title: A Tanács irányelve (1991. október 14.) a munkaadónak a munkavállalóval szembeni, a szerződés, illetve a munkaviszony feltételeire vonatkozó tájékoztatási kötelezettségéről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31991L0533

Hivatalos Lap L 288 , 18/10/1991 o. 0032 - 0035 finn különkiadás fejezet 5 kötet 5 o. 0097  svéd különkiadás fejezet 5 kötet 5 o. 0097

		A Tanács irányelve(1991. október 14.)a munkaadónak a munkavállalóval szembeni, a szerződés, illetve a munkaviszony feltételeire vonatkozó tájékoztatási kötelezettségéről(91/533/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel a tagállamokban a munkavégzés új formáinak kialakulása következtében a munkaviszonytípusok száma megnőtt;mivel néhány tagállam, e változást látva, szükségesnek tekintette a munkaviszonyok szabályozása terén formai követelmények bevezetését; mivel e rendelkezéseket azzal a céllal hozták meg, hogy a munkavállalók számára megfelelőbb védelmet biztosítsanak jogaik esetleges sérelme esetére, és hogy a munkaerőpiac áttekinthetőbbé váljon;mivel a tagállamok idevonatkozó joganyaga jelentős különbségeket mutat olyan alapvető követelmények tekintetében is, mint a munkavállalóknak a szerződés, illetve a munkaviszony főbb feltételeiről történő írásbeli tájékoztatása;mivel a tagállamok joganyagában mutatkozó különbségek közvetlen hatással lehetnek a közös piac működésére;mivel a Szerződés 117. cikke rendelkezik arról, hogy a tagállamok megállapodásra jutnak a munkavállalók munkakörülményeinek és életszínvonalának javításáról, lehetővé téve ezek összehangolását a fejlődési folyamat fenntartása mellett;mivel a tizenegy tagállam állam- és kormányfője által a strasbourgi Európai Tanács 1989. december 9-i ülésén elfogadott, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 9. pontja megállapítja, hogy:"Az Európai Közösség munkavállalóinak foglalkoztatási feltételeit jogszabályokban, kollektív szerződésekben vagy munkaszerződésekben kell megállapítani az egyes országokban alkalmazott rendelkezéseknek megfelelően.";mivel közösségi szinten általános követelményként kell meghatározni, hogy valamennyi munkavállaló a munkaszerződése, illetve a munkaviszonya alapvető elemeiről tájékoztató okiratot kapjon;mivel a munkaviszonyok terén bizonyos fokú rugalmasság fenntartása látszik szükségesnek, és erre tekintettel lehetőséget kell biztosítani a tagállamok számára, hogy korlátozott számban kizárhassák a munkaviszony bizonyos eseteit ezen irányelv hatálya alól;mivel a tájékoztatási kötelezettség teljesíthető írásos szerződéssel, kinevezési okmánnyal, illetve egy vagy több egyéb okirattal is, valamint ezek hiányában a munkaadó aláírt, írásos nyilatkozatával;mivel külföldi munkavégzés esetén a munkavállalót munkaszerződése, illetve munkaviszonya főbb feltételein túl el kell látni a kiküldetésére vonatkozó lényeges információkkal;mivel a munkavállalók okiratszerzéshez fűződő érdekének védelmében a munkaszerződés vagy a munkaviszony alapvető feltételeinek változásáról a munkavállalókat írásban kell tájékoztatni;mivel a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a munkavállalók az ezen irányelvből származó jogaikat érvényesíthessék;mivel a tagállamoknak olyan törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket kell elfogadniuk, amelyek az irányelv betartásához, illetve annak biztosításához szükségesek, hogy a szociális partnerek a szükséges rendelkezéseket megállapodás útján bevezessék, miközben a tagállamok megteszik az ezen irányelvben előírt eredmények folyamatos biztosításához szükséges lépéseket,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkAz irányelv hatálya(1) Ezt az irányelvet kell minden olyan fizetett munkavállaló esetében alkalmazni, aki olyan munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkezik, amelyet egy tagállamban hatályos jogszabály állapít meg, és/vagy amelyre egy tagállamban hatályos jogszabály az irányadó.(2) A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy ezt az irányelvet nem kell alkalmazni azokra a munkavállalókra, akik olyan munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek:a) - amelynek a teljes időtartama nem haladja meg az egy hónapot, és/vagy- amelyben a munkahét nem haladja meg a nyolc órát; vagyb) amely alkalmi és/vagy sajátos természetű, feltéve, hogy ezekben az esetekben objektív okok igazolják azt, hogy az irányelvet ne alkalmazzák.2. cikkTájékoztatási kötelezettség(1) A munkaadó értesíti azt a munkavállalót, akire ezen irányelv hatálya kiterjed (a továbbiakban: "a munkavállaló"), a munkaszerződés, illetve a munkaviszony alapvető feltételeiről.(2) Az (1) bekezdésben említett értesítés a következő adatokat tartalmazza:a) az érintett felek (személyi) adatai;b) a munkavégzés helye; amennyiben nincs állandó vagy fő munkavégzési hely, utalás arra, hogy a munkavállaló különböző munkahelyeken, mint a vállalkozás bejegyzett székhelyén, illetve, adott esetben, a munkaadó lakóhelyén végez munkát;c) (i) a munkavállaló által végzendő munka megnevezése, fokozata, jellege vagy kategóriája; vagy(ii) a munka rövid meghatározása, illetve leírása;d) a munkaszerződés hatálybalépésének vagy a munkaviszony kezdetének időpontja;e) ideiglenes munkaszerződés vagy munkaviszony esetében a munkaviszony várható időtartama;f) a munkavállalót megillető éves fizetett szabadság mértéke, illetve ha ez a tájékoztatás időpontjában nem állapítható meg, a fizetett szabadság kiadásának és meghatározásának módszere;g) a munkaadó és a munkavállaló által betartandó felmondási idő tartama a munkaszerződés, illetve a munkaviszony felbontásakor, vagy, ha ez a tájékoztatás időpontjában nem állapítható meg, a felmondási idő meghatározásának módszere;h) a munkavállalót megillető alapfizetés, a díjazás egyéb összetevői és a kifizetés gyakorisága;i) a munkavállaló rendes munkanapjának, illetve munkahetének időtartama;j) adott esetben,(i) a munkavállaló munkakörülményeit meghatározó kollektív szerződések; vagy(ii) ha a kollektív szerződéseket a vállalkozáson kívüli, paritáson alapuló testületek vagy intézmények kötik meg, annak az illetékes testületnek vagy illetékes, paritáson alapuló intézménynek a megnevezése, amelynek keretében a megállapodásokat megkötötték.(3) Szükség esetén a (2) bekezdés f), g), h) és i) pontjában említett tájékoztatás megadható az érintett adatokra irányadó törvényi, rendeleti, közigazgatási, illetve egyéb kötelező rendelkezésekre vagy a kollektív szerződésekre történő hivatkozással.3. cikkA tájékoztatás eszköze(1) A 2. cikk (2) bekezdésében említett tájékoztatást a munkaviszony kezdetét követő legfeljebb két hónapon belül a következő okiratokban kell átadni a munkavállalónak:a) írásba foglalt munkaszerződésben; és/vagyb) kinevezési okmányban; és/vagyc) egy vagy több egyéb írásos okiratban, amely okiratok közül legalább egynek tartalmaznia kell a 2. cikk (2) bekezdésének a), b), c), d), h) és i) pontjában említett adatokat.(2) Ha az (1) bekezdésben említett okiratok közül egyet sem adnak át a munkavállalónak az előírt időszakon belül, a munkaadó a munkaviszony kezdetétől számított legfeljebb két hónapon belül köteles egy általa aláírt olyan nyilatkozatot átadni a munkavállalónak, amely tartalmazza legalább a 2. cikk (2) bekezdésében foglalt adatokat.Ha az (1) bekezdésben említett okirat(ok) csak az előírt adatok egy részét tartalmazza (tartalmazzák), az e bekezdés első albekezdésében említett írásos nyilatkozatnak tartalmaznia kell a hiányzó adatokat.(3) Ha a munkaszerződés, illetve a munkaviszony a munka megkezdésétől számított két hónapos időszakon belül ér véget, a 2. cikkben és az e cikkben előírt adatokat legkésőbb ezen időszak végére kell a munkavállaló rendelkezésére bocsátani.4. cikkMunkavégzés külföldön(1) Ha a munkavállalónak azon a tagállamon kívül kell valamely országban vagy országokban munkát végeznie, amely(ek)nek joga és/vagy gyakorlata irányadó a munkaszerződésre, illetve a munkaviszonyra, a 3. cikkben említett okirato(ka)t indulása előtt meg kell kapnia, és annak (azoknak) legalább az alábbi kiegészítő adatokat kell tartalmaznia (tartalmazniuk):a) a külföldi munkavégzés időtartama;b) a pénznem megnevezése, amelyben a javadalmazás kifizetésre kerül;c) adott esetben a külföldi munkavégzéshez kapcsolódó természetbeni vagy készpénzjuttatások;d) adott esetben a munkavállaló hazatérésének feltételei.(2) Az (1) bekezdés b) és c) pontjában említett tájékoztatás, adott esetben megadható az érintett adatok tekintetében irányadó törvényi, rendeleti és közigazgatási, illetve egyéb kötelező rendelkezésekre vagy kollektív szerződésekre történő hivatkozással.(3) Az (1) és (2) bekezdést nem kell alkalmazni, ha egy hónapig vagy annál kevesebb ideig tart a munkavégzés azon az országon kívül, amelynek joga és/vagy gyakorlata irányadó a munkaszerződésre, illetve a munkaviszonyra.5. cikkA munkaszerződés és a munkaviszony elemeinek módosítása(1) A 2. cikk (2) bekezdésében és a 4. cikk (1) bekezdésében említett adatok változásáról szóló írásos okiratot a munkaadó köteles átadni a munkavállalónak a lehető legkorábban, de legfeljebb a változás hatálybalépését követő egy hónapon belül.(2) Az (1) bekezdésben említett írásos okirat kiállítása nem kötelező az olyan törvényi, rendeleti, közigazgatási vagy egyéb kötelező rendelkezések, illetve kollektív szerződések módosítása esetén, amelyekre a 3. cikkben említett – és szükség esetén a 4. cikk (1) bekezdése szerint kiegészített – okiratok utalnak.6. cikkA munkaszerződés, illetve a munkaviszony formájának előírásai, meglétének igazolása, valamint az eljárási szabályokEz az irányelv nem sérti a nemzeti jogot és eljárásokat a következők tekintetében:- a munkaszerződés, illetve a munkaviszony formája,- a munkaszerződés, illetve a munkaviszony meglétének és tartalmának igazolása,- az idevonatkozó eljárási szabályok.7. cikkKedvezőbb rendelkezésekEz az irányelv nem sérti a tagállamoknak azt az előjogát, hogy a munkavállalók szempontjából kedvezőbb törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket alkalmazzanak vagy vezessenek be, illetve hogy a munkavállalók számára előnyösebb megállapodások alkalmazását ösztönözzék vagy engedélyezzék.8. cikkA jogok védelme(1) A tagállamok bevezetik nemzeti jogrendszerükbe azokat a rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy minden olyan alkalmazott, aki meglátása szerint az ezen irányelvben előírt kötelezettségek elmulasztása miatt sérelmet szenvedett, igényét bírói úton érvényesíthesse, miután az esetleges jogorvoslati lehetőségeket az illetékes hatóságoknál már kimerítette.(2) A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az (1) bekezdésben említett jogorvoslati lehetőségek csak azután vehetők igénybe, hogy a munkavállaló a munkaadónak értesítést küldött, és erre a munkaadó tizenöt napon belül nem adott választ.Az előzetes értesítés előírása nem követelhető meg a 4. cikkben említett esetekben, sem az ideiglenes munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkező munkavállalók, sem pedig a kollektív szerződés hatálya alá nem tartozó munkavállalók esetében.9. cikkZáró rendelkezések(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 1993. június 30-tól megfeleljenek, illetve biztosítják, hogy a szociális partnerek az említett időpontig a szükséges rendelkezéseket megállapodás útján bevezes sék, miközben a tagállamok megteszik az ezen irányelvben előírt eredmények folyamatos garantálásához szükséges lépéseket.Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.(2) A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy az általuk elfogadott rendelkezések hatálybalépésekor fennálló bármely munkaviszony esetében a munkáltató a munkavállaló kérésére a kérés átvételétől számított két hónapon belül a 3. cikkben említett és szükség esetén a 4. cikk (1) bekezdése szerint kiegészített okiratot adjon ki.(3) Amikor a tagállamok elfogadják az (1) bekezdésben említett intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.(4) A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot az ezen irányelv végrehajtása érdekében tett intézkedésekről.10. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 1991. október 14-én.a Tanács részérőlaz elnökB. De Vries[1] HL C 24., 1991.1.31., 3. o.[2] HL C 240., 1991.9.16., 21. o.[3] HL C 159., 1991.6.17., 32. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács 88/298/EGK irányelve (1988. május 16.) a gyümölcsökben és zöldségben, illetőleg a gabonafélékben, illetve azok felületén található peszticid-szermaradványok megengedett legmagasabb mértékének meghatározásáról szóló 76/895/EGK, illetőleg 86/362/EGK irányelv II. mellékletének módosításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31988L0298

