kellene törölni;mivel, tekintettel a csatlakozási okmány rendelkezéseire, a Portugál Köztársaság legkésőbb 1994. január 1-jéig elhalaszthatja a 77/338/EGK irányelv F. mellékletének 3. és 9. pontjában említett ügyletek mentességének eltörlését;mivel indokolt, hogy 1991. január 1-jét megelőzően a Bizottság jelentése alapján a Tanács vizsgálja meg a helyzetet, figyelembe véve a 77/388/EGK irányelv 28. cikkének (3) bekezdésében meghatározott egyéb eltéréseket, beleértve az ezen irányelv 1. cikke 1. pontjának második albekezdésében említett is, és határozzon a Bizottság javaslata alapján az említett eltérések eltörléséről, miközben szem előtt tartja a verseny minden olyan torzulását, amely ezen eltérések alkalmazásából származik, vagy amely a belső piac jövőbeni megvalósításával kapcsolatban felmerülhet,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 77/388/EGK irányelv a következőképpen módosul:1. 1990. január 1-jei hatállyal az E. melléklet 1., 3–6., 8., 9., 10., 12., 13. és 14. pontjában említett ügyleteket el kell törölni.Azon tagállamok, amelyek 1989. január 1-jén hozzáadottérték-adó alá vetették az E. melléklet 4. és 5. pontjában felsorolt ügyleteket, jogosultak, hogy a 13. cikk A. része (2) bekezdése a) pontjának utolsó francia bekezdését alkalmazzák a 13. cikk A. része (1) bekezdésének m) és n) pontjában előírt szolgáltatásnyújtásokra és termékértékesítésekre abban az esetben, ha az ilyen tevékenységeket közjogi intézmények végzik.2. Az F. mellékletben:a) a 3., 14. és a 18–22. pontban említett ügyleteket 1990. január 1-jei hatállyal el kell törölni;b) a 4., 13., 15. és 24. pontban említett ügyleteket 1991. január 1-jei hatállyal el kell törölni;c) a 9. pontban említett ügyletet 1992. január 1-jei hatállyal el kell törölni;d) a 11. pontban említett ügyletet 1993. január 1-jei hatállyal el kell törölni.2. cikkA Portugál Köztársaság legkésőbb 1994. január 1-jéig meghosszabbíthatja az 1. cikk 2. pontjának a) alpontjában említett határidőket az F. melléklet 3. pontjának törlésére vonatkozóan, és az 1. cikk 2. pontjának c) alpontjában említett határidőket az F. melléklet 9. pontjának törlése tekintetében.3. cikkA Tanács 1991. január 1-jéig, a Bizottság jelentése alapján áttekinti a helyzetet, tekintettel a 77/388/EGK irányelv 28. cikke (3) bekezdésében rögzített egyéb eltérésekre, beleértve az ezen irányelv 1. cikke 1. pontjának második albekezdésében említettet is, és a Bizottság javaslata alapján eljárva határoz arról, hogy ezen eltéréseket el kell-e törölni vagy nem, miközben figyelembe veszi a verseny torzulásait, amelyek az eltérések alkalmazásából származnak, vagy amelyek a belső piac megvalósítását célzó intézkedésekkel kapcsolatban merülhetnek fel.4. cikkAz 1., 2. és 3. cikkben említett ügyletek tekintetében a tagállamok intézkedéseket hozhatnak a hozzáadottérték-adó levonását illetően azon célból, hogy részben vagy egészben meggátolják, az érintett adóköteles személyek jogosulatlanul előnyöket szerezzenek vagy indokolatlanul hátrányokat szenvedjenek.5. cikk(1) A tagállamok meghozzák azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb az 1. és a 2. cikkben rögzített időpontokig megfeleljenek.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.6. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1989. július 18-án.a Tanács részérőlaz elnökR. Dumas[1] HL C 347., 1984.12.29., 3. o. és HL C 183., 1987.7.11., 9. o.[2] HL C 125., 1987.5.11., 27. o.[3] HL C 218., 1985.8.29., 11. o.[4] HL L 145., 1977.6.13., 1. o.[5] HL L 155., 1989.6.7., 9. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács irányelve (1976. március 15.) az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap finanszírozási rendszerének részét képező műveletekből és a mezőgazdasági lefölözésekből és vámokból eredő követelések behajtására vonatkozó kölcsönös jogsegélyről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31976L0308

Hivatalos Lap L 073 , 19/03/1976 o. 0018 - 0023 finn különkiadás fejezet 2 kötet 2 o. 0066  görög különkiadás: fejezet 02 kötet 2 o. 0126  svéd különkiadás fejezet 2 kötet 2 o. 0066  spanyol különkiadás fejezet 02 kötet 3 o. 0046  portugál különkiadás fejezet 02 kötet 3 o. 0046

