Fontos jogi nyilatkozat

|

31982L0243

A Tanács irányelve (1982. március 31.) az anionos felületaktív anyagok biológiai lebonthatóságának vizsgálati módszereire vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 73/405/EGK irányelv módosításáról 82/243/EGK

Hivatalos Lap L 109 , 22/04/1982 o. 0018 - 0030 finn különkiadás fejezet 15 kötet 3 o. 0234  spanyol különkiadás fejezet 13 kötet 12 o. 0135  svéd különkiadás fejezet 15 kötet 3 o. 0234  portugál különkiadás fejezet 13 kötet 12 o. 0135  CS.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 ET.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 HU.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 LT.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 LV.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 MT.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 PL.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 SK.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202 SL.ES fejezet 15 kötet 01 o. 190  - 202

		A Tanács irányelve(1982. március 31.)az anionos felületaktív anyagok biológiai lebonthatóságának vizsgálati módszereire vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 73/405/EGK irányelv módosításáról(82/243/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésére és különösen annak 100. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel a 73/405/EGK [4] irányelvet hozzá kell igazítani a tudomány és a technika jelenlegi állásához. Ezért szükséges:- a 2. cikkben leírt eljárásra való hivatkozások megújítása,- a 2. cikk egy további – az Egyesült Királyságban használt – mérési eljárással történő kiegészítése,- a vitás esetekre okot adó hivatkozási módszer kijavítása.mivel a mosó- és tisztítószerekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1973. november 22-i 73/404/EGK tanácsi irányelv [5] 4. cikke szerint, az ellenőrzési módszerek bizonytalanságának elkerülése érdekében, amelyek jelentős gazdasági következményekkel járó elutasító határozatokhoz vezethetnének, a biológiai lebonthatóság mérésekor megfelelő tűréshatárokat kell biztosítani; mivel elutasító határozatot tehát csak akkor szabad kiadni, ha a 73/405/EGK irányelv 2. cikkében felsorolt eljárások közül valamelyik azt eredményezi, hogy a biológiai lebonthatóság 80 %-nál kisebb;mivel a 73/405/EGK irányelv alkalmazási körével kapcsolatban bizonyos zavarok merültek fel, fontos tisztázni, hogy az irányelv csak a detergensekben (mosó- és tisztítószerekben) alkalmazott, felületaktív anyagokra (tenzidekre) vonatkozik, és hogy a 2. cikkben a mosó- és tisztítószerekben lévő anionos felületaktív anyagok biológiai lebonthatóságáról van szó, és nem magáról a mosó- és tisztítószerek biológiai lebonthatóságának mértékéről;mivel a 73/405/EGK irányelv mellékletének megváltoztatását és kiegészítését az irányelv 3a. cikkében előirányzott eljárás alapján kell elvégezni,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 73/405/EGK irányelv a következőképpen módosul:1. Az 1. cikk a következőkkel egészül ki: "detergensekben (mosó- és tisztítószerekben), a 73/404/EGK irányelv 1. cikkének értelmében".2. A 2. és 3. cikke helyébe a következő szöveg lép:"2. cikkA 73/404/EGK irányelv 4. cikkének értelmében a tagállamok megtiltják területükön azon mosó- és tisztítószereknek a forgalomba hozatalát és használatát, amelyek esetében a bennük található anionos felületaktív anyagok biológiai lebonthatóságának mértéke 80 %-nál kevesebb. E meghatározást a következő eljárások egyikével kell elvégezni:- az OECD-módszer alapján, melyet az OECD műszaki jelentésében 1976. június 11-én tettek közzé "Javasolt módszer a mesterségesen készített mosó- és tisztítószerekben lévő felületaktív anyagok biológiai lebonthatóságának meghatározására" címmel,- a Németországban használt módszer alapján, amelyet a "Verordnung über die Abbaubarkeit anionischer und nichtionischer grenzflächenaktiver Stoffe in Wash- und Reinigungsmitteln", a Bundesgesetzblatt I. részének 706. oldalán 1980. június 18-án közzétett rendelet által módosított, a Bundesgesetzblatt I. részének 244. oldalán 1977. január 30-án közzétett rendelet szabályozott,- a Franciaországban használt módszer alapján, amelyet az 1977. december 28-án jóváhagyott és a Journal officiel de la République française 514. és 515. oldalán 1978. január 18-án közzétett rendelet, valamint az Association française de normalisation (AFNOR) által kiadott, 1981. júniusi T 73-260-as kísérleti szabvány szabályozott,- az Egyesült Királyságban használt, a "Porous Pot Test" megjelöléssel ellátott módszer alapján, melyet a Vízügykutató Központ 70-es számú jelentése (1978) írt le.3. cikkA 73/404/EGK irányelv 5. cikke (2) bekezdésének eljárása keretében a laboratórium az anionos felületaktív anyagokról szóló szakvéleményét az ezen irányelvben található mellékletben leírt referenciamódszer ("igazoló vizsgálat") alapján állítja ki."3. A következő 3a. cikkel egészül ki:"3a. cikkA mellékletnek a műszaki fejlődéshez való hozzáigazítása miatt szükségessé vált változtatásokat a 73/404/EGK irányelv 7b. cikkének eljárása alapján fogadják el."4. A melléklet helyébe ezen irányelv melléklete lép.2. cikkA tagállamok az irányelv megjelenésétől számított tizennyolc hónapon belül hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1982. március 31-én.a Tanács részérőlaz elnökP. de Keersmaeker[1] HL C 112., 1981.5.14., 4. o.[2] HL C 172., 1981.7.13., 111. o.[3] HL C 310., 1981.11.30., 7. o.[4] HL L 347., 1973.12.17., 53. o.[5] HL L 347., 1973.12.17., 51. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETANIONOS FELÜLETAKTÍV ANYAGOK BIOLÓGIAI LEBONTHATÓSÁGÁNAK MEGHATÁROZÁSAReferenciamódszer (Igazoló vizsgálat)1. FEJEZET1.1. FogalommeghatározásEzen irányelv értelmében az anionos felületaktív anyagok (tenzidek) azok a vegyületek, melyeket egy kation- és anioncserés folyamatot követő frakcionált eluálás útján elválasztanak, és a 3. fejezetben leírt analízis-előírás alapján metilénkék-aktív anyagként (MBAS) határozzák meg.1.2. Szükséges berendezésekA mérés az 1. ábrán vázlatosan, illetve a 2. ábrán részletesebben ábrázolt eleveniszapos berendezés alkalmazásával történik.A berendezés a mesterségesen készített szennyvíztároló tartályából (A), adagolószivattyúból (B), levegőztető tartályból (C), ülepítőtartályból (D), az eleveniszap visszavezetésére szolgáló levegős szivattyúból (mammutszivattyú) (E) és a kezelt kifolyó szennyvizet felfogó gyűjtőtartályból (F) áll.Az A és F tartályoknak üvegből vagy megfelelő műanyagból kell készülniük, és legalább 24 literes űrtartalmúaknak kell lenniük. A B szivattyúnak biztosítania kell a mesterségesen készített szennyvíz egyenletes átfolyását a levegőztető tartályba; ezen edény szokásos működtetése esetén 3 liter szennyvíz befogadására alkalmasnak kell lennie. A C tartály kúpos kialakítású fenekének végén, a levegőztetés érdekében