title: A Tanács 2002/53/EK irányelve (2002. június 13.) a mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékéről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

32002L0053

Hivatalos Lap L 193 , 20/07/2002 o. 0001 - 0011

		A Tanács 2002/53/EK irányelve(2002. június 13.)a mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékérőlAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 37. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Parlament véleményére [1],a Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően,mivel:(1) A mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékéről szóló, 1970. szeptember 29-i 70/457/EGK tanácsi irányelvet [2] több alkalommal is jelentős mértékben módosították [3]. Érthetőségi és ésszerűségi okokból az említett irányelvet egységes szerkezetbe kell foglalni.(2) A mezőgazdasági vetőmagok és palánták előállítása fontos helyet foglal el a Közösség mezőgazdaságában.(3) Ezért a Tanács megfelelő irányelveket fogadott el a répavetőmag (2002/54/EK) [4], a takarmánynövény-vetőmag (66/401/EGK) [5], a gabonavetőmag [6], a vetőburgonya (2002/56/EK) [7], illetve az olaj- és rostnövények vetőmagjának (2002/57/EK) [8] forgalmazásáról.(4) Szükséges egy közös fajtajegyzék összeállítása. Ezt a jegyzéket csak a nemzeti jegyzékek alapján lehet összeállítani.(5) Ezért valamennyi tagállamnak össze kell állítania a területén minősítésre és forgalmazásra elismert fajták egy vagy több nemzeti jegyzékét.(6) E jegyzékeket egységes szabályokkal összhangban kell összeállítani, hogy az elismert fajták megkülönböztethetők, állandóak és kellően egyneműek legyenek, továbbá kielégítő termesztési és felhasználási értékkel rendelkezzenek.(7) A fajták nemzeti szintű elismerésével kapcsolatos egyes rendelkezések tekintetében célszerű figyelembe venni a nemzetközi szinten megállapított szabályokat.(8) Egy fajta elismerése tekintetében végzett vizsgálatokhoz nagyszámú egységes kritériumot és minimumkövetelményt kell megállapítani.(9) A fajta elismerése érvényességi idejének hosszára, a fajtaelismerés visszavonására alapot adó okokra, valamint a fajtafenntartási gyakorlatra vonatkozó rendelkezéseket szabványosítani kell, és a tagállamoknak tájékoztatniuk kell egymást az egyes fajták elismeréséről és annak visszavonásáról.(10) Kívánatos szabályokat elfogadni a fajtaelnevezések alkalmasságáról és a tagállamok közötti információcseréről.(11) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó vetőmagoknak a közös jegyzékben való közzétételüket követően a Közösségen belül szabadon forgalmazhatónak kell lenniük.(12) A tagállamoknak azonban meg kell adni azt a jogot, hogy különleges eljárás útján kifejezhessék egy adott fajtával szembeni bármely kifogásukat.(13) A Bizottságnak közzé kell tennie az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának C sorozatában azon fajtákat, amelyeket felvesznek a mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékébe.(14) Rendelkezést kell hozni a harmadik országban végzett fajtavizsgálatok és fajtaellenőrzések egyenértékűségének elismeréséről.(15) A közösségi szabályok nem alkalmazandók azon fajták vetőmagjára és szaporítóanyagára, amelyeket igazoltan harmadik országba irányuló kivitelre szánnak.(16) A tudományos és műszaki fejlődés eredményeként fajtanemesítés ma már genetikai módosítás útján is végezhető. Ezért annak meghatározása során, hogy géntechnológiával módosított fajták elismerhetők-e, a géntechnológiával módosított szervezeteknek a környezetbe történő szándékos kibocsátásáról szóló, 1990. április 23-i 90/220/EGK tanácsi irányelv [9] értelmében, a tagállamoknak figyelembe kell venniük azok környezetbe történő szándékos kibocsátásával kapcsolatos bármely kockázatot. Továbbá meg kell állapítani az ilyen géntechnológiával módosított fajták elismerésének feltételeit.(17) Az új élelmiszerek és élelmiszer-összetevők forgalmazását közösségi szinten a 258/97/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet [10] szabályozza. Ezért helyénvaló, hogy a tagállamok is tekintettel legyenek valamennyi élelmiszer-higiéniai kockázatra, amikor döntenek az egyes fajták elismeréséről. Továbbá meg kell állapítani az ilyen fajták elismerésének feltételeit.(18) A tudományos és műszaki fejlődés figyelembevételével szabályokat kell bevezetni a vegyszerrel kezelt vetőmag és szaporítóanyag forgalmazására.(19) Alapvetően fontos a növénygenetikai erőforrások megőrzésének biztosítása. E célból olyan feltételeket kell bevezetni a vetőmag kereskedelemére vonatkozó jogalkotás keretein belül, amelyek lehetővé teszik a genetikai erózió által fenyegetett fajták in situ felhasználással való fenntartását.(20) Az ezen okmány végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskör gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal [11] összhangban kell elfogadni.(21) Ezen irányelv nem érinti a tagállamoknak az I. melléklet B. részében felsorolt irányelvek átültetésének határidejével kapcsolatos kötelezettségeit,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikk(1) Ez az irányelv a répa, a takarmánynövények, a gabonafélék, a burgonya, valamint az olaj- és rostnövények azon fajtáinak a mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékébe való felvétel céljából történő elismerésére vonatkozik, amelyek vetőmagjai a répavetőmag (2002/54/EK), a takarmánynövény-vetőmag (66/401/EGK), a gabonavetőmag (66/402/EGK), a vetőburgonya (2002/56/EK), illetve az olaj- és rostnövények vetőmagjának (2002/57/EK) forgalmazásáról szóló irányelv rendelkezései értelmében forgalomba hozhatók.(2) A közös fajtajegyzéket a tagállamok nemzeti jegyzékei alapján állítják össze.(3) Ez az irányelv nem vonatkozik azon fajtákra, amelyek vetőmagjait és szaporítóanyagát igazoltan harmadik országba irányuló kivitelre szánják.2. cikkEnnek az irányelvnek az alkalmazásában a "hatósági intézkedés" az alábbi szervek által tett intézkedést jelenti:a) állami hatóság; vagyb) a közjog vagy a magánjog hatálya alá tartozó, és az állam felelősségi körében eljáró jogi személy; vagyc) állami ellenőrzés hatálya alá tartozó kisegítő tevékenységek esetében az e célra felesküdött természetes személy;feltéve, hogy a b) illetve c) pontban említett személyeknek nem származik személyes hasznuk az ilyen intézkedésekből.3. cikk(1) Minden tagállam összeállítja a területén minősítésre és forgalmazásra hatóságilag elismert fajták egy vagy több jegyzékét. A jegyzékekhez bárki hozzáférhet.(2) Azokra a fajtákra (beltenyésztett törzsekre, hibridekre), amelyeket kizárólag egy végleges hibridfajta komponenséül szánnak, az (1) bekezdés rendelkezései csak annyiban vonatkoznak, amennyiben azok vetőmagját önálló megnevezéssel kívánják forgalmazni.A 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban határozhatók meg azok a feltételek, amelyek szerint az (1) bekezdés rendelkezései más komponensfajtákra is alkalmazandók. Időközben a kukoricán kívüli gabonafélék esetében maguk a tagállamok más komponensfajtákra is alkalmazhatják az említett rendelkezéseket a területükön minősítésre szánt vetőmag vonatkozásában.A komponensfajtákat ilyenként kell feltüntetni.(3) A tagállamok úgy rendelkezhetnek, hogy egy fajta közös fajtajegyzékbe vagy egy másik tagállam fajtajegyzékébe való felvételének elfogadása egyenértékű a saját fajtajegyzékükbe való felvételre elfogadással. Ilyen rendelkezés esetén a tagállam mentesül a 7. cikkben, a 9. cikk (4) bekezdésében és a 10. cikk (2)–(5) bekezdésében előírt kötelezettségek alól.4. cikk(1) A tagállamok biztosítják, hogy csak megkülönböztethető, állandó és kellően egynemű fajtát ismernek el. A fajtának kielégítő termesztési és felhasználási értékkel kell rendelkeznie.(2) A termesztési és felhasználási érték vizsgálata nem szükséges:a) fűfélék fajtáinak elismerése esetén, amennyiben a nemesítő kijelenti, hogy a fajta vetőmagját nem takarmánynövény termesztésére szánják;b) olyan fajta elismerése esetén, amelyek vetőmagját egy olyan másik tagállamban szándékoznak forgalmazni, amely már elismerte az érintett fajtát, annak termesztési és felhasználási értékére tekintettel;c) olyan fajta (beltenyésztett törzs, hibrid) elismerése esetén, amelyet kizárólag az (1) bekezdés követelményeinek megfelelő hibridfajta komponenséül szánnak.(3) A (2) bekezdés a) pontjának hatálya alá tartozó fajta esetében a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban és a vetőmag Közösségen belüli szabad mozgása érdekében indokolt mértékig megfelelő vizsgálat írható elő annak kimutatására, hogy a fajta megfelel kinyilvánított rendeltetésének. Ilyen esetben meg kell határozni a vizsgálati feltételeket.(4) A 90/220/EGK irányelv 2. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében géntechnológiával módosított fajtának minősülő fajta szándékos környezetbe juttatása csak akkor elfogadható, ha valamennyi megfelelő intézkedést megtettek az emberi egészséget és a környezetet érő káros hatások kiküszöbölésére.(5) Amennyiben azonban egy növényfajtából származó anyagot a 258/97/EK rendelet hatálya alá tartozó élelmiszerként vagy élelmiszer-összetevőként szándékoznak felhasználni, az ilyen élelmiszer vagy élelmiszer-összetevők:- nem jelenthetnek veszélyt a fogyasztóra,- nem téveszthetik meg a fogyasztót,- nem különbözhetnek olyan mértékben azon élelmiszerektől, illetve élelmiszer-összetevőktől, amelyeknek helyettesítésére szánják azokat, hogy átlagos fogyasztásuk élelmezési szempontból hátrányos legyen a fogyasztó számára.(6) A 20. cikk (2) bekezdésében meghatározott növénygenetikai erőforrások megőrzése érdekében a tagállamok eltérhetnek az (1) bekezdés első mondatában megállapított elismerési kritériumoktól, amennyiben meghatározott feltételeket állapítanak meg a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban, figyelembe véve a 20. cikk (3) bekezdése a) és b) pontjának követelményeit.5. cikk(1) Egy fajta akkor tekinthető megkülönböztethetőnek, ha egy vagy több fontos jellemzőjében egyértelműen megkülönböztethető a Közösségben ismert valamennyi egyéb fajtától, függetlenül attól, hogy az azt eredményező, kiinduló fajta mesterséges vagy természetes-e.A fajtajellemzőknek pontosan felismerhetőnek és meghatározhatónak kell lenniük.A Közösségben ismert fajtának minősül valamennyi olyan fajta, amely az értékelendő fajta elismerése iránti kérelem megfelelő előterjesztése idején:- szerepel vagy a mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékében, vagy a zöldségfajok fajtajegyzékében, vagy- anélkül, hogy szerepelne az említett jegyzékek valamelyikében, minősítés és forgalmazás vagy más országban való minősítés érdekében történő elfogadás céljából benyújtották az érintett vagy egy másik tagállamban,kivéve, ha a szükséges feltételek már nem állnak fenn valamennyi érintett tagállamban az értékelendő fajta elismerése iránti kérelemre vonatkozó határozat meghozatala előtt.(2) Egy fajta akkor tekinthető állandónak, ha sorozatos szaporítását követően vagy (amennyiben a nemesítő meghatározta a konkrét szaporítási ciklust) minden egyes ciklus végén is hűen megfelel alapvető jellemzői leírásának.(3) Egy fajta akkor tekinthető kellően egyneműnek, ha csekély eltérésektől eltekintve az azt alkotó növények – szaporodási rendszerük megkülönböztető jegyeire is figyelemmel – hasonlóak vagy genetikailag azonosak az e célból figyelembe vett jellemzőik egésze tekintetében.