		A Tanács irányelve(1976. március 15.)az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap finanszírozási rendszerének részét képező műveletekből és a mezőgazdasági lefölözésekből és vámokból eredő követelések behajtására vonatkozó kölcsönös jogsegélyről(76/308/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. cikkére,tekintettel a legutóbb a 2788/72 (EGK) rendelettel [1] módosított, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21-i 729/70 (EGK) tanácsi rendeletre [2] és különösen annak 8. cikke (3) bekezdésére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Parlament véleményére [3],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [4],mivel jelenleg nincs lehetőség arra, hogy az egyik tagállam hatósága által kiállított okmány alapján követelést lehessen behajtani;mivel az a tény, hogy a behajtásra vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek a nemzeti területen történő alkalmazása önmagában a közös piac létrejöttének és működésének akadályát jelenti; mivel ez a helyzet gátolja azt, hogy a Közösség szabályait teljes mértékben és kellően alkalmazzák, különösen a közös agrárpolitika területén, és ez elősegíti a csalást;mivel ezért a behajtás érdekében a tagállamok közötti kölcsönös jogsegélyre vonatkozó közös szabályok létrehozása szükséges;mivel ezeknek a szabályoknak mind az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap teljes vagy részleges finanszírozási rendszerének részét képező különböző intézkedésekből eredő követelések behajtására, mind pedig a tagállamok pénzügyi hozzájárulásainak a Közösség saját forrásaival történő felváltásáról szóló 1970. április 21-i 70/243/ESZAK, EGK, Euratom határozat [5] 2. cikke és a csatlakozási okmány 128. cikke értelmében a mezőgazdasági lefölözések és vámok behajtására kell vonatkozniuk; mivel a szabályok az ilyen követelésekkel járó adók és kamat behajtására is vonatkoznak;mivel a kölcsönös jogsegélynek a következőkből kell állnia: a megkeresett hatóság egyrészről köteles ellátni a megkereső hatóságot azzal az információval, amelyre az utóbbinak szüksége van ahhoz, hogy a székhelye szerinti tagállamban felmerülő követeléseit behajtsa és értesíteni az adóst az említett tagállamból eredő követelésre vonatkozó okmányról, és másrészt a megkereső hatóság kérésére be kell hajtania a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban felmerült követeléseket;mivel a jogsegély e különböző formáit a megkeresett hatóság a székhelye szerinti tagállam ezen kérdéseket szabályozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek értelmében biztosítja;mivel meg kell határozni azokat a feltételeket, amelyek szerint a megkereső hatóság benyújtja a jogsegély iránti megkeresést, és mivel korlátozó definíciót kell megadni azokra a körülményekre, amelyek között adott esetben a megkeresett hatóság visszautasíthatja a jogsegélyt;mivel abban az esetben, ha a megkeresett hatóság a követelés behajtásakor a megkereső hatóság nevében jár el, képesnek kell lennie arra, hogy az adósnak időt adjon a fizetésre, vagy részletfizetést engedélyezzen, amennyiben ezt a székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő rendelkezések lehetővé teszik és a megkereső hatóság ehhez hozzájárul; mivel az ilyen fizetési lehetőségekre felszámított kamatokat szintén át kell utalni a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamnak;mivel a megkereső hatóság megalapozott kérésére a megkeresett hatóságnak képesnek kell lennie arra, hogy a megkereső tagállamban felmerülő követelések behajtását biztosító, megelőző intézkedéseket hozzon, amennyiben ezt a székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő rendelkezések lehetővé teszik; mivel az ilyen követeléseket a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban nem lehet kedvezményes elbánásban részesíteni;mivel lehetséges, hogy a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban a behajtási eljárás során a követelést vagy az annak végrehajtására felhatalmazó és a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban kiállított okmányt az érintett személy megtámadhatja; mivel ilyen esetekre meg kell határozni, hogy az érintett személynek a követelés megtámadására vonatkozó keresetét a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállam illetékes szerve elé kell utalnia és hogy a megkeresett hatóságnak a fenti szerv döntéséig fel kell függesztenie minden, általa megkezdett végrehajtási eljárást;mivel rögzíteni kell, hogy a behajtással kapcsolatos kölcsönös jogsegély folyamán átadott okmányok és információk más célra nem használhatók;mivel ez az irányelv nem csorbítja a kétoldalú vagy többoldalú egyezmények, illetve megállapodások keretében az egyes tagállamok közötti kölcsönös jogsegélyt;mivel biztosítani kell azt, hogy a kölcsönös jogsegély zökkenőmentesen működjön, és ebből a célból megfelelő határidőn belül rögzíteni kell egy olyan közösségi eljárást, amely részletes szabályokat határoz meg az ilyen jogsegély alkalmazására; mivel fel kell állítani egy bizottságot, amelynek ezen a területen szoros és hatékony együttműködést kell szerveznie a tagállamok és a Bizottság között,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEz az irányelv meghatározza azokat a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseibe beépítendő szabályokat, amelyek minden tagállamban biztosítják a 2. cikkben említett és egy másik tagállamban felmerült követelések behajtását.2. cikkEz az irányelv minden olyan követelésre vonatkozik, amely:a) visszatérítéssel, beavatkozással vagy egyéb olyan intézkedésekkel kapcsolatos, amelyek részét képezik az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap teljes vagy részleges finanszírozásának, ideértve az ezekkel az intézkedésekkel kapcsolatban beszedett összegeket;b) a 70/243/ESZAK, EGK, Euratom határozat 2. cikkének a) pontja és a csatlakozási okmány 128. cikkének a) pontja szerinti mezőgazdasági lefölözéssel kapcsolatos;c) az említett határozat 2. cikkének b) pontja és a csatlakozási okmány 128. cikkének b) pontja szerinti vámokkal kapcsolatos;d) a fent említett követelések behajtásával járó kamattal és költséggel kapcsolatos.3. cikkEbben az irányelvben:- "a megkereső hatóság": a tagállam azon illetékes hatósága, amely a 2. cikkben említett követeléssel kapcsolatban jogsegély iránti megkereséssel él;- "a megkeresett hatóság": a tagállam azon illetékes hatósága, amelyhez a jogsegély iránti megkeresést intézték.4. cikk(1) A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság minden olyan információt beszerez, amely a megkereső hatóság számára hasznos lehet követelésének behajtásában.Ezen információknak a megszerzése érdekében a megkeresett hatóság él azokkal a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekben meghatározott hatáskörével, amely a székhelye szerinti tagállamban felmerülő hasonló követelések behajtására vonatkozik.