Hivatalos Lap L 126 , 20/05/1988 o. 0053 - 0054 finn különkiadás fejezet 3 kötet 26 o. 0180  svéd különkiadás fejezet 3 kötet 26 o. 0180

		A Tanács 88/298/EGK irányelve(1988. május 16.)a gyümölcsökben és zöldségben, illetőleg a gabonafélékben, illetve azok felületén található peszticid-szermaradványok megengedett legmagasabb mértékének meghatározásáról szóló 76/895/EGK, illetőleg 86/362/EGK irányelv II. mellékletének módosításárólAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésére,tekintettel a legutóbb a 3768/85/EGK rendelettel [1] módosított, a gyümölcsökben és zöldségekben, illetve azok felületén található peszticid-szermaradványok megengedett legmagasabb mértékének meghatározásáról szóló, 1976. november 23-i 76/895/EGK tanácsi irányelvre [2] és különösen annak 5. cikkére,tekintettel a gabonafélékben, illetve azok felszínén található peszticid-szermaradványok megengedett legmagasabb mértékének meghatározásáról szóló, 1986. július 24-i 86/362/EGK tanácsi irányelvre [3] és különösen annak 11. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,mivel a tudományos és műszaki fejlődés fényében, a közegészségügy és a mezőgazdaság követelményeinek figyelembevételével módosítani kell a 76/895/EGK irányelv II. mellékletében foglalt rendelkezéseket, mindenekelőtt a maximális értékeket a kaptafol, kaptán, klórfenvinfosz, dodin, fenitrotion, folpet, formotion és malation vonatkozásában;mivel ugyanezen okokból kívánatosnak tűnik naprakésszé tenni a 76/895/EGK irányelvet olyan további peszticidek vonatkozásában, amelyek szermaradványai a zöldségekben és gyümölcsökben, illetve azok felületén esetlegesen előfordulhatnak, nevezetesen az etion, etilén-dibromid, mevinfosz, foszalon és a 2,4,5–T; valamint a 86/362/EGK irányelvet egy olyan peszticid vonatkozásában, amelynek szermaradványai gabonafélékben, illetve azok felületén esetlegesen előfordulhatnak, nevezetesen a kaptafol,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 76/895/EGK irányelv II. melléklete a következők szerint módosul:1. Az alább felsorolt peszticidek esetében a maximális szermaradvány-értékek a táblázatban szereplő értékekre cserélendők:Közismert elnevezés | Maximális érték (mg/kg-ban (ppm)) |Kaptafol | 0,05: | |Kaptán | összmennyiségük | 3: | almafélék, bogyósok, szőlő, paradicsom |Folpet | 2: | bab, széles levelű endíviasaláta, póréhagyma, csonthéjasok, fejes saláta, borsó || | 0,1: | egyéb termék |Klórfenvinfosz (az E és Z izomerek összmennyisége) | 1: | citrusfélék |0,5: | hagymafélék, gumós és gyökérzöldségek, zeller és petrezselyem |0,05: | gomba, egyéb gyümölcs |0,1: | egyéb zöldség |Dodin | 1: | almafélék és csonthéjasok |0,2: | egyéb termék |Fenitrotion | 2: | citrusfélék |0,5: | egyéb termék |Formotion | 0,2: | citrusfélék |0,1: | egyéb termék |Malation (beleértve a malaoxont) | 2: | citrusfélék |3: | zöldségek, kivéve a gyökérzöldségeket |0,5: | egyéb termék |2. Az eredeti táblázat kiegészül az alábbi peszticid-szermaradványokkal és a rá vonatkozó adatokkal:Peszticid-szermaradvány | Maximális érték (mg/kg (ppm)) |Közismert elnevezés | Kémiai képlet | | |Etion | 0,0,0', 0'–tetraetil S, S'–metilén di (foszforditioát) | 2: | citrusfélék |0,5: | almafélék, csonthéjasok, szőlő |0,1: | egyéb termék |Etilén dibromid | 1,2–dibrómetán | 0,01 | |Mevinfosz | 2–metoxi-karbonil–1–metil-vinil dimetil foszfát (a cisz és transz izomerek összmennyisége) | 0,2: | almafélék, citrusfélék, sárgabarack |0,5: | egyéb csonthéjas, leveles zöldségfélék |0,1: | egyéb termék |Foszalon | S–(6–klór–2–oxobenzo-oxazolin–3–il) metil 00–dietil foszforditioát | 1: | citrusfélék, eper |2: | almafélék, őszibarack |0,1: | gyökérzöldségek, olajbogyó |1: | egyéb termék |2,4,5–T | (2,4,5–tri-klórfenoxi) ecetsav | 0,05 | |2. cikkA 86/362/EGK irányelv II. mellékletének A. része a következő peszticid-szermaradvánnyal egészül ki:Peszticid-szermaradvány | Maximális érték (mg/kg-ban, (ppm)) |19. Kaptafol | 0,05 |3. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek,- a kaptafol, kaptán és folpet esetében legkésőbb 1988. július 1-jéig;- az egyéb peszticidek esetében legkésőbb 1989. január 1-jéig.Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.4. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1988. május 16-án.a Tanács részérőlaz elnökI. Kiechle[1] HL L 340., 1976. 12.9., 26. o.[2] HL L 362., 1985. 12.31., 8. o.[3] HL L 221., 1986. 8.7., 37. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács irányelve (1990. június 28.) a munkájuk során rákkeltő anyagokkal kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelméről (hatodik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében)

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31990L0394

Hivatalos Lap L 196 , 26/07/1990 o. 0001 - 0007 finn különkiadás fejezet 5 kötet 4 o. 0208  svéd különkiadás fejezet 5 kötet 4 o. 0208