(4) Egy fajta termesztési vagy felhasználási értéke akkor tekinthető kielégítőnek, ha az érintett tagállam jegyzékében elismert más fajtákkal összehasonlítva tulajdonságai összességében véve – legalább bármely régióban folyó termesztés tekintetében – az abból származó termény vagy termékek termesztésének, illetve hasznosításának egyértelmű javulását teszik lehetővé. Amennyiben a fajta egyéb kiemelkedő jellemzőkkel rendelkezik, egyes kevésbé fontos jellemzők figyelmen kívül hagyhatók.6. cikkA tagállamok biztosítják, hogy a más tagállamból származó fajtákra ugyanazok a követelmények vonatkoznak – különösen a fajtaelismerés tekintetében –, mint a hazai fajtákra.7. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy a fajták elismerése a leírandó fajta kellő számú jellemzőjére kiterjedő hivatalos vizsgálatok, különösen fajtakísérletek eredményein alapuljon. A jellemzők meghatározására használt módszereknek pontosnak és megbízhatónak kell lenniük. A megkülönböztethetőség megállapítása érdekében a fajtakísérletekbe bevonják legalább azokat az összehasonlításra alkalmas, rendelkezésre álló fajtákat, amelyek az 5. cikk (1) bekezdése értelmében a Közösségben ismert fajtának minősülnek. A 9. cikk alkalmazása során más összehasonlításra alkalmas, rendelkezésre álló fajtákat is bevonnak a fajtakísérletekbe.(2) A 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban az alábbiakat kell rögzíteni, figyelembe véve a mindenkori tudományos és műszaki ismereteket is:a) a különböző fajok vizsgálatakor minimálisan figyelembe vett jellemzők;b) a vizsgálatok elvégzésének minimumkövetelményei;c) a termesztési vagy felhasználási érték elbírálása érdekében végzett fajtakísérletekhez szükséges szabályok, amelyek meghatározhatják az alábbiakat:- azon eljárásokat és feltételeket, amelyek szerint több vagy valamennyi tagállam megállapodhat abban, hogy közigazgatási együttműködés útján olyan fajtákat is bevonnak a fajtakísérletekbe, amelyekre vonatkozóan egy másik tagállamban nyújtottak be elismerés iránti kérelmet,- a részt vevő tagállamok hatóságai közötti együttműködés feltételeit,- a fajtakísérletek eredményeinek hatását,- a termesztési vagy felhasználási érték elbírálása érdekében végzett fajtakísérletekre vonatkozó információkkal kapcsolatos szabványokat.(3) Amennyiben a hibridek és szintetikus fajták tanulmányozása érdekében szükséges a genealógiai komponensek vizsgálata, a tagállamok gondoskodnak arról, hogy – a nemesítő kérelmére – bizalmasan kezeljék a vizsgálat eredményeit és a genealógiai komponensek leírását.(4) a) A 4. cikk (4) bekezdésében említett, géntechnológiával módosított fajta esetében elvégzik a 90/220/EGK irányelvben megállapítottakkal egyenértékű környezetvédelmi kockázatok felmérését.b) A Bizottság javaslatára a Szerződés megfelelő jogi alapjára épülő tanácsi rendelettel vezetik be azokat az eljárásokat, amelyek biztosítják, hogy a környezetvédelmi kockázatfelmérés és az egyéb vonatkozó elemek egyenértékűek a 90/220/EGK irányelvben megállapítottakkal. E rendelet hatálybalépéséig géntechnológiával módosított fajta csak azt követően vehető fel nemzeti jegyzékbe, hogy a 90/220/EGK rendelettel összhangban forgalmazás céljára elismerték.c) A fenti b) pontban említett rendelet hatálybalépését követően a 90/220/EGK rendelet 11–18. cikke nem alkalmazandó a géntechnológiával módosított fajtákra.d) A környezeti kockázatfelmérés végrehajtásának technikai és tudományos részleteit a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban fogadják el.(5) a) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az e bekezdésben megállapított célra hasznosítani szánt fajtát csak akkor ismerik el, ha:- az élelmiszert vagy élelmiszer-összetevőt már engedélyezték a 258/97/EK rendelet szerint, vagy- a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban meghozták a 258/97/EK rendeletben említett engedélyező határozatokat.b) Az a) pont második franciabekezdésében megállapított esetben számításba veszik a 4. cikk (5) bekezdésében meghatározott feltételeket és a 258/97/EK rendeletben megállapított értékelési alapelveket.c) A b) pontban megállapított intézkedések végrehajtásának műszaki és tudományos részleteit a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban fogadják el.8. cikkA tagállamok előírják, hogy egy fajta elismerése iránti kérelem benyújtásakor a kérelmező jelezheti, hogy már kérelmezték az elfogadást egy másik tagállamban, melyik az érintett tagállam, és elfogadták-e a kérelmet.9. cikk(1) Valamennyi tagállam intézkedik a területén elismert fajták fajtajegyzékének és tagállamában a fajta fenntartásáért felelős személy vagy személyek nevének közzétételéről. Amennyiben több személy felelős egy fajta fenntartásáért, a neveket nem szükséges közzétenni. Amennyiben a neveket nem teszik közé, a fajtajegyzék feltünteti azt a hatóságot, amelynek birtokában van a fajta fenntartásáért felelős személyek neve.(2) A tagállamok, a lehetőséghez képest az elismeréskor gondoskodnak arról, hogy a fajtát valamennyi tagállamban ugyanazon a néven ismerjék.Amennyiben ismeretes, hogy egy adott fajta vetőmagját vagy szaporítóanyagát egy másik országban más név alatt forgalmazzák, a fajtajegyzékben azt a megnevezést is jelezni kell.(3) A rendelkezésre álló információk figyelembevételekor a tagállamok arról is gondoskodnak, hogy az a fajta, amely nem különböztethető meg egyértelműen- az érintett vagy egy másik tagállamban korábban már elismert fajtától, vagy- egy másik olyan fajtától, amelyet az ezen irányelvvel összhangban lévő szabályok szerint megkülönböztethetőség, állandóság és egyneműség tekintetében értékeltek, anélkül azonban, hogy az 5. cikk (1) bekezdése értelmében a Közösségben ismert fajtának minősülne,annak a fajtának a nevét viselje. Ez a rendelkezés nem alkalmazandó, ha a megnevezés megtévesztő vagy összetévesztésre alkalmas lehet a kérdéses fajtát illetően, vagy az érintett tagállam fajtamegnevezésre vonatkozó rendelkezései szerint más tényező akadályozza annak használatát, vagy pedig harmadik személyek jogai gátolják a megnevezés szabad használatát az érintett fajtával kapcsolatosan.(4) A tagállamok valamennyi elismert fajtáról aktát állítanak össze, amely tartalmazza a fajta leírását és az elismerés alapjául szolgáló valamennyi tény világos összefoglalását. A fajtaleírás azokra a növényekre vonatkozik, amelyeket közvetlenül a "minősített vetőmag és szaporítóanyag" kategóriájába tartozó vetőmagból illetve palántából állítottak elő.(5) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a géntechnológiával módosított, elismert fajtákat egyértelműen ilyenként tüntessék fel a fajtajegyzékben. Továbbá gondoskodnak arról, hogy az ilyen fajtákat forgalmazó bármely személy egyértelműen feltüntesse értékesítési katalógusában, hogy a fajta géntechnológiával módosított.(6) A fajta alkalmassága és megnevezése vonatkozásában a közösségi növényfajta-oltalomról szóló, 1994. július 27-i 2100/94/EK tanácsi rendelet [12] 63. cikke alkalmazandó.A fajták megnevezésének megfelelőségére vonatkozó részletes végrehajtási szabályokat a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban lehet elfogadni.10. cikk(1) A fajta elfogadása iránti bármely kérelmet vagy annak visszavonását, a fajtajegyzékbe való felvételt, valamint a jegyzék bármely módosítását a tagállamok haladéktalanul közlik a többi tagállammal és a Bizottsággal.(2) A tagállamok valamennyi újonnan elismert fajta esetében megküldik a többi tagállamnak és a Bizottságnak a legfontosabb felhasználási jellemzők rövid leírását. Ez a rendelkezés nem vonatkozik az olyan fajta (beltenyésztett törzs, hibrid) esetére, amelyet kizárólag egy végleges fajta komponensének szánnak. Kérésre közlik azokat a különleges jellemzőket is, amelyek lehetővé teszik a fajta megkülönböztetését más hasonló fajtáktól.(3) Valamennyi tagállam a többi tagállam és a Bizottság rendelkezésére bocsátja a 9. cikk (4) bekezdésében említett aktákat az olyan fajtákkal kapcsolatban, amelyeket elismertek, illetve amelyek elismerését megszüntették. Az ilyen aktákkal kapcsolatban váltott információkat bizalmasan kezelik.(4) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a fajtaelismeréssel kapcsolatos akták hozzáférhetők legyenek a személyzet, valamint a törvényes érdekeltségüket bizonyítani képes személyek kizárólagos használatára. E rendelkezések nem vonatkoznak arra az esetre, amikor az információt a 7. cikk (3) bekezdése alapján bizalmasan kell kezelni.(5) Amennyiben visszautasítják vagy visszavonják egy fajta elismerését, a vizsgálatok eredményeit a döntés által érintett személyek rendelkezésére bocsátják.11. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy az elismert fajtákat a fajtafenntartásra vonatkozó elfogadott gyakorlat szerint kell fenntartani.(2) A fajtafenntartásnak mindenkor ellenőrizhetőnek kell lennie a fajtáért felelős személy vagy személyek által vezetett nyilvántartás alapján. E feljegyzések az elit vetőmagot vagy szaporítóanyagot megelőző valamennyi generáció termesztésére kiterjednek.(3) A fajtáért felelős személytől mintákat lehet kérni. Szükség esetén ilyen mintákat hatósági mintavétellel is be lehet szerezni.(4) Amennyiben a fajtafenntartás más tagállamban történik, mint ahol a fajtát elismerték, az érintett tagállamok közigazgatási segítséget nyújtanak egymásnak az ellenőrzéssel kapcsolatban.12. cikk(1) Az elismerés az elismerést követő tizedik naptári év végéig érvényes.A Német Demokratikus Köztársaság hatóságai által Németország egyesítése előtt elismert fajták elismerése legfeljebb 10 naptári évig marad érvényben azt követően, hogy a 3. cikk (1) bekezdésével összhangban felvették azokat a Németországi Szövetségi Köztársaság által összeállított fajtajegyzékbe.(2) A fajta elismerése adott időszakonként megújítható, ha termesztésének mértéke továbbra is indokolja azt, vagy fenntartása a növénygenetikai erőforrások megőrzése érdekében szükséges, és feltéve, hogy továbbra is eleget tesz a megkülönböztethetőség, az egyneműség és az állandóság tekintetében a 20. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott feltételeknek. A 20. cikk értelmében vett növénygenetikai erőforrások esetét kivéve a megújítási kérelmet legkésőbb két évvel a fajtaelismerés lejárata előtt nyújtják be.(3) A fajtaelismerés érvényességének időszaka átmenetileg meghosszabbítható, amíg a megújítás iránti kérelmet nem bírálják el.13. cikk(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az egyes fajták elismerésekor tisztázzanak minden kétséget, amely a fajtaelismerést követően a megkülönböztethetőség vagy a megnevezés elbírálásával kapcsolatosan felmerülhet.(2) Amennyiben egy fajta elismerését követően állapítják meg, hogy elismerése idején nem teljesültek az 5. cikk értelmében a megkülönböztethetőségre vonatkozó feltételek, az elismerést az irányelvnek megfelelő egyéb határozat vagy adott esetben visszavonás váltja fel.Az említett egyéb határozat elfogadásával fajta, eredeti elismerésének időpontjától kezdődő hatállyal nem minősül az 5. cikk (1) bekezdése értelmében a Közösségben ismert fajtának.(3) Amennyiben egy fajta elismerését követően állapítják meg, hogy megnevezése a 9. cikk értelmében a fajta elismerésekor nem volt elfogadható, a fajtamegnevezést úgy módosítják, hogy megfeleljen ennek az irányelvnek. A tagállamok engedélyezhetik a korábbi megnevezés kiegészítő megnevezésként való ideiglenes használatát. Azokat a részletes szabályokat, amelyek szerint a korábbi megnevezés kiegészítő megnevezésként használható, a 23. cikk (2) bekezdésében előírt eljárással összhangban lehet megállapítani.