(2) Az információkérés tartalmazza annak a személynek a nevét és címét, akit a kért információ érint, valamint a követelés természetét és összegét, amelyre a kérés vonatkozik.(3) A megkeresett hatóság nem köteles olyan információt szolgáltatni:a) amelyet a székhelye szerinti tagállamban felmerülő hasonló követelés behajtásának céljából nem tudna beszerezni;b) amely kereskedelmi, ipari vagy szakmai titkokat fedne fel; vagyc) amelynek feltárása a közérdeket sértené vagy ellentétes volna azzal.(4) A megkeresett hatóság tájékoztatja a megkereső hatóságot az információkérés visszautasításának okáról.5. cikk(1) A megkeresett hatóság a megkereső hatóság kérésére és a székhelye szerinti tagállamban a hasonló okmányokról és határozatokról szóló értesítésre vonatkozóan hatályban lévő jogszabályok értelmében a címzettet értesíti minden olyan okmányról és határozatról, ideértve a jogi természetűeket is, amelyek a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamból származnak, és amelyek a követelésre vagy annak behajtására vonatkoznak.(2) Az értesítési kérelem tartalmazza az érintett címzett nevét és címét, az értesítés tárgyát képező okmány vagy határozat természetét és tárgyát, amennyiben szükséges, az adós nevét és címét és azt a követelést, amelyre az okmány vagy határozat vonatkozik, valamint minden egyéb hasznos információt.(3) A megkeresett hatóság azonnal értesíti a megkereső hatóságot azokról az intézkedésekről, amelyeket annak kérésére az értesítés érdekében tett, és legfőképpen arról a dátumról, amikor az okmányt vagy a határozatot a címzetthez továbbította.6. cikk(1) A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság a székhelye szerinti tagállamban felmerülő hasonló követelések behajtására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően behajtja azokat a követeléseket, amelyek a végrehajtásukat engedélyező okmány tárgyát képezik.(2) Ebből a célból minden olyan követelés, amelyre vonatkozóan behajtási kérelmet adtak be, annak a tagállamnak a követeléseként kezelendő, amelyben a megkeresett hatóság székhelye található, kivéve azokat az eseteket, amelyekre a 12. cikk vonatkozik.7. cikk(1) Ahhoz a behajtás iránti kérelemhez, amelyet a megkereső hatóság a megkeresett hatósághoz címez, mellékelni kell annak az okmánynak hivatalos vagy hiteles másolatát, amely engedélyezi a végrehajtást, és amelyet a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban állítottak ki, és ahol szükséges, mellékelni kell a behajtáshoz szükséges egyéb okmányok eredeti példányát vagy hiteles másolatát.(2) A megkereső hatóság csak akkor nyújthat be behajtási kérelmet, ha:a) a követelést és/vagy az annak végrehajtását engedélyező okmányt a székhelye szerinti tagállamban nem támadják meg;b) a székhelye szerinti tagállamban az (1) bekezdésben említett okmány alapján alkalmazható behajtási eljárással élt, és a meghozott intézkedések nem eredményezték a követelés teljes összegének kifizetését.(3) A behajtás iránti kérelem tartalmazza az érintett személy nevét és címét, a követelés természetét, a tőke, valamint az esedékes kamat és költségek összegét, illetve minden vonatkozó információt.(4) Emellett a behajtás iránti kérelem magában foglalja a megkereső hatóság azon nyilatkozatát, amely jelzi, hogy a végrehajtás a székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő törvények értelmében mely időpontban lehetséges, és amely megerősíti, hogy a (2) bekezdésben meghatározott feltételek megvalósultak.(5) Amint a megkereső hatóság valamely olyan információ birtokába jut, amely a behajtás iránti kérelem benyújtását eredményező ügyhöz kapcsolódik, azt a megkeresett hatóság rendelkezésére bocsátja.8. cikkA követelés végrehajtását engedélyező okmány, ahol szükséges, a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő rendelkezések értelmében elfogadásra, elismerésre, kiegészítésre vagy kicserélésre kerül egy olyan okmánnyal, amely annak a tagállamnak a területén engedélyezi a végrehajtást.Az elfogadásnak, elismerésnek, kiegészítésnek vagy kicserélésnek a behajtás iránti kérelem kézhezvételétől számítva a lehető leghamarabb meg kell történnie. Ezek nem tagadhatók meg, amennyiben a végrehajtást a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban engedélyező okmány megfelelően került kiállításra.Amennyiben ezen alaki követelmények bármelyike a megkereső hatóság által kibocsátott, a végrehajtást engedélyező okmány felülvizsgálatához vagy annak megtámadásához vezetnek, a 12. cikket kell alkalmazni.9. cikk(1) A követelés behajtására a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállam valutájában kerül sor.(2) Amennyiben a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések lehetővé teszik, valamint a megkereső hatósággal folytatott konzultációt követően, a megkeresett hatóság időt hagyhat az adósnak a fizetésre, vagy felhatalmazhatja részletfizetésre. Az a kamat, amelyet a megkeresett hatóság az ilyen póthatáridő tekintetében felszámít, átutalásra kerül a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamba.Minden olyan egyéb kamat, amelyet a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések értelmében a késedelmes fizetésért felszámítanak, szintén átutalásra kerül a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamba.10. cikkA behajtásra váró követelések nem részesülnek kedvezményes elbánásban a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban.11. cikkA megkeresett hatóság haladéktalanul tájékoztatja a megkereső hatóságot azokról az intézkedésekről, amelyeket a behajtási iránti kérelem alapján meghozott.12. cikk(1) Amennyiben a behajtási eljárás folyamán a követelést és/vagy a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban kiállított, a követelés végrehajtását engedélyező okmányt valamely érdekelt fél megtámadja, az előbbi az ügyet a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállam illetékes szerve elé viszi, az ott hatályos jog szerint. Erről a keresetről a megkereső hatóság értesíti a megkeresett hatóságot. A keresetről az érdekelt fél is tájékoztathatja a megkeresett hatóságot.(2) Amint a megkeresett hatóság megkapja az (1) bekezdésben említett értesítést a megkereső hatóságtól vagy az érdekelt féltől, felfüggeszti a végrehajtási eljárást az ügyben illetékes szerv döntéséig. A 13. cikk sérelme nélkül, és amennyiben a megkeresett hatóság szükségesnek tartja, megelőző intézkedéseket hozhat a behajtás biztosítására olyan mértékben, amelyet a székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő törvények és rendelkezések hasonló követelések esetében megengednek.