		A Tanács irányelve(1990. június 28.)a munkájuk során rákkeltő anyagokkal kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelméről (hatodik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében)(90/394/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 118a. cikkére,tekintettel a Bizottságnak a munkahelyi biztonsági, higiéniai és egészségvédelmi tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően kidolgozott javaslatára [1],az Európai Parlamenttel együttműködve [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel a Szerződés 118a. cikke előírja, hogy a Tanács irányelvek útján minimumkövetelményeket fogadjon el azért, hogy különösen a munkakörnyezet tekintetében javításokat ösztönözzön a munkavállalók egészségének és biztonságának magasabb szintű biztosítása érdekében;mivel e cikk értelmében ezekben az irányelvekben kerülni kell az olyan közigazgatási, pénzügyi és jogi korlátozások előírását, amelyek gátolnák a kis- és középvállalkozások alapítását és fejlődését;mivel az Európai Közösségek második munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi cselekvési programjáról szóló 1984. február 27-i tanácsi állásfoglalás [4] előírja a rákkeltő anyagoknak kitett munkavállalókra vonatkozó védintézkedések meghozatalát;mivel a Bizottság a munkahelyi biztonsági, higiéniai és egészségvédelmi programjáról szóló közleményében [5] előírja a munkavállalók biztonságának és egészsége védelmének biztosításáról szóló irányelvek elfogadását;mivel a munkavállalók biztonságának és egészsége védelmének biztosításához elengedhetetlen azoknak a minimumkövetelményeknek a betartása, amelyek célja a biztonság és egészségvédelem magasabb szintjének biztosítása a munkájuk során rákkeltő anyagokkal kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelme tekintetében;mivel ez az irányelv egyedi irányelv a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló 1989. június 12-i 89/391/EGK tanácsi irányelv [6] 16. cikkének (1) bekezdése értelmében; mivel ezért azon irányelv rendelkezései teljes mértékben alkalmazandók a rákkeltő anyagoknak kitett munkavállalókra az ebben az irányelvben foglalt szigorúbb, illetve különös rendelkezések sérelme nélkül;mivel a legutóbb a 88/490/EGK irányelvvel [7] módosított, a veszélyes anyagok osztályozására, csomagolására és címkézésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló 1967. június 27-i 67/548/EGK tanácsi irányelv [8] tartalmazza a veszélyes anyagok listáját, valamint a rájuk vonatkozó osztályozási és címkézési eljárások részleteit;mivel a legutóbb a 89/178/EGK irányelvvel [9] módosított, a veszélyes készítmények osztályozására, csomagolására és címkézésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló 1988. június 7-i 88/379/EGK tanácsi irányelv [10] tartalmazza az ilyen készítményekre vonatkozó osztályozási és címkézési eljárások részleteit;mivel az "Európa a rák ellen" program keretében elfogadott 1987–89-es cselekvési terv előírja az egyes vegyi anyagok lehetséges rákkeltő kockázataival foglalkozó európai tanulmányok támogatását;mivel azonban a tudomány jelenlegi állása szerint nem alakítható ki olyan szint, amely alatt az egészséget érintő kockázatok megszűnnének, a rákkeltő anyagoknak való kitettség mérséklése mindenképpen csökkentené ezeket a kockázatokat;mivel azonban minden olyan rákkeltő anyagra, amellyel kapcsolatban a tudományos és műszaki adatokat is magában foglaló rendelkezésre álló információ lehetővé teszi, határértékeket és egyéb közvetlenül vonatkozó rendelkezéseket kell kialakítani, hogy hozzájáruljanak ezeknek a kockázatoknak a csökkenéséhez;mivel megelőző intézkedéseket kell hozni a rákkeltő anyagoknak kitett munkavállalók egészségének és biztonságának védelmére;mivel ez az irányelv megállapítja a rákkeltő anyagoknak való kitettségre vonatkozó különleges követelményeket;mivel ez az irányelv a belső piac szociális dimenziója megvalósításának gyakorlati szempontját testesíti meg;mivel a legutóbb az 1985-ös csatlakozási okmánnyal módosított 74/325/EGK határozat [11] értelmében a Bizottság konzultál a munkahelyi biztonsági, higiéniai és egészségvédelmi tanácsadó bizottsággal az e területre vonatkozó javaslatok kidolgozása céljából,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:I. SZAKASZÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK1. cikkAz irányelv célja(1) Ennek az irányelvnek – amely a hatodik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében – az a célja, hogy védje a munkavállalókat azoktól az egészségüket és biztonságukat veszélyeztető kockázatoktól, amelyek munkájuk során a rákkeltő anyagoknak való kitettséggel kapcsolatosan merülnek vagy merülhetnek fel, valamint hogy az ilyen kockázatokat megelőzze.Az irányelv megállapítja az e területre vonatkozó különleges minimumkövetelményeket, beleértve a határértékeket.(2) Ez az irányelv nem alkalmazható azokra a munkavállalókra, akik csak olyan sugárzásnak vannak kitéve, amelyre az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés vonatkozik.(3) A 89/391/EGK irányelv teljes mértékben alkalmazandó az (1) bekezdésben említett teljes területre az ebben az irányelvben foglalt szigorúbb, illetve különös rendelkezések sérelme nélkül.2. cikkFogalommeghatározásokEnnek az irányelvnek az alkalmazásában "rákkeltő anyag":a) az az anyag, amelyre a 67/548/EGK irányelv I. mellékletében a "rákot okozhat" R 45 mondatot alkalmazzák;b) az a készítmény, amelyet a 88/379/EGK irányelv 3. cikke (5) bekezdésének j) pontja szerint a "rákot okozhat" R 45 mondattal kell felcímkézni;c) az I. mellékletben említett anyag, készítmény vagy eljárás, valamint az I. mellékletben említett eljárás során kibocsátott anyag, illetve készítmény.3. cikkAz irányelv alkalmazási köre – a kockázatok meghatározása és értékelése(1) Ez az irányelv olyan tevékenységekre vonatkozik, amelyek során a munkavállalók munkájuk következtében ki vannak vagy ki lehetnek téve rákkeltő anyagoknak.(2) Minden olyan tevékenység esetében, amely magában foglalhatja a rákkeltő anyagoknak való kitettséggel kapcsolatos kockázatot, meg kell határozni a munkavállalók expozíciójának jellegét, mértékét és időtartamát, hogy elősegítsék a munkavállalók egészségét és biztonságát fenyegető kockázatok értékelését és a szükséges intézkedések meghozatalát.Az értékelést rendszeresen, továbbá minden olyan esetben meg kell újítani, amikor olyan változás következik be, amely hatással lehet arra, hogy a munkavállalók milyen mértékben vannak kitéve a rákkeltő anyagoknak.A munkáltatónak az illetékes hatóságok kérésére rendelkezésükre kell bocsátania azokat az információkat, amelyeket az értékelés készítéséhez felhasznált.(3) A kockázat értékelésekor figyelembe kell venni továbbá a nagyobb fokú expozíció összes egyéb eseteit, mint például a bőrre gyakorolt káros hatásokat.(4) Amikor elvégezték a (2) bekezdésben említett értékelést, a munkáltatók különös figyelmet fordítanak minden olyan hatásra, amely a különleges kockázatnak kitett munkavállalók egészségét és biztonságát érinti és, többek között, figyelembe veszik azt a kívánalmat, hogy az ilyen munkavállalókat ne alkalmazzák olyan területen, ahol kapcsolatba kerülhetnek rákkeltő anyagokkal.II. SZAKASZA MUNKÁLTATÓ KÖTELEZETTSÉGEI4. cikkCsökkentés és helyettesítés(1) A munkáltató csökkenti a rákkeltő anyagok alkalmazását a munkahelyen, elsősorban úgy, hogy amennyire műszakilag lehetséges, azt olyan anyaggal, készítménnyel vagy eljárással helyettesíti, amely saját alkalmazási feltételei mellett nem vagy kevésbé veszélyes a munkavállalók egészségére vagy adott esetben biztonságára.(2) A munkáltató kérésre benyújtja vizsgálatának eredményeit az illetékes hatóságoknak.5. cikkMegelőzés és a kockázatnak való kitettség csökkentése(1) Amennyiben a 3. cikk (2) bekezdésében említett értékelés eredményei a munkavállalók egészségét vagy biztonságát veszélyeztető kockázatot tárnak fel, a munkavállalók kockázatnak való kitettségét el kell kerülni.(2) Amennyiben műszakilag nem lehetséges a rákkeltő anyag helyettesítése olyan anyaggal, készítménnyel vagy eljárással, amely saját alkalmazási feltételei mellett nem vagy kevésbé veszélyes az egészségre vagy a biztonságra, a munkáltató biztosítja, hogy amennyire műszakilag lehetséges, a rákkeltő anyagot zárt rendszerben állítsák elő és használják.(3) Amennyiben a zárt rendszer műszakilag nem megoldható, a munkáltató biztosítja, hogy a munkavállalók expozíciójának szintjét a műszakilag lehetséges legalacsonyabb szintre csökkentsék.(4) Ahol rákkeltő anyagokat használnak, a munkáltató az alábbi intézkedéseket alkalmazza:a) a rákkeltő anyag mennyiségének korlátozása a munkahelyen;b) a rákkeltő anyagnak kitett vagy valószínűleg kitett munkavállalók számának lehető legalacsonyabban tartása;c) munkafolyamatok tervezése és műszaki ellenőrző intézkedések a rákkeltő anyagok munkahelyre történő kibocsátásának elkerülésére vagy minimálisra csökkentésére;d) a rákkeltő anyagok eltávolítása a forrásnál, helyi elszívó vagy általános szellőzőrendszerek, minden olyan módszer, amely megfelel vagy összeegyeztethető a közegészség és a környezet védelmének szükségességével;e) a rákkeltő anyagok mérésére vonatkozó meglévő és megfelelő eljárások alkalmazása, különösen az előre nem látható eseményből vagy balesetből adódó, rendkívüli expozíció korai felderítése kapcsán;f) megfelelő munkafolyamatok és munkamódszerek alkalmazása;g) csoportos, illetve ahol az expozíció más eszközökkel nem előzhető meg, egyéni védintézkedések;h) higiéniai intézkedések, különösen a padlók, falak és egyéb felületek rendszeres tisztítása;i) a munkavállalók tájékoztatása;j) a veszélyeztetett területek elhatárolása és megfelelő figyelmeztető, valamint biztonsági jelzések alkalmazása, beleértve a "Dohányozni tilos" jelzéseket is azokon a területeken, ahol a munkavállalók ki vannak vagy ki lehetnek téve rákkeltő anyagoknak;k) tervek kidolgozása olyan veszélyhelyzetekre, amelyek a szokásosnál nagyobb fokú expozíciót eredményezhetnek;l) a biztonságos tárolást, kezelést és szállítást szolgáló eszközök, különösen a légmentesen zárt, tisztán és jól láthatóan felcímkézett tartályok alkalmazása;m) a hulladéknak a munkavállalók általi biztonságos összegyűjtésére, tárolására és eltakarítására szolgáló eszköz biztosítása, beleértve a légmentesen zárt, tisztán és jól láthatóan felcímkézett tartályok alkalmazását.6. cikkAz illetékes hatóság tájékoztatásaAmennyiben a 3. cikk (2) bekezdésében említett értékelés eredményei a munkavállalók egészségét vagy biztonságát veszélyeztető kockázatot tárnak fel, a munkáltató kérelemre megfelelő információt bocsát az illetékes hatóság rendelkezésére:a) az elvégzett tevékenységekről, illetve ipari eljárásokról, beleértve a rákkeltő anyagok alkalmazásának okát;b) a rákkeltő anyagot tartalmazó előállított vagy felhasznált anyagok vagy készítmények mennyiségéről;c) a rákkeltő anyagoknak kitett munkavállalók számáról;d) a meghozott megelőző intézkedésekről;e) az alkalmazott védőeszköz típusáról;f) az expozíció jellegéről és mértékéről;g) a helyettesítés eseteiről.7. cikkElőre nem látott expozíció(1) Előre nem látható esemény vagy baleset esetén, amely a munkavállalók rendkívüli expozícióját eredményezheti, a munkáltató tájékoztatja a munkavállalókat.(2) Az eredeti állapot visszaállításáig és a rendkívüli expozíció okainak megszüntetéséig:a) csak azok a munkavállalók dolgozhatnak az érintett területen, akik a javítást vagy egyéb szükséges munkákat végzik;b) az érintett munkavállalókat ellátják védőöltözettel és egyéni légzésvédő eszközzel, amelyet viselniük kell; az expozíció nem lehet tartós, és minden munkavállalót csak a feltétlenül szükséges ideig érhet;c) védelem nélküli munkavállalók nem dolgozhatnak az érintett területen.8. cikkElőre látható expozíció(1) Egyes tevékenységek esetében, mint például a karbantartás, amelyek tekintetében előre látható, hogy a munkavállalók rákkeltő anyagoknak való kitettsége jelentősen növekedhet, és amelyek tekintetében a munkavállalók expozíciójának korlátozására vonatkozó további műszaki megelőző intézkedések minden lehetőségét kimerítették, a munkáltató a vállalkozás vagy telephely munkavállalóival, illetve munkavállalói képviselőivel folytatott konzultációt követően és saját felelősségét nem érintve meghatározza a szükséges intézkedéseket a munkavállalók rákkeltő anyagoknak való kitettsége idejének minimálisra csökkentésére és a munkavállalók védelmének biztosítására, amíg azok ilyen tevékenységet végeznek.Az első albekezdés értelmében az érintett munkavállalókat ellátják védőöltözettel és egyéni légzésvédő berendezéssel, amelyeket rendkívüli expozíció fennállása alatt viselniük kell; az expozíció nem lehet állandó, és minden munkavállalót csak a feltétlenül szükséges ideig érhet.(2) Megfelelő intézkedéseket hoznak annak biztosítására, hogy azokat a területeket, amelyeken az (1) bekezdés első albekezdésében említett tevékenységeket végzik, jól láthatóan határolják el és jelezzék vagy egyéb eszközökkel előzzék meg, hogy illetéktelen személyek bejuthassanak ilyen területekre.9. cikkBelépés a veszélyeztetett területekreA munkáltatók megfelelő intézkedéseket hoznak annak biztosítására, hogy azokra a területekre, ahol olyan tevékenységek folynak, amelyek tekintetében a 3. cikk (2) bekezdésében említett értékelés eredményei a munkavállalók egészségét vagy biztonságát veszélyeztető kockázatot tárnak fel, csak olyan munkavállalók léphessenek be, akiktől ezt munkájuk vagy feladatuk megköveteli.10. cikkHigiénia és egyéni védelem(1) Olyan tevékenységek esetében, ahol fennáll a rákkeltő anyagok okozta szennyeződés kockázata, a munkáltatónak kötelessége meghozni a megfelelő intézkedéseket annak biztosítására, hogy:a) a munkavállalók nem étkeznek, isznak vagy dohányoznak olyan munkaterületeken, ahol fennáll a rákkeltő anyagok okozta szennyeződés kockázata;b) a munkavállalókat ellátják a megfelelő védőöltözettel vagy egyéb különleges ruházattal;külön tárolási lehetőséget biztosítanak a munka- vagy védőöltözet és az utcai ruházat számára;c) a munkavállalók számára megfelelő mosdókat és illemhelyeket biztosítanak;d) a védőeszközt megfelelően tárolják egy jól meghatározott helyen;azt, amennyiben lehetséges, minden használat előtt, valamint a használat után minden esetben ellenőrzik és tisztítják;a hibás védőeszközt a további használat előtt megjavítják vagy kicserélik.(2) Ezeknek az intézkedéseknek a költségei nem terhelhetik a munkavállalókat.11. cikkA munkavállalók tájékoztatása és oktatása(1) A munkáltató meghozza a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a vállalkozás vagy telephely munkavállalói, illetve a munkavállalók képviselői kielégítő és megfelelő oktatásban részesüljenek az összes rendelkezésre álló információ alapján, főként tájékoztatás és utasítások formájában:a) az egészséget veszélyeztető lehetséges kockázatokról, beleértve a dohányzásból eredő további kockázatot;b) az expozíció megelőzésére vonatkozó óvintézkedésekről;c) a higiéniai követelményekről;d) a védőeszközök és -öltözet viseléséről és használatáról;e) azokról a lépésekről, amelyeket a munkavállalóknak, beleértve a mentést végző munkavállalókat, meg kell tenniük váratlan események esetén, illetve ezek megelőzésére.Az oktatást:- úgy módosítják, hogy figyelembe vegye az új vagy megváltozott kockázatokat, és- szükség esetén időszakonként megismétlik.(2) A munkáltatók tájékoztatják a munkavállalókat azokról a berendezésekről és az azokhoz kapcsolódó tartályokról, amelyek a rákkeltő anyagokat tartalmaznak, és biztosítják, hogy minden rákkeltő anyagot tartalmazó tartály, csomag és berendezés jól látható és olvasható címkével legyen ellátva, valamint jól látható figyelmeztető és veszélyre utaló jelzéseket tesznek ki.12. cikkA munkavállalók tájékoztatásaMegfelelő intézkedéseket hoznak annak biztosítására, hogy:a) a vállalkozás vagy telephely munkavállalói, illetve munkavállalói képviselői ellenőrizhessék, hogy ezt az irányelvet alkalmazzák-e, vagy hogy azok részt vehessenek annak alkalmazásában, különös tekintettel:i. a védőöltözet és -eszköz kiválasztásának, viselésének és használatának a munkavállalók egészségét és biztonságát érintő következményeire, a védőöltözet és -eszköz hatékonyságának meghatározására vonatkozó munkáltatói felelősséget nem érintve;ii. a 8. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében említett, a munkáltató által meghatározott intézkedésekre, az ilyen intézkedések meghatározására vonatkozó munkáltatói felelősséget nem érintve;b) a vállalkozás vagy telephely munkavállalóit, illetve munkavállalói képviselőit a lehető leggyorsabban tájékoztassák a rendkívüli expozíció eseteiről, beleértve a 8. cikkben említetteket, azok okairól és a helyzet orvoslására hozott vagy hozandó intézkedésekről;c) a munkáltató naprakész listát vezet azokról a munkavállalókról, akik olyan tevékenységben vesznek részt, amelyek tekintetében a 3. cikk (2) bekezdésében említett értékelés eredményei a munkavállalók egészségét vagy biztonságát veszélyeztető kockázatot tárnak fel, jelezve rákkeltő anyagoknak való kitettségüket, amennyiben erre vonatkozóan információ áll rendelkezésre;d) az orvos, illetve az illetékes hatóság, valamint minden más személy, aki felelősséggel tartozik a munkahelyi egészségért és biztonságért, hozzáférjen a c) albekezdésben említett listához;e) minden munkavállaló hozzáférjen a listán szereplő, személyesen rá vonatkozó információhoz;f) a vállalkozás vagy telephely munkavállalói, illetve a munkavállalók képviselői hozzájuthassanak a névtelen csoportos információkhoz.13. cikkKonzultáció a munkavállalókkal és a munkavállalók részvételeA munkavállalókkal, illetve képviselőikkel folytatott konzultációra, valamint a munkavállalók, illetve képviselőik részvételére az ezen irányelv, valamint annak mellékletei által érintett kérdésekben a 89/391/EGK irányelv 11. cikkének megfelelően kerül sor.III. SZAKASZVEGYES RENDELKEZÉSEK14. cikkEgészségügyi felülvizsgálat(1) Nemzeti jogszabályaiknak, illetve gyakorlatuknak megfelelően a tagállamok intézkedéseket hoznak a megfelelő egészségügyi felülvizsgálatok végrehajtásáról azoknak a munkavállalóknak az esetében, akik tekintetében a 3. cikk (2) bekezdésében említett értékelés eredményei az egészséget vagy a biztonságot veszélyeztető kockázatot tárnak fel.(2) Az (1) bekezdésben említett intézkedéseknek lehetővé kell tenniük, hogy minden munkavállalót, amennyiben szükséges, alávessenek a megfelelő egészségügyi felülvizsgálatnak:- az expozíciót megelőzően,- azt követően, rendszeres időközönként.Az intézkedések közvetlenül lehetővé teszik egyéni és munkahelyi egészségvédelmi intézkedések megvalósítását.(3) Amennyiben úgy találják, hogy egy munkavállaló olyan rendellenességben szenved, amely gyaníthatóan a rákkeltő anyagoknak történt kitettségének a következménye, a munkavállalók egészségügyi felülvizsgálatáért felelős orvos vagy hatóság elrendelheti, hogy a rákkeltő anyagoknak hasonlóan kitett munkavállalókat is vessék alá egészségügyi felülvizsgálatnak.Ebben az esetben az expozícióból eredő kockázat újbóli értékelése a 3. cikk (2) bekezdése szerint történik.(4) Ha egészségügyi felülvizsgálatot végeznek, egyéni egészségügyi dokumentációt készítenek és az egészségügyi felülvizsgálatért felelős orvos vagy hatóság megelőző vagy védintézkedéseket javasol minden egyéni munkavállaló számára.(5) A munkavállalókat információval és tanáccsal kell ellátni minden olyan egészségügyi felülvizsgálatról, amelynek az expozíciót követően vetik alá őket.(6) Nemzeti jogszabályaiknak, illetve gyakorlatuknak megfelelően- a munkavállalók hozzájuthatnak az őket érintő egészségügyi felülvizsgálat eredményeihez, és- az érintett munkavállalók vagy a munkáltató kérheti az egészségügyi felülvizsgálat eredményeinek ellenőrzését.(7) A munkavállalók egészségügyi felülvizsgálatára vonatkozó gyakorlati ajánlásokat a II. melléklet tartalmazza.(8) Az illetékes hatóságnak jelentenek minden olyan rákos megbetegedést, amely a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat értelmében a munkavégzés során rákkeltő anyagoknak való kitettség következménye.15. cikkA dokumentumok megőrzése(1) A 12. cikk c) pontjában említett listát és a 14. cikk (4) bekezdésében említett egészségügyi dokumentációt az expozíció megszűnésétől számított legalább 40 évig megőrzik a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően.(2) (2) Ha a vállalkozás megszünteti tevékenységét, ezeket a dokumentumokat az illetékes hatóság rendelkezésére bocsátják a nemzeti jognak, illetve gyakorlatnak megfelelően.16. cikkHatárértékek(1) A Tanács a Szerződés 118a. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően, a rendelkezésre álló információ alapján, beleértve a tudományos és műszaki adatokat, határértékeket állapít meg az irányelvekben minden olyan rákkeltő anyag vonatkozásában, amelyekre ez lehetséges, valamint szükség esetén egyéb közvetlenül kapcsolódó rendelkezést is hoz.(2) A határértékeket és az egyéb kapcsolódó rendelkezéseket a III. melléklet tartalmazza.17. cikkMellékletek(1) Az I. és a III. melléklet módosítására csak a Szerződés 118a. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően kerülhet sor.(2) A 89/391/EGK irányelv 17. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni a II. mellékletnek a műszaki fejlődésből és a nemzetközi szabályozások, előírások, illetve a rákkeltő anyagokra vonatkozó ismeretek változásaiból eredő, szigorúan technikai kiigazításait.18. cikkAz adatok feldolgozásaA Bizottság rendelkezésére bocsátják a 14. cikk (8) bekezdésében említett információknak az illetékes tagállami hatóságok által történő feldolgozását.19. cikkZáró rendelkezések(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1992. december 31-ig megfeleljenek.Amennyiben a 67/548/EGK vagy a 88/379/EGK irányelvet az ezen irányelvről történő értesítést követően módosító irányelvekkel módosítják a 2. cikk a) és b) pontjában említett anyagok és készítmények tekintetében, a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a kérdéses módosításokat a módosító irányelvek végrehajtására megállapított határidőn belül átvezessék az első albekezdésben említett rendelkezésekbe.A tagállamok haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot arról, hogy hatályba léptették az e bekezdésben említett rendelkezéseket.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azon rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak vagy fogadnak el.20. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 1990. június 28-án.a Tanács részérőlaz elnökM. Geoghegan-quinn[1] HL C 34., 1988.2.8., 9. o.[2] HL C 158., 1989.6.26., 121. o. és HL C 149., 1990.6.18.[3] HL C 208., 1988.8.8., 43. o.[4] HL C 67., 1984.3.8., 2. o.[5] HL C 28., 1988.2.3., 1. o.[6] HL L 183., 1989.6.29. 1. o.[7] HL L 259., 1988.9.19., 1. o.[8] HL 196., 1967.8.16., 1. o.[9] HL L 64., 1989.3.8., 18. o.[10] HL L 187., 1988.7.16., 14. o.[11] HL L 185., 1974.7.9., 15. o.--------------------------------------------------I. MELLÉKLETAnyagok, készítmények és eljárások listája(2. cikk c) pont)1. Auramingyártás.2. A szénkoromban, kátrányban, szurokban, füstben és szénporban jelenlévő policiklusos aromás szénhidrogéneknek való kitettséget magában foglaló munka.3. A réz-nikkel kéneskő pörkölése és elektrolitikus finomítása során keletkező pornak, füstnek és permetnek való kitettséget magában foglaló munka.4. Erős savas eljárás az izopropil-alkohol gyártása során.--------------------------------------------------II. MELLÉKLETA munkavállalók egészségügyi felülvizsgálatára vonatkozó gyakorlati ajánlások(14. cikk (7) bekezdés)1. A rákkeltő anyagoknak kitett munkavállalók egészségügyi felülvizsgálatáért felelős orvosnak, illetve hatóságnak ismernie kell az egyes munkavállalók expozíciójának feltételeit és körülményeit.2. A munkavállalók egészségügyi felülvizsgálatát a foglalkozás-egészségügy elveinek és gyakorlatának megfelelően kell elvégezni; annak legalább a következő intézkedéseket kell magában foglalnia:- a munkavállaló kórtörténetének és szakmai pályafutásának nyilvántartása,- személyes beszélgetés,- szükség esetén biológiai ellenőrzés, valamint a korai és visszafordítható károsodások kivizsgálása.Amennyiben egészségügyi felülvizsgálatnak vetik alá, minden munkavállaló esetében születhet döntés további vizsgálatokról a munkahelyi egészségvédelem rendelkezésére álló legújabb ismeretek figyelembevételével.--------------------------------------------------III. MELLÉKLETHatárértékek és egyéb közvetlenül kapcsolódó rendelkezések(16. cikk)A. Határértékekp.m.B. Egyéb közvetlenül kapcsolódó rendelkezésekp.m.--------------------------------------------------