egy (G) üvegszűrő frittet kell beépíteni. A fritten átvezetett levegő mennyiségét (H) mennyiségmérő készülékkel kell mérni.1.3. Mesterségesen készített szennyvízA teszt elvégzéséhez mesterségesen készített szennyvizet kell használni.Ehhez 1 liter ivóvízben a következő anyagokat kell feloldani:160 mg pepton,110 mg húskivonat,30 mg karbamid CO(NH2)2,7 mg nátrium-klorid NaCl,4 mg kalcium-klorid CaCl2.2H2O,2 mg magnézium-szulfát MgSO4.7H2O,28 mg dikálium-hidrogénfoszfát K2HPO4, és20 ± 2 mg metilénkék-aktív anyag (MBAS).Az MBAS-t a megvizsgálandó termékből a 2. fejezetben megadott módszerrel extrahálják. A mesterséges szennyvizet naponta frissen kell készíteni.1.4. A minták előkészítése1.4.1. A tiszta felületaktív anyagokat előkezelés nélkül lehet vizsgálni. A mesterségesen készített szennyvíz előállításához (1.3.) meg kell határozni az MBAS-tartalmat.1.4.2. Kereskedelmi mosó- és tisztítószerek esetén meghatározzuk azok MBAS- és szappantartalmát. Alkohollal végzett extrahálás után elválasztjuk az MBAS-t (lásd a 2. fejezetet). Az extraktum MBAS tartalmát ismernünk kell a mesterségesen készített szennyvíz előállításához.1.5. A vizsgáló berendezés működéseA vizsgálat elején a levegőztető tartályt (C) fel kell tölteni és az ülepítőtartályt (D) mesterségesen készített szennyvízzel. A D tartályt olyan magasságban kell rögzíteni, hogy a levegőztető tartályban (C) a folyadék mennyisége 3 liter legyen. A beoltás a szennyvíztisztító derítő medencéjéből kifolyó, 3 milliliternyi jó minőségű vízzel történjék, amelyet frissen kell venni a zömmel háztartási szennyvíz biológiai tisztítására szolgáló berendezést elhagyó vízből. A kifolyó vízmintát a vételétől a felhasználásáig aerob körülmények között kell tartani. Ezek után beindítjuk a G levegőztetőt, az E levegős szivattyút és a B adagoló szivattyút. A mesterségesen készített szennyvíz betáplálása a C levegőztető tartályba 1 l/h legyen, ami átlagosan 3 órás tartózkodási időnek felel meg.A levegőbevezetés sebességét úgy kell beállítani, hogy a C levegőztető tartály tartalma állandóan szuszpendált állapotban legyen, és az oldott oxigén koncentrációja legalább 2 mg/liter értéket érjen el. A habképződést megfelelő eszközökkel meg kell akadályozni. Mindazonáltal nem szabad használni olyan habzáscsökkentő anyagokat, amelyek gátló hatással vannak az eleveniszapra, vagy amelyek MBAS-t tartalmaznak. Az E levegős szivattyút úgy kell beállítani, hogy az eleveniszap a D tartályból folyamatosan és egyenletesen visszaáramoljon a C levegőztető tartályba. A C levegőztető tartály felső részében, a D ülepítő tartály alján vagy a visszafolyó vezetékben felgyülemlett iszapot legalább naponta egyszer mechanikai úton vagy más megfelelő módon vissza kell juttatni a körforgásba. Ha az iszap nem ülepszik le, az ülepedési és besűrűsödési tulajdonsága 2 ml 5 %-os vas(III)klorid oldat adagolásával növelhető, ez szükség szerint ismételhető.A D ülepítő tartályból kifolyó szennyvizet 24 órán át az F tartályban kell felfogni, ezt követően alapos keverés után mintavételre kerül sor. Végül az F tartályt gondosan ki kell tisztítani.1.6. A mérőberendezés ellenőrzéseA mesterségesen készített szennyvíz MBAS-tartalmát (mg/literben) közvetlenül a felhasználás előtt kell megállapítani.Az F tartályban 24 órán át gyűjtött víz MBAS-tartalmát (mg/literben) közvetlenül a mintavétel után kell ugyanazzal a módszerrel meghatározni; ha ez nem lehetséges, a mintát konzerválni kell (célszerűen befagyasztással). A koncentrációt 0,1 mg/l MBAS pontossággal kell meghatározni.A mérőberendezés kifogástalan működésének ellenőrzése érdekében az F tartályban lévő, üveggyapoton átszűrt mesterségesen készített szennyvíz, és az A tartályban lévő megszűrt mesterségesen készített szennyvíz kémiai oxigénigényét (KOI) vagy az oldott szerves szén tartalmát (DOC) hetente kétszer meg kell mérni.Az MBAS napi biológiai lebomlása közel állandó mértékének elérése után, azaz a 3. ábrának megfelelő beállási idő végén a KOI vagy a DOC csökkenésének messzemenően állandó értéket kell elérnie.A levegőztető tartályban lévő eleveniszap szárazanyag-tartalmát (g/literben) hetenként kétszer meg kell határozni. Ha ez több, mint 2,5 g/l, az eleveniszap feleslegét el kell távolítani.A lebonthatósági vizsgálatot 292 K és 297 K (19 és 24 °C) közti, közel állandó szobahőmérsékleten kell elvégezni.1.7. A biológiai lebonthatóság számításaAz MBAS százalékban kifejezett biológiai lebonthatóságát a mesterségesen készített szennyvíz és az F gyűjtőtartályban összegyűlt víz mg/liter MBAS-tartalma alapján naponta ki kell számítani. Az így kapott lebomlási adatokat a 3. ábrán látható módon grafikusan kell ábrázolni.Az MBAS biológiai lebontási értékének kiszámításához azoknak a százalékban kifejezett lebontási értékeknek a mértani átlagát kell képezni, amelyeket a beállási időszakot követő 21 egymás után következő napon, változatlan lebontás és zavartalan üzemmenet mellett határoztak meg. A beállási időszak semmiképpen sem haladhatja meg a hat hetet.A napi biológiai lebontási értékeket 0,1 % pontossággal kell kiszámítani; a végeredményt azonban egész számra kell fel-, illetve lekerekíteni.Egyes esetekben a meghatározások gyakoriságát korlátozni lehet, mindazonáltal a középérték kiszámításához legalább 14 napi mintavétel eredményét kell alapul venni, amelyeket a beállási időszakot követő 21 napra kell elosztani.2. FEJEZETAZ ELEMEZNI KÍVÁNT ANYAG ELŐZETES KEZELÉSE2.1. Előzetes megjegyzések2.1.1. A minták kezeléseAz anionos felületaktív anyagok és a mosó- és tisztítószerek kezelésére vonatkozóan a biológiai lebonthatóság vizsgálat útján történő meghatározásához a következő módon kell eljárni:Termékek | Kezelés |Anionos tenzidek | Nincs |Mosó- és tisztítószerek | Alkoholos extrakciókat követő ioncserés elválasztás és az anioncserélőből szakaszos elúció |Az extrakció célja a kereskedelmi termék nem oldható és szervetlen alkotórészeinek eltávolítása, melyek megzavarhatják a biológiai lebonthatóság vizsgálatát.2.1.2. Az ioncserélő eljárásA biológiai lebonthatóság vizsgálatának kifogástalan elvégzéséhez szükséges az anionos tenzidek elkülönítése és elválasztása a szappantól, a nem ionos és kationos tenzidektől.Ezt az eredményt egy makropórusos anioncserélő gyanta segítségével és a szakaszos eluálás céljára megfelelő kioldó anyagot alkalmazó ioncserével érjük el. Így egyetlen művelettel különválaszthatjuk a szappant, valamint az anionos és nem ionos tenzideket.2.1.3. Analitikus ellenőrzésA mosó- és tisztítószerek anionos tenzidtartalmát homogenizálás után az MBAS-analízis eljárás alapján határozzuk meg. A szappantartalmat egy arra alkalmas elemzési módszerrel határozzuk meg. A termék ilyen típusú elemzése azon mennyiségek kiszámításához szükséges, amelyek a biológiai lebonthatóság vizsgálatához használt frakciók előállításához szükségesek.Mennyiségi extrakció