(3) Amennyiben a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban hozott végrehajtási intézkedéseket támadják meg, a keresetet a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállam illetékes szervéhez kell benyújtani annak törvényei és rendelkezései szerint.(4) Amennyiben az az illetékes szerv, amely elé a keresetet az (1) bekezdés szerint benyújtották, rendes vagy közigazgatási bíróság, e szerv döntése a (6), (7) és (8) bekezdések értelmében a "végrehajtást engedélyező okmány" és a követelés behajtására ennek alapján kerül sor, amennyiben az a megkereső hatóság számára kedvező, és engedélyezi a követelés behajtását a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban.13. cikkA megkereső hatóság indokolt kérésére a megkeresett hatóság megelőző intézkedéseket hoz a követelés behajtásának biztosítására, amennyiben azt a székhelye szerinti tagállamban hatályban lévő törvények és rendelkezések megengedik.Annak érdekében, hogy az első bekezdés rendelkezései érvényre jussanak, a 6. cikket, a 7. cikk (1) és (3), (5) bekezdéseit, a 8., 11., 12. és 14. cikkeket értelemszerűen kell alkalmazni.14. cikkA megkeresett hatóság nem köteles:a) a 6-13. cikkben előírt segítséget nyújtani, amennyiben a követelés behajtása, az adós helyzete miatt, komoly gazdasági vagy szociális problémákat okozna a székhelye szerinti tagállamban;b) behajtani a követelést, amennyiben a megkereső hatóság nem merítette ki a behajtás eszközeit a székhelye szerinti tagállam területén.A megkeresett hatóság tájékoztatja a megkereső hatóságot a jogsegély iránti megkeresés megtagadásának okáról. Az indokolt kérelem megtagadásról a Bizottságot is tájékoztatják.15. cikk(1) A korlátozási időszakot érintő kérdésekre kizárólag a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban hatályos jog az irányadó.(2) A megkeresett hatóságnak a követelés behajtásával kapcsolatban a jogsegély iránti megkeresés értelmében tett lépései, amelyek, ha azokat a megkereső hatóság tenné meg, a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállamban hatályos jog szerint megszabott korlátozási időszakra felfüggesztő vagy megszakító hatással lennének, e hatást illetően úgy tekintendők, mintha ez utóbbi államban hajtották volna végre őket.16. cikkAz ennek az irányelvnek értelmében a megkeresett hatósághoz megküldött okmányok és információk csak a következőknek adhatók át:a) a jogsegély iránti megkeresésben említett személy;b) a követelés behajtásáért felelős személyek és hatóságok, de kizárólag a behajtás céljából;c) azok a hatóságok, amelyek a követelés behajtásával kapcsolatos ügyekkel foglalkoznak.17. cikkA jogsegély iránti megkereséshez és a vonatkozó okmányokhoz mellékelik azok fordítását a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállam hivatalos nyelvén, vagy egyik hivatalos nyelvén, az utóbbi hatóság azon jogának sérelme nélkül, hogy a fordítást figyelmen kívül hagyja.18. cikkA tagállamok lemondanak minden olyan követelésről, amely az ezen irányelv szerint egymásnak nyújtott kölcsönös jogsegélyből eredő költségek megtérítésére irányul.A megkereső hatóság székhelye szerinti tagállam azonban továbbra is felel a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállam felé azokért a költségekért, amelyek az alaptalannak tartott lépések eredményeként merültek fel, illetve a követelés tartalmáért, vagy a megkereső hatóság által kibocsátott okmány érvényességéért.19. cikkA tagállamok megküldik egymásnak azon hatóságaik listáját, amelyek felhatalmazással rendelkeznek jogsegély iránti megkeresés benyújtására vagy fogadására.20. cikk(1) Felállításra kerül egy behajtási bizottság (a továbbiakban: "a bizottság"), amely a tagállamok képviselőiből áll, elnöke pedig a Bizottság képviselője.(2) A bizottság elfogadja saját eljárási szabályzatát.21. cikkA bizottság megvizsgál minden olyan ügyet, amely ennek az irányelvnek az alkalmazását érinti, és amelyet az elnök vet fel vagy saját kezdeményezésére vagy az egyik tagállam képviselőjének kérésére.22. cikk(1) A 4. cikk (2) és (4) bekezdéseinek, az 5. cikk (2) és (3) bekezdéseinek, a 7. cikk (1), (3) és (5) bekezdéseinek, a 9., 11. cikkeknek és a 12. cikk (1) bekezdésének megvalósítására vonatkozó részletes szabályok, illetve a behajtott összegek átváltására és átutalására, valamint a jogsegély iránti megkeresésre alapot adó legkisebb összegre vonatkozó szabályok elfogadására a (2) és (3) bekezdésben meghatározott eljárás értelmében kerül sor.(2) A Bizottság képviselője tervezetet nyújt be a bizottságnak az elfogadásra váró intézkedésekről. A bizottság az elnök által megszabott határidőn belül, az ügy sürgősségének figyelembevételével mond véleményt a tervezetről. A vélemény a 41 szavazat többségével kerül elfogadásra, a tagállamok szavazáson belüli súlyozását a Szerződés 148. cikkének (2) bekezdése tartalmazza. Az elnök nem szavaz.(3) a) A bizottság elfogadja a javasolt intézkedéseket, amenyiben azok összhangban vannak a bizottság véleményével.b) Amennyiben a javasolt intézkedések nincsenek összhangban a bizottság véleményével, vagy véleménynyilvánításra nem került sor, a Bizottság késedelem nélkül javaslatot tesz a Tanácsnak az elfogadásra váró intézkedésekről. A Tanács minősített többség alapján jár el.c) Amennyiben a benyújtástól számított három hónapon belül a Tanács nem jár el, a javasolt intézkedéseket a Bizottság fogadja el.23. cikkEzen irányelv rendelkezései nem akadályozzák meg, hogy most vagy a jövőben bizonyos tagállamok között egyezmények vagy megállapodások értelmében, ideértve a jogi vagy más aktusokról szóló értesítést, nagyobb mértékű kölcsönös jogsegély alakuljon ki.24. cikkA tagállamok legkésőbb 1978. január 1-jéig hatályba léptetik azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek.25. cikkA tagállamok tájékoztatják a Bizottságot azokról az intézkedésekről, amelyeket ennek az irányelvnek a végrehajtására elfogadtak. A Bizottság tájékoztatja erről a többi tagállamot.26. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1976. március 15-én.a Tanács részérőlaz elnökR. Vouel[1] HL L 295., 1972.12.30., 1. o.[2] HL L 94., 1970.4.28., 13. o.[3] HL C 19., 1973.4.12., 38. o.[4] HL C 69., 1973.8.28., 3. o.[5] HL L 94. 1970.4.28., 19. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács 2008/9/EK irányelve ( 2008. február 12. ) a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban, hanem egy másik tagállamban letelepedett adóalanyok részére a 2006/112/EK irányelvben előírt hozzáadottérték-adóvisszatérítés részletes szabályainak megállapításáról