(4) A 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban szabályokat lehet megállapítani az (1) és a (2) bekezdés alkalmazására vonatkozóan.14. cikk(1) A tagállamok gondoskodnak a fajtaelismerés visszavonásáról,a) amennyiben a vizsgálat alapján bebizonyosodik, hogy a fajta többé már nem megkülönböztethető, állandó vagy elegendően egynemű;b) ha a fajtáért felelős személy vagy személyek kérik, kivéve, ha fajtafenntartás folyik.(2) A tagállamok visszavonhatják a fajtaelismerést,a) ha az ezen irányelv értelmében elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések nem teljesülnek;b) ha az elismerés iránti kérelem idején, vagy vizsgálat közben hamis vagy félrevezető adatokat szolgáltattak a fajtaelismerés alapjául szolgáló tényekről.15. cikk(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a fajtát töröljék a fajtajegyzékükből, ha a fajta elismerését visszavonták, vagy az elismerés érvényességi ideje lejárt.(2) A tagállamok a saját területük vonatkozásában engedélyezhetnek egy legfeljebb az elismerés lejártától számított harmadik év június 30-ig tartó időszakot a vetőmag vagy szaporítóanyag minősítésére és forgalmazására.Olyan fajták esetében, amelyeket a 16. cikk (1) bekezdése szerint felvettek a 17. cikkben említett közös fajtajegyzékbe, a különböző tagállamok által az első albekezdés szerinti fajtaelismerésre megadott érvényességi idők közül az utolsóként lejáró határidő alkalmazandó a fajta forgalmazására valamennyi tagállamban, feltéve, hogy a fajta vetőmagja, illetve szaporítóanyaga nem áll a fajtával kapcsolatos forgalmazási korlátozás alatt.16. cikk(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a 17. cikkben említett közzétételtől kezdődően az ezen irányelvvel vagy az ezen irányelvben kifejtetteknek megfelelő elvekkel összhangban elismert fajták vetőmagja nem áll a fajtával kapcsolatos semmiféle forgalmazási korlátozás hatálya alatt.(2) A 23. cikk (2) vagy (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézendő kérelmére a tagállam felhatalmazható arra, hogy géntechnológiával módosított fajta esetében megtiltsa a fajta használatát területének egészén vagy egy részén, illetve a c) pontban előírt esetekben megfelelő feltételeket határozzon meg a fajta termesztésére vonatkozóan az ilyen termesztésből származó termékek felhasználásával kapcsolatos feltételekkel összhangban,a) amennyiben megállapítást nyer, hogy a fajta termesztése növény-egészségügyi szempontból káros lehet más fajták vagy fajok termesztésére; vagyb) amennyiben a kérelmező tagállamban – az 5. cikk (4) bekezdésének megfelelő alkalmazásával – végzett hatósági fajtakísérletek azt bizonyítják, hogy a fajta a tagállam területének bármely részén nem biztosít olyan eredményeket, amelyek megfelelnek az adott tagállam területén elismert, összehasonlításra alkalmas fajták eredményeinek, vagy amennyiben köztudott, hogy érési csoportba való besorolása miatt a fajta nem termeszthető a tagállam területének valamely részén. A kérelmet az elismeréstől számított harmadik naptári év vége előtt kell benyújtani;c) amennyiben a már említetteken vagy a 10. cikk (2) bekezdésében említett eljárás során esetlegesen említetteken túlmenően más valós okból a fajta kockázatot jelent az emberi egészségre vagy a környezetre.17. cikkA Bizottság a tagállamok által szolgáltatott információk alapján és annak kézhezvételekor az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának C sorozatában a "Mezőgazdasági Növényfajok Közös Fajtajegyzéke" cím alatt közzéteszi valamennyi olyan fajta felsorolását, amelynek vetőmagja vagy szaporítóanyaga a 16. cikk alapján nem esik valamely fajtára vonatkozó forgalmazási korlátozás hatálya alá, valamint a 9. cikk (1) bekezdésében előírt információkat a fajta fenntartásáért felelős személlyel vagy személyekkel kapcsolatban. A közzétett hirdetmény megnevezi azt a tagállamot, amely megkapta a 16. cikk (2) bekezdése vagy a 18. cikk szerinti felhatalmazást.A közzétett hirdetmény felsorolja azokat a fajtákat, amelyek esetében a 15. cikk (2) bekezdésének második albekezdésével összhangban határidőt határoztak meg. Jelzi továbbá az időtartam hosszát és adott esetben azon tagállamokat, amelyekre nem vonatkozik a határidő.A közzétett hirdetmény egyértelműen megjelöli azokat a fajtákat, amelyeket géntechnológiával módosítottak.18. cikkHa megállapítást nyer, hogy a közös fajtajegyzékbe felvett valamely fajta termesztése bármely tagállamban növény-egészségügyi szempontból káros lehet más fajták vagy fajok termesztésére, illetve kockázatot jelenthet a környezetre vagy az emberi egészségre, az érintett tagállam kérelmére a 23. cikk (2) vagy (3) bekezdésében említett eljárással összhangban felhatalmazást kaphat arra, hogy megtiltsa géntechnológiával módosított fajta esetében a fajta vetőmagjának vagy szaporítóanyagának forgalmazását területének egészén vagy egy részén. Amennyiben fennáll a káros biológiai szervezetek elterjedésének közvetlen veszélye, illetve közvetlen veszélybe kerül az emberi egészség vagy a környezet, az érintett tagállam a kérelem benyújtásakor is bevezetheti a tilalmat a végleges döntés megszületéséig terjedő hatállyal. Géntechnológiával módosított fajta esetében az említett döntést három hónapon belül hozzák meg a 23. cikk (2) vagy (3) bekezdésében megállapított eljárással összhangban.19. cikkAmennyiben egy fajta elismerése megszűnik azon tagállamban, amely eredetileg elismerte, egy vagy több tagállam továbbra is elismerheti a fajtát, feltéve, hogy a területén továbbra is teljesülnek az elismerés feltételei, és a fajtafenntartás biztosított marad.20. cikk(1) A 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban külön feltételeket lehet megállapítani a vegyszerrel kezelt vetőmag forgalmazására vonatkozó feltételekkel kapcsolatos fejlődés figyelembevétele érdekében.(2) A mezőgazdasági genetikai erőforrások megőrzéséről, jellemzéséről, begyűjtéséről és hasznosításáról szóló, 1994. június 20-i 1467/94/EK tanácsi rendelet [13] sérelme nélkül a 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban különös feltételeket lehet megállapítani a növény-genetikai erőforrások helyi és regionális feltételekhez természetesen alkalmazkodott, és genetikai erózió által fenyegetett helyben honos fajták magjainak termesztése és forgalmazása útján fenntartható hasznosításával és az in situ fenntartással kapcsolatban elért fejlődés figyelembevételére.(3) A fenti (2) bekezdésben említett különös feltételek főként az alábbi pontokat foglalják magukban:a) a helyben honos fajták elismerése ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban történik. A hatósági elismerésre irányuló eljárás során figyelembe veszik a meghatározott minőségi jellemzőket és követelményeket. Különösen a nem hivatalos vizsgálatok eredményeit, a termesztés, szaporítás és felhasználás során szerzett gyakorlati tapasztalatokból származó ismereteket, valamint az egyes fajták tagállamokkal közölt részletes leírását és megnevezését veszik figyelembe, és ha ez elegendő, a fajta mentesül a hivatalos vizsgálat alól. Az ilyen helyben honos fajtákat elismerésükkor "genetikai anyag"-ként tüntetik fel a közös fajtajegyzékben;b) megfelelő mennyiségi korlátozások.21. cikkA 23. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban külön feltételek állapíthatók meg a genetikai erőforrások megőrzése terén bekövetkező fejlődés figyelembevétele érdekében.22. cikk(1) A Bizottság javaslata alapján a Tanács minősített többséggel eljárva határozza meg, hogy:a) a fajták harmadik országban végzett hatósági vizsgálatai a 7. cikkben előírt és a tagállamokban végzett vizsgálatokkal egyenértékű biztosítékokat nyújtanak-e;b) a fajtafenntartással kapcsolatosan harmadik országban végzett vizsgálatok a tagállamokban végzett vizsgálatokkal egyenértékű biztosítékokat nyújtanak-e.(2) Az (1) bekezdés valamennyi új tagállamra is vonatkozik a csatlakozása napjától kezdődően addig a napig, amikor hatályba kell léptetnie azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek.23. cikk(1) A Bizottság munkáját a 66/399/EGK tanácsi határozat [14] 1. cikkével felállított Mezőgazdasági, Kertészeti és Erdészeti Vetőmagvak és Szaporítóanyagok Állandó Bizottsága segíti.(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor az 1999/468/EK határozat 4. és 7. cikkei alkalmazandók.A 199/468/EK határozat 4. cikk (3) bekezdésében meghatározott időszak egy hónap.(3) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkei alkalmazandók.A 1999/468/EK határozat 5. cikk (6) bekezdésében meghatározott időszak egy hónap.(4) A bizottság fogadja el eljárásának szabályait.24. cikkAz irányelv 16. és 18. cikkében foglalt előírások kivételével ez az irányelv nem érinti a nemzeti jogszabályoknak az emberek, állatok és növények egészségének és életének védelme, illetőleg az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme alapján indokolt rendelkezéseit.25. cikkA tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseit, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadnak el.A Bizottság tájékoztatja erről a többi tagállamot.26. cikk(1) Az I. melléklet A. részében felsorolt irányelvekkel módosított 70/457/EGK irányelv hatályát veszti, a tagállamoknak az I. melléklet B. részében említett irányelvek átültetésére meghatározott határidőkkel kapcsolatos kötelezettségeinek sérelme nélkül.(2) Az irányelvre történő hivatkozások az ezen irányelvre történő hivatkozásként tekintendők, és a II. mellékletben lévő korrelációs táblázatnak megfelelően értelmezendők.27. cikkEz az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.28. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 2002. június 13-án.a Tanács részérőlaz elnökM. Rajoy Brey[1] 2002. április 9-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).[2] HL 225., 1970.10.12., 1. o. A legutóbb a 98/96/EK irányelvvel (HL L 25.. 1999.2.1., 27. o.) módosított irányelv.[3] Lásd az I. melléklet A. részét.[4] HL L 193., 2002.7.20., 12. o.[5] HL 125., 1966.7.11., 2298/66. o. A legutóbb a 2001/64/EK irányelvvel (HL L 234., 2001.9.1., 60. o.) módosított irányelv.[6] HL 125., 1966.7.11., 2309/66.. A legutóbb a 2001/64/EK irányelvvel módosított irányelv.[7] HL L 193., 2002.7.20., 60. o.[8] HL L 193., 2002.7.20., 74. o.[9] HL L 117., 1970.5.8., 15. o. A 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 106., 2001.4.17., 1. o.) hatályon kívül helyezett irányelv.[10] HL L 43., 1997.2.14., 1. o.[11] HL L 184., 1999.7.17., 23. o.[12] HL L 227., 1994.9.1., 1. o. A 2506/95/EK rendelettel (HL L 258., 1995.10.28., 3. o.) módosított rendelet.[13] HL L 159., 1994.6.28., 1. o.[14] HL 125., 1966.7.11., 2289/66. o.