nem szükséges; mindazonáltal az anionos tenzidek legalább 80 %-át extrahálni kell. Rendszerint ez az érték 90 % vagy annál több.2.2. ElvA homogén mintából (porból, pasztából és előzetesen szárazra párolt folyadékokból) etanolos kivonatot nyerünk, amely a tenzideket, a szappant és a mosó- és tisztítószerek egyéb, alkoholban oldódó alkotórészeit tartalmazza.Az etanolos kivonatot szárazra pároljuk, izopropanol-víz keverékében feloldjuk, majd ezt az oldatot egy 323 K (50 °C) hőmérsékletre melegített, erősen savas kationcserélő és makropórusos anioncserélő kombinációjából álló ioncserélőre visszük. Erre a hőmérsékletre azért van szükség, hogy elkerüljük a zsírsavak kicsapódását a savas közegben.A nem ionos tenzidek visszamaradnak a szűrletben.A szappan-zsírsavakat CO2-tartalmú etanollal végzett eluálással választjuk ki. Majd az anionos tenzideket híg ammónium-hidrokarbonát-izopropanol oldattal végzett eluálással, ammóniumsókként nyerhetjük ki. Ezeket az ammóniumsókat használjuk fel a lebonthatósági vizsgálathoz.Azokat a kationos tenzideket, melyek megzavarhatják a lebonthatósági vizsgálatot és az analízis menetét, az anioncserélő réteg fölé helyezett kationcserélő rétege távolítja el.2.3. Vegyszerek és eszközök2.3.1. Ionmentes víz2.3.2. Etanol, 95 térfogatszázalékos C2H5OH-tartalom(denaturáló szerként megengedett: metil-etil-keton vagy metanol)2.3.3. Izopropanol-víz keverék (50/50 v/v):50 térfogatrész izopropanol (CH3CHOH-CH3)50 térfogatrész vízben (2.3.1.)2.3.4. Oldott CO2-t tartalmazó etanol (mintegy 0,1 % CO2); beforrasztott frittel rendelkező üvegcsövön tíz percen át CO2-t buborékoltatunk az etanolon (2.3.2.) keresztül. Csak frissen készített oldat használható.2.3.5. Ammónium-hidrogén-karbonát oldat (60/40 v/v): 0,3 mol NH4HCO31000 ml izopropanol-víz keverékében 60 térfogatrész izopropanolból és 40 térfogatrész vízből (2.3.1.)2.3.6. Kationcserélő, erősen savas, alkoholálló, (50-100 mesh) (KCS)2.3.7. Anioncserélő, makropórusos, Merck Lewatit MP 7080 (70-150 mesh) vagy vele egyenértékű (ACS)2.3.8. Sósav, 10 tömegszázalékos HCI2.3.9. Csiszolatos gömblombik, visszafolyós hűtővel, 2000 ml beltérfogattal2.3.10. Nuccs-szűrő (fűthető), 90 mm-es átmérővel rendelkező szűrőpapír számára2.3.11. Szívópalack, 2000 ml2.3.12. Ioncserélő oszlop fűtőpalásttal és elzárócsappal: A belső cső átmérője 60 mm, magassága 450 mm (4. ábra)2.3.13. Vízfürdő2.3.14. Vákuum szárítószekrény2.3.15. Termosztát2.3.16. Rotációs elgőzölögtető2.4. Az extraktum előállítása és az anionos tenzidek leválasztása2.4.1. Az extraktum előállításaA lebonthatóság vizsgálatához körülbelül 50 g MBAS-re mint felületaktív anyagra van szükség.Rendszerint 1000 grammnál nem több terméket használhatunk fel az extrakcióhoz, de előfordulhat, hogy nagyobb mennyiségű minta extrahálása válik szükségessé.Praktikus okokból, a leggyakoribb esetekben, a lebonthatósági vizsgálatokhoz szükséges extraktumok előállításához kellő anyagmennyiség felső határa 5000 gramm.A tapasztalatok szerint munkatechnikai szempontból előnyösebb egy nagyobb mennyiség egyszeri extrahálása helyett a kivonatok sarzsonkénti készítése. Az előírt ioncserélő mennyiségek 600-700 mmol tenzid és szappan munkakapacitásának felelnek meg.2.4.2. Az alkoholban oldódó alkotórészek leválasztásaA megvizsgálandó mosó- és tisztítószerből 250 grammot 1250 g etanolba öntünk, majd a keveréket egy órán át keverővel és visszafolyós hűtővel ellátott lombikban forraljuk. A forró, alkoholos oldatot egy 323 K (50 °C) hőmérsékletre melegített, és durva pórusos szűrővel ellátott nuccs-szűrőre visszük, és hirtelen leszívatjuk. Ezek után a lombikot és a nuccs-szűrőt mintegy 200 ml meleg etanollal kiöblítjük. A szűrletet és a mosóalkoholt egy üres szívópalackban fogjuk fel.Pasztaszerű és folyékony termékekből annyit mérünk be, hogy ne legyen jelen 55 grammnál több anionos tenzid és 35 grammnál több szappan. Ezt a mennyiséget szárazra pároljuk. A maradékot 2000 ml etanolban feloldjuk; majd a fent leírt eljárást alkalmazzuk.Ha egy poralakú mosó- és tisztítószer kis tömegtérfogattal (<300 g/l) rendelkezik, akkor ajánlatos az etanol mennyiségét a 20:1 arányú keverékarányig növelni.Az etanolos szűrletet – ha lehet, rotációs elgőzölögtetőt alkalmazva – szárazra pároljuk. Ha nagyobb extraktum mennyiségre van szükség, az eljárást megismételjük. A maradékot 5000 ml izopropanol-víz keverékében feloldjuk.2.4.3. Az ioncserélő oszlopok előkészítéseKationcserélő oszlop600 ml KCS-t (2.3.6.) beleöntünk egy 3000 ml-es főzőpohárba, majd hozzáöntünk 2000 ml sósavat (2.3.8.). Legalább két óráig – időnkénti kevergetés mellett – állni hagyjuk, azután a savat leöntjük, és a KCS-t ionmentes vízzel belemossuk az oszlopba (2.3.12.), amelybe előzőleg üveggyapot csomót helyeztünk el. Az oszlopot 10-30 ml/min sebességgel áramló ionmentes vízzel kloridmentes állapotig mossuk. Ezután a vizet 2000 ml-nyi, 10-30ml/min átfolyási sebességgel rendelkező izopropanol-víz keverékével (2.3.3.) kiszorítjuk. Ezzel a KCS-oszlop használatra kész állapotba került.Anioncserélő oszlop600 ml ACS-t (2.3.7.) egy 3000 ml-es főzőpohárba teszünk, majd teljesen felöntjük 2000 ml ionmentes vízzel. Ezután az ioncserélőt legalább két órán át duzzadni hagyjuk. Ezt követően az ACS-t ionmentes vízzel belemossuk az oszlopba, amelybe előzőleg ugyancsak üveggyapot csomót helyeztünk el.Az oszlopot 0,3 M ammónium-hidrogén-karbonát oldattal (2.3.5.) kloridmentes állapotig mossuk. Ehhez körülbelül 5000 ml oldatra van szükség. Ezt követően 2000 ml ionmentes vízzel utánöblítünk, majd a vizet 2000 ml össztérfogatú izopropanol-víz keverékével (2.3.3.), 10-30ml/min átfolyási sebességgel kiszorítjuk. Az ACS-oszlop ezzel OH-formába és a használatra kész állapotba került.2.4.4. Az ioncsere folyamataA két ioncserélő oszlopot úgy kapcsolják össze egymással, hogy a KCS-oszlop az ACS-oszlop fölé kerüljön. Termosztát segítségével az ioncserélő oszlopokat 323 K (50 °C) hőmérsékletre melegítjük. Majd a 2.4.2. pont alapján készített 5000 ml oldatot 333 K (60 °C) hőmérsékletre melegítjük, és a meleg oldatot 20ml/min áramlási sebességgel átfolyatjuk a két összekapcsolt oszlopon. Végül az oszlopokat 1000 ml meleg izopropanol-víz keverékkel (2.3.3.) öblítjük át.Az anionos tenzidek (MBAS) kinyeréséhez a kationcserélő oszlopot leválasztjuk. 