text:
               20.2.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 44/23

      A TANÁCS 2008/9/EK IRÁNYELVE

   (2008. február 12.)
   a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban, hanem egy másik tagállamban letelepedett adóalanyok részére a 2006/112/EK irányelvben előírt hozzáadottérték-adóvisszatérítés részletes szabályainak megállapításáról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 93. cikkére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   mivel:

               (1)

               Mind a tagállamok közigazgatási hatóságainak, mind az üzleti vállalkozásoknak jelentős problémát okoznak azok a végrehajtási szabályok, amelyeket a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – a hozzáadottérték-adónak az ország területén nem honos adóalanyok részére történő visszatérítésének szabályairól szóló, 1979. december 6-i 79/1072/EGK tanácsi irányelv (3) állapított meg.

               (2)

               Az említett irányelvben megállapított szabályozást módosítani kell azon határidő tekintetében, amelyen belül az üzleti vállalkozásokat értesíteni kell a visszatérítési kérelmek ügyében hozott határozatokról. Ezzel egyidejűleg elő kell írni az üzleti vállalkozások számára is, hogy megállapított határidőn belül adjanak választ. Továbbá az eljárást a modern technológiák felhasználásával egyszerűbbé és korszerűbbé kell tenni.

               (3)

               Az új eljárásnak javítania kell az üzleti vállalkozások helyzetét, hiszen a tagállamok késedelmes visszatérítés esetén kamatfizetésre kötelezettek, és a vállalkozások fellebbezési joga megerősítésre kerül.

               (4)

               Az érthetőség és a könnyebb olvashatóság érdekében a 79/1072/EGK irányelv alkalmazására vonatkozó, eddig a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelvben (4) foglalt rendelkezést be kell illeszteni ebbe az irányelvbe.

               (5)

               Mivel ezen irányelv célját a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért azok az intézkedés terjedelme miatt közösségi szinten jobban megvalósíthatók, a Közösség intézkedéseket hozhat a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az e cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.

               (6)

               A jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodás (5) 34. pontjával összhangban a tagállamokat ösztönzik arra, hogy – a maguk számára, illetve a Közösség érdekében – készítsenek táblázatokat, amelyekben a lehető legpontosabban bemutatják az ezen irányelv és az átültető intézkedések közötti megfelelést, és hogy e táblázatokat tegyék közzé.

               (7)

               Az egyértelműség érdekében a 79/1072/EGK irányelvet hatályon kívül kell helyezni figyelemmel a 2010. január 1-je előtt benyújtott visszatérítési kérelmekre tekintettel szükséges átmeneti intézkedésekre,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   Ez az irányelv a 2006/112/EK irányelv 170. cikkében meghatározott hozzáadottértékadó-visszatérítés (héa) részletes szabályait állapítja meg azon, nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyok esetében, akik teljesítik a 3. cikkben foglalt feltételeket.
   2. cikk
   Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalom-meghatározásokat kell alkalmazni:

               (1)

               „nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany”: a 2006/112/EK irányelv 9. cikke (1) bekezdésének értelmében vett minden olyan adóalany, aki nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban, hanem egy másik tagállam területén telepedett le;

               (2)

               „a visszatérítés helye szerinti tagállam”: az a tagállam, amelyben a héát a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyra az ebben a tagállamban számára más adóalany által végzett termékértékesítéshez, illetve szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódóan, vagy az ebbe a tagállamba irányuló termékimporthoz kapcsolódóan felszámították;

               (3)

               „visszatérítési időszak”: a 16. cikk szerinti azon időszak, amelyre a visszatérítési kérelem vonatkozik;

               (4)

               „visszatérítési kérelem”: a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanynak – az ebben a tagállamban számára más adóalany által teljesített termékértékesítéshez, illetve szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódóan, vagy az ebbe a tagállamba irányuló termékimporthoz kapcsolódóan – a visszatérítés helye szerinti tagállamban felszámított héa visszatérítésére vonatkozó kérelem;

               (5)

               „kérelmező”: a visszatérítési kérelmet benyújtó, nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany.

         3. cikk
   Ez az irányelv a következő feltételeknek megfelelő bármely, nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyra alkalmazandó:

               a)

               a visszatérítési időszakban nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban volt gazdasági tevékenységének székhelye vagy olyan állandó telephelye, ahonnan gazdasági ügyletek lebonyolítására került sor, vagy – székhely és állandó telephely hiányában – lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye nem ezen tagállam területén volt;

               b)

               a visszatérítési időszakban nem végzett olyan termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást, amely a visszatérítés helye szerinti tagállam területén teljesítettnek tekinthető, a következő ügyletek kivételével:

                           i.

                           a 2006/112/EK irányelv 144., 146., 148., 149., 151., 153., 159. és 160. cikke értelmében adómentes fuvarozási szolgáltatások teljesítése és ahhoz járulékosan kapcsolódó tevékenységek;

                           ii.

                           az olyan személy részére történő termékértékesítések vagy szolgáltatásnyújtások, aki a 2006/112/EK irányelv 194–197. és 199. cikkével összhangban a héa megfizetésére kötelezett.

         4. cikk
   Ezen irányelv nem alkalmazandó a következőkre:

               a)

               a visszatérítés helye szerinti tagállam jogszabályai értelmében tévesen kiszámlázott héa;

               b)

               az olyan termékértékesítés tekintetében kiszámlázott héa, amely a 2006/112/EK irányelv 138. cikke vagy 146. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében adómentességet élvez vagy élvezhet.

         5. cikk
   Minden egyes tagállam a nem a visszatérítés szerinti tagállamban letelepedett valamennyi adóalanynak visszatéríti az ebben a tagállamban számára más adóalany által végzett termékértékesítéshez, illetve szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódóan, vagy az ebbe a tagállamba irányuló termékimporthoz kapcsolódóan felszámított héát, amennyiben az érintett termékeket és szolgáltatásokat a következő ügyletek céljaira használják:

               a)

               a 2006/112/EK irányelv 169. cikkének a) és b) pontjában említett ügyletek;

               b)

               olyan személy részére teljesített ügyletek, aki a 2006/112/EK irányelv 194–197. és 199. cikkével összhangban a héa megfizetésére kötelezett, ezen irányelvnek a visszatérítés helye szerinti tagállamban való alkalmazása szerint.