--------------------------------------------------I. MELLÉKLETA. RÉSZA HATÁLYON KÍVÜL HELYEZETT IRÁNYELV ÉS MÓDOSÍTÁSAI(a 26. cikkben említettek szerint)70/457/EGK irányelv (HL L 225., 1970.10.12., 1. o.) | |A Tanács 72/274/EGK irányelve (HL L 171., 1972.7.29., 37. o.) | csak az 1. és 2. cikkben a 70/457/EGK irányelv rendelkezéseire tett utalások tekintetében |A Tanács 72/418/EGK irányelve (HL L 287., 1972.12.26., 22. o.) | csak a 7. cikk |A Tanács 73/438/EGK irányelve (HL L 356., 1973.12.27., 79. o.) | csak a 7. cikk |A Tanács 78/55/EGK irányelve (HL L 16., 1978.1.20., 23. o.) | csak a 6. cikk |A Tanács 79/692/EGK irányelve (HL L 205., 1979.8.13., 1. o.) | csak a 3. cikk |A Tanács 79/967/EGK irányelve (HL L 293., 1979.11.20., 16. o.) | csak a 2. cikk |A Tanács 80/1141/EGK irányelve (HL L 341., 1980.12.16., 27. o.) | csak az 1. cikk |A Tanács 86/155/EGK irányelve (HL L 118., 1986.5.7, 23. o.) | csak az 5. cikk |A Tanács 88/380/EGK irányelve (HL L 187., 1988.7.16., 31. o.) | csak a 6. cikk |A Tanács 90/654/EGK irányelve (HL L 353., 1990.12.17., 48. o.) | csak a 2. cikkben és a II. melléklet I. 6. pontjában a 70/457/EGK irányelv rendelkezéseire tett utalások tekintetében |A Tanács 98/95/EK irányelve (HL L 25., 1999.2.1., 1. o). | csak a 6. cikk |A Tanács 98/96/EK irányelve (HL L 25., 1999.2.1., 27. o.) | csak a 6. cikk |B. RÉSZA NEMZETI JOGBA VALÓ ÁTÜLTETÉS HATÁRIDŐI(a 26. cikkben említettek szerint)Irányelv | Az átültetés határideje |70/457/EGK | 1972. július 1., |70/274/EGK | 1972. július 1. (1. cikk) |1973. január 1. (2. cikk) |72/418/EGK | 1972. július 1. (7. cikk) |73/438/EGK | 1974. július 1. (7. cikk) |78/55/EGK | 1977. július 1. (6. cikk) |79/692/EGK | 1977. július 1. (3. cikk (9) bekezdése) |1982. július 1. (egyéb rendelkezések) |79/967/EGK | 1982. július 1. (2. cikk) |80/1141/EGK | 1980. július 1. (1. cikk) |86/155/EGK | 1986. március 1. (5. cikk) |88/380/EGK | 1986. január 1. (6. cikk (5) és (6) bekezdése) |1990. július 1. (egyéb rendelkezések) |90/654/EGK | |98/95/EK | 2000. február 1. (Helyesbítés: HL L 126., 1999.5.20, 23. o.) |98/96/EK | 2000. február 1. |--------------------------------------------------II. MELLÉKLETKORRELÁCIÓS TÁBLÁZATA 70/457/EGK irányelv | Ez az irányelv |1. cikk (1) bekezdése | 1. cikk (1) bekezdése |1. cikk (2) bekezdése | 1. cikk (2) bekezdése |22. cikk | 1. cikk (3) bekezdése |2. cikk | 2. cikk |3. cikk (1) bekezdése | 3. cikk (1) bekezdése |3. cikk (1a) bekezdése | 3. cikk (2) bekezdése |3. cikk (2) bekezdése | 3. cikk (3) bekezdése |3. cikk (3) bekezdése | 3. cikk (4) bekezdése |3. cikk (4) bekezdése | 3. cikk (5) bekezdése |4. cikk | 4. cikk |5. cikk | 5. cikk |6. cikk | 6. cikk |7. cikk | 7. cikk |8. cikk | 8. cikk |9. cikk | 9. cikk |10. cikk | 10. cikk |11. cikk | 11. cikk |12. cikk | 12. cikk |12a. cikk | 13. cikk |13. cikk | 14. cikk |14. cikk | 15. cikk |15. cikk | 16. cikk |16. cikk | – |17. cikk | – |18. cikk | 17. cikk |19. cikk | 18. cikk |20. cikk | 19. cikk |20a. cikk | 20. cikk |21. cikk (1) bekezdése | 22. cikk (1) bekezdése |21. cikk (3) bekezdése | 22. cikk (2) bekezdése |23. cikk | 23. cikk (1), (2) és (4) bekezdése |23a. cikk | 23. cikk (1), (3) és (4) bekezdése |24. cikk | 24. cikk |24a. cikk | 21. cikk |– | 25. cikk |– | 26. cikk |– | 27. cikk |– | 28. cikk |– | I. MELLÉKLET |– | II. MELLÉKLET |– | |--------------------------------------------------


title: A Bizottság második irányelve (1982. május 14.) a kozmetikai termékek összetételének ellenőrzéséhez szükséges vizsgálati módszerekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31982L0434

Hivatalos Lap L 185 , 30/06/1982 o. 0001 - 0028 finn különkiadás fejezet 13 kötet 12 o. 0071  spanyol különkiadás fejezet 15 kötet 3 o. 0179  svéd különkiadás fejezet 13 kötet 12 o. 0071  portugál különkiadás fejezet 15 kötet 3 o. 0179

		A Bizottság második irányelve(1982. május 14.)a kozmetikai termékek összetételének ellenőrzéséhez szükséges vizsgálati módszerekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről(82/434/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a 79/661/EGK irányelvvel [1] módosított, a kozmetikai termékekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1976. július 27-i 76/768/EGK tanácsi irányelvre [2] és különösen annak 8. cikke (1) bekezdésére,mivel a 76/768/EGK irányelv rendelkezik a kozmetikai termékek hivatalos vizsgálatáról azzal a céllal, hogy biztosítsa a kozmetikai termékek összetételére vonatkozó közösségi rendelkezések által előírt feltételek teljesülését;mivel minden szükséges vizsgálati módszert a lehető leggyorsabban meg kell határozni; mivel e cél elérése érdekében az első lépés már megvalósult, bizonyos módszereknek a 80/1335/EGK [3] bizottsági irányelvben történt meghatározásával, a második lépés néhány oxidálószer azonosításának és a hidrogén-peroxid kozmetikai hajápolási termékekben történő mennyiségi meghatározásának, bizonyos oxidáló színezékek hajfestékekben történő azonosításának és félkvantitatív meghatározásának, a nitrit azonosításának és mennyiségi meghatározásának, a szabad formaldehid azonosításának és mennyiségi meghatározásának, a rezorcin samponokban és hajszeszekben történő mennyiségi meghatározásának és a metanol etanolra vagy propán-2-olra vonatkoztatott mennyiségi meghatározásának a módszer-meghatározások közé történő felvételéből áll;mivel az ezen irányelv által megállapított rendelkezések összhangban vannak a 76/768/EGK irányelvnek a műszaki fejlődéshez való hozzáigazításával foglalkozó bizottság véleményével,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést, hogy a kozmetikai termékek hivatalos vizsgálata során:- az oxidálószerek azonosítása és a hidrogén-peroxid hajápolási termékekben történő mennyiségi meghatározása,- bizonyos oxidáló színezékek hajfestékekben történő azonosítása és félkvantitatív meghatározása,- nitrit azonosítása és mennyiségi meghatározása,- a szabad formaldehid azonosítása és mennyiségi meghatározása,- a rezorcin samponokban és hajszeszekben történő mennyiségi meghatározása,- a metanol mennyiségi meghatározása etanolra vagy propán-2-olra vonatkoztatvaa mellékletben leírt módszereknek megfelelően történjék.2. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 1983. december 31-ig megfeleljenek.Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1982. május 14-én.a Bizottság részérőlKarl-Heinz Narjesa Bizottság tagja[1] HL L 192., 1979.7.31., 35. o.[2] HL L 262., 1976.9.27., 169. o.[3] HL L 383., 1980.12.31., 27. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETI. OXIDÁLÓSZEREK AZONOSÍTÁSA ÉS HIDROGÉN-PEROXID MEGHATÁROZÁSA HAJÁPOLÁSI TERMÉKEKBENCÉL ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLETA hidrogén-peroxid jodometriás meghatározása kozmetikumokban csak abban az esetben végezhető el, ha azok nem tartalmaznak a jodidokat jóddá redukáló más oxidálószereket. A hidrogén-peroxid jodometriás mennyiségi meghatározását ezért meg kell előznie a mintában előforduló egyéb oxidálószerek kimutatásának és azonosításának. Az azonosítás két szakaszból áll: az első a perszulfátokra, a bromátokra és a hidrogén-peroxidra, a második pedig a bárium-peroxidra vonatkozik.A. PERSZULFÁTOK, BROMÁTOK ÉS HIDROGÉN-PEROXID AZONOSÍTÁSA1. ALAPELVA nátrium-perszulfátot, kálium-perszulfátot és ammónium-perszulfátot, valamint a kálium-bromátot, nátrium-bromátot és a hidrogén-peroxidot – függetlenül attól, hogy utóbbi bárium-peroxidból származik vagy sem – leszálló papírkromatográfiával azonosítjuk, amelynek során két előhívó oldószert használunk.2. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.2.1. A következő vegyületek 0,5 %-os (m/V) vizes referenciaoldata:2.1.1. Nátrium-perszulfát2.1.2. Kálium-perszulfát2.1.3. Ammónium-perszulfát2.1.4. Kálium-bromát2.1.5. Nátrium-bromát2.1.6. Hidrogén-peroxid2.2. Előhívó oldószer A, 80 %-os (v/v) etanol2.3. Előhívó oldószer B, benzol – metanol – 3-metil-bután-1-ol – víz (34:38:18:10 térfogatarányban)2.4. Detektor A, kálium-jodid 10 %-os (m/V) vizes oldata2.5. Detektor B, keményítő 1 %-os (m/V) vizes oldata2.6. Detektor C, 10 %-os sósav (m/m)2.7. 4N sósav3. ESZKÖZÖK3.1. Kromatográfiás papír (Whatman-papír 3. és 4., vagy ezekkel egyenértékű)3.2. 1 μl-es mikropipetta3.3. 100 ml-es mérőlombik3.4. Redős szűrő3.5. Leszálló papírkromatográfia eszközei4. MINTAELŐKÉSZÍTÉS4.1. Vízben oldódó termékekMinden mintából két oldatot készítsünk 1, illetve 5 g termék 100 ml vízben történő feloldásával. Az 5. szakaszban leírt papír-kromatográfia végrehajtásához az oldatok mindegyikéből 1 μl-t használjunk.4.2. Vízben korlátozottan oldódó termékek4.2.1. Mérjünk be külön-külön 1 g és 5 g terméket, szuszpendáljuk 50 ml vízben, egészítsük ki 100 ml-re vízzel mindkettőt, és keverjük össze a mintákat. Szűrjük le a szuszpenziókat redős szűrőn (3.4.), és az 5. szakaszban leírt papír-kromatográfia végrehajtásához a szűrletek mindegyikéből 1 μl-t használjunk.4.2.2. Szuszpendáljuk újra az 1 g és 5 g terméket 50 ml vízben, savanyítsuk meg híg sósavval (2.7.), egészítsük ki vízzel 100 ml-re, és keverjük össze. Szűrjük le a szuszpenziókat redős szűrőn (3.4.), és az 5. pontban leírt papír-kromatográfia végrehajtásához a szűrletek mindegyikéből 1 μl-t használjunk.4.3. KrémekSzuszpendáljunk termékenként 5 g-ot és 20 g-ot 100 ml vízben, és ezeket a szuszpenziókat használjuk az 5. szakaszban leírt papír-kromatográfia végrehajtásához.5. ELJÁRÁS5.1. A leszálló papírkromatográfia végrehajtásához tegyünk megfelelő mennyiségű A (2.2.) és B (2.3.) oldószert egy-egy kromatográfiás kádba. Legalább 24 órán át telítsük a kromatográfiás kádakat oldószergőzökkel.5.2. Vigyünk fel 1-1 μl-t a 4. és 2.1. pontnak megfelelően előkészített minta- és referenciaoldatokból egy 40 cm hosszúságú és 20 cm szélességű vagy más megfelelő méretű kromatográfiás papírcsík (3.1.) (Whatman-3 vagy ezzel egyenértékű) kiindulási pontjaira, majd párologtassuk el az oldószert levegőn.5.3. Helyezzük a kromatográfiás (5.2.) papírcsíkot az A előhívó oldószert (5.1.) tartalmazó kromatográfiás kádba, és addig fejlesszük, amíg az oldószerfront az alapvonaltól 35 cm-re távolodik (körülbelül 15 óra).5.4. Ismételjük az 5.2. és 5.3. pontban leírt eljárást (Whatman-4 vagy ezzel egyenértékű) kromatográfiás papírral (3.1.) a B előhívó oldószerben. Kromatografáljuk, amíg az oldószerfront 35 cm-re távolodik az alapvonaltól (körülbelül 5 óra).5.5. A előhívás után vegyük ki a kádból a kromatográf-papírcsíkokat, és szárítsuk meg levegőn.5.6. A foltok előhívásához fújjuk le a kromatogramot sorrendben:5.6.1. az A detektorral (2.4.), majd rövid idő múlva a B (2.5.) detektorral. Először a perszulfátok foltjai jelennek meg a kromatogramon, amelyeket a hidrogén-peroxid-foltok követnek. Jelöljük meg a foltok helyét ceruzával;5.6.2. az 5.6.1. pont szerint kapott kromatogramokat a C detektorral (2.6.); a bromátok szürkéskék folttal jelennek meg a kromatogramon.5.7. Az A (2.2.) és B (2.3.) előhívó oldószerekre vonatkozó, fent említett körülmények között az referenciaanyagok (2.1.) Rf-értékei hozzávetőlegesen a következők:| előhívó oldószer A (2.2.) | előhívó oldószer B (2.3.) |Nátrium-perszulfát | 0,40 | 0,10 |Kálium-perszulfát | 0,40 | 0,02 + 0,05 |Ammónium-perszulfát | 0,50 | 0,10 + 0,20 |Nátrium-bromát | 0,40 | 0,20 |Kálium-bromát | 0,40 | 0,10 + 0,20 |Hidrogén-peroxid | 0,80 | 0,80 |B. BÁRIUM-PEROXID AZONOSÍTÁSA1. ALAPELVA bárium-peroxidot az (A.4.2.) minta savanyítása után keletkező hidrogén-peroxid segítségével és a báriumion jelenlétének kimutatásával azonosítjuk:- ha (A) perszulfátok nincsenek jelen, híg kénsavnak a savas mintaoldat (B.4.1.) egy részéhez történő hozzáadása esetén, aminek eredményeként fehér bárium-szulfát-csapadék képződik. A báriumion jelenlétét a (B.4.1.) mintában, ebben az esetben is papírkromatográfiával igazoljuk az alábbi, 5. pontban leírt módon,- ha a mintában egyidejűleg található bárium-peroxid és (B.4.2.) perszulfátok, a (B.4.2.) oldhatatlan maradék lúgos feltárásával és sósavban történő oldás után a bárium-ionok jelenlétét a (B.4.2.3.) olvadék oldatában papír kromatográfiával és/vagy a bárium-szulfát lecsapatásával igazoljuk.2. REAGENSEK2.1. Metanol2.2. 36 %-os (m/m) tömény sósav2.3. 6N sósav2.4. 4N kénsav2.5. Rodizonsav-dinátrium só2.6. Bárium-klorid (BaCl2 ·2H2O)2.7. Vízmentes nátrium-karbonát2.8. Bárium-klorid 1 %-os (m/V) vizes oldata2.9. Előhívó oldószer, amely metanolt, tömény sósavat (koncentráció 36 %) és vizet tartalmaz (80:10:10 térfogatarányban)2.10. Detektor, rodizonsav dinátriumsójának 0,1 %-os (m/V) vizes oldata, amelyet felhasználás előtt frissen kell készíteni.3. ESZKÖZÖK3.1. 