title: A Tanács 2010/24/EU irányelve ( 2010. március 16. ) az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról

text:
               31.3.2010

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 84/1

         A TANÁCS 2010/24/EU IRÁNYELVE
   (2010. március 16.)
   az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 113. és 115. cikkére,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   különleges jogalkotási eljárás keretében,
   mivel:

               (1)

               Az egyes adókból és egyéb intézkedésekből eredő, más tagállami és uniós követelések behajtására irányuló, tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtás hozzájárul a belső piac megfelelő működéséhez. Biztosítja a költségvetési semlegességet, és lehetővé teszi, hogy a tagállamok a határokon átnyúló ügyletek esetében megszüntessék azokat a megkülönböztető védintézkedéseket, amelyeket a csalás és a költségvetési kiesések megakadályozására vezettek be.

               (2)

               Az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap finanszírozási rendszerének részét képező műveletekből és a mezőgazdasági lefölözésekből és vámokból eredő követelések behajtására vonatkozó kölcsönös jogsegélyről szóló, 1976. március 15-i 76/308/EGK tanácsi irányelv (3) szabályozta először a behajtásra vonatkozó kölcsönös segítségnyújtást. A szóban forgó irányelvet és az azt módosító jogi aktusokat az egyes lefölözésekből, vámokból, adókból és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló, 2008. május 26-i 2008/55/EK tanácsi irányelv (4) kodifikálta.

               (3)

               Ezek a rendelkezések azonban – bár az alkalmazandó nemzeti szabályok közelítésével az Unión belüli behajtási eljárások javításának irányába tett első lépést jelentették – nem bizonyultak elegendőnek a belső piac elmúlt harminc évben tapasztalt fejlődésével összefüggő követelmények teljesítéséhez.

               (4)

               A tagállamok pénzügyi érdekeinek és a belső piac semlegességének jobb védelme érdekében ki kell terjeszteni a behajtásra irányuló segítségnyújtás hatályát az olyan adókból (beleértve a vámokat is) és illetékekből eredő követelésekre, amelyekre a behajtásra irányuló segítségnyújtás eddig nem vonatkozott, ugyanakkor a segítségnyújtás iránti egyre gyakoribb megkeresésekkel való lépéstartás és a jobb eredmények elérése érdekében e segítségnyújtást hatékonyabbá és eredményesebbé kell tenni, továbbá meg kell könnyíteni a gyakorlati alkalmazását. E célkitűzések eléréséhez jelentős mértékű kiigazításokra van szükség, ugyanis a hatályos 2008/55/EK irányelv egyszerű módosítása nem lenne elegendő. A 2008/55/EK irányelvet ezért hatályon kívül kell helyezni és új jogi eszközt kell a helyébe léptetni, amely az említett irányelv eredményeire épül, viszont szükség esetén világosabb és pontosabb szabályokat ír elő.