         A 6. cikk sérelme nélkül és ezen irányelv alkalmazásában az előzetesen felszámított adó visszatérítésére való jogosultságot a 2006/112/EK irányelv szerint határozzák meg, az utóbbi irányelvnek a visszatérítés helye szerinti tagállamban való alkalmazása szerint.
   6. cikk
   A nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany akkor válik jogosulttá visszatérítésre a visszatérítés helye szerinti tagállamban, ha a letelepedésének helye szerinti tagállamban adólevonásra jogosító ügyleteket bonyolít le.
   Amennyiben a letelepedésének helye szerinti tagállamban a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany az adott tagállamban adólevonásra jogosító ügyleteket és adólevonásra nem jogosító ügyleteket is teljesít, a visszatérítés helye szerinti tagállam az 5. cikk szerint visszatéríthető összegből a héának a letelepedés helye szerinti tagállam által alkalmazott 2006/112/EK irányelv 173. cikkének megfelelően csak az elsőként említett ügyletekre eső részét térítheti vissza.
   7. cikk
   A héának a visszatérítés helye szerinti tagállamban való visszatérítése céljából a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany a visszatérítés helye szerinti tagállamnak címzett elektronikus visszatérítési kérelmet nyújt be a letelepedés helye szerinti tagállamban, az ezen tagállam által létrehozott elektronikus portálon keresztül.
   8. cikk
   (1)   A visszatérítési kérelem a következő információkat tartalmazza:

               a)

               a kérelmező neve és teljes címe;

               b)

               elektronikus kapcsolattartásra szolgáló címe;

               c)

               a kérelmező azon üzleti tevékenységének leírása, amelyhez az áruk és szolgáltatások beszerzésre kerülnek;

               d)

               az a visszatérítési időszak, amelyre a kérelem kiterjed;

               e)

               a kérelmező arra vonatkozó nyilatkozata, hogy a 3. cikk b) pontjának i. és ii. alpontjában említett ügyletek kivételével a visszatérítési időszakban nem teljesített olyan termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást, amely a visszatérítés helye szerinti tagállam területén tekinthető teljesítettnek;

               f)

               a kérelmező héaazonosító száma vagy adó-nyilvántartási száma;

               g)

               bankszámlájának adatai, beleértve az IBAN- és a BIC-kódot is.

         (2)   A visszatérítési kérelem minden egyes, visszatérítés helye szerinti tagállamra, valamint minden számlára vagy importokmányra nézve az (1) bekezdésben megnevezett információk mellett a következő adatokat tartalmazza:

               a)

               a terméket értékesítő vagy szolgáltatást nyújtó neve és teljes címe;

               b)

               az import esetének kivételével, a terméket értékesítő vagy a szolgáltatást nyújtó héaazonosító száma vagy a visszatérítés helye szerinti tagállam által kiadott adó-nyilvántartási száma a 2006/112/EK irányelv 239. és 240. cikkével összhangban;

               c)

               az import esetének kivételével, a visszatérítés helye szerinti tagállamot jelölő előtag a 2006/112/EK irányelv 215. cikkével összhangban;

               d)

               a számla vagy import okmány dátuma és száma;

               e)

               az adóalap és a héa összege a visszatérítés helye szerinti tagállam nemzeti pénznemében kifejezve;

               f)

               a levonható héának az 5. cikkel és a 6. cikk második bekezdésével összhangban kiszámított összege a visszatérítés helye szerinti tagállam nemzeti pénznemében kifejezve;

               g)

               adott esetben a 6. cikknek megfelelően számított, százalékban kifejezett levonási hányad;

               h)

               a beszerzett termékek és szolgáltatások jellege, a 9. cikknek megfelelő kódokkal megjelölve.

         9. cikk
   (1)   A visszatérítési kérelemben a következő kódokkal kell megjelölni a beszerzett termékek és szolgáltatások jellegét:

               1.

               =

               üzemanyag;

               2.

               =

               közlekedési eszközök bérbeadása;

               3.

               =

               (az 1. és a 2. kód alatt említett áruktól és szolgáltatásoktól eltérő) közlekedési eszközökkel kapcsolatos költségek;

               4.

               =

               autópályadíjak és úthasználati díjak;

               5.

               =

               utazási költségek, mint például taxiköltségek, tömegközlekedési díjak;

               6.

               =

               lakhatás;

               7.

               =

               élelmiszer, ital és éttermi szolgáltatások;

               8.

               =

               belépőjegyek vásárokra és kiállításokra;

               9.

               =

               luxuskiadások, szórakozási célú kiadások és reprezentációs költségek;

               10.

               =

               egyéb.

         A 10-es kód alkalmazása esetén meg kell adni az értékesített termékek és nyújtott szolgáltatások jellegét.
   (2)   A visszatérítés helye szerinti tagállam az (1) bekezdésben meghatározott minden egyes kód tekintetében kérheti a kérelmezőtől további kiegészítő információ elektronikus kódok formájában való benyújtását, amennyiben ezen információ a visszatérítés helye szerinti tagállamban adott módon alkalmazandó 2006/112/EK irányelv szerinti adólevonási jog bármilyen korlátozása miatt, vagy a visszatérítés helye szerinti tagállamnak az említett irányelv 395. vagy 396. cikke alapján biztosított releváns eltérés végrehajtásához szükséges.
   10. cikk
   A 20. cikk szerinti információkérés sérelme nélkül a visszatérítés helye szerinti tagállam kérheti a kérelmezőtől a számla vagy az import okmány másolatának elektronikus úton való benyújtását is a visszatérítési kérelemmel együtt, ha a számlán vagy az import okmányon szereplő adóalap legalább 1 000 EUR vagy annak nemzeti pénznemben kifejezett ellenértéke. Amennyiben a számla üzemanyagra vonatkozik, ez a küszöbérték 250 EUR vagy annak nemzeti pénznemben kifejezett ellenértéke.
   11. cikk
   A visszatérítés helye szerinti tagállam kérheti a kérelmezőtől üzleti tevékenységének az 1798/2003/EK tanácsi rendelet (6) 34a. cikke (3) bekezdésének második albekezdésének megfelelően meghatározott harmonizált kódok révén történő megnevezését.
   12. cikk
   A visszatérítés helye szerinti tagállam meghatározhatja, hogy a visszatérítési kérelemben foglalt információt vagy az egyéb lehetséges kiegészítő információkat a kérelmezőnek mely nyelven vagy nyelveken kell benyújtania.
   13. cikk
   Amennyiben a visszatérítési kérelem benyújtását követően a megadott levonható arány a 2006/112/EK irányelv 175. cikkének értelmében kiigazításra kerül, a kérelmezőnek ki kell igazítania a kért vagy már visszatérített összeget.
   A kiigazítást a visszatérítési kérelemben kell elvégezni a szóban forgó visszatérítési időszakot követő naptári év során, vagy egy külön nyilatkozatnak a letelepedés helye szerinti tagállam által létrehozott elektronikus portálon keresztül történő benyújtásával, amennyiben a kérelmező ezen naptári év alatt nem nyújt be visszatérítési kérelmet.
   14. cikk
   (1)   A visszatérítési kérelem az alábbiakra vonatkozik:

               a)

               a visszatérítési időszak alatt számlázott termékek beszerzésére vagy szolgáltatások igénybevételére, feltéve hogy a héa a számla kiállításának időpontja előtt vagy a számla kiállításakor vált esedékessé; vagy olyan termékek beszerzésére, illetve olyan szolgáltatások igénybevételére, amelyek esetében a héa a visszatérítési időszak alatt vált esedékessé, feltéve hogy a beszerzéseket, illetve az igénybevételt az adófizetési kötelezettség keletkezése előtt kiszámlázták;

               b)

               a termékek visszatérítési időszak alatt történt importjára.