5000 ml etanol/CO2-oldattal (323 K, 50 °C) (2.3.4.) a KCS-oszlopból eluáljuk a szappan-zsírsavakat. Az eluátumot eldobjuk.Ezt követően az MBAS-t 5000 ml ammónium-hidrogén-karbonát oldattal (2.3.5.) eluáljuk az ACS-oszlopból, és az eluátumot vízfürdőn vagy rotációs elgőzölögtetőben szárazra kell párolni. A maradék tartalmazza a MBAS-t (ammónium-sóként) és valószínűleg a nem tenzides anionos anyagokat, melyek a biológiai lebonthatóság vizsgálatát nem befolyásolják károsan. Az üledékhez hozzá kell adni a meghatározott térfogatú ionmentes vizet, és ennek aliquotjából az MBAS-tartalmat a 3. fejezet alapján hányadosban kell kifejezni. Az oldatot az anionos tenzid törzsoldataként használjuk fel a biológiai lebonthatóság vizsgálatához. Az oldatot 278 K (5 °C) hőmérsékleten tároljuk.2.4.5. A használt ioncserélők regenerálásaA kationcserélőt használat után eldobjuk.Az anioncserélőt, az oszlopon mintegy 10 ml/min sebességgel átáramló ammónium-hidrogén-karbonát oldattal (2.3.5.) regeneráljuk, amíg az eluátum nem tartalmaz már anionos tenzideket (metilénkék-teszt). Majd további 2000 ml izopropanol-víz keveréket áramoltatunk át az anioncserélő oszlopon. Ezt követően az anioncserélő ismét használatra kész állapotban van.3. FEJEZETANIONOS FELÜLETAKTÍV ANYAGOK MEGHATÁROZÁSA A BIOLÓGIAI LEBONTHATÓSÁG VIZSGÁLATÁNÁL3.1. ElvAz eljárás azon a tényen alapszik, hogy a kationos metilénkék színezék anionos tenzidekkel együtt kék színű sókat képez, melyek kloroformmal extrahálhatók. A zavarok elkerülése érdekében az extrakciót először lúgos oldatból kell végezni; majd az extraktumot savas metilénkék oldattal összerázzuk. Az elválasztott szerves fázis extinkciója az abszorpció maximumán, 650 nm-es hullámhosszon, fotometrikusan mérhető.3.2. Vegyszerek és eszközök3.2.1. 10-es pH-értékű pufferoldat:24 g nátrium-hidrogén-karbonátot (NaHCO3) p.a. és 27 g vízmentes nátrium-karbonátot (Na2CO3) p.a. ionmentes vízben feloldunk és 1000 ml-re hígítunk.3.2.2. Semleges metilénkék oldat:0,35 g metilénkéket p.a. ionmentes vízben feloldunk és 1000 ml-re hígítunk. Az oldatot felhasználása előtt legalább 24 órával készítjük el. A vakpróbánál a kloroform fázisának a tiszta kloroformmal szembeni extinkciója nem lépheti túl 650 nm mellett a centiméterenkénti rétegvastagságnál a 0,015-ös értéket.3.2.3. Savas metilénkék oldat:0,35 g metilénkék oldatot p.a. 500 ml ionmentes vízben feloldunk és 6,5 ml H2SO4-el (d = 1,84 g/ml) keverünk. Ionmentes vízzel 1000 ml-re hígítjuk. Az oldatot felhasználása előtt legalább 24 órával készítjük el. A vakpróbánál a kloroform fázisának a tiszta kloroformmal szembeni extinkciója nem lépheti túl 650 nm mellett a centiméterenkénti rétegvastagságnál a 0,015-ös értéket.3.2.4. Kloroform (triklór-metán) CHCI3 p.a. (frissen desztillálva)3.2.5. Dodecil-benzol-szulfonsav-metil-észter3.2.6. Káliumhidroxid-oldat etanolban (KOH 0,1 M)3.2.7. Etanol (C2H5OH) p.a.3.2.8. 0.5 M kénsav (H2SO4)3.2.9. Fenolftalein-oldat:1 g fenolftaleint 50 ml etanolban és 50 ml ionmentes vízben keverés mellett feloldunk. Az esetlegesen keletkező csapadékot leszűrjük.3.2.10. Sósav metanolban (250 ml tömény sósav p.a. és 750 ml metanol)3.2.11. 250 ml-es választótölcsér3.2.12. 50 ml-es mérőlombik3.2.13. 500 ml-es mérőlombik3.2.14. 1000 ml-es mérőlombik3.2.15. 250 ml-es csiszolatos gömblombik visszafolyós hűtővel; "forrkővel"3.2.16. pH-mérő3.2.17. Fotométer 650 nm-es mérésekhez, 1-től 5 cm-es küvettákkal3.2.18. Durva pórusos szűrőpapír3.3. EljárásAz analízismintákat nem szabad a habrétegen keresztül kivenni.Vízzel történő alapos tisztítás után az analízisnél használt eszközöket alkalmazásuk előtt metanolos sósavval (3.2.10.), majd ionmentes vízzel gondosan le kell öblíteni.Az eleveniszapos berendezés vizsgálandó be- és kifolyó oldatmintáit a mintavétel után azonnal szűrjük. A szűrlet első 100 milliliterét kiöntjük.Egy kimért mintamennyiséget, adott esetben semlegesítése után, 250 ml-es választótölcsérbe (3.2.11.) viszünk. A minta 20-tól 150 μg MBAS-t tartalmazzon. Alacsonyabb MBAS-tartalom esetén legfeljebb 100 ml-nyi minta használható. Ha 100 ml-nél kevesebb mintát használunk, ionmentes vízzel 100 ml-re fel kell azt hígítani. A mintához 10 ml pufferoldatot (3.2.1.), 5 ml semleges metilénkék-oldatot (3.2.2.) és 15 ml kloroformot (3.2.4.) adunk. A keveréket egy percig egyenletesen és ne túl erősen rázzuk össze. A fázisok szétválása után a kloroformréteget egy másik választótölcsérbe öntjük, 110 ml ionmentes vízzel és 5 ml savas metilénkék oldattal (3.2.3.) együtt. A keveréket egy percig rázni kell. A kloroformréteget egy előzőleg alkohollal kimosott és kloroformmal átitatott vattaszűrőn keresztül egy mérőlombikba öntendő (3.2.12.).A lúgos és savas oldatokat háromszor extrahálni kell úgy, hogy a második és a harmadik extrahálás során egyenként 10 ml kloroformot használni. A kombinált kloroformos extraktumokat ugyanazzal a vattaszűrővel kell megszűrni, és azokat az 50 ml-es mérőlombikba önteni, majd a lombikot (3.2.12.) a jeléig, a vatta utómosásához használt kloroformmal feltölteni. A kloroformos oldat extinkcióját a tiszta kloroformmal szemben 650 nm-en, 1-től 5 cm-es küvettákban kell megmérni. Vakpróba végzése ennél a mérésnél szükséges.3.4. Hitelesítő görbeA dodecil-benzol-szulfonsav-metil-észter alapanyagból (tetrapropilén-típus, moláris tömeg 340) a kálium-hidroxidban történő elszappanosítás után hitelesítő oldatot készítünk. Az MBAS-t nátrium-dodecil-benzol-szulfonátként (moláris tömeg 348) adjuk meg.400-450 mg dodecil-benzol-szulfonsav-metil-észtert (3.2.5.) 0,1 mg pontossággal egy gömblombikba kell bemérni, és ahhoz 50 ml etanolos kálium-hidroxid oldatot (3.2.6.), valamint néhány forrkövet adunk. Visszafolyós hűtőt kell szerelni a lombikra, majd annak tartalmát egy órán át forralni. Az oldat lehűlése után a hűtőt és a csiszolatot 30 ml etanollal mossuk, és az ehhez használt folyadékot a lombik tartalmához adandó. Az oldatot kénsavval a fenolftalein színének eltűnéséig titrálandó. Az oldatot 1000 ml-es mérőlombikba (3.2.14.) átöntjük, majd a jelölésig ionmentes vízzel kell feltölteni és megkeverni.A tenzides törzsoldat egy részét tovább higitandó. 25 millilitert kiveszünk abból, ezt 500 ml-es mérőlombikba (3.2.13.) öntjük, ionmentes vízzel a jelölésig fel kell tölteni és összekeverni.Ez a standard oldat (mg / ml MBAS-ttartalmaz, ahol E = a minta tömege mg-ban.A hitelesítő görbe felvételéhez 1, 2, 4, 6, 8 ml standard oldatot kell kivenni, és minden egyes esetben ionmentes vízzel 100 ml-ig kell hígítani. Végül a 3.3. pontnak megfelelően (beleértve a vakpróbát is) kell eljárni.3.5. Az eredmények kiszámításaA minta MBAS-formájú anionostenzid-tartalmát a hitelesítő görbét (3.4.) használva leolvassuk. A minta MBAS-tartalma a következőből adódik:= MBAS mg / lahol V = a felhasznált minta ml-ben megadott térfogata.Az eredményeket nátrium-dodecil-benzol-szulfonátként (moláris tömeg 348) adják meg.3.6. Az eredmények megadásaAz eredményeket 0,1-es pontossággal mg/l MBAS-ben adják meg.+++++ TIFF +++++A. Tárolótartály E. Levegős szivattyúB. Adagolószivattyú F. GyűjtőtartályC. Levegőztető tartály (3 literes kapacitás) G. ÜvegfrittD. ÜlepítőtartályE. Levegős szivattyúF. GyűjtőtartályG. ÜvegfrittH. Levegőmennyiség-mérő+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++A biológiai lebonthatóság számítása – Bizonyítási vizsgálat+++++ TIFF +++++Fűtött ioncserélő oszlop(minden méret mm-ben)--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2003/108/EK irányelve (2003. december 8.) az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól szóló 2002/96/EK irányelv módosításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