5 μl-es mikropipetta3.2. Platinatégely3.3. 100 ml-es mérőlombik3.4. Schleicher és Schull 2043 b vagy ezzel egyenértékű kromatográfiás papír. Helyezzük a papírt egy éjszakán keresztül a (B.2.9.) előhívó oldószert tartalmazó (A.3.5.) leszálló kromatográfiás kádba, majd szárítsuk meg.3.5. Redős szűrő3.6. Felszálló papírkromatográfia szokásos eszközei4. MINTA-ELŐKÉSZÍTÉS4.1. Perszulfátokat nem tartalmazó termékek4.1.1. Szuszpendáljunk 2 g terméket 50 ml vízben, és sósavval (B.2.3.) állítsuk be a pH-ját 1 körüli értékre.4.1.2. Mossuk át a szuszpenziót vízzel egy 100 ml-es mérőlombikba, töltsük fel a jelig, és keverjük össze. Ezt a szuszpenziót használjuk az 5. pontban leírt papírkromatográfiás vizsgálat és a bárium-szulfát-csapadék kicsapatásán alapuló azonosítás során.4.2. Perszulfátokat tartalmazó termékek4.2.1. Szuszpendáljunk 2 g terméket 100 ml vízben, és szűrjük le.4.2.2. Adjunk a szárított maradékhoz tömege hét-tízszeresének megfelelő mennyiségű nátrium-karbonátot (B.2.7.), keverjük össze, és olvasszuk a keveréket egy platinatégelyben (B.3.2.) fél órán keresztül.4.2.3. Hűtsük le az olvadékot szoba-hőmérsékletűre, oldjuk fel 50 ml vízben, és szűrjük le (B.3.5.).4.2.4. Oldjuk fel az olvadékból származó maradékot sósavban (B.2.3.), töltsük föl 100 ml-re vízzel. Ezt a szuszpenziót használjuk az 5. pontban leírt papírkromatográfiás vizsgálat és a bárium-szulfát-csapadék lecsapatásán alapuló azonosítás során.5. ELJÁRÁS5.1. Tegyünk megfelelő mennyiségű előhívó oldószert (B.2.9.) egy felszálló papírkromatográfiás kádba, és telítsük a kádat legalább 15 órán keresztül.5.2. A B.3.4. pontban leírt módon előkészített kromatográfiás papírra három kiindulási pontban vigyünk fel 5-5 μl-t a B.4.1.2. és a B.4.2.4. pontnak megfelelően előkészített oldatokból és a B.2.8. pont szerinti referenciaoldatból.5.3. Szárítsuk meg a minta- és referenciafoltokat levegőn. A kromatogram előhívását addig folytassuk, amíg az oldószerfront a függőleges irányban 30 cm magasságig emelkedik.5.4. Vegyük ki a kromatogramokat a kádból, és szárítsuk meg levegőn.5.5. A foltok előhívása céljából fújjuk le a papírt a B.2.10. előhívó szerrel. Bárium jelenlétében, körülbelül 0,10 Rf-értéknél a kromatogramon piros foltok jelennek meg.C. HIDROGÉN-PEROXID MEGHATÁROZÁSA1. ALAPELVA hidrogén-peroxid jodometriás meghatározása a következő reakción alapszik:HO+ 2H+ 2I→ I− 2HOAz átalakulás lassú folyamat, de ammónium-molibdát hozzáadásával gyorsítható. A képződő jód nátrium-tioszulfátos titrálással meghatározható, és lehetővé teszi a hidrogén-peroxid-tartalom meghatározását.2. FOGALOMMEGHATÁROZÁSAz alábbi módon mért hidrogén-peroxid-tartalmat a termék tömegére vonatkoztatva tömegszázalékban (% m/m) fejezzük ki.3. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.3.1. 2N kénsav3.2. Kálium-jodid3.3. Ammónium-molibdát3.4. 0,1 N nátrium-tioszulfát3.5. 10 %-os (m/V) kálium-jodid-oldat, közvetlenül felhasználás előtt kell készíteni3.6. 20 %-os (m/V) ammónium-molibdát-oldat3.7. 1 %-os (m/V) keményítőoldat4. ESZKÖZÖK ÉS FELSZERELÉSEK4.1. 100 ml-es főzőpohár4.2. 50 ml-es büretta4.3. 250 ml-es mérőlombik4.4. 25 ml-es és 100 ml-es mérőhenger4.5. 10 ml-es egyjelű pipetta4.6. 250 ml-es Erlenmeyer-lombik5. ELJÁRÁS5.1. Mérjünk be 10 g (m), körülbelül 0,6 g hidrogén-peroxidot tartalmazó terméket egy 100 ml-es főzőpohárba. Egy kis vízzel mossuk a főzőpohár tartalmát egy 250 ml-es mérőlombikba, töltsük fel a jelig vízzel, és keverjük össze.5.2. Pipettázzuk az (5.1.) mintaoldat 10 ml-ét egy 250 ml-es mérőlombikba (4.6.), és adjunk hozzá 100 ml 2 N kénsavat (3.1.), 20 ml kálium-jodid (3.5.) -oldatot és három csepp ammónium-molibdát (3.6.) -oldatot.5.3. Titráljuk azonnal a keletkező jódot (3.4.) 0,1 N nátrium-tioszulfát-oldattal, közvetlenül a végpont előtt indikátorként adjunk hozzá néhány csepp keményítő (3.7.) -oldatot. Jegyezzük fel a 0,1 N nátrium-tioszulfát (3.4.) fogyását milliliterben (V).5.4. Az 5.2. és 5.3. szakaszokban leírt módon végezzünk vakpróbát, a 10 ml mintaoldat helyett használjunk 10 ml vizet. Jegyezzük fel a 0,1 N nátrium-tioszulfát fogyását a vak meghatározásban (Vo ml).6. SZÁMÍTÁSSzámítsuk ki a hidrogén-peroxid-tartalmat tömegszázalékban (% m/m) a következő képlet segítségével:% hidrogén-peroxid | = V − Vo × 1,7008 × 250 × 100m × 10 × 1000 |= V − Vo × 4,252m, |ahol:m = a vizsgált termék mennyisége (5.1.),Vo = a 0,1 N tioszulfát fogyása a vakpróbában (5.4.) milliliterben,V = a 0,1 N tioszulfát fogyása a mintaoldat titrálása (5.3.) során, milliliterben.7. MEGISMÉTELHETŐSÉG [1]A termék 6 % (m/m) körüli hidrogén-peroxid-tartalma esetén azonos mintán párhuzamosan végzett két mennyiségi meghatározás eredményei közötti különbség abszolút értékben nem haladhatja meg a 0,2 %-ot.II. HAJFESTÉKEKBEN ELŐFORULÓ BIZONYOS OXIDÁLÓ SZÍNEZÉKEK AZONOSÍTÁSA ÉS FÉLKVANTITATÍV MEGHATÁROZÁSA1. CÉL ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLETEz a módszer alkalmas a következő anyagok azonosítására és félkvantitatív meghatározására krém vagy folyadék típusú hajfestékekben:Anyag megnevezése | Rövidítés |Fenilén-diaminoko-fenilén-diamin | (OPD) |m-fenilén-diamin | (MPD) |p-fenilén-diamin (V. melléklet) | (PPD) |Metil-fenilén-diaminok4-metil-1,2-fenilén-diamin (toluol-3,4-diamin) | (OTD) |4-metil-1,3-fenilén-diamin (toluol-2,4-diamin) | (MTD) |2-metil-1,4-fenilén-diamin (toluol-2,5-diamin) | (PTD) |Diamino-fenolok2,4-diamino-fenol | (DAP) |Hidrokinon1,4-benzéndiol | (H) |α-naftol | (α-N) |Pirogallol1,2,3-trihidroxi-benzol | (P) |Rezorcin1,3-dihidroxi-benzol | (R) |2. ALAPELVAz oxidáló színezékeket a krém vagy folyadék típusú hajfestékekből pH 10-en 96 %-os etanollal kivonjuk, és egy- vagy kétdimenziós vékonyréteg-kromatográfiával azonosítjuk.Az anyagok félkvantitatív meghatározása úgy történik, hogy a minták négy különböző előhívó rendszerben kapott kromatogramját összehasonlítjuk a hasonló körülmények között, velük egyidejűleg készített referenciaanyagok kromatogramjával.3. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.3.1. Vízmentes etanol3.2. Aceton3.3. 96 %-os etanol, v/v3.4. 25 %-os ammóniaoldat (d= 0,91)3.5. L(+)-aszkorbinsav3.6. Kloroform3.7. Ciklohexán3.8. Technikai minőségű nitrogén3.9. Toluol3.10. Benzol3.11. n-butanol3.12. Bután-2-ol3.13. 50 %-os (v/v) hipofoszforos savoldat3.14. Diazo reagens. Vagy:- 3-nitro-1-benzodiazónium-klórbenzol-szulfonát, (stabilizált só forma), mint a Red 2 JN – Francolor, vagy azzal egyenértékű,- 2-klór-4-nitro-1-benzodiazónium-naftalin-benzoát, (stabilizált só forma), mint az NNCD reagensben – hivatkozási szám 74150 FLUKA,vagy azzal egyenértékű.3.15. Ezüst-nitrát3.16. p-dimetil-amino-benzaldehid3.17. 2,5-dimetil-fenol3.18. Vas-klorid-hexahidrát3.19. 10 %-os (m/v) sósavoldat3.20. ReferenciaanyagokA referenciaanyagok felsorolását az I. cím alatt a "Cél és alkalmazási terület" tartalmazza. Amin-vegyületek esetében a referenciaanyag kizárólag hidroklorid forma (mono- vagy di-) vagy a szabad bázis.3.21. 0,5 %-os (m/V) referenciaoldatokKészítsük el a 3.20. pontban hivatkozott referenciaanyagok 0,5 %-os (m/v) oldatát.Mérjünk be 50 mg ± 1 mg referenciaanyagot egy 10 ml-es mérőlombikba.Adjunk hozzá 5 ml 96 %-os etanolt (3.3.) és 250 mg aszkorbinsavat (3.5.).Lúgosítsuk az oldatot ammóniaoldat (3.4.) hozzáadásával, hogy a pH 10 körüli értéken legyen (ellenőrizzük indikátorpapírral).Töltsük 10 ml-ig a lombikot 96 %-os (3.3.) etanollal, és keverjük össze.Az oldatok fénytől védve hűvös helyen egy hétig eltarthatók.Előfordulhat, hogy az aszkorbinsav és az ammónia hozzáadása után csapadék képződik. Ilyenkor hagyjuk kiülepedni a csapadékot, és csak ezután folytassuk az eljárást.3.22. Előhívó oldószerek3.22.1. Aceton – kloroform – toluol (35:25:40 térfogatarányban)3.22.2. Kloroform – ciklohexán–abszolút etanol – 25 %-os ammónia (80:10:10:1 térfogatarányban)3.22.3. Benzol – bután-2-ol – víz (50:25:25 térfogatarányban). Rázzuk össze erőteljesen a keveréket, és szobahőmérsékleten (20–25 °C) történő elválasztás után a felső fázist használjuk.3.22.4. n-butanol – kloroform – M reagens (7:70:23 térfogatarányban). Óvatosan válasszuk el szobahőmérsékleten (20-25 °C), és használjuk az alsó fázist.Az M reagens készítése25 %-os (v/v) ammóniaoldat, | 24 térfogat |50 %-os hipofoszforos savoldat (3.13.) | 1 térfogat |Víz | 75 térfogat |MegjegyzésAz ammóniát tartalmazó előhívó oldószereket közvetlenül használat előtt alaposan fel kell rázni.3.23. Indikátor spray-k3.23.1. Diazo reagensKészítsük el a kiválasztott reagens (3.14.) 5 %-os (m/v) vizes oldatát. Ezt az oldatot közvetlenül használat előtt kell készíteni.3.23.2. Ehrlich-reagensOldjunk fel 2 g (3.16.) p-dimetilamino-benzaldehidet 100 ml (3.19.) sósav 10 %-os (m/v) vizes oldatában.3.23.3. 2,5-dimetil-fenol – vas-klorid-hexahidrát1. oldat: Oldjunk fel 1 g dimetil-fenolt (3.17.) 100 ml 96 %-os etanolban (3.3.).2. oldat: Oldjunk fel 4 g vas-klorid-hexahidrátot (3.18.) 100 ml 96 %-os etanolban (3.3.).Az előhíváskor ezeket az oldatokat külön kell alkalmazni, előbb az 1. oldatot, majd a 2.-at.3.23.4. Ammóniás ezüst-nitrátAdjunk annyi 25 %-os ammóniát (3.4.) ezüst-nitrát (3.15.) 5 %-os (m/V) vizes oldatához, hogy a csapadék éppen föloldódjon. A reagenst közvetlenül felhasználás előtt kell készíteni.Nem tárolható.4. ESZKÖZÖK4.1. A vékonyréteg-kromatográfia szokásos laboratóriumi eszközei.4.1.1. Műanyag vagy üvegfedél, amelynek kialakítása olyan, hogy a foltok felvitele és szárítása alatt a kromatográfiás lap környezetében nitrogénatmoszférát lehet létrehozni. Az óvintézkedésre bizonyos színezékek erős oxidációs hajlama miatt van szükség.4.1.2. 10 μl-es, 0,2 μl-es beosztású mikrofecskendő négyzetes tűvel, vagy még jobb egy befogóállványon rögzített, 50 μl-es ismétlő adagoló, amely úgy van felszerelve, hogy a lapot nitrogén alatt lehessen tartani.4.1.3. 0,25 mm vastag, 20x20 cm-es, azonnal használható, szilikagél vékonyréteg-lapok (műanyag hordozós Macherey and Nagel, Silica G-HR, vagy ezekkel egyenértékű).4.2. 4000 ford/perc fordulatszámú centrifuga.4.3. 10 ml-es, PTFE bevonatú menetes kupakkal rendelkező centrifugacsövek vagy ezekkel egyenértékű csövek.5. ELJÁRÁS5.1. A vizsgálati minták kezeléseNe használjuk a tubusból kinyomott krém első két-három cm-ét.Mérjük be a következőket egy előzőleg nitrogénnel átöblített centrifugacsőbe (4.3.): 300 mg aszkorbinsavat és 3 g krémet vagy 3 g homogenizált folyadékot.Csepegtessünk 25 %-os ammóniát (3.4.) az anyaghoz, amíg a pH a 10-et el nem éri. Töltsük fel 10 ml-re 96 %-os etanollal (3.3.).Homogenizáljuk nitrogén (3.8.) alatt, zárjuk le, majd centrifugáljuk 4000/perc fordulatszámon 10 percig.Használjuk a felülúszó folyadékot.5.2. Kromatográfia5.2.1. A minta felvitele a lapokraVigyünk fel a kromatográfiás lapra a fent említett referenciaoldatokból 1-1 μl-t nitrogénatmoszféra alatt (3.8.) egy egyenes mentén, 9 pontban.A referenciaoldatok foltjainak sorrendje a következő:1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |R | P | H | PPD | DAP | PTD | OPD | OTD | MPD |MTD | α-N | | | | | | | |A 10-es és 11-es pontban pedig 2 μl-t cseppentsünk az 5.1. pontban kapott mintaoldatokból.A lapot mindaddig tartsuk nitrogénatmoszféra (3.8.) alatt, amíg a kromatográfiát el nem indítjuk.5.2.2. ElőhívásHelyezzük a lapot előzetesen nitrogénnel (3.8.) átöblített, a négy (3.22.) oldószer egyikének gőzeivel telített kádba, hívjuk elő szobahőmérsékleten (20–25 °C), fénytől védve, amíg az oldószerfront az alapvonaltól 15 cm-re távolodik.Vegyük ki a lapot a kádból, és szárítsuk nitrogén (3.8.) alatt szobahőmérsékleten.5.2.3. ElőhívásAzonnal fújjuk le a lapot a 3.23. pontban leírt négy előhívó egyikével.5.2.4. AzonosításHasonlítsuk össze a minta Rf-értékét és színét a párhuzamosan kromatografált referenciaanyagok hasonló jellemzőivel.Az 1. táblázat példaként megadja valamennyi anyag Rf-értékét és színét az összes oldószerre és indikátorra.Ha az azonosítás eredménye nem egyértelmű, sikerre vezethet a ráméréses módszer, amikor a vizsgálati mintához hozzáadjuk a megfelelő referenciaanyagot.5.2.5. Félkvantitatív mérési módszerSzemrevételezéssel hasonlítsuk össze az 5.2.4. pontban azonosított minden egyes anyag foltjának intenzitását és a referenciaoldatokkal a megfelelő koncentráció-tartományban felvett kromatogramok foltjainak intenzitását.Ha a mintában előforduló egy vagy több anyag koncentrációja túlságosan nagynak mutatkozik, hígítsuk a mintakivonatot, és ismételjük meg a mérést.I. TÁBLÁZATA foltok Rf értéke és színe közvetlenül a permetezés utánMegjegyzések:1. Az OPD csak gyengén látszik; a (3.22.3.) oldószereleggyel kell egyértelműen elválasztani az OTD-től.2. (*) A legjobban előhívható színt jelzi.