         (2)   Az első bekezdésben említett ügyleteken túl, a visszatérítési kérelem olyan számlákra vagy import okmányokra is vonatkozhat, amelyekkel kapcsolatban még nem nyújtottak be visszatérítési kérelmet, és amelyek olyan ügyletekre vonatkoznak, amelyeket a kérdéses naptári évben teljesítettek.
   15. cikk
   (1)   A visszatérítési kérelmet legkésőbb a visszatérítési időszakot követő naptári év szeptember 30-ig be kell nyújtani a letelepedés helye szerinti tagállamnak. A visszatérítési kérelem kizárólag akkor tekinthető benyújtottnak, ha a kérelmező a 8., 9. és 11. cikkben megkövetelt valamennyi adatot megadta.
   (2)   A letelepedés helye szerinti tagállam elektronikus úton, haladéktalanul igazolja a kérelmezőnek a kérelem kézhezvételét.
   16. cikk
   A visszatérítési időszak nem haladhatja meg az egy naptári évet, és nem lehet kevesebb három naptári hónapnál. A visszatérítési kérelmek vonatkozhatnak azonban három hónapnál rövidebb időszakra is abban az esetben, ha az időszak egy naptári év fennmaradó részét teszi ki.
   17. cikk
   Amennyiben a visszatérítési kérelem egy naptári évnél rövidebb, de három hónapnál nem rövidebb visszatérítési időszakra vonatkozik, a héa összege, amelyre vonatkozóan a visszatérítési kérelmet benyújtják, nem lehet kevesebb 400 EUR-nál vagy a nemzeti pénznemben kifejezett, ezzel egyenértékű összegnél.
   Amennyiben a visszatérítési kérelem egy naptári éves visszatérítési időszakra vagy egy naptári év fennmaradó részére vonatkozik, a héa összege nem lehet kevesebb 50 EUR-nál vagy a nemzeti pénznemben kifejezett, ezzel egyenértékű összegnél.
   18. cikk
   (1)   A letelepedés helye szerinti tagállam nem továbbítja a visszatérítési kérelmet a visszatérítés helye szerinti tagállamhoz, amennyiben a kérelmező a letelepedés helye szerinti tagállamban a visszatérítési időszak alatt:

               a)

               nem héaalany;

               b)

               a 2006/112/EK irányelv 132., 135. 136., 371., 374–377. cikkének, 378. cikke (2) bekezdése a) pontjának, 379. cikke (2) bekezdésének, illetve 380–390. cikkének vagy a 2005-ös csatlakozási okmány azonos mentességeket előíró rendelkezéseinek értelmében csak olyan termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást végez, amely az előzetesen felszámított héa levonásának jogával nem járó mentességgel rendelkezik;

               c)

               a 2006/112/EK irányelv 284., 258., 256., és 287. cikkében a kisvállalkozások részére megállapított adómentességre jogosult;

               d)

               a 2006/112/EK irányelv 296–305. cikkének értelmében a mezőgazdasági termelőkre vonatkozó közös átalányadózási szabályozás alá tartozik.