32003L0108

Hivatalos Lap L 345 , 31/12/2003 o. 0106 - 0107

		Az Európai Parlament és a Tanács 2003/108/EK irányelve(2003. december 8.)az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól szóló 2002/96/EK irányelv módosításárólAZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 175. cikke (1) bekezdésére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [1],a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően [2],mivel:(1) Az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól szóló, 2003. január 27-i 2002/96/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [3] elfogadására vonatkozó eljárás során aggodalmak merültek fel az említett irányelv 9. cikke megfogalmazásának a berendezések gyártóira vonatkozó lehetséges pénzügyi vonatkozásait illetően.(2) Az egyeztetőbizottságnak az említett irányelvvel kapcsolatos, 2002. október 10-i ülésén az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság együttes nyilatkozatban fejezte ki az iránti szándékát, hogy a 2002/96/EK irányelvnek a nem magánháztartásból származó elektromos és elektronikus berendezések hulladékaival kapcsolatos finanszírozásról szóló 9. cikkére vonatkozó kérdéseket a lehető leghamarabb megvizsgálja.(3) A Bizottság az együttes nyilatkozatnak megfelelően megvizsgálta a 2002/96/EK irányelv 9. cikkének jelenlegi megfogalmazásából következő, a gyártókra vonatkozó pénzügyi vonatkozásokat és megállapította, hogy a korábban forgalomba hozott elektromos és elektronikus berendezések hulladékaira vonatkozó visszavétel visszamenőleges hatályú kötelezettséget eredményez, amelyre vonatkozóan nem hoztak rendelkezést, és amely egyes gyártókat gazdaságilag súlyosan veszélyeztet.(4) Az ilyen kockázat megelőzése érdekében a 2005. augusztus 13-át megelőzően forgalomba hozott, nem magánháztartásból származó termékekből keletkezett elektromos és elektronikus berendezések hulladékai összegyűjtésére, kezelésére, újrafelhasználására, hasznosítására és újrafeldolgozására vonatkozó pénzügyi felelősséget a gyártóknak kell viselniük az azonos típusú termékeket felváltó vagy azonos funkciót betöltő új termékek szállítása esetén. Amennyiben az ilyen hulladékot nem helyettesítik új termékkel, a felelősséget az említett felhasználóknak kell viselniük. A tagállamoknak, gyártóknak és felhasználóknak lehetőséget kell biztosítani, hogy alternatív megállapodásokat kössenek.(5) A 2002/96/EK irányelv 17. cikke alapján a tagállamoknak hatályba kell léptetniük azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2004. augusztus 13-tól megfeleljenek. A tagállamoknak az ezen időpontig elfogadott jogszabályai módosításának elkerülése érdekében ezt az irányelvet a lehető leghamarabb el kell fogadni és a 2002/96/EK irányelvvel egy időben kell átültetni a tagállamok jogszabályaiban.(6) A 2002/96/EK irányelvet ennek megfelelően módosítani kell,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 2002/96/EK irányelv 9. cikkének helyébe a következő szöveg lép:"9. cikkA nem magánháztartásból származó elektromos és elektronikus berendezések hulladékaival kapcsolatos finanszírozás(1) A tagállamok biztosítják, hogy a 2005. augusztus 13-át követően forgalomba hozott, nem magánháztartásból származó termékekből keletkezett elektromos és elektronikus berendezések hulladékai összegyűjtésének, kezelésének, hasznosításának és környezetvédelmi szempontból megfelelő ártalmatlanításának költségeit 2005. augusztus 13-tól a gyártók finanszírozzák.A tagállamok biztosítják, hogy a 2005. augusztus 13-át megelőzően forgalomba hozott termékekből származó elektromos és elektronikus berendezések hulladékai (hulladékká vált régebbi berendezések) esetében az ártalmatlanítási költségek finanszírozása a harmadik és a negyedik albekezdésben megállapítottak szerint történjen.Azon hulladékká vált régebbi berendezések esetében, amelyeket új helyettesítő termékekkel vagy azonos funkciót betöltő új termékekkel váltanak fel, a költségeket a termékek gyártói finanszírozzák a szállításkor. A tagállamok választhatják azt a megoldást is, hogy részben vagy teljes mértékben a nem magánháztartásnak minősülő felhasználók legyenek a felelősek e finanszírozásáért.Egyéb hulladékká vált régebbi berendezések esetében a költségeket a nem magánháztartásnak minősülő felhasználók viselik(2) A gyártók és a nem magánháztartásnak minősülő felhasználók ennek az irányelvnek a sérelme nélkül megállapodásokat köthetnek a finanszírozás egyéb módjairól."2. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2004. augusztus 13-tól megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.3. cikkEz az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.4. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 2003. december 8-án.az Európai Parlament részérőlaz elnökP. Coxa Tanács részérőlaz elnökF. Frattini[1] HL C 234., 2003.9.30., 91. o.[2] Az Európai Parlament 2003. október 21-i véleménye (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2003. november 19-i határozata.[3] HL L 37., 2003.2.13., 24. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács irányelve (1976. február 9.) a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról 76/207/EGK

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31976L0207

Hivatalos Lap L 039 , 14/02/1976 o. 0040 - 0042 finn különkiadás fejezet 5 kötet 1 o. 0191  görög különkiadás: fejezet 05 kötet 2 o. 0070  svéd különkiadás fejezet 5 kötet 1 o. 0191  spanyol különkiadás fejezet 05 kötet 2 o. 0070  portugál különkiadás fejezet 05 kötet 2 o. 0070

		A Tanács irányelve(1976. február 9.)a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról(76/207/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 235. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Parlament véleményére [1],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],mivel a Tanács az 1974. január 21-i, a szociális cselekvési programra vonatkozó állásfoglalásának [3] elsődleges céljai között olyan intézkedéseket határoztak meg, amelyek célja a férfiak és a nők közötti egyenlőség megvalósítása a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel, valamint a díjazást is magában foglaló munkafeltételek terén;mivel a díjazásra vonatkozóan a Tanács 1975. február 10-én elfogadta a férfiak és a nők egyenlő díjazása elvének alkalmazására vonatkozóan a tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 75/117/EGK irányelvet [4];mivel szükségesnek tűnik a Közösség intézkedése a férfiak és a nők közötti egyenlőségnek a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel, illetve az egyéb munkafeltételek terén történő megvalósítása érdekében; mivel a férfi és a női munkavállalókkal való egyenlő bánásmód a Közösség egyik célját képezi, amelynek keretében elő kell segíteni az élet- és munkafeltételek harmonizálását, továbbfejlesztve azokat; mivel a Szerződés az e cél megvalósításához szükséges, különös jogkörökről nem rendelkezik;mivel az egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő meghatározása és fokozatos megvalósítása további intézkedések révén biztosítható,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikk(1) Ezen irányelv célja, hogy a tagállamokban a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elve érvényesüljön az előmenetelt is magában foglaló munkavállalás, szakképzés, munkafeltételek, valamint – a (2) bekezdésben említett feltételek esetén – a szociális biztonság tekintetében. A továbbiakban az "egyenlő bánásmód elve" kifejezés jelöli ezt az elvet.