               (5)

               A világosabb szabályok előmozdítanák a tagállamok közötti szélesebb körű információcserét. Emellett az Unióban minden jogi és természetes személyre vonatkoznának, figyelembe véve a jogi konstrukciók folyamatosan növekvő skáláját, ideértve nemcsak az olyan hagyományos konstrukciókat, mint például a trösztök és az alapítványok, hanem bármely olyan új eszközt is, amelyet a tagállamokban az adóalanyok létrehozhatnak. Lehetővé tennék továbbá az adókból, vámokból, illetékekből, díjakból, visszatérítésekből és intervenciókból eredő, bármilyen formában jelentkező hatósági követelések figyelembevételét, beleértve az érintett adóalannyal vagy valamely harmadik féllel szembeni mindenféle pénzbeli követelést, amely az eredeti követelés helyébe lép. A világosabb szabályok mindenekelőtt az érintett felek jogainak és kötelességeinek jobb meghatározásához szükségesek.

               (6)

               Ez az irányelv nem érinti a tagállamok azon hatáskörét, hogy meghatározzák a saját jogszabályaik értelmében rendelkezésükre álló behajtási intézkedéseket. Ugyanakkor biztosítani kell, hogy az ebben az irányelvben előírt kölcsönös segítségnyújtási rendszer zökkenőmentes működését sem a tagállami jogszabályokban mutatkozó eltérések, sem pedig az illetékes hatóságok közötti koordináció hiánya ne veszélyeztesse.

               (7)

               A kölcsönös segítségnyújtás a következőkből állhat: a megkeresett hatóság elláthatja a megkereső hatóságot azzal az információval, amelyre ez utóbbinak szüksége van ahhoz, hogy a megkereső tagállamban felmerülő követeléseket behajtsa. A megkeresett hatóság kézbesítheti az adósnak a megkereső tagállamból származó, a követelésekre vonatkozó valamennyi dokumentumot; a megkereső hatóság kérésére behajthatja a megkereső tagállamban felmerülő követeléseket, vagy az ilyen követelések behajtását lehetővé tevő biztosítási intézkedéseket hozhat.

               (8)

               A megkeresett tagállamban a végrehajtási intézkedésekhez alkalmazandó egységes formanyomtatvány elfogadása, valamint a követeléssel kapcsolatos okiratok és határozatok kézbesítéséhez alkalmazandó egységes formanyomtatvány elfogadása várhatóan megszünteti a más tagállamból származó okiratok elismerésével és fordításával kapcsolatos problémákat, amelyek a jelenlegi segítségnyújtási megállapodások hatékonyságát leginkább gátolják.

               (9)

               Jogalapot kell létrehozni a konkrét adó-visszatérítésekkel kapcsolatos, előzetes megkeresés nélküli információcsere számára. Az eredményesség érdekében arra is lehetőséget kell nyújtani a tagállamok adóhatóságainak tisztviselői részére, hogy egy másik tagállamban jelen lehessenek a közigazgatási vizsgálatoknál vagy részt vehessenek azokban. A segítségnyújtás meggyorsítása és hatékonyabbá tétele érdekében elő kell írni továbbá a szolgálatok közötti közvetlenebb információcserét.

               (10)

               A belső piacon belüli megnövekedett mobilitást és a Szerződés, valamint más jogszabályok által a nemzeti területen nem letelepedett adóalanyoktól kérhető garanciákra vonatkozóan előírt korlátozásokat figyelembe véve, ki kell terjeszteni a más tagállamban behajtásra vagy biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés lehetőségét. Mivel a követelés keletkezésének időpontja kritikus tényező, a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy kölcsönös segítségnyújtás iránti megkereséssel éljenek, még akkor is, ha a behajtás tekintetében nemzeti lehetőségeiket nem merítették ki teljes mértékben, többek között olyankor, amikor ezen eljárásoknak a megkereső tagállamban való alkalmazása aránytalan nehézségeket okozna.

               (11)

               A megkeresések és a dokumentumok digitális formában és elektronikus hálózaton keresztüli továbbításának általános kötelezettsége, továbbá a megkeresések és dokumentumok nyelvének használatára vonatkozó pontos szabályok lehetővé kell, hogy tegyék a tagállamok számára a megkeresések gyorsabb és könnyebb feldolgozását.

               (12)

               A megkeresett tagállamban folyó behajtási eljárás során az érintett személy jogorvoslati kérelmet nyújthat be a követeléssel, a megkereső tagállam hatóságai általi kézbesítéssel vagy a követelésre vonatkozó végrehajtást engedélyező okirattal szemben. Elő kell írni, hogy ilyen esetben az érintett személynek a jogorvoslati kérelmet a megkereső tagállam illetékes szerve részére kell benyújtania, és a megkeresett hatóságnak – a megkereső hatóság ettől eltérő kérésének kivételével – a megkereső tagállam illetékes szervének döntéséig fel kell függesztenie az általa megkezdett végrehajtási eljárást.

               (13)

               A megkeresett tagállam számára lehetővé kell tenni a behajtáshoz kapcsolódó költségeinek az adóstól történő beszedését, ezzel ösztönözve, hogy a tagállamok elegendő erőforrást fordítsanak más tagállamok követeléseinek behajtására.

               (14)

               A hatékonyság legjobban úgy biztosítható, ha a megkeresett hatóság a segítségnyújtás iránti megkeresés teljesítése során az ugyanazon vagy hasonló adókra, vámokra és illetékekre irányuló követelésekre vonatkozó nemzeti jogszabályok értelmében ráruházott hatáskörével élhet. Hasonló adók, vámok vagy illetékek hiányában a megkeresett tagállam jogszabályai értelmében a személyi jövedelemadóra irányuló követelésekre alkalmazandó eljárás látszik a legalkalmasabbnak. Az említett nemzeti jogszabályokat általában nem kell alkalmazni a megkeresett tagállamban felmerülő követeléseknek biztosított elsőbbség tekintetében. Lehetővé kell azonban tenni az érintett tagállamok közötti megállapodások alapján az elsőbbség más tagállamok követeléseire való kiterjesztését is.

               (15)

               Az elévülési időt érintő kérdések tekintetében egyszerűsíteni szükséges a hatályos szabályokat, annak előírásával, hogy az elévülési idő felfüggesztését, megszakítását vagy meghosszabbítását általában a megkeresett tagállam hatályos joga határozza meg, kivéve, ha az elévülési idő felfüggesztésére, megszakítására vagy meghosszabbítására a szóban forgó tagállamban hatályos jogszabályok értelmében nincs lehetőség.

               (16)

               Az eredményesség megköveteli, hogy a kölcsönös segítségnyújtás keretében átadott információt az átvevő tagállam az ezen irányelvben előírt céloktól eltérő célokra is felhasználhassa, amennyiben ezt az információt nyújtó és átvevő tagállam belföldi jogszabályai egyaránt lehetővé teszik.

               (17)

               Ez az irányelv nem akadályozhatja a két- vagy többoldalú megállapodásokból vagy egyezségekből származó, szélesebb körű segítségnyújtásra vonatkozó kötelezettségek teljesítését.

               (18)

               Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal (5) összhangban kell elfogadni.

               (19)

               A jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodás 34. pontjával összhangban a tagállamokat ösztönzik arra, hogy – a maguk számára, illetve a Közösség érdekében – készítsék el saját táblázataikat, amelyekben a lehető legpontosabban bemutatják az irányelv és az azt átültető intézkedések közötti megfelelést, és hogy e táblázatokat tegyék közzé.

               (20)

               Mivel a tervezett intézkedés céljait, nevezetesen a behajtásra irányuló segítségnyújtás egységes rendszerének a belső piacon való biztosítását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a megkívánt egységesség, hatékonyság és eredményesség miatt az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.

               (21)

               Ez az irányelv tiszteletben tartja azokat az alapvető jogokat és megfelel azoknak az alapelveknek, amelyeket különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája állapít meg,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   I.   FEJEZET

      ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

   1. cikk
   Tárgy
   Ez az irányelv meghatározza azokat a szabályokat, amelyek alapján a tagállamoknak minden tagállamban segítséget kell nyújtaniuk a 2. cikkben említett, másik tagállamban felmerülő követelések behajtásához.
   2. cikk
   Hatály
   (1)   Ezt az irányelvet az alábbiakhoz kapcsolódó követelésekre kell alkalmazni:

               a)

               a tagállamok által vagy nevében, vagy területi vagy közigazgatási alegységeik – beleértve a helyi hatóságokat is – által vagy nevében vagy az Unió nevében kivetett valamennyi adó, vám és illeték;

               b)

               az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) teljes vagy részleges finanszírozási rendszerének részét képező visszatérítések, intervenciók és egyéb intézkedések, köztük az e tevékenységekkel kapcsolatosan behajtandó összegek;

               c)

               a cukorágazat piacának közös szervezése keretében előírt lefölözések és egyéb díjak.

         (2)   Ezen irányelv hatálya az alábbiakra is kiterjed:

               a)

               olyan követelésekkel összefüggő – a szóban forgó adó, vám vagy illeték kivetése vagy azokkal kapcsolatos közigazgatási vizsgálatok végrehajtása tekintetében illetékes közigazgatási hatóság által megállapított, vagy az említett közigazgatási hatóságok kérésére közigazgatási vagy bírói testület által megerősített – közigazgatási szankció, bírság, díj és pótdíj, amelyekre vonatkozóan az (1) bekezdésnek megfelelően kölcsönös segítségnyújtás kérhető;

               b)

               az adókhoz, vámokhoz és illetékekhez kapcsolódó eljárásokhoz kibocsátott igazolások és hasonló okmányok díjai;

               c)

               olyan követelésekhez kapcsolódó kamatok és költségek, amelyekre vonatkozóan az (1) bekezdésnek vagy e bekezdés a) vagy b) pontjának megfelelően kölcsönös segítségnyújtás kérhető.

         (3)   Ezen irányelv nem vonatkozik az alábbiakra:

               a)

               a tagállamnak, illetve egy alegységének, vagy közjogi társadalombiztosítási intézményeknek fizetendő kötelező társadalombiztosítási járulékok;

               b)

               a (2) bekezdésben nem említett díjak;

               c)

               szerződéses jellegű díjak, például a közüzemi díjak;

               d)

               büntetőeljárás alapján kirótt büntetőjogi szankciók vagy a (2) bekezdés a) pontja alá nem tartozó egyéb büntetőjogi szankciók.