         (2)   A letelepedés helye szerinti tagállam elektronikus úton értesíti a kérelmezőt az (1) bekezdés alapján hozott határozatáról.
   19. cikk
   (1)   A visszatérítés helye szerinti tagállam elektronikus úton, haladéktalanul értesíti a kérelmezőt a kérelem beérkezésének időpontjáról.
   (2)   A visszatérítés helye szerinti tagállam a visszatérítési kérelemnek a hozzá történő beérkezésétől számított négy hónapon belül értesíti a kérelmezőt a visszatérítési kérelem jóváhagyására vagy elutasítására vonatkozó határozatáról.
   20. cikk
   (1)   Azokban az esetekben, amikor a visszatérítés helye szerinti tagállam úgy ítéli meg, hogy nem áll rendelkezésére minden lényeges információ ahhoz, hogy határozatot hozzon a teljes vagy részleges visszatérítésre vonatkozóan, a 19. cikk (2) bekezdésben említett négy hónapos időszakon belül elektronikus úton kiegészítő információt kérhet különösen a kérelmezőtől vagy a letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságaitól. Ha a kiegészítő információkat a kérelmezőtől vagy valamely tagállam illetékes hatóságától eltérő személytől kéri, a kérés – amennyiben a kérés címzettje rendelkezik ilyen eszközökkel – csak elektronikus úton történhet.
   Szükség esetén a visszatérítés helye szerinti tagállam további kiegészítő információt kérhet.
   Az e bekezdéssel összhangban kért információ magában foglalhatja a vonatkozó számla vagy import okmány eredeti vagy másodpéldányának benyújtását, ha a visszatérítés helye szerinti tagállam indokolhatóan kételkedik egy bizonyos követelés érvényessége vagy pontossága tekintetében. Ebben az esetben a 10. cikkben említett küszöbértékek nem alkalmazandók.
   (2)   Az (1) bekezdés szerint kért információt a kérelem címzettjéhez történő beérkezéstől számított egy hónapon belül meg kell adni a visszatérítés helye szerinti tagállam számára.
   21. cikk
   Amennyiben a visszatérítés helye szerinti tagállam kiegészítő információt kér, a visszatérítés helye szerinti tagállam a kért információk beérkezésétől számított két hónapon belül, vagy ha nem kapott választ a kérésére, a 20. cikk (2) bekezdésében megállapított határidő lejártát követő két hónapon belül értesíti a kérelmezőt a visszatérítési kérelem jóváhagyására vagy elutasítására vonatkozó határozatáról. A teljes vagy részleges visszatérítésre vonatkozó határozat meghozatalára rendelkezésre álló időtartam azonban – a visszatérítési kérelemnek a visszatérítés helye szerinti tagállamhoz való beérkezésétől számítva – minden esetben legalább hat hónap.
   Amennyiben a visszatérítés helye szerinti tagállam további kiegészítő információt kér, a visszatérítési kérelemnek a hozzá történő beérkezésétől számított nyolc hónapon belül értesíti a kérelmezőt a teljes vagy részleges visszatérítésre vonatkozó határozatról.
   22. cikk
   (1)   Amennyiben a visszatérítési kérelem jóváhagyásra kerül, a visszatérítés helye szerinti tagállam visszatéríti a jóváhagyott összeget legkésőbb 10 munkanapon belül a 19. cikk (2) bekezdésében említett határidő, vagy kiegészítő, illetve további kiegészítő információk kérése esetén a 21. cikkben említett megfelelő határidők lejártát követően.
   (2)   A visszatérítést a visszatérítés helye szerinti tagállamban kell kifizetni, vagy a kérelmező kérésére bármely más tagállamban. Ez utóbbi esetben a visszatérítés helye szerinti tagállam a kérelmezőnek kifizetendő összegből levonja a banki átutalási díjakat.
   23. cikk
   (1)   Amennyiben a visszatérítési kérelem teljes vagy részleges elutasítására kerül sor, a visszatérítés helye szerinti tagállam a határozattal együtt az elutasítás indokait is közli a kérelmezővel.
   (2)   A visszatérítési kérelem elutasításáról szóló határozat ellen a kérelmező a visszatérítés helye szerinti tagállam illetékes hatóságainál fellebbezést nyújthat be, az e tagállamban letelepedett személyek által benyújtott visszatérítési kérelmek esetében a fellebbezésekre vonatkozó formai és határidő-feltételekkel azonos feltételek mellett.
   Ha a visszatérítés helye szerinti tagállam jogának értelmében a visszatérítési kérelemre vonatkozó határozat ezen irányelv által megállapított határidőn belüli meghozatalának elmulasztása sem jóváhagyásnak, sem elutasításnak nem minősül, az ebben a helyzetben az ezen tagállamban letelepedett adóalanyok rendelkezésére álló minden közigazgatási vagy bírósági eljárásnak ugyanígy a kérelmező rendelkezésére is kell állnia. Ha nem léteznek ilyen eljárások, a visszatérítési kérelemre vonatkozó határozat megállapított határidőn belüli meghozatalának elmulasztása a kérelem elutasításának minősül.
   24. cikk
   (1)   Amennyiben a visszatérítéshez csalárd módon vagy egyéb helytelen úton jutottak, a visszatérítés helye szerinti tagállam illetékes hatósága – a visszatérítés helye szerinti tagállamban alkalmazott eljárással összhangban, a hozzáadottérték-adó beszedésével kapcsolatos kölcsönös segítségnyújtásra vonatkozó rendelkezések sérelme nélkül – közvetlenül eljárást indít a tévesen kifizetett összegek, valamint a kirótt büntetések és kamatok visszafizettetésére.
   (2)   Ha közigazgatási bírság kivetésére vagy kamat felszámítására került sor, de azt nem fizették be, a visszatérítés helye szerinti tagállam – a be nem fizetett összeg értékéig – az érintett adóalanynak nyújtott minden további visszatérítést felfüggeszthet.
   25. cikk
   A visszatérítés helye szerinti tagállam – a visszatérítés összegének növelésével vagy csökkentésével, vagy egy külön nyilatkozat benyújtása esetén külön kifizetés vagy beszedés formájában – figyelembe veszi a korábbi visszatérítési kérelmekkel kapcsolatosan végzett, a 13. cikkben említett kiigazítást.
   26. cikk
   Ha a visszatérítés a 22. cikk (1) bekezdése szerinti legkésőbbi időpont után történik, a visszatérítés helye szerinti tagállamot a fizetendő visszatérítés összege után kamat terheli.
   Nem alkalmazható az (1) bekezdés, ha a megadott határidőn belül a visszatérítés helye szerinti tagállam számára a kérelmező nem nyújtotta be a kért kiegészítő vagy további kiegészítő információkat. Ugyanígy nem alkalmazható az (1) bekezdés a 10. cikk szerinti, elektronikus úton továbbítandó dokumentumoknak a visszatérítés helye szerinti tagállamba való beérkezéséig.
   27. cikk
   (1)   A kamatot a visszatérítés megfizetésének a 22. cikk (1) bekezdése szerinti határidejének utolsó napjától kezdve kell számítani addig a napig, amelyen a visszatérítés kifizetésére valójában sor került.
   (2)   A kamatláb megegyezik a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyok számára nyújtott hozzáadottérték-adó visszatérítés tekintetében az azon tagállam nemzeti joga szerint alkalmazandó kamatlábbal.
   Ha a nemzeti jog alapján nem fizetendő kamat a letelepedett adóalanyoknak járó visszatérítésre vonatkozóan, a fizetendő kamat megfelel a visszatérítés helye szerinti tagállamban az adóalanyok által fizetett héa késedelmes kifizetése tekintetében alkalmazott kamatnak vagy ezzel egyenértékű díjnak.
   28. cikk
   (1)   Ez az irányelv a 2009. december 31. előtt benyújtott visszatérítési kérelmekre alkalmazandó.
   (2)   A 79/1072/EK irányelv 2010. január 1-jei hatállyal hatályát veszti. Annak rendelkezéseit azonban továbbra is alkalmazni kell a 2010. január 1-je előtt benyújtott visszatérítési kérelmekre.
   A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozások az ezen irányelvre való hivatkozásnak minősülnek, kivétel a 2010. január 1-je előtt benyújtott visszatérítési kérelmek esetében.
   29. cikk
   (1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2010. január 1-jei hatállyal megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
   30. cikk
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
   31. cikk
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2008. február 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         A. BAJUK

      (1)  HL C 285. E, 2006.11.22., 122. o.

      (2)  HL C 28., 2006.2.3., 86. o.

      (3)  HL L 331., 1979.12.27., 11. o. A legutóbb a 2006/98/EK irányelvvel (HL L 363., 2006.12.20., 129. o.) módosított irányelv.

      (4)  HL L 347., 2006.12.11., 1 o. A legutóbb a 2007/75/EK irányelvvel (HL L 346., 2007.12.29., 13. o.) módosított irányelv.

      (5)  HL C 321., 2003.12.31., 1. o.

      (6)  HL L 264., 2003.10.15., 1. o.