(2) Az egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság terén történő fokozatos megvalósítása céljából a Tanács a Bizottság javaslata alapján, ezen elv tartalmát, hatályát és alkalmazási módjait meghatározó rendelkezéseket fog elfogadni.2. cikk(1) A következő rendelkezések alkalmazásában az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmiféle nemi megkülönböztetés nem alkalmazható sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással.(2) Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy ezen irányelv hatálya alól kivonják azokat a szakmai tevékenységeket – illetve, amennyiben szükséges, az ezekre irányuló képzést –, amelyeknél a munkavállaló neme a tevékenység jellegéből vagy a munkavégzés körülményeiből adódóan meghatározó tényező.(3) Ez az irányelv nem érinti a nők védelméről szóló rendelkezéseket, különös tekintettel a terhességre és az anyaságra.(4) Ez az irányelv nem érinti a férfiak és a nők esélyegyenlőségét elősegítő intézkedéseket, különösen, ha azokat a fennálló egyenlőtlenségeket szüntetik meg, amelyek az 1. cikk (1) bekezdésében említett területeken a nők lehetőségeit érintik.3. cikk(1) Az egyenlő bánásmód elvének alkalmazása azt jelenti, hogy nemi alapon semmiféle megkülönböztetés nem állhat fenn a munkakörök vagy állások betöltésének a kiválasztást is magában foglaló feltételeiben, függetlenül a tevékenység területétől vagy a gazdasági ágazattól, illetve a foglalkoztatási hierarchia szintjétől.(2) E célból a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy:a) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes minden törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést hatályon kívül helyezzenek;b) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes minden olyan rendelkezést, amelyet kollektív szerződés, egyéni munkaszerződés, a vállalkozások belső szabályzata, illetve a szabadfoglalkozásúakra vonatkozó szabályok tartalmaznak, semmissé nyilvánítsanak vagy nyilváníthassanak, illetve módosíthassanak;c) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket felülvizsgálják, ha az azokat eredetileg ösztönző, védelmet biztosító szándék már nem áll fenn, és ha a kollektív szerződésekben ilyen rendelkezések vannak, felkérik a szociális partnereket a kívánt felülvizsgálat elvégzésére.4. cikkAz egyenlő bánásmód elvének alkalmazása céljából a pályaválasztási tanácsadás, a szakképzés, a magasabb szintű szakképzés, illetve az átképzés minden típusához és minden szintjéhez történő hozzájutás érdekében a tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek annak biztosítására, hogy:a) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes minden törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést hatályon kívül helyezzenek;b) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes minden olyan rendelkezést, amelyet kollektív szerződés, egyéni munkaszerződés, a vállalkozások belső szabályzata, illetve a szabadfoglalkozásúakra vonatkozó szabályok tartalmaznak, semmissé nyilvánítsanak vagy nyilváníthassanak, illetve módosíthassanak;c) a pályaválasztási tanácsadáshoz, a szakképzéshez, a magasabb szintű szakképzéshez és az átképzéshez való hozzájutást nemi megkülönböztetés nélkül azonos feltételekkel és azonos szinten kell biztosítani az egyes tagállamokban magánkézben lévő oktatási intézményeknek biztosított szabadság sérelme nélkül.5. cikk(1) Az egyenlő bánásmód elvének a munka- és egyben az elbocsátást szabályzó feltételek tekintetében történő alkalmazása azt jelenti, hogy a férfiaknak és a nőknek ugyanazokat a feltételeket kell biztosítani mindenféle nemi megkülönböztetés nélkül.(2) E célból a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy:a) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes minden törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést hatályon kívül helyezzenek;b) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes minden olyan rendelkezést, amelyet kollektív szerződés, egyéni munkaszerződés, a vállalkozások belső szabályzata, illetve a szabadfoglalkozásúakra vonatkozó szabályok tartalmaznak, semmissé nyilvánítsanak vagy nyilváníthassanak, illetve módosíthassanak;c) az egyenlő bánásmód elvével ellentétes törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket felülvizsgálják, ha az azokat eredetileg ösztönző, védelmet biztosító szándék már nem áll fenn, és ha a kollektív szerződésekben ilyen rendelkezések vannak, a szociális partnereket felkérjék a kívánt felülvizsgálat elvégzésére.6. cikkA tagállamok nemzeti jogrendszerükben meghozzák az ahhoz szükséges rendelkezéseket, hogy minden olyan személy, aki az egyenlő bánásmód elve 3., 4. és 5. cikk szerinti alkalmazásának elmulasztása miatt sérelmet szenved, igényét bírói úton érvényesíthesse, miután az esetleges jogorvoslati lehetőségeket az illetékes hatóságoknál már kimerítette.7. cikkA tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket azon alkalmazottak elbocsátása ellen, akiket az egyenlő bánásmód elvének betartása érdekében a vállalkozáson belül panaszt tettek vagy egyéb jogi eszközzel éltek.8. cikkA tagállamok gondoskodnak arról, hogy a munkavállalók minden megfelelő eszköz útján, például a munkahelyükön, tájékoztatást kapjanak az irányelv alapján hozott rendelkezésekről, valamint a már hatályos idevonatkozó rendelkezésekről.9. cikk(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az értesítéstől számított 30 hónapon belül megfeleljenek ennek az irányelvnek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.Mindazonáltal az irányelvről szóló értesítéstől számított négy éven belül a tagállamok a 3. cikk (2) bekezdése c) pontjának első része, illetve az 5. cikk (2) bekezdése c) pontjának első része tekintetében lefolytatják az első vizsgálatot és ha szükséges, elvégzik az ott említett törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések első módosítását.(2) A tagállamok időszakosan felülvizsgálják a 2. cikk (2) bekezdésében említett szakmai tevékenységeket, és a társadalmi fejlődés tükrében döntenek arról, hogy indokolt-e a kivételek további fenntartása. A vizsgálat eredményeiről tájékoztatják a Bizottságot.