         3. cikk
   Fogalommeghatározások
   Ezen irányelv alkalmazásában:
   a)   „megkereső hatóság”: egy tagállam központi kapcsolattartó irodája, kapcsolattartó irodája vagy kapcsolattartó szerve, amely a 2. cikkben említett követeléssel kapcsolatban segítségnyújtás iránti megkeresést küld;
   b)   „megkeresett hatóság”: egy tagállam központi kapcsolattartó irodája, kapcsolattartó irodája vagy kapcsolattartó szerve, amelyhez segítségnyújtás iránti megkereséssel fordultak;
   c)   „személy”:

               i.

               természetes személy;

               ii.

               jogi személy;

               iii.

               amennyiben a hatályos jogszabályok úgy rendelkeznek, a jogi személyiség nélküli jogképes személyegyesülés (társulás); vagy

               iv.

               bármely egyéb, bármilyen jellegű és formájú, jogi személyiséggel rendelkező vagy nem rendelkező jogi konstrukció, amely olyan eszközöket birtokol vagy kezel, amelyekre – beleértve az azokból származó jövedelmet is – az ezen irányelv hatálya alá tartozó adók bármelyikét kivetik;

         d)   „elektronikus úton”: adatok elektronikus berendezések segítségével történő feldolgozása (a digitális tömörítést is beleértve) és tárolása vezetékes vagy rádión keresztül történő továbbítás, optikai technológiák vagy más elektromágneses megoldás alkalmazásával;
   e)   „CCN-hálózat”: a közös kommunikációs hálózaton (CCN) alapuló, az illetékes hatóságok között a vám- és adóügy területén a teljes körű elektronikus információtovábbításhoz az Unió által kifejlesztett közös felület.
   4. cikk
   Szervezet
   (1)   Minden tagállam 2010. május 20-ig tájékoztatja a Bizottságot az ezen irányelv alkalmazásában illetékes hatóságáról/hatóságairól (a továbbiakban: az illetékes hatóság), és az azokban bekövetkezett minden változásáról késedelem nélkül tájékoztatja a Bizottságot.
   A Bizottság a kapott információt hozzáférhetővé teszi a többi tagállam számára, és a tagállamok hatóságainak jegyzékét közzéteszi az Európai Unió Hivatalos Lapjában.
   (2)   Az illetékes hatóság/hatóságok központi kapcsolattartó irodát jelöl/jelölnek ki, amely elsődlegesen felelős az ezen irányelv hatálya alá tartozó kölcsönös segítségnyújtás területén a többi tagállammal való kapcsolattartásért.
   A központi kapcsolattartó iroda a Bizottsággal való kapcsolattartással is megbízható.
   (3)   Minden tagállam illetékes hatósága kijelölhet kapcsolattartó irodákat, amelyek a 2. cikkben említett egy vagy több konkrét adó- vagy díjtípus vagy -kategória tekintetében felelősek a kölcsönös segítségnyújtás során a tagállamokkal való kapcsolattartásért.
   (4)   Az illetékes hatóság kapcsolattartó szerveknek jelölhet ki a központi kapcsolattartó irodától vagy a kapcsolattartó irodától eltérő hivatalokat. A kapcsolattartó szervek ezen irányelv alapján a konkrét területi vagy tevékenységi hatáskörükhöz kapcsolódóan kérnek vagy nyújtanak kölcsönös segítséget.
   (5)   Amennyiben egy kapcsolattartó irodához vagy kapcsolattartó szervhez olyan kölcsönös segítségnyújtás iránti megkeresés érkezik, amely az iroda vagy a szerv hatáskörén kívül eső intézkedést tesz szükségessé, az iroda vagy a szerv haladéktalanul továbbítja a megkeresést az illetékes irodához vagy szervhez – amennyiben ezek ismertek –, vagy a központi kapcsolattartó irodához, továbbá megfelelően tájékoztatja a megkereső hatóságot.
   (6)   Minden tagállam illetékes hatósága tájékoztatja a Bizottságot az általa kijelölt központi kapcsolattartó irodáról, egyéb kapcsolattartó irodákról és kapcsolattartó szervekről. A Bizottság a beérkezett információt a tagállamok rendelkezésére bocsátja.
   (7)   A kommunikáció hatékonyságának biztosítása érdekében minden közleményt a központi kapcsolattartó iroda küld meg, vagy annak nevében, vagy – eseti alapon – annak jóváhagyásával küldenek meg.
   II.   FEJEZET

      INFORMÁCIÓCSERE

   5. cikk
   Információkérés
   (1)   A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság minden olyan információt biztosít, amely a megkereső hatóság számára a 2. cikkben említett követeléseinek behajtása során fontos lehet.
   Az említett információk biztosítása céljából a megkeresett hatóság intézkedik azon közigazgatási vizsgálatok végrehajtásáról, amelyekre az információk megszerzése érdekében szükség van.
   (2)   A megkeresett hatóság nem köteles olyan információt szolgáltatni:

               a)

               amelyet a megkeresett tagállamban felmerülő hasonló követelések behajtásának céljából nem tudna megszerezni;

               b)

               amely kereskedelmi, ipari vagy szakmai titkokat fedne fel;

               c)

               amelynek feltárása sérthetné a megkeresett tagállam biztonságát vagy ellentétes lehetne annak közrendjével.

         (3)   A (2) bekezdést semmi esetre sem lehet úgy értelmezni, hogy az lehetővé tenné egy tagállam megkeresett hatósága számára az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert ez az információ bank, más pénzügyi intézmény, meghatalmazott, illetve ügynökként vagy vagyonkezelőként eljáró személy birtokában van, vagy egy személyben meglévő tulajdoni érdekeltségre vonatkozik.
   (4)   A megkeresett hatóságnak tájékoztatnia kell a megkereső hatóságot az információkérés elutasításának okáról.
   6. cikk
   Előzetes megkeresés nélküli információcsere
   Ha az adó- vagy vám- vagy illeték-visszatérítés – a hozzáadottérték-adó kivételével – egy másik tagállamban letelepedett vagy ott tartózkodási hellyel rendelkező személyt érint, akkor az a tagállam, amelyből a visszatérítés származik, tájékoztathatja a letelepedés helye vagy a tartózkodási hely szerinti tagállamot a várható visszatérítésről.
   7. cikk
   Jelenlét a közigazgatási hivatalokban és részvétel a közigazgatási vizsgálatokban
   (1)   A megkereső és a megkeresett hatóság közötti megállapodás alapján, a megkeresett hatóság által megállapított feltételekkel összhangban, a megkereső hatóság által felhatalmazott tisztviselők az ezen irányelvben előírt kölcsönös segítségnyújtás előmozdítása céljából:

               a)

               jelen lehetnek azokban a hivatalokban, amelyekben a megkeresett tagállam közigazgatási hatóságai tevékenységüket végzik;

               b)

               jelen lehetnek a megkeresett tagállam területén végrehajtott közigazgatási vizsgálatoknál;

               c)

               segíthetik a megkeresett tagállam illetékes tisztviselőit a megkeresett tagállamban folyó bírósági eljárás során.

         (2)   Amennyiben azt a megkeresett hatóság tagállamának hatályos jogszabályai lehetővé teszik, az (1) bekezdés b) pontjában említett megállapodásban előírható, hogy a megkereső tagállam tisztviselői magánszemélyeket kérdezhetnek ki és a nyilvántartást megvizsgálhatják.
   (3)   A megkereső hatóság által felhatalmazott azon tisztviselőknek, akik élnek az (1) és (2) bekezdésben szereplő lehetőséggel, bármikor fel kell tudniuk mutatni a személyazonosságukat és hivatalos minőségüket igazoló írásbeli felhatalmazásukat.
   III.   FEJEZET

      A DOKUMENTUMOK KÉZBESÍTÉSÉHEZ NYÚJTOTT SEGÍTSÉG

   8. cikk
   A követelésekkel kapcsolatos egyes dokumentumok kézbesítésére vonatkozó megkeresés
   (1)   A megkeresett hatóság a megkereső hatóság kérésére valamennyi olyan dokumentumot – ideértve a bírósági természetűeket is – kézbesíti a címzettnek, amely a megkereső tagállamból származik, és amely valamely, a 2. cikkben említett követelésre vagy annak behajtására vonatkozik.
   A kézbesítési megkereséshez egységes formanyomtatványt kell mellékelni, amely legalább a következő információt tartalmazza:

               a)

               a címzett neve és címe, valamint az azonosítását szolgáló más lényeges adat;

               b)

               a kézbesítés célja és a végrehajtására előírt határidő;

               c)

               a mellékelt dokumentum bemutatása, valamint az érintett követelés jellege és összege;

               d)

               név, cím és egyéb elérhetőség az alábbiak tekintetében:

                           i.

                           a mellékelt dokumentum tekintetében illetékes hivatal; valamint, ha ettől eltérő,

                           ii.

                           az a hivatal, ahol a kézbesített dokumentumra vagy a fizetési kötelezettséggel kapcsolatos jogorvoslati lehetőségekre vonatkozóan további információ kérhető.

         (2)   A megkereső hatóság csak akkor folyamodik az e cikk szerinti kézbesítési megkereséshez, ha nem áll módjában a megkereső tagállamban az érintett dokumentum kézbesítésére vonatkozó szabályok szerinti kézbesítés, vagy ha az ilyen értesítés aránytalan nehézségekbe ütközne.
   (3)   A megkeresett hatóságnak azonnal tájékoztatnia kell a megkereső hatóságot azokról az intézkedésekről, amelyeket annak megkeresésére a kézbesítés érdekében tett, különösen a dokumentumnak a címzett részére történő kézbesítésének dátumáról.
   9. cikk
   A kézbesítés módja
   (1)   A megkeresett hatóság gondoskodik arról, hogy a megkeresett tagállamban az adott tagállamban hatályban lévő törvényeknek, rendeleteknek és közigazgatási gyakorlatnak megfelelően hajtsák végre a kézbesítést.
   (2)   Az (1) bekezdés nem érinti a megkereső tagállam illetékes hatósága által az említett tagállam hatályos jogszabályaival összhangban végrehajtott kézbesítés bármely más formáját.
   A megkereső tagállamban található illetékes hatóság ajánlott levélben vagy elektronikus úton közvetlenül kézbesíthet bármely dokumentumot egy másik tagállam területén tartózkodó személynek.
   IV.   FEJEZET

      BEHAJTÁSI VAGY BIZTOSÍTÁSI INTÉZKEDÉSEK

   10. cikk
   A behajtási megkeresés
   (1)   A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság behajtja a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okirat tárgyát képező követeléseket.
   (2)   Amint a behajtási megkeresés alapjául szolgáló üggyel kapcsolatos bármilyen releváns információ a megkereső hatóság tudomására jut, továbbítja azt a megkeresett hatóság részére.
   11. cikk
   A behajtási megkeresésre vonatkozó feltételek
   (1)   A megkereső hatóság nem élhet behajtási megkereséssel abban az esetben és addig, amennyiben és amíg a követelést és/vagy a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot az említett tagállamban vitatják, kivéve azokat az eseteket, amelyekre a 14. cikk (4) bekezdésének harmadik albekezdését kell alkalmazni.
   (2)   Mielőtt a megkereső hatóság behajtási megkereséssel él, alkalmazni kell a megkereső tagállamban rendelkezésre álló megfelelő behajtási eljárásokat, az alábbi esetek kivételével:

               a)

               amennyiben nyilvánvaló, hogy a megkereső tagállamban nem létezik a behajtást lehetővé tévő vagyon, vagy az említett eljárások nem eredményezik a követelés teljes kifizetését, és a megkereső hatóságnak konkrét tudomása van arról, hogy az érintett személy a megkeresett tagállamban vagyonnal rendelkezik;

               b)

               amennyiben ezen eljárásoknak a megkereső tagállamban való alkalmazása aránytalan nehézségeket okozna.

         12. cikk
   A megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező okirat és egyéb kísérő dokumentumok
   (1)   A behajtási megkereséshez csatolni kell a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, egységes okiratot.
   Ez a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, egységes okirat tartalmazza a végrehajtást engedélyező eredeti okirat tartalmának lényeges elemeit, továbbá a megkeresett tagállamban a behajtási és a biztosítási intézkedések kizárólagos alapját képezi. Az okiratot a megkeresett tagállamban nem szükséges elismerni, és a tagállam azt nem egészíti ki és nem helyettesíti.
   A végrehajtást engedélyező, egységes okirat legalább a következő információt tartalmazza:

               a)

               a végrehajtást engedélyező eredeti okirat azonosítása szempontjából szükséges információ, a követelés leírása, amely tartalmazza a követelés jellegét, azt az időszakot, amelyre a követelés vonatkozik, a végrehajtási eljárás szempontjából jelentős bármilyen dátumot, a követelés összegét és annak különböző összetevőit, így a főkövetelést és a felhalmozódott kamatot, stb.;

               b)

               az adós neve, valamint az azonosítását szolgáló más lényeges adatok;

               c)

               név, cím és egyéb elérhetőség az alábbiak tekintetében:

                           i.

                           a követelés megállapításáért felelős hivatal; valamint, amennyiben ettől eltér,

                           ii.

                           az a hivatal, ahol a követeléssel vagy a fizetési kötelezettséggel kapcsolatos jogorvoslati lehetőségekre vonatkozóan további információ kérhető.