(3.20) Referenciaanyag (3.20.) | Előhívó oldószerek | Indikátor permetezők |fR-értékek | Foltok színe |(3.22.1.) | (3.22.2.) | (3.22.3.) | (3.22.4.) | Diazo (3.23.1.) | Ehrlich (3.23.2.) | Dimetil-fenol (3.23.3.) | AgNO3 (3.23.4.) |OPD | 0,62 | 0,60 | 0,30 | 0,57 | világosbarna | – | – | világosbarna |MPD | 0,40 | 0,60 | 0,47 | 0,48 | ibolyabarna (*) | sárga | világosbarna | világosbarna |PPD | 0,20 | 0,50 | 0,30 | 0,48 | barna | élénkpiros (*) | ibolya | szürke |OTD | 0,60 | 0,60 | 0,53 | 0,60 | barna (*) | halvány narancs | világosbarna | szürkésbarna |MTD | 0,40 | 0,67 | 0,45 | 0,60 | vörösesbarna (*) | sárga | barna | fekete |PTD | 0,33 | 0,65 | 0,37 | 0,70 | barna | narancs | ibolya (*) | szürke |DAP | 0,07 | – | 0 | 0,05 | barna (*) | narancs | ibolya | barna |H | 0,50 | 0,35 | 0,80 | 0,20 | – | narancs | ibolya | fekete (*) |α-N | 0,90 | 0,80 | 0,90 | 0,75 | narancsbarna | – | ibolya (*) | fekete |P | 0,37 | – | 0,67 | 0,05 | barna | nagyon halvány ibolya | nagyon halvány barna | barna (*) |R | 0,50 | 0,37 | 0,80 | 0,17 | narancs (*) | halványibolya | nagyon halvány barna | világosbarna |6. VIZSGÁLAT KÉTDIMENZIÓS VÉKONYRÉTEG-KROMATOGRÁFIÁVALA kétdimenziós kromatográfiás eljárás végrehajtásához további standardok és reagensek használata szükséges.6.1. Kiegészítő referenciaoldatok és -anyagok6.1.1. β-naftol (β-N)6.1.2. 2-amino-fenol (OAP)6.1.3. 3-amino-fenol (MAP)6.1.4. 4-amino-fenol (PAP)6.1.5. 2-nitro-1,4-fenilén-diamin (2-NPPD)6.1.6. 4-nitro-1,2-fenilén-diamin (4-NOPD)Készítsük el a kiegészítő referenciaanyagok 0,5 %-os (m/V) oldatát a 3.21. pontban leírt módon.6.2. Előhívó oldószer6.2.1. Etil-acetát – ciklohexán – 25 %-os ammónia-oldat, (65:30:0,5 térfogatarányban)6.3. JelzőrendszerHelyezzünk egy üvegedényt egy vékonyréteg-kromatográfiás előhívó kádba, mérjünk be körülbelül 2 g kristályos jódot, és zárjuk le a kádat egy fedéllel.6.4. Kromatográfia6.4.1. Az 1. ábrán látható módon húzzunk két merőleges vonalat a vékonyréteg-lapon (4.1.3.), az abszorbens felületén.6.4.2. A lapot nitrogén-atmoszféra (4.1.1.) alatt tartva vigyünk fel az 1. ábra szerinti, az 1 jelű kiindulási pontba 1–4 μl kivonatot (5.1.). A kivonat mennyisége az 5.2. szakaszban kapott kromatogramokon megjelenő foltok intenzitásától függ.6.4.3. Osszuk el a 2 és 3 jelű pont között (1. ábra) az 5.2. szakaszban azonosított vagy az 5.2. szakasz alapján feltételezett oxidáló színezékeket (a pontok közötti távolság 1,5 cm). Vigyünk fel valamennyi referenciaoldatból 2-2 μl-t a DAP kivételével, amelyből 6 μl-t vigyünk fel a lapra. A műveletet nitrogén (6.4.2.) alatt végezzük.6.4.4. Ismételjük meg a 6.4.3. szakaszban leírt műveletet a 4 és 5 jelű kiindulási pontokban (1. ábra) (a pontok közötti távolság 1,5 cm), és tartsuk a lapot nitrogén alatt, amíg a kromatográfia meg nem kezdődik.6.4.5. Öblítsünk át egy kromatográfiás kádat nitrogénnel (3.8.), majd öntsünk bele megfelelő mennyiségű 3.22.2. előhívó oldószert. Tegyük a (6.4.4.) lapot a kádba, és hívjuk elő fénytől védve az első elúciós irányba (1. ábra).A kromatografálást addig végezzük, amíg az oldószerfront eltávolodott körülbelül 13 cm-re.6.4.6. Vegyük ki a lapot a kádból, helyezzük egy előzetesen nitrogénnel átöblített kádba, és szárítsuk legalább 60 percen át, hogy az eluáló oldószer elpárologjon.6.4.7. Egy térfogatmérésre alkalmas próbacsővel mérjünk be megfelelő mennyiségű eluáló oldószert (6.2.1.) egy előzetesen nitrogénnel (3.8.) átöblített kádba, tegyük be a (6.4.6.) kádba a lapot az előző helyzetéhez képest 90°-kal elforgatva, és addig végezzük a kromatografálást a másik irányban ugyancsak fénytől védve, amíg az oldószerfront el nem éri az abszorbens felületén húzott vonalat. Vegyük ki a lapot a kádból, és szárítsuk meg levegőn.6.4.8. Tegyük be a lapot 10 percre a jódgőzökkel (6.3.) telített kromatográfiás kádba, és értékeljük a kétdimenziós kromatogramot az egyidejűleg kromatografált referenciaanyagok Rf értéke és színe alapján. (A II. táblázat tájékoztató jelleggel ismerteti az Rf-értékeket és a színeket).Megjegyzés:A foltok színének maximális intenzitása úgy biztosítható, ha a kromatogramot az előhívás után fél órán keresztül hagyjuk levegőn állni.6.4.9. A 6.4.8. pontban azonosított oxidáló színezékek jelenléte egyértelműen igazolható, ha a 6.4.1.–6.4.8. pontban írt műveletsort úgy ismételjük meg, hogy a 6.4.2. pontban az 1 jelű kiindulási pontban felvitt mennyiségen felül 1-1 μl-t felviszünk a 6.4.8. pontban azonosított színezékek referenciaoldatából is. Ha ebben a műveletsorban a 6.4.8. ponthoz képest nem jelenik meg új folt, a kromatogramnak a 6.4.8. szerinti értékelése helyes.II. TÁBLÁZATReferenciaoldatok színe a kromatográfia és a jódgőzökkel történő előhívás utánReferenciaanyag | Szín, jódgőzökkel történő futtatás után |R | bézs |P | barna |α-N | ibolya |β-N | világosbarna |H | ibolyabarna |MPD | sárgásbarna |PPD | ibolyabarna |MTD | sötétbarna |PTD | sárgásbarna |DAP | sötétbarna |OAP | narancs |MAP | sárgásbarna |PAP | ibolyabarna |2-NPPD | barna |4-NOPD | narancs |+++++ TIFF +++++III. NITRIT AZONOSÍTÁSA ÉS MENNYISÉGI MEGHATÁROZÁSAA. AZONOSÍTÁS1. CÉL ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLETEz a módszer a nitrit kozmetikai termékekben, különösen krémekben és pasztákban történő azonosítására alkalmas.2. ALAPELVA nitrit jelenlétét a 2-amino-benzaldehid-fenilhidrazonnal (Nitrine R) képzett színes származékának keletkezése jelzi.3. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.3.1. Hígított kénsav: hígítsunk 2 ml tömény kénsavat (d= 1,84) 11 ml desztillált vízzel.3.2. Hígított sósav: hígítsunk 1 ml tömény sósavat (d= 1,19) 11 ml desztillált vízzel.3.3. Metanol3.4. 2-amino-benzaldehid-fenilhidrazon (Nitrine R reagens) metanolos oldata.Mérjünk ki pontosan 2,0 g Nitrine R-t, vigyük át veszteség nélkül egy 100 ml-es mérőlombikba. Csepegtessünk hozzá 4 ml hígított sósavat (3.2.), és rázzuk össze. Töltsük fel a jelig metanollal, és addig keverjük, amíg az oldat teljesen ki nem tisztul. Az oldatot barna üvegpalackban (4.3.) tároljuk.4. ESZKÖZÖK4.1. 50 ml-es főzőpohár4.2. 100 ml-es mérőlombik4.3. 125 ml-es barna üvegpalack4.4. 10 x 10 cm-es üveglap4.5. Műanyag spatula4.6. 10 x 10 cm-es szűrőpapír,5. ELJÁRÁS5.1. Egyenletesen terítsük szét a vizsgálandó minta egy részét egy üveglapon (4.4.) ügyelve arra, hogy a lap felületét legfeljebb 1 cm vastagságban borítsa be.5.2. Itassunk át egy szűrőpapír (4.6.) -lapot desztillált vízzel. Helyezzük a szűrőpapírt a mintára, és nyomkodjuk le a műanyag spatulával (4.5.).5.3. Várjunk körülbelül egy percet, majd a szűrőpapír közepére vigyünk fel:- két csepp hígított kénsavat (3.1.), majd- két csepp Nitrine R (3.4.) oldatot.5.4. Öt-tíz másodperc múlva vegyük le a szűrőpapírt, és vizsgáljuk meg a fénnyel szemben tartva. A nitrit jelenlétét vörösesbíbor színeződés jelzi.Ha a minta nitrittartalma alacsony, a vörösesbíbor szín öt-tizenöt másodperc után sárgára változik. Nagyobb mennyiségű nitrit jelenlétében ez a színátmenet csak egy-két perc múltán megy végbe.6. MEGJEGYZÉSA vörösesbíbor szín intenzitásából és a sárgába történő színátmenet időtartamából a minta nitrittartalmára lehet következtetni.B. MENNYISÉGI MEGHATÁROZÁS1. CÉLA módszer a nitrit kozmetikai termékekben történő mennyiségi meghatározását írja le.2. MEGHATÁROZÁSA minta nitrittartalmát e módszerrel határozzuk meg, és a nátrium-nitrit tömegszázalékában fejezzük ki.3. ALAPELVA minta vízzel történő hígítása és derítése után a jelenlevő nitritet szulfanil-amiddal és N-1-naftil-etilén-diaminnal reagáltatjuk, és mérjük a keletkező szín optikai sűrűségét 538 nm-en.4. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.4.1. Derítő reagensek: ezek a reagensek készítésük után legföljebb egy hétig használhatók.4.1.1. Carrez I reagens:Oldjunk fel 106 g kálium-[hexaciano-ferrátot(II)], K4Fe(CN)6·3H2O-t desztillált vízben, és hígítsuk vízzel 1000 ml-re.4.1.2. Carrez II reagens:Oldjunk fel 219,5 g cink-acetátot, Zn(CH3COO)2 ·2H2O-t és 30 ml jégecetet desztillált vízben, és hígítsuk vízzel 1000 ml-re.4.2. Nátrium-nitrit-oldat:Oldjunk fel 0,500 g nátrium-nitritet desztillált vízben egy 1000 ml-es mérőlombikban, és vízzel töltsük fel a jelig. Az így elkészített standard törzsoldat 10,0 ml-ét hígítsuk 500 ml-re; utóbbi oldat egy ml-e 10 mikrogramm NaNO2-ot tartalmaz.4.3. 1N nátrium-hidroxid-oldat4.4. 0,2 % szulfanil-amid-hidroklorid-oldat:Oldjunk fel 2,0 g szulfanil-amidot 800 ml vízben melegítés közben. Hűtsük le, és keverés közben adjunk hozzá 100 ml tömény sósavat. Hígítsuk vízzel 1000 ml-re.4.5. 5N sósav4.6. N-1-naftil reagensEzt az oldatot a felhasználás napján kell készíteni. Oldjunk fel 0,1 g N-1-naftil-etilén-diamin-dihidrokloridot vízben, és hígítsuk vízzel 100 ml-re.5. ESZKÖZÖK5.1. Analitikai mérleg5.2. 100, 250, 500 és 1000 ml-es mérőlombik5.3. Hasas vagy mérőpipetta5.4. 100 ml-es mérőhenger5.5. 15 cm átmérőjű, nitritmentes, redős szűrőpapír5.6. Vízfürdő5.7. Spektrofotométer 1 cm-es úthosszúságú optikai cellával5.8. pH-mérő5.9. 10 ml-es mikrobüretta5.10. 250 ml-es főzőpohár6. ELJÁRÁS6.1. Mérjünk ki körülbelül 0,5 g-ot (m) 0,1 mg pontossággal a homogenizált mintából, forró desztillált vízzel veszteség nélkül mossuk át egy 250 ml-es főzőpohárba (5.10.), majd forró desztillált vízzel egészítsük ki körülbelül 150 ml-re. Tegyük a főzőpoharat (5.10.) fél órára 80 °C-os (5.6.) vízfürdőbe. Közben időnként rázzuk össze a pohár tartalmát.6.2. Hűtsük le szobahőmérsékletre, és ezután keverés közben adjunk hozzá 2 ml Carrez I (4.1.1.) reagenst és 2 ml Carrez II reagenst (4.1.2.).6.3. 