(3) A tagállamok közlik a Bizottsággal azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseiket, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak el.10. cikkA tagállamok a 9. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében megállapított 30 hónapos időszak lejártától számított két éven belül minden szükséges információt a Bizottság rendelkezésére bocsássanak annak érdekében, hogy a Bizottság az ezen irányelv alkalmazásáról szóló jelentését a Tanács elé történő terjesztés céljából elkészíthesse.11. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1976. február 9-én.a Tanács részérőlaz elnökG. Thorn[1] HL C 111., 1975.5.20., 14. o.[2] HL C 286., 1975.12.15., 8. o.[3] HL C 13., 1974.12.2., 1. o.[4] HL L 45., 1975.2.19., 19. o.--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 98/44/EK irányelve (1998. július 6.) a biotechnológiai találmányok jogi oltalmáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31998L0044

Hivatalos Lap L 213 , 30/07/1998 o. 0013 - 0021

		Az Európai Parlament és a Tanács 98/44/EK irányelve(1998. július 6.)a biotechnológiai találmányok jogi oltalmárólAZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100a. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],a Szerződés 189b. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően [3],(1) mivel a biotechnológia és a génmanipuláció egyre fontosabb szerepet játszanak számos iparágban, és a biotechnológiai találmányok oltalma minden bizonnyal alapvető jelentőséggel bír majd a Közösség iparának fejlődése szempontjából;(2) mivel a kutatás és fejlesztés – különösen a génmanipuláció területén – nagy kockázattal járó, jelentős összegű befektetést igényel, így nyereségességüket csak megfelelő jogi oltalom biztosíthatja;(3) mivel alapvető fontosságú a hatékony és összehangolt oltalom a tagállamok mindegyikében a biotechnológia területén történő befektetések szinten tartása és ösztönzése érdekében;(4) mivel az Európai Parlament elutasította az egyeztetőbizottság által jóváhagyott, az Európai Parlament és a Tanács biotechnológiai találmányok jogi oltalmáról szóló irányelvének közös szövegtervezetét [4], az Európai Parlament és a Tanács úgy döntött, hogy szükséges a biotechnológiai találmányok jogi oltalmának tisztázása;(5) mivel az egyes tagállamok törvényeiben és gyakorlatában a biotechnológiai találmányok jogi oltalmát illetően különbségek mutatkoznak; mivel ezek az eltérések akadályozhatják a kereskedelmet, megnehezítve ezáltal a belső piac működését;(6) mivel ezek a különbségek növekedhetnek, ahogy a tagállamok új, eltérő jogi szabályozást és közigazgatási gyakorlatot honosítanak meg, illetve mivel az egyes tagállamokban a vonatkozó jogszabályok esetjogi értelmezése eltérően alakulhat;(7) mivel a Közösség tagállamainak a biotechnológiai találmányok jogi oltalmára vonatkozó összehangolatlan jogalkotása kedvezőtlenül hathat a kereskedelemre, ami hátráltathatja az ilyen találmányok ipari fejlesztését, valamint a belső piac megfelelő működését;(8) mivel a biotechnológiai találmányok jogi oltalma nem teszi szükségessé az egyes tagállamok szabadalmi jogszabályai helyébe lépő önálló jogszabály megalkotását; mivel a biotechnológiai találmányok jogi oltalmának alapját lényegében továbbra is a tagállamok szabadalmi jogszabályai képezik, azzal, hogy azokat alkalmassá kell tenni, vagy bizonyos esetekben ki kell egészíteni annak érdekében, hogy megfelelő módon lehessen eljárni az olyan – biológiai anyagot felhasználó – technológiai fejlesztések esetében, amelyek megfelelnek a szabadalmazhatóság feltételeinek;(9) mivel bizonyos esetekben – mint például a növényfajták és az állatfajták, valamint a növények vagy állatok előállítására szolgáló, lényegében biológiai eljárások szabadalmazhatóságból történő kizárása – a tagállamok jogszabályaiban szereplő, nemzetközi szabadalmi és növényfajta-oltalmi egyezményekből származó egyes fogalmak bizonytalansághoz vezetnek a biotechnológiai és egyes mikrobiológiai találmányok oltalma tekintetében; mivel az említett bizonytalanság megszüntetéséhez harmonizációra van szükség;(10) mivel szem előtt kell tartani a biotechnológia fejlődésében rejlő lehetőséget a környezet vonatkozásában, különös tekintettel e technológia hasznosságára az olyan növénytermesztési módszerek kifejlesztésében, amelyek kevésbé szennyező és gazdaságosabb földművelést tesznek lehetővé; mivel a szabadalmi rendszert az ilyen jellegű eljárások kifejlesztésének és alkalmazásának szolgálatába kell állítani;(11) mivel a biotechnológia fejlődése fontos a fejlődő országok számára mind az egészségügy terén, a járványok és fertőző betegségek leküzdésében, mind pedig az éhínség elleni harcban; mivel a szabadalmi rendszert e területeken a kutatás ösztönzésére kell segítségül hívni; mivel azokat a nemzetközi eljárásokat, amelyek célja az ilyen technológiák terjesztése a harmadik világban – az érintett embercsoportok javát szolgálandó – elő kell mozdítani;(12) mivel az Európai Közösség és annak tagállamai által is aláírt, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonzatairól szóló megállapodás (TRIPs-egyezmény) [5] hatályba lépett, és úgy rendelkezik, hogy szabadalmi oltalmat kell biztosítani a termékek és eljárások számára a technika minden területén;(13) mivel a Közösség jogi szabályozása a biotechnológiai találmányok oltalma vonatkozásában arra korlátozódhat, hogy egyes, a biológiai anyag szabadalmazhatóságát meghatározó elveket rögzítsen, amelyek különösen arra irányulnak, hogy meghatározzák a találmányok és a felfedezések közötti különbséget egyes emberi eredetű részek szabadalmazhatósága, a biotechnológiai találmányok szabadalmi oltalmának terjedelme, a letétbe helyezési eljárásra való jogosultság szabályai, és végül – tekintettel a növényfajták és a találmányok közötti kölcsönös függőségre – a kizárólagosságot nem biztosító kényszerengedélyek lehetősége tekintetében;(14) mivel egy találmányra adott szabadalom nem jogosítja fel a szabadalmast a találmány megvalósítására, hanem pusztán azt teszi lehetővé számára, hogy eltiltson harmadik személyeket a találmány ipari és kereskedelmi célból történő hasznosításától; mivel ebből következően a szabadalmi anyagi jog nem helyettesítheti, illetve nem teheti feleslegessé a nemzeti, az európai vagy a nemzetközi jogi szabályozást, amely korlátozásokkal vagy tiltásokkal élhet, vagy amely a kutatások ellenőrzését, illetve a kutatási eredmények kereskedelmi célból történő hasznosítását érinti, nevezetesen a közegészségügyi, a közbiztonsági, a környezetvédelmi, az állatvédelmi, a genetikai sokféleség megőrzésére vonatkozó követelmények és egyes etikai előírásoknak való megfelelés szempontjából;(15) mivel a nemzeti és az európai szabadalmi