         (2)   A követelés behajtására irányuló megkereséshez csatolható a megkereső tagállamban a követeléssel kapcsolatban kiállított egyéb dokumentum is.
   13. cikk
   A behajtási megkeresés teljesítése
   (1)   Ha ez az irányelv másképp rendelkezik, a megkeresett tagállamban történő behajtás céljából bármely behajtási megkeresés tárgyát képező követelést úgy kell kezelni, mintha az a megkeresett tagállam követelése lenne. A megkeresett hatóság a megkeresett tagállamnak az azonos adókra vagy díjakra – vagy ennek hiányában a hasonló adókra vagy díjakra – irányuló követelésekre alkalmazandó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései értelmében ráruházott hatáskör és eljárások keretében jár el, kivéve, ha ez az irányelv másképp rendelkezik.
   Ha a megkeresett hatóság úgy ítéli meg, hogy a területén nem vetnek ki azonos vagy hasonló adókat vagy díjakat, a megkeresett tagállamnak a személyi jövedelemre kivetett adóra irányuló követelésekre alkalmazandó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései értelmében ráruházott hatáskör és eljárások keretében jár el, kivéve, ha ez az irányelv másképp rendelkezik.
   Az érintett tagállamok eltérő megállapodása vagy a megkeresett tagállam jogszabályának eltérő rendelkezése hiányában a megkeresett tagállam nem köteles más tagállamok követeléseinek ugyanolyan elsőbbséget biztosítani, mint amilyet a megkeresett tagállamban felmerülő hasonló követelések élveznek. Ha egy tagállam elsőbbséget biztosít egy másik tagállam követeléseinek, akkor nem tagadhatja meg, hogy a többi tagállam azonos vagy hasonló követeléseinek azonos feltételekkel ugyanolyan elsőbbséget biztosítson.
   A megkeresett tagállam a követelést saját valutájában hajtja be.
   (2)   A megkeresett hatóság kellő gondossággal tájékoztatja a megkereső hatóságot a behajtási megkeresés alapján tett bármely intézkedésről.
   (3)   A megkeresett hatóság a behajtási megkeresés kézhezvételének időpontjától számítva késedelmi kamatot számít fel, a megkeresett tagállam hatályos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseivel összhangban.
   (4)   Amennyiben a megkeresett tagállam hatályos törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései lehetővé teszik, a megkeresett hatóság halasztott fizetést vagy részletfizetést engedélyezhet az adós részére, és ezért kamatot számíthat fel. Ezt követően e döntéséről tájékoztatja a megkereső hatóságot.
   (5)   A 20. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, a megkeresett hatóság átutalja a megkereső hatóságnak a követelés behajtott összegét, valamint az e cikk (3) és (4) bekezdésében említett kamatot.
   14. cikk
   Vitarendezés
   (1)   A követeléssel, a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti okirattal vagy a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, egységes okirattal, valamint a megkereső tagállam illetékes hatósága általi kézbesítés érvényességével kapcsolatos viták a megkereső tagállam illetékes szerveinek hatáskörébe tartoznak. Amennyiben a behajtási eljárás során a követelésre, a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti okiratra vagy a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, egységes okiratra vonatkozóan valamely érdekelt fél jogorvoslati kérelmet terjeszt elő, a megkeresett hatóságnak tájékoztatnia kell az érintett felet arról, hogy az érintett félnek az ügyet a megkereső tagállam illetékes hatósága elé kell terjesztenie, az abban a tagállamban hatályos jogszabályokkal összhangban.
   (2)   A megkeresett tagállamban tett végrehajtási intézkedésekkel vagy a megkeresett tagállam illetékes hatósága általi kézbesítés érvényességével kapcsolatos vitákat – a szóban forgó tagállam jogszabályainak és rendelkezéseinek megfelelően – a megkeresett tagállam illetékes szerve elé kell terjeszteni.
   (3)   Amennyiben az (1) bekezdésben említett jogorvoslati kérelmet a megkereső tagállam illetékes hatósága elé terjesztik, a megkereső hatóságnak tájékoztatnia kell erről a megkeresett hatóságot, és jeleznie a követelés nem vitatott mértékét.
   (4)   Amint a megkeresett hatóság a megkereső hatóságtól vagy az érdekelt féltől megkapta a (3) bekezdésben említett információkat, a követelés azon részét illetően, amelyre a jogorvoslati kérelem vonatkozik, fel kell függesztenie a végrehajtási eljárást az ügyben illetékes szerv döntéséig, kivéve, ha a megkereső hatóság az e bekezdés harmadik albekezdésének megfelelően másként kéri.
   A megkereső hatóság kérésére, illetve amennyiben a megkeresett hatóság ezt szükségesnek tartja, továbbá a 15. cikk sérelme nélkül, a megkeresett hatóság biztosítási intézkedéseket tehet a követelés behajtásának biztosítása érdekében, amennyiben a tagállamában hatályos törvények és rendeletek ezt lehetővé teszik.
   A megkereső hatóság a tagállamában hatályos törvényeknek, rendeleteknek és közigazgatási gyakorlatnak megfelelően felkérheti a megkeresett hatóságot azon követelés vagy a követelés azon részének behajtására, amelyre vonatkozóan jogorvoslati kérelmet terjesztettek elő, amennyiben a megkeresett tagállam erre vonatkozó, hatályos törvényei, rendeletei és közigazgatási gyakorlata ezt lehetővé teszi. Ezeket a megkereséseket meg kell indokolni. Amennyiben a jogvita kimenetele a későbbiekben az adós számára kedvező, a megkereső hatóság felelős a behajtott összegek visszatérítéséért, valamint az esetleges kártérítésért, a megkeresett hatóság tagállamában hatályos jogszabályok szerint.
   Amennyiben a megkereső tagállam vagy a megkeresett tagállam illetékes hatóságai egyeztetési eljárást kezdeményeznek, és az eljárás eredménye érintheti azon követelést, amellyel kapcsolatban a segítségnyújtást kérték, a behajtási intézkedéseket fel kell függeszteni vagy le kell állítani az eljárás befejezéséig, kivéve a csalás vagy fizetésképtelenség miatti különösen sürgős esetekben. Ha a behajtási intézkedéseket felfüggesztik vagy leállítják, a második albekezdés alkalmazandó.
   15. cikk
   A behajtásra irányuló segítségnyújtási megkeresés módosítása vagy visszavonása
   (1)   A megkereső hatóság – megjelölve a módosítás indokát – haladéktalanul tájékoztatja a megkeresett hatóságot a behajtási megkeresés későbbi módosításáról vagy a megkeresés visszavonásáról.
   (2)   Ha a megkeresés módosítása a 14. cikk (1) bekezdésében említett illetékes szerv határozatának az eredménye, a megkereső hatóság továbbítja ezt a határozatot a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, felülvizsgált, egységes okirattal együtt. Ezt követően a megkeresett hatóság a további behajtási intézkedések során a felülvizsgált okirat alapján jár el.
   A megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti egységes okirat alapján hozott behajtási vagy biztosítási intézkedések folytatódhatnak a felülvizsgált okiratnak megfelelően, kivéve, ha a megkeresés módosítására a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti okirat vagy a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti egységes okirat érvénytelensége miatt került sor.
   A módosított okirat vonatkozásában a 12. és a 14. cikket alkalmazni kell.
   16. cikk
   Biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés
   (1)   A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság – amennyiben hasonló helyzetben a megkereső tagállam nemzeti jogszabályai és közigazgatási gyakorlata is lehetővé tesz biztosítási intézkedéseket – ha nemzeti jogszabályai lehetővé teszik és közigazgatási gyakorlatával összhangban biztosítási intézkedéseket tesz a követelés behajtásának biztosítására, amennyiben a megkeresés időpontjában az adós vitatja a követelést vagy a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot, vagy ha a követelésre vonatkozóan még nem bocsátottak ki a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot.
   A megkeresett tagállamban végrehajtandó biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséshez csatolni kell a megkereső tagállamban végrehajtandó biztosítási intézkedések engedélyezése céljából kiállított, a kölcsönös segítségnyújtás tárgyát képező követelésre vonatkozó dokumentumot, amennyiben létezik ilyen. Ezt a dokumentumot a megkeresett tagállamban nem szükséges elismerni, és a tagállam azt nem egészíti ki és nem helyettesíti.
   (2)   A biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséshez csatolható egyéb, a megkereső tagállamban a követeléssel kapcsolatban kiállított dokumentum.
   17. cikk
   A megelőző intézkedésekre irányuló megkeresésekre vonatkozó szabályok
   A 16. cikk teljesülése érdekében, a 10. cikk (2) bekezdését, a 13. cikk (1) és (2) bekezdését, a 14. és a 15. cikket értelemszerűen kell alkalmazni.
   18. cikk
   A megkeresett hatóság kötelezettségeinek korlátozása
   (1)   A megkeresett hatóság nem köteles a 10–16. cikkben előírt segítségnyújtásra, ha a követelés behajtása – az adós helyzete miatt – a megkeresett tagállamban komoly gazdasági vagy társadalmi nehézségeket okozna, amennyiben hasonló hazai követelések esetében az említett tagállam hatályos törvényei, rendeletei és közigazgatási gyakorlata engedélyez ilyen kivételt.
   (2)   A megkeresett hatóság nem köteles az 5. és a 7–16. cikkben előírt segítségnyújtásra, amennyiben az 5., 7., 8., 10. vagy 16. cikk szerinti eredeti segítségnyújtás iránti megkeresés olyan követelésekre vonatkozik, amelyek esetében a követelésnek a megkereső tagállambeli esedékességi időpontja és a segítségnyújtás iránti eredeti megkeresés időpontja között több mint öt év telt el.
   Olyan esetekben azonban, amikor a követeléssel vagy a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti okirattal összefüggésben jogorvoslati kérelmet nyújtottak be, az ötéves időszak attól az időponttól számítandó, amikor a megkereső tagállam megállapítja, hogy a követeléssel vagy a végrehajtást engedélyező okirattal összefüggésben további jogorvoslatnak nincs helye.
   Olyan esetekben továbbá, amikor a megkereső tagállam illetékes hatóságai halasztott fizetést vagy részletfizetést engedélyeznek, az ötéves időszak a teljes fizetési határidő lejártakor kezdődik.
   A megkeresett hatóság az ilyen esetekben ugyanakkor nem köteles segítségnyújtásra olyan követelések esetében, amelyek esetében, a követelés esedékességének a megkereső tagállambeli időpontjától számított több mint tíz év eltelt.
   (3)   A tagállamokat nem lehet segítségnyújtásra kötelezni, ha az ezen irányelv hatálya alá eső követelések összege, amelyek behajtásához a segítséget kérték, 1 500 EUR-nál kevesebb.
   (4)   A megkeresett hatóság tájékoztatja a megkereső hatóságot a segítségnyújtás iránti megkeresés elutasításának okairól.
   19. cikk
   Az elévülési idővel kapcsolatos kérdések
   (1)   Az elévülési időt érintő kérdésekre vonatkozóan kizárólag a megkereső tagállamban hatályos jogszabályok az irányadók.
   (2)   Az elévülési idő felfüggesztésével, megszakításával vagy meghosszabbításával kapcsolatban a megkeresett hatóság által vagy annak nevében a követelés behajtására irányuló segítségnyújtás iránti megkeresés alapján tett azon lépések, amelyek az elévülési idő tekintetében a megkeresett tagállamban hatályos jog szerint felfüggesztő, megszakító vagy meghosszabbító hatással bírnak, a megkereső tagállamban is ugyanilyen hatásúak, feltéve, hogy ennek megfelelő joghatás a megkereső tagállamban hatályos jog alapján is létezik.
   Ha a megkeresett tagállamban hatályos jog szerint az elévülési idő felfüggesztésére, megszakítására vagy meghosszabbítására nincs lehetőség, a megkeresett hatóság által vagy annak nevében a követelés behajtására irányulóan, a segítségnyújtás iránti megkeresés alapján tett lépések, amelyek – ha a megkereső hatóság által vagy annak nevében a saját tagállamában tett lépések lennének – a megkereső tagállamban hatályos jog alapján felfüggesztő, megszakító vagy meghosszabbító hatással lennének az elévülési időre, e hatást illetően úgy tekintendők, mintha ez utóbbi államban hajtották volna végre őket.
   Az első és második albekezdés nem érinti a megkereső tagállam illetékes hatóságainak azon jogát, hogy az említett tagállamban hatályos jognak megfelelően intézkedéseket hozzanak az elévülési idő felfüggesztése, megszakítása vagy meghosszabbítása tekintetében.
   (3)   A megkereső és a megkeresett hatóság tájékoztatja egymást azokról az intézkedésekről, amelyek megszakítják, felfüggesztik vagy meghosszabbítják az elévülési időt egy olyan követelés esetében, amelyre vonatkozóan behajtási vagy biztosítási intézkedéseket kértek, vagy amelyek ilyen hatással lehetnek.
   20. cikk
   Költségek
   (1)   A megkeresett hatóság törekszik arra, hogy az érintett személytől – a 13. cikk (5) bekezdésében említett összegeken felül – behajtsa és visszatartsa a behajtással kapcsolatban részéről felmerült költségeket, a megkeresett tagállam jogszabályainak megfelelően.
   (2)   A tagállamok lemondanak az olyan költségek egymás számára történő megtérítésének igényéről, amelyek az ezen irányelv értelmében egymásnak nyújtott kölcsönös segítségnyújtás alapján merülnek fel.
   Amennyiben azonban a behajtás különleges problémát okoz, nagyon magas költségekkel jár vagy a szervezett bűnözés elleni küzdelemmel kapcsolatos, a megkereső és a megkeresett hatóság az adott eseteknek megfelelő egyedi költségmegtérítési szabályokról állapodhat meg.
   (3)   A (2) bekezdés ellenére a megkereső tagállam továbbra is felelősséggel tartozik a megkeresett tagállamnak minden olyan költségért és veszteségért, amely a követelés tárgyát vagy a megkereső hatóság által kiállított, végrehajtást és/vagy biztosítási intézkedéseket engedélyező okirat érvényességét tekintve megalapozatlannak ítélt intézkedések következményeként merül fel.
   V.   FEJEZET