1N nátrium-hidroxiddal (4.3.) állítsuk be az anyag pH-ját 8,3-ra. Használjuk a pH-mérőt (5.8.). Vigyük át veszteség nélkül egy 250 ml-es mérőlombikba (5.2.), és töltsük fel a jelig desztillált vízzel.6.4. Keverjük össze a lombik tartalmát, és redős szűrőn (5.5.) szűrjük a mintát.6.5. A tiszta szűrletből pipettázzunk (5.3.) megfelelő mennyiséget, de legföljebb 25 ml-t egy 100 ml-es mérőlombikba (5.2.), és desztillált vízzel egészítsük ki a térfogatát 60 ml-re.6.6. Az összekeverést követően adjunk hozzá 10,0 ml szulfanil-amid-hidroklorid-oldatot (4.4.), majd 6,0 ml 5N sósavat (4.5.). Keverjük össze, és hagyjuk állni az oldatot öt percig. Adjunk hozzá 2,0 ml N-1-naftil reagenst (4.6.), keverjük össze, és hagyjuk állni három percig. Hígítsuk vízzel jelig, és keverjük össze.6.7. A vakpróba készítéséhez ismételjük a 6.5. és 6.6. műveletet az N-1-naftil reagensnek (4.6.) az oldathoz történő hozzáadása nélkül.6.8. Mérjük (5.7.) a 6.6. műveletben kapott oldat optikai sűrűségét 538 nm-en, referenciaként a vakoldatot (6.7.) használjuk.6.9. A kalibrációs görbéről (6.10.) olvassuk le a minta 6.8. pontban mért optikai sűrűségnek megfelelő nátrium-nitrit-tartalmat mikrogramm/100 ml koncentráció egységben (m1 mikrogramm).6.10. A 10 μg/ml koncentrációjú nátrium-nitrit (4.2.) -oldat felhasználásával készítsünk 0, 20, 40, 60, 80, 100 μg nátrium-nitrát/100 ml koncentrációjú oldatokat, és vegyük fel a nátrium-nitrit kalibrációs egyenesét.7. SZÁMÍTÁSSzámítsuk ki a minta nátrium-nitrit-tartalmát tömegszázalékban a következő képlet segítségével:% NaNO=× m× 10×=,ahol:m = a vizsgálatra kivett minta tömege grammban (6.1.),m1 = a 6.9. pontban meghatározott nátrium-nitrit-tartalom mikrogrammban,V = a méréshez (6.5.) felhasznált szűrlet térfogata ml-ben.8. MEGISMÉTELHETŐSÉG [2]0,2 % (m/m) körüli nátrium-nitrit-tartalom esetén azonos mintán, párhuzamosan végzett két mennyiségi meghatározás eredményei közötti különbség abszolút értéke nem haladhatja meg a 0,005 %-ot.IV. SZABAD FORMALDEHID AZONOSÍTÁSA ÉS MENNYISÉGI MEGHATÁROZÁSA1. CÉL ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLETEz a módszer a szabad formaldehid azonosítását és mennyiségi meghatározását írja le. A módszer valamennyi kozmetikai terméknél alkalmazható, és három részből áll:1.1. Azonosítás1.2. Mennyiségi meghatározás pentán-2,4-dion kolorimetriávalEz a módszer nem alkalmazható, ha a formaldehid kötött vagy polimer formában van jelen, mint például formaldehid-donorok esetében. Ha az eredmények meghaladják a legnagyobb megengedett koncentrációt, az alábbiakban leírt módszert kell alkalmazni.1.3. Mennyiségi meghatározás biszulfittalEz a módszer a legtöbb kötött vagy polimer vegyületet nem veszi figyelembe. Bizonyos instabil összetételeket (például hexametilén-tetramin) azonban ez a módszer is mér. Ráadásul a lúgosság mérése pufferoldatban nehéz.2. FOGALOMMEGHATÁROZÁSA minta szabadformaldehid-tartalmát e módszerrel határozzuk meg, és tömegszázalékban fejezzük ki.3. ALAPELV3.1. Első rész – azonosításKénsavas közegben a formaldehid a Schiff-reagenssel rózsaszín vagy mályvaszínű vegyületet képez.3.2. Második rész – meghatározás pentán-2,4-dionnalAmmónium-acetát jelenlétében a formaldehid 3,5-diacetil-1,4-dihidro-lutidin keletkezése mellett reagál pentán-2,4-dionnal. Ezt bután-1-ol-lal kivonjuk, és 410 nm-en mérjük a bután-1-ol-kivonat abszorbanciáját.3.3. Harmadik rész – meghatározás biszulfittalFormaldehid savas közegben, 0 °C-on addíciós vegyület képződése mellett reagál szulfittal. A fölöslegben levő protonokat titráljuk nátrium-hidroxiddal. A formaldehid mennyiségének meghatározására szolgáló számítás alapja a protonfogyás. A szulfitmentes közegben elvégzett vakpróba segítségével megállapítható a mérendő közeg savassága vagy lúgossága.4. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.4.1. Jégecet4.2. Vízmentes ammónium-acetát4.3. Bután-1-ol4.4. Kénsav, kb. 2N4.5. Frissen készített 0,1 M nátrium-szulfit-oldat4.6. Schiff-reagens: bemérünk 100 mg fukszint egy főzőpohárba, és 80 °C-on, 75 ml vízben feloldjuk.Hűtés után adjunk hozzá 2,5 g nátrium-szulfit-heptahidrátot (Na2SO3·7H2O) és 1,5 ml tömény sósavat (d= 1,19). Töltsük fel 100 ml-re.(A reagens legfeljebb két hétig használható.)4.7. Pentán-2,4-dion reagensOldjunk fel egy 1000 ml-es mérőlombikban:150 g | ammónium-acetátot (4.2.), |2 ml | pentán-2,4-diont (alacsony nyomáson frissen desztillálva – a reagensnek nem lehet elnyelése 410 nm-en), |3 ml | jégecetet (4.1.). |Töltsük fel 1000 ml-re vízzel (az oldat pH-ja körülbelül 6,4).A reagenst frissen kell készíteni.4.8. 0,1N standardkénsav-oldat4.9. 0,1N standard nátrium-hidroxid-oldat4.10. 0,1N jódoldat4.11. 0,1N nátrium-tioszulfát-oldat4.12. Formaldehid-törzsoldatÖntsünk 5g 37–40 %-os formaldehidet egy 1000 ml-es mérőlombikba, és egészítsük ki 1000 ml-re.Állapítsuk meg az oldat titerét a következőképpen: Vegyünk ki 10,00 ml-t; adjunk hozzá 25,00 ml standard 0,1N jódoldatot (4.10.) és 10 ml 1N nátrium-hidroxid-oldatot.Hagyjuk állni öt percig.Savanyítsuk az oldatot 11 ml 1N HCl-dal, és titráljuk a 0,1 N jódoldat fölöslegét standard 0,1N nátrium-tioszulfát-oldattal (4.11.), indikátorként keményítőoldatot használjunk.1 ml 0,1 N jódoldat (4.10.) egyenértékű 1,5 mg formaldehiddel.4.13. Formaldehid-referenciaoldatPipettázzunk 5,00 ml törzsoldatot (4.12.) egy 100 ml-es mérőlombikba, és töltsük föl 100 ml-re ionmentes vízzel.Pipettázzunk 5,00 ml-t a fenti oldatból egy 500 ml-es mérőlombikba, és töltsük fel a jelig ionmentes vízzel.Az így készült oldat 1 ml-e körülbelül 1 μg formaldehidet tartalmaz.Számítsuk ki a pontos formaldehid-tartalmat.4.14. Timolftalein-oldat, 0,1g/100 ml 50 %-os etanolban4.15. Referencia-reagens-oldat: megegyezik a 4.7. pont alatti oldattal, de nem tartalmaz pentán-2,4-diont.5. ESZKÖZÖK5.1. Szokásos laboratóriumi eszközök5.2. Szűrőpapír, Whatman-1-PS vagy ezzel egyenértékű5.3. Centrifuga5.4. Spektrofotométer5.5. 1 cm-es optikai úthosszú üvegküvetta5.6. Potenciométer regisztráló szerkezettel5.7. Üveg/kalomelelektródok (ajánlatos különleges, alacsony hőmérsékletű elektródok használata).6. ELJÁRÁS6.1. Azonosítás6.1.1. Mérjünk be 2 g vizsgálati mintát egy 10 ml-es főzőpohárba.6.1.2. Adjunk hozzá két csepp 2N kénsavat (4.4.) és 2 ml Schiff-reagenst (4.6.) (a reagensnek használat előtt teljesen színtelennek kell lennie).Rázzuk össze és hagyjuk állni öt percig.6.1.3. Ha rózsaszín vagy mályvaszínű elszíneződés jelenik meg az öt perc alatt, a mintában több mint 0,01 % formaldehid van, és mennyiségét a 6.2., illetve ha szükséges, a 6.3. pontban írt eljárás szerint meg kell határozni.6.2. Mennyiségi meghatározás pentán-2,4-dion kolorimetriával6.2.1. Mintaoldat6.2.1.1. Mérjünk be egy 100 ml-es mérőlombikba 0,001 g pontossággal annyi vizsgálati mintát (m grammban), hogy a várható formaldehid-tartalom körülbelül 150 mikrogramm legyen.6.2.1.2. Töltsük fel a jelig ionmentes vízzel, és keverjük össze.6.2.1.3. Egy 50 ml-es Erlenmeyer-lombikba pipettázzunk:10,00 ml-t a 6.2.1.2. oldatból,5,00 ml pentán-2,4-dion reagenst (4.7.),annyi ionmentes vizet, hogy a végtérfogat 30 ml legyen.6.2.2. ReferenciaoldatA referenciaoldat használatával a vizsgálati minta háttérszíne által okozott esetleges zavaró hatás kiküszöbölhető.Egy 50 ml-es Erlenmeyer-lombikba adjunk:10,00 ml-t a 6.2.1.2. oldatból,5,00 ml referencia-reagens-oldatot (4.15.),annyi ionmentes vizet, hogy a végtérfogat 30 ml legyen.6.2.3. VakoldatEgy 50 ml-es Erlenmeyer-lombikba adjunk:5,00 ml pentán-2,4-dion reagenst (4.7.),annyi ionmentes vizet, hogy a végtérfogat 30 ml legyen.6.2.4. Mennyiségi meghatározás6.2.4.1. Rázzuk össze a 6.2.1.3., 6.2.2. és 6.2.3. pontban leírt műveletekben kapott oldatokat, és tegyük 60 °C-os vízfürdőbe pontosan 10 percre. Hűtsük két percig jeges vizes fürdőben.6.2.4.2. Öntsük a lombikok tartalmát külön-külön 10,00 ml bután-1-olt (4.3.) tartalmazó választótölcsérekbe. Öblítsük át mindhárom lombikot 3–5 ml vízzel, és adjuk ezt az öblítőfolyadékot is a választótölcsérekhez. Pontosan 30 másodpercig erőteljesen rázzuk össze a keverékeket. Hagyjuk szétválni a fázisokat.6.2.4.3. Szűrjük be a mérőküvettákba a fázisokat szűrőpapíron keresztül. A centrifugálás (5000 fordulat/perc, 5 perc) itt kevésbé célszerű, és hosszabb ideig tart.6.2.4.4. Mérjük meg a 6.2.1.3. mintaoldat kivonatának optikai sűrűségét, A1-et a 6.2.2. referenciaoldat kivonatával szemben 410 nm-en.6.2.4.5. Hasonlóan mérjük a 6.2.3. vakoldat kivonatát, A2-t bután-1-ollal szemben.Megjegyzés:Az Erlenmeyer-lombikoknak a 60 °C-os vízfürdőbe történő betételétől számítva 25 percen belül valamennyi műveletet végre kell hajtani.6.2.5. Kalibrációs görbe6.2.5.1. Egy 50 ml-es Erlenmeyer-lombikba adjunk:5,00 ml standard oldatot (4.13.),5,00 ml pentán-2,4-dion reagenst (4.7.),és annyi ionmentes vizet, hogy a végtérfogat 30 ml legyen.6.2.5.2. Folytassuk a vizsgálatot 6.2.4.5. pontban leírt módon, mérjük az optikai sűrűséget bután-1-ol-lal szemben.6.2.5.3. Ismételjük meg az eljárást 10, 15, 20 és 25 ml standard oldattal.6.2.5.4. A nullánál mért értéket (a reagens optikai sűrűségével megegyezően) a 6.2.4.5. lépés végrehajtásával kapjuk.6.2.5.5. Vonjuk le a (6.2.4.5.) nulla értéket külön-külön a 6.2.5.2. és 6.2.5.3. műveletekben kapott optikai sűrűségekből, és rajzoljuk meg a kalibrációs görbét. A Beer-törvény 30 μg formaldehid-tartalomig érvényes.6.3. Meghatározás biszulfittal6.3.1. A vizsgálati minta előkészítése6.3.1.1. A minta vizsgálatáraEgy tárázott főzőpohárba mérjünk be 0,001 g pontossággal annyi vizsgálati mintát (m grammban), hogy várható formaldehid-tartalma 3 és 20 mg között legyen.6.3.1.2. A referenciavizsgálathozHasonló módon mérjük be a referenciavizsgálati mintát (m grammban).6.3.2. Meghatározás6.3.2.1. Egy 100 ml-es főzőpohárba mérjünk be 50,00 ml 0,1N nátrium-szulfitot (4.5.), és adjunk hozzá 10,00 ml 0,1N kénsavat (4.8.). Rázzuk össze.6.3.2.2. Az oldat hőmérsékletét tartsuk + 2 °C-on, ehhez tegyük a főzőpoharat jeges sólébe. Öntsük hozzá az oldathoz a 6.3.1.1. vizsgálati mintát.6.3.2.3. Az oldat folyamatos rázása közben késlekedés nélkül végezzük el a potenciometrikus titrálást (4.9.) 0,1N nátrium-hidroxiddal, közben tartsuk az oldat hőmérsékletét + 2 és + 4 °C között (a semlegesítési pont pH 9 és 11 között van). Legyen V1 a 0,1N nátrium-hidroxid (4.9.) fogyása.6.3.3. VakpróbaTitráljunk meg egy másik, a 6.3.2.1. pontban leírt módon elkészített oldatot a 6.3.2. pontban leírt körülmények között.Legyen V2 a 0,1N nátrium-hidroxid (4.9.) fogyása.6.3.4. Referenciaminta vizsgálataHatározzuk meg a vizsgálati minta, m’, savasságát vagy lúgosságát 0,1N nátrium-hidroxiddal (4.9.) vagy 0,1N kénsavval (4.8.) végzett potenciometrikus titrálással. Legyen v’ a 0,1N nátrium-hidroxid vagy a 0,1N kénsav fogyása.6.3.5. MegjegyzésekFontos a vizsgálati körülmények szigorú betartása.A meghatározás elvégezhető timolftalein indikátor (4.14.) jelenlétében is.7. AZ EREDMÉNYEK MEGADÁSA7.1. A kolorimetrikus módszer eredményének számítása7.1.1. Vonjuk le A2-t A1-ből, és olvassuk le mikrogrammban a (6.2.5.5.) kalibrációs görbéről a formaldehid C mennyiségét a (6.2.1.3.) vakoldatban.7.1.2. Számítsuk ki a minta formaldehid-tartalmát tömegszázalékban (% m/m) a következő képlet segítéségével:formaldehid-tartalom, % =10× m7.2. A biszulfitos módszer eredményének számításaSzámítsuk ki a referenciavizsgálatban fogyott 0,1N nátrium-hidroxid (4.9.) vagy 0,1N kénsav (4.8.) térfogatának a tömeghez (m) viszonyított arányát,v =v′ · mm′Semleges terméknél v értéke természetesen nulla.7.2.1. Savas termék esetén:formaldehid-tartalom, % =0,30V2 − V1 + vm7.2.2. Lúgos termék esetén:formaldehid-tartalom, % =0,30V2 − V1 − vm7.3. MegjegyzésHa a két módszerrel kapott eredmények különböznek, a kisebb értéket kell figyelembe venni.8. MEGISMÉTELHETŐSÉG [3]A termék 0,2 % (m/m) körüli formaldehid-tartalma esetén azonos mintán, párhuzamosan végzett két mennyiségi meghatározás eredményei közötti különbség abszolút értéke a kolorimetriás módszernél nem haladhatja meg a 0,005 %-ot, a biszulfitos módszernél nem haladhatja meg a 0,05 %-ot.V. REZORCIN MEGHATÁROZÁSA SAMPONOKBAN ÉS HAJSZESZEKBEN1. CÉL ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLETEz a módszer rezorcin samponokban és hajszeszekben történő gázkromatográfiás meghatározását írja le. A módszer a minta tömegére vonatkoztatva 0,1–2,0 % rezorcin meghatározására alkalmas.2. MEGHATÁTOZÁSAz ezzel a módszerrel meghatározott rezorcintartalmat a minta tömegére vonatkoztatva tömegszázalékban adjuk meg.3. ALAPELVA rezorcint és a belső standardként adott 3,5-dihidroxi-toluolt a mintától vékonyréteg-kromatográfiával választjuk el. A két vegyületet a vékonyréteg-lapról lekaparva és metanollal kivonva izoláljuk. Végül a kivont vegyületeket megszárítjuk, szililezzük, és gázkromatografáljuk.4. REAGENSEKMinden reagensnek analitikai tisztaságúnak kell lennie.4.1. 