      A SEGÍTSÉGNYÚJTÁS IRÁNTI MEGKERESÉSEK VALAMENNYI TÍPUSÁRA IRÁNYADÓ ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK

   21. cikk
   Formanyomtatványok és kommunikációs eszközök
   (1)   Az 5. cikk (1) bekezdése szerinti információkérést, a 8. cikk (1) bekezdése szerinti kézbesítési megkeresést, a 10. cikk (1) bekezdése szerinti behajtási megkeresést vagy a 16. cikk (1) bekezdése szerinti biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresést formanyomtatvány használatával, elektronikus úton kell továbbítani, kivéve, ha ez gyakorlati okokból nem megvalósítható. Lehetőség szerint ezeket a formanyomtatványokat kell használni a megkereséssel kapcsolatos minden további kommunikáció során is.
   A megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező egységes okiratot, a megkereső tagállamban biztosítási intézkedéseket engedélyező dokumentumot, valamint a 12. és a 16. cikkben említett egyéb dokumentumokat is elektronikus úton kell továbbítani, kivéve, ha ez gyakorlati okokból nem megvalósítható.
   Adott esetben a formanyomtatványokhoz jelentéseket, nyilatkozatokat és bármely más dokumentumot, vagy azok hitelesített másolatát vagy kivonatát lehet csatolni, amelyeket szintén elektronikus úton kell továbbítani, kivéve, ha ez gyakorlati okokból nem megvalósítható.
   Formanyomtatványokat és elektronikus úton történő kommunikációt lehet alkalmazni a 6. cikk alapján történő információcsere esetében is.
   (2)   Az (1) bekezdést nem kell alkalmazni a 7. cikknek megfelelően másik tagállam közigazgatási hivatalában való jelenlét vagy másik tagállamban végzett közigazgatási vizsgálatban való részvétel során szerzett információkra és dokumentumokra.
   (3)   A kapott információk vagy a segítségnyújtás iránti megkeresés teljesítése során tett intézkedések érvényességét nem befolyásolja, ha a kommunikációra nem elektronikus úton vagy nem a formanyomtatványok használatával kerül sor.
   22. cikk
   Nyelvhasználat
   (1)   A segítségnyújtás iránti megkeresést, a kézbesítéshez alkalmazandó formanyomtatványt és a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező egységes okiratot a megkeresett tagállam hivatalos nyelvén vagy egyik hivatalos nyelvén kell továbbítani, vagy ilyen nyelvű fordítást kell hozzá mellékelni. Az a tény azonban, hogy az említett dokumentumok egyes részei nem a megkeresett tagállam hivatalos nyelvén vagy egyik hivatalos nyelvén készültek, nem érinti érvényességüket vagy az eljárás érvényességét, amennyiben a kérdéses nyelvről az érintett tagállamok egymás között megállapodtak.
   (2)   Azok a dokumentumok, amelyeknek a 8. cikknek megfelelően a kézbesítését kérték, a megkereső tagállam hivatalos nyelvén továbbíthatók a megkeresett hatóság részére.
   (3)   Amennyiben a megkereséshez az (1) és a (2) bekezdésben említettektől eltérő dokumentumokat csatolnak, a megkeresett hatóság – amennyiben szükséges – kérheti a megkereső hatóságtól ezeknek a dokumentumoknak a megkeresett tagállam hivatalos nyelvére vagy egyik hivatalos nyelvére, vagy bármely olyan más nyelvre történő lefordítását, amelyről az érintett tagállamok kétoldalúan megállapodtak.
   23. cikk
   Információk és dokumentumok közzététele
   (1)   Az ezen irányelv alapján bármilyen formában közölt információkra hivatalos titoktartási kötelezettség vonatkozik, és azok ugyanolyan védelmet élveznek, mint amilyet az információt átvevő tagállam nemzeti joga az ilyen jellegű információknak biztosít.
   Az ilyen információkat kizárólag az ezen irányelv hatálya alá tartozó követelések végrehajtása vagy az azokkal kapcsolatos biztosítási intézkedések céljából lehet felhasználni. Ezen információk felhasználhatók továbbá a kötelező társadalombiztosítási járulékok megállapításához és behajtásához is.
   (2)   Az Európai Bizottság Biztonsági Akkreditációs Hatósága által megfelelően akkreditált személyek ezen információkhoz csak a CCN működtetéséhez és fejlesztéséhez szükséges mértékben férhetnek hozzá.
   (3)   Az (1) bekezdés második albekezdése ellenére az információt szolgáltató tagállam engedélyezi az információ más célokra történő felhasználását az információt átvevő tagállamban, amennyiben az információt nyújtó tagállam jogszabályai alapján az információt hasonló célokra fel lehet használni.
   (4)   Amennyiben a megkereső vagy a megkeresett hatóság úgy ítéli meg, hogy az ezen irányelv értelmében kapott információk az (1) bekezdésben említett célból hasznosak lehetnek egy harmadik tagállam számára, az információkat továbbíthatja ezen harmadik tagállamnak, feltéve, hogy a továbbítás megfelel az ezen irányelvben megállapított szabályoknak és eljárásoknak. A hatóság tájékoztatja az információt eredetileg nyújtó tagállamot azon szándékáról, hogy ezt az információt harmadik tagállammal megossza. Az információt eredetileg nyújtó tagállam az információt megosztani kívánó tagállam értesítésének kézhezvételétől számított tíz munkanapon belül ellenezheti az információmegosztást.
   (5)   A (4) bekezdés alapján továbbított információ felhasználására vonatkozó, a (3) bekezdés szerinti engedélyt csak az a tagállam adhatja, amelytől az információ eredetileg származik.
   (6)   Az ezen irányelv értelmében bármilyen formában közölt információra az információt átvevő tagállam valamennyi hatósága ugyanúgy hivatkozhat vagy azt ugyanúgy bizonyítékként használhatja fel, mint az azon a tagállamon belül szerzett hasonló információt.
   VI.   FEJEZET

      ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

   24. cikk
   Egyéb segítségnyújtási megállapodások alkalmazása
   (1)   Ez az irányelv nem érinti a két- vagy többoldalú megállapodásokból vagy egyezségekből származó – ideértve a jogi vagy más okiratok kézbesítésére vonatkozó megállapodásokat és egyezségeket is –, szélesebb körű segítségnyújtásra vonatkozó kötelezettségek teljesítését.
   (2)   A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot, amennyiben az ezen irányelv hatálya alá tartozó kérdésekre vonatkozóan – az egyedi esetek kezelésének kivételével – két- vagy többoldalú megállapodást vagy egyezséget kötnek. A Bizottság erről tájékoztatja a többi tagállamot.
   (3)   A kétoldalú vagy többoldalú megállapodások vagy egyezségek értelmében biztosított nagyobb mértékű kölcsönös segítségnyújtás során a tagállamok használhatják az ezen irányelv alkalmazásában elfogadott elektronikus kommunikációs hálózatot és egységes formanyomtatványokat.
   25. cikk
   A bizottság
   (1)   A Bizottságot a behajtási bizottság segíti.
   (2)   Az e bekezdésre történő hivatkozáskor az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni.
   Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében meghatározott határidő három hónap.
   26. cikk
   Végrehajtási rendelkezések
   A Bizottság a 24. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően részletes szabályokat fogad el a 4. cikk (2), (3) és (4) bekezdése, az 5. cikk (1) bekezdése, a 8. cikk, a 10. cikk, a 12. cikk (1) bekezdése, a 13. cikk (2), (3), (4) és (5) bekezdése, a 15. cikk, a 16. cikk (1) bekezdése és a 21. cikk (1) bekezdése végrehajtására vonatkozóan.
   Ezeknek a szabályoknak legalább az alábbiakra kell vonatkozniuk:

               a)

               a 4. cikk (2), (3) és (4) bekezdésében említett, a különböző tagállamok központi kapcsolattartó irodája, többi kapcsolattartó irodája és kapcsolattartó szervei közötti, valamint a Bizottsággal fennálló kapcsolatok megszervezésére vonatkozó gyakorlati intézkedések;

               b)

               a hatóságok közötti közlemények továbbítására alkalmas eszközök;

               c)

               az 5. cikk (1) bekezdése, a 8. cikk, a 10. cikk (1) bekezdése, a 12. cikk (1) bekezdése és a 16. cikk (1) bekezdése alkalmazásában használandó egységes formanyomtatványok formátuma és egyéb adatai;

               d)

               a behajtandó összegek átváltása és a behajtott összegek átutalása.

         27. cikk
   Jelentéstétel
   (1)   Minden tagállam minden évben március 31-ig értesíti a Bizottságot az alábbiakról:

               a)

               az adott évben az egyes megkeresett tagállamoknak küldött, és az egyes megkereső tagállamoktól kapott, információkéréssel, kézbesítéssel, behajtással vagy biztosítási intézkedésekkel kapcsolatos megkeresések száma;

               b)

               azon követelések összege, amelyekre vonatkozóan behajtásra irányuló segítségnyújtást kértek, valamint a behajtott összegek.

         (2)   A tagállamok bármely egyéb olyan információt közölhetnek, amely az ezen irányelv értelmében biztosított kölcsönös segítségnyújtás értékeléséhez hasznos lehet.
   (3)   A Bizottság ötévenként jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az ezen irányelvben megállapított intézkedések működéséről.
   28. cikk
   Átültetés
   (1)   A tagállamok 2011. december 31-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
   A tagállamok 2012. január 1-jétől alkalmazzák ezeket a rendelkezéseket.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
   29. cikk
   A 2008/55/EK irányelv hatályon kívül helyezése
   A 2008/55/EK irányelv 2012. január 1-jétől hatályát veszti.
   A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásokat az erre az irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.
   30. cikk
   Hatálybalépés
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
   31. cikk
   Címzettek
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2010. március 16-án.

            a Tanács részéről

            az elnök

         E. SALGADO

      (1)  2010. február 10-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  2009. július 16-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (3)  HL L 73., 1976.3.19., 18. o.

      (4)  HL L 150., 2008.6.10., 28. o.

      (5)  HL L 184., 1999.7.17., 23. o.