25 %-os (m/m) sósav4.2. Metanol4.3. 96 %-os (v/v) etanol4.4. Készre gyártott szilikagél VRK lapok (műanyag vagy alumínium) fluoreszcens indikátorral. Hatástalanítsuk a következők szerint: fújjuk le a közönséges, előre bevont szilikagél lapokat vízzel, amíg fényessé nem válnak. Hagyjuk szobahőmérsékleten egy-három órán keresztül száradni a lefújt lapokat.Megjegyzés:A lap hatástalanítása nélkül a rezorcin szilikagélen történő irreverzibilis abszorpciója miatt veszteség léphet föl.4.5. Előhívó oldószer: aceton – kloroform – ecetsav (20:75:5 térfogatarányban).4.6. Rezorcin-standard-oldat: oldjunk fel 400 mg rezorcint 100 ml 96 %-os etanolban (4.3.) (1 ml 4000 μg rezorcint tartalmaz).4.7. Belső standard oldat: oldjunk fel 400 mg 3,5-dihidroxi-toluolt (DHT) 100 ml 96 %-os etanolban (4.3.) (1 ml 4000 μg DHT-t tartalmaz).4.8. Standard elegy: elegyítsünk 10 ml 4.6. és 10 ml 4.7. szerinti oldatot egy 100 ml-es mérőlombikban, töltsük a jelig 96 %-os etanollal (4.3.), és keverjük össze (1 ml 400 μg rezorcint és 400 μg DHT-t tartalmaz).4.9. Szililezőszerek:4.9.1. N,O-bis-(trimetil-szilil-)trifluoro-acetamid (BSTFA)4.9.2. Hexametil-diszilazán (HMDS)4.9.3. Trimetil-klórszilán (TMCS)5. ESZKÖZÖK5.1. A vékonyréteg-kromatográfia és a gázkromatográfia szokásos felszerelései5.2. Üvegeszközök6. ELJÁRÁS6.1. Minta-előkészítés6.1.1. Egy 150 ml-es főzőpohárba a termékből mérjünk be annyi vizsgálati mintát (m gramm), amely körülbelül 20–50 mg rezorcint tartalmaz.6.1.2. Adjunk hozzá sósavat (4.1.), amíg a keverék savassá nem válik (mintegy 2–4 ml szükséges), és adjunk hozzá 10 ml (40 mg DHT) belső standard oldatot (4.7.), és keverjük össze. Etanollal (4.3.) mossuk át egy 100 ml-es mérőlombikba, töltsük fel a jelig etanollal, és keverjük össze.6.1.3. Vigyünk fel 250 μl (6.1.2) oldatot egy deaktivált szilikagél lapra (4.4.) egy 8 cm hosszú, folyamatos egyenes mentén. Ügyeljünk arra, hogy az egyenes minél vékonyabb legyen.6.1.4. Ugyanígy vigyünk fel a standard elegyből (4.8.) 250 μl-t ugyanarra a lapra (6.1.3.).6.1.5. Az előhívást követő azonosítás egyszerűsítése céljából ugyanazon a lapon vigyünk fel párhuzamosan az alapvonalra két pontban 5-5 μl-t a 4.6. és a 4.7. oldatból.6.1.6. Fejlesszük ki a lapot az előhívó szerrel (4.5.) megtöltött telítetlen kádban, amíg az oldószerfront el nem távolodik az alapvonaltól 12 cm-re, ez általában körülbelül 45 percet vesz igénybe. Szárítsuk meg levegőn a lapot, és állapítsuk meg a rezorcin/DHT-zóna helyét rövidhullámú UV fényben (254 nm). A két vegyület Rf-értéke nagyjából megegyezik. A sávok sötét külső határvonalától két mm-re egy ceruzával rajzoljuk körbe a sávokat. Kaparjuk le ezeket a zónákat, és az egyes sávokat tartalmazó abszorbenst külön-külön 10 ml-es palackokban gyűjtsük.6.1.7. Vonjuk ki a mintát és a standard elegyet tartalmazó abszorbenst a következőképpen:adjunk hozzá 2 ml metanolt (4.2.), és állandó keverés mellett egy órán keresztül vonjuk ki. Szűrjük a keveréket, majd ismételjük meg a műveletet 2 ml metanollal 15 percig extrahálva.6.1.8. Egyesítsük a metanolos kivonatokat, és megfelelő szárítószerrel töltött vákuum-deszikkátorban egy éjszakán át szárítva párologtassuk el az oldószert. Semmiképpen ne melegítsük a mintákat.6.1.9. A maradékkal végezzük el (6.1.8.) a szililezését a 6.1.9.1. vagy pedig a 6.1.9.2. alatt leírt módon.6.1.9.1. Egy mikrofecskendővel adjunk hozzá 200 μl BSTFA-t (4.9.1.), és egy zárt edényben hagyjuk állni a keveréket 12 órán keresztül, szobahőmérsékleten.6.1.9.2. Adjunk hozzá egymás után 200 μl HMDS-t (4.9.2.) és 100 μl TMCS-t (4.9.3.) egy mikrofecskendővel, és egy zárt edényben melegítsük a keveréket 30 percen át 60 °C-on. Hűtsük le a keveréket.6.2. Gázkromatográfia6.2.1. Gázkromatográfiás körülményekAz oszlop a következő megoldást eredményezi: R nem lehet kisebb, mint 1,5,R =2 d′w+ w,ahol:r1 és r2 = két csúcs retenciós ideje percben,w1 és w2 = ugyanezen csúcsoknak a magasság felénél mért szélessége mm-ben,d’ = a diagrampapír sebessége mm/percben.Ez a felbontás a következő beállítások mellett érhető el:Oszlop | anyaga: | rozsdamentes acél |hossza: | 200 cm |belső átmérője: | ˜ 3 mm |töltete: | 10 % OV-17100–120 mesh CHROMOSORB WAW-on |Lángionizációs detektorHőmérsékletek:oszlop: | 185 °C (izoterm) |detektor: | 250 °C |injektor: | 250 °C |Vivőgáz: | nitrogén |térfogatáram: | 45 ml/perc |A hidrogén és levegő térfogatáramának beállításával kapcsolatban kövessük a gyártó utasításait.6.2.2. Fecskendezzünk a 6.1.9. pont szerint elkészített oldatokból 1–3 μl-t a gázkromatográfra. Minden (6.1.9.) oldatból ötször fecskendezzünk, mérjük az egy anyaghoz tartozó csúcsterületeket, átlagoljuk ezeket, és számítsuk ki a csúcsterületarányt, S-t. S = rezorcin-csúcsterület/DHT-csúcsterület.7. SZÁMÍTÁSA mintában a rezorcin koncentrációját tömegszázalékban (% m/m) a következő képlet fejezi ki:Rezorcin, % =×,ahol:M = vizsgálati minta tömege grammban (6.1.1.),Sminta = a 6.2.2. alapján számított, a mintaoldatra vonatkozó átlag csúcsterületarány,Sstandard elegy = a 6.2.2. alapján számított, a standard elegyre vonatkozó átlag csúcsterületarány.8. MEGISMÉTELHETŐSÉG [4]0,5 % körüli rezorcintartalom esetén azonos mintán, párhuzamosan végzett két mennyiségi meghatározás eredményei közötti különbség abszolút értéke nem haladhatja meg a 0,025 %-ot.VI. METANOL MENNYISÉGI MEGHATÁROZÁSA ETANOLRA VAGY PROPÁN-2-OLRA VONATKOZTATVA1. CÉL ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLETEz a módszer metanol gázkromatográfiás meghatározását írja le valamennyi kozmetikai termékfajtában (ideértve az aeroszolokat is).A módszerrel 0–10 % koncentrációk határozhatók meg.2. MEGHATÁROZÁSA módszerrel meghatározott metanoltartalmat etanolra vagy propán-2-olra vonatkoztatva tömegszázalékban adjuk meg.3. ALAPELVA meghatározás gázkromatográfiával történik.4. REAGENSEKHasználjunk analitikai minőségű reagenseket.4.1. Metanol4.2. Abszolút etanol4.3. Propán-2-ol4.4. Vízzel alkoholmentesített kloroform5. ESZKÖZÖK5.1. Gázkromatográf:hővezetési detektor aeroszol mintákra,lángionizációs detektor nem aeroszol mintákra.5.2. 100 ml-es mérőlombikok5.3. 2 ml-es, 20 ml-es, és 0–1 ml-es tartományú pipetták5.4. 0–100 μl-es és 0–5 μl-es mikrofecskendőkés (csak aeroszol minták adagolására) különleges gázzáró fecskendő tolattyúval (lásd a mintavételi eljárásról szóló 5. ábrát [5]).6. ELJÁRÁS6.1. Minta-előkészítés6.1.1. Az aeroszol készítményeket az 1980. december 22-i 80/1335/EGK [6] bizottsági irányelv mellékletének II. fejezete alapján mintázzuk, majd gázkromatográfiásan vizsgáljuk a 6.2.1. pontban leírt körülményeknek megfelelően.6.1.2. Az említett II. fejezetnek megfelelően mintavételezett nem aeroszol termékeket vízzel 1–2 %-os etanol- vagy propán-2-ol-tartalomra hígítjuk, majd gázkromatográfiásan vizsgáljuk a 6.2.2. pontban leírt körülményeknek megfelelően.6.2. Gázkromatográfia6.2.1. Aeroszol minták esetén hővezetési detektort használunk.6.2.1.1. Az oszlop töltete 10 % Hallcomid M18, 100–200 mesh CHROMOSORB WAW hordozón.6.2.1.2. Az oszlop a következő megoldást eredményezi: R nem lehet kisebb, mint 1,5,R = 2d′ r− d′ rw+ w,ahol:r1 és r2 = két csúcs retenciós ideje percben,w1 és w2 = ugyanezen csúcsoknak a magasság felénél mért szélessége mm-ben,d’ = a papírdiagram sebessége mm/percben.6.2.1.3. Ez a felbontás az alábbi beállítások mellett érhető el:Oszlop | anyaga: | rozsdamentes acél |hossza: | 3,5 m |belső átmérője: | 3 mm |Hővezetési detektor híd árama: | 150 mA |vivőgáz: | hélium |nyomás: | 2,5 bar |térfogatáram: | 45 ml/perc |Hőmérsékletek:injektor: | 150 °C |detektor: | 150 °C |oszlop: | 65 °C |A csúcsterületmérés pontossága elektronikus integrálással javítható.6.2.2. Nem aeroszol minták6.2.2.1. Az oszlop Chromosorb 105 vagy Porapak QS töltetű, és a lángionizációs detektort használjuk.6.2.2.2. Az oszlop a következő megoldást eredményezi: R nem lehet kisebb, mint 1,5,R = 2d′ r− d′ rw+ w,ahol:r1 és r2 = két csúcs retenciós ideje percben,w1 és w2 = ugyanezen csúcsoknak a magasság felénél mért szélessége mm-ben,d’ = a papírdiagram sebessége mm/percben.6.2.2.3. Ez a felbontás az alábbi beállítások mellett érhető el:Oszlop | anyaga: | rozsdamentes acél |hossza | 2 m |belső átmérője: | 3 mm |Elektrométer érzékenysége: | 8 x 10-10 A |Gázok:vivőgáz: | nitrogén |nyomás | 2,1 bar |térfogatáram: | 40 ml/perc |Detektor gázok: | hidrogén |nyomás: | 1,5 bar |térfogatáram: | 20 ml/perc |Hőmérsékletek:injektor | 150 °C |detektor: | 230 °C |oszlop | 120–130 °C |7. KALIBRÁCIÓS GÖRBE7.1. A 6.2.1. szakasz szerinti gázkromatográfiás eljárás végrehajtása (Hallcomid M18 oszlop) esetén készítsük el az alábbi táblázatban felsorolt standard elegyeket. A készítés során a komponenseket pipettával adjuk az elegyhez, de a pontos bemérést úgy határozzuk meg, hogy minden egyes hozzáadást követően lemérjük a pipettát vagy a lombikot.Relatív tartalom (m/m %) | Metanol (ml) | Etanol vagy propán-2-ol (ml) | Kloroformmal töltve |körülbelül 2,5 % | 0,5 | 20 | 100 ml-re |körülbelül 5,0 % | 1,0 | 20 | 100 ml-re |körülbelül 7,5 % | 1,5 | 20 | 100 ml-re |körülbelül 10,0 % | 2,0 | 20 | 100 ml-re |Injektáljunk 2–3 μl-t a gázkromatográfra a 6.2.1. szerinti körülmények beállítása mellett.Számítsuk ki valamennyi elegyre a (metanol/etanol-) vagy a (metanol/propán-2-ol-) csúcsterületarányt. Ábrázoljuk a standard görbét a következőket feltüntetve:X-tengely: | % metanol/etanolra vagy propán-2-olra vonatkoztatva, |Y-tengely: | (metanol/etanol-) vagy (metanol/propán-2-ol-) csúcsterületarány. |7.2. A 6.2.2. pontban leírt gázkromatográfiás eljárás végrehajtása (Porapak QS vagy Chromosorb 105) esetén készítsük el az alábbi táblázatban felsorolt standard elegyeket. A készítés során a komponenseket pipettával vagy mikrofecskendővel adjuk az elegyhez, de a pontos mennyiséget minden esetben úgy határozzuk meg, hogy a hozzáadást követően lemérjük a pipettát vagy a lombikot.Relatív tartalom (m/m %) | Metanol (μl) | Etanol vagy propán-2-ol (ml) | Hozzáadott víz térfogata |körülbelül 2,5 % | 50 | 2 | 100 ml |körülbelül 5,0 % | 100 | 2 | 100 ml |körülbelül 7,5 % | 150 | 2 | 100 ml |körülbelül 10,0 % | 200 | 2 | 100 ml |Injektáljunk 2–3 μl-t a gázkromatográfra a 6.2.2. pontban írt körülmények beállítása mellett.Számítsuk ki valamennyi elegyre a (metanol/etanol-) vagy a (metanol/propán-2-ol-) csúcsterület arányt. Ábrázoljuk a standard görbén a következőket feltüntetve:X-tengely: | % metanol/etanolra vagy propán-2-olra vonatkoztatva, |Y-tengely: | (metanol/etanol-) vagy (metanol/propán-2-ol-) csúcsterületarány. |7.3. A standard kalibrációs görbének lineárisnak kell lennie.8. MEGISMÉTELHETŐSÉG [7]A termék etanolra vagy propán-2-olra vonatkoztatott 5 % körüli metanoltartalma esetén azonos mintán, párhuzamosan végzett két mennyiségi meghatározás eredményei közötti különbség nem haladhatja meg a 0,25 %-ot.[1] ISO 5725 szabvány szerint.[2] ISO 5725 szabvány szerint.[3] ISO 5725 szabvány szerint.[4] ISO 5725 szabvány szerint.[5] HL L 383., 1980.12.31., 27. o.[6] HL L 383., 1980.12.31., 27. o.[7] ISO 5725 szabvány szerint.--------------------------------------------------