jogban (Müncheni Egyezmény) nincs olyan tilalom vagy korlátozás, amely eleve kizárná a biológiai anyag szabadalmazhatóságát;(16) mivel a szabadalmi jogot úgy kell alkalmazni, hogy az biztosítsa az egyén méltóságát és integritását védő alapelvek tiszteletben tartását; mivel fontos érvényre juttatni azt az elvet, hogy kialakulásának vagy fejlődésének semelyik szakaszában sem lehet szabadalmazható az emberi test, ideértve a csírasejteket is, sem pedig az emberi test bármely részének, vagy az általa előállított bármely anyagnak a puszta felfedezése, ideértve valamely gén szekvenciájának vagy részszekvenciájának felfedezését is; mivel ezek az elvek összhangban állnak a szabadalmazhatóságnak a szabadalmi jog által meghatározott feltételeivel, amelyek szerint a puszta felfedezés nem szabadalmazható;(17) mivel eddig is jelentős fejlődés mutatkozott a gyógyászatban azoknak a gyógyszereknek köszönhetően, amelyek az emberi testből izolált, illetve más módon előállított részből készíthetők, és amelyek olyan műszaki eljárások eredményei, amelyek az emberi testben természetes állapotban fellelhető részekhez hasonló szerkezetű részek előállítására irányulnak, és mivel ebből következően a gyógyszergyártásban hasznosítható ilyen részek előállítására és izolálására irányuló kutatásokat a szabadalmi rendszer eszközeivel ösztönözni kell;(18) mivel annak következtében, hogy a szabadalmi rendszer nem ösztönzi kellő mértékben a ritka vagy "különleges" betegségek elleni küzdelemhez szükséges biotechnológiai gyógyszerek kifejlesztését és gyártását, a Közösségnek és a tagállamoknak kötelességük, hogy megfelelő módon adjanak választ erre a problémára;(19) mivel az Európai Bizottságnak a biotechnológia etikai vonatkozásaival foglalkozó szakértői csoportjának 8. számú véleményét tekintetbe véve;(20) mivel egyértelművé kell tenni, hogy nem zárható ki a szabadalmazhatóság köréből az az iparilag alkalmazható találmány, amelynek alapja az emberi testből izolált vagy valamely műszaki eljárással más módon előállított rész, még akkor sem, ha az ilyen rész szerkezete megegyezik valamely természetben előforduló rész szerkezetével, feltéve hogy a szabadalmi oltalomból eredő jogok az emberi testre és annak részeire – azok természetes környezetében – nem terjednek ki;(21) mivel az emberi testből izolált, vagy valamely műszaki eljárással más módon előállított ilyen rész nincs kizárva a szabadalmazhatóság köréből, hiszen az például olyan műszaki eljárások eredménye, amelyeket az adott résznek az emberi testen kívül történő azonosítására, tisztítására és osztályozására alkalmaznak, illetve olyan műszaki megoldásoké, amelyek gyakorlati alkalmazására kizárólag az ember képes, és amelyek kivitelezésére a természet önmagában képtelen;(22) mivel a gének szekvenciáinak és részszekvenciáinak szabadalmazhatóságával kapcsolatos vita még nem zárult le; mivel e szerint az irányelv szerint az olyan találmányok szabadalmi oltalomban részesítése esetében, amelyek valamely gén szekvenciájára vagy részszekvenciájára vonatkoznak, ugyanazokat a szabadalmazhatósági feltételeket kell alkalmazni, mint a technika bármely más területén, úgymint az újdonság, a feltalálói tevékenység és az ipari alkalmazhatóság; mivel egy gén szekvenciájának vagy részszekvenciájának ipari alkalmazhatóságát benyújtáskor fel kell tárni a szabadalmi bejelentésben;(23) mivel önmagában egy DNS-szekvencia – funkciójának feltüntetése hiányában – nem tartalmaz semmiféle műszaki információt, és ebből kifolyólag nem szabadalmazható találmány;(24) mivel azokban az esetekben, amikor egy gén szekvenciáját vagy részszekvenciáját egy protein vagy egy protein-összetevő előállítására használják, a találmány akkor felel meg az ipari alkalmazhatóság követelményének, ha pontosan meghatározzák, hogy mely proteint vagy protein-összetevőt állítják elő, és annak mi a funkciója;(25) mivel a szabadalomból eredő jogok értelmezése céljaira minden egyes szekvencia egyedi szekvenciának tekintendő szabadalmi jogi értelemben azokban az esetekben is, amikor a szekvenciák olyan részleteikben egyeznek meg, amelyek nem lényegi elemei a találmánynak;(26) mivel, ha egy találmány emberi eredetű biológiai anyagon alapul, vagy ilyen anyagot használ fel, a szabadalmi bejelentés benyújtásakor annak a személynek, akinek a testéből az anyag származik, a nemzeti jogszabályoknak megfelelően lehetőséget kell kapnia, hogy ehhez szabad akaratából és a tények ismeretében adja meg hozzájárulását;(27) mivel, ha egy találmány növényi vagy állati eredetű biológiai anyagon alapul, vagy ilyen anyagot használ fel, a szabadalmi bejelentésnek szükség esetén tartalmaznia kell az anyag földrajzi származási helyére vonatkozó adatokat, ha az ismert; mivel mindez nem érinti a szabadalmi bejelentés intézését vagy a szabadalmi oltalomból eredő jogok érvényességét;(28) mivel ez az irányelv semmilyen módon nem befolyásolja a jelenleg hatályos szabadalmi jog arra vonatkozó alapelvét, amely szerint egy szabadalmazott termék bármely, újdonságnak minősülő alkalmazása szabadalmazható;(29) mivel ez az irányelv nem érinti a növény- és állatfajták szabadalmazhatóságból történő kizárására vonatkozó szabályokat; mivel másrészről a növényekre vagy állatokra vonatkozó találmányok szabadalmazhatók, ha a találmány alkalmazása műszaki értelemben nem korlátozódik egyetlen meghatározott növény- vagy állatfajtára;(30) mivel a "növényfajta" fogalmát az új fajták oltalmára vonatkozó jogszabályok határozzák meg, amelyek szerint egy fajtát a teljes génállománya határoz meg, amely – ebből következően – egyedi és egyértelműen megkülönböztethető más fajtáktól;(31) mivel az a növénycsoportosítás, amelyet egy bizonyos gén jelenléte határoz meg (nem pedig annak teljes génállománya), nem tartozik az új fajtákra vonatkozó oltalom alá, és ezért nincs kizárva a szabadalmazhatóság köréből még abban az esetben sem, ha új növényfajták alkotják;(32) mivel ugyanakkor, ha egy találmány pusztán egy adott növényfajta genetikai módosításában áll, és ezáltal egy új növényfajta jön létre, az akkor sem szabadalmazható, ha a genetikai módosulás nem lényegében biológiai, hanem valamilyen biotechnológiai eljárás eredménye;(33) mivel ennek az irányelvnek az alkalmazása céljából szükséges meghatározni, hogy a növények és állatok előállítására szolgáló eljárás mikor lényegében biológiai;(34) mivel ez az irányelv nem érinti a találmány és a felfedezés nemzeti, európai vagy nemzetközi szabadalmi jogban kialakult fogalmát;(35) mivel ez az irányelv nem érinti a nemzeti szabadalmi jognak azokat az előírásait, amelyek kizárják a szabadalmazhatóság köréből az emberi vagy állati test kezelésére szolgáló gyógyászati vagy sebészeti eljárásokat, illetve emberi vagy állati testen végezhető diagnosztikai eljárásokat;(36) mivel a TRIPs-egyezmény lehetővé teszi a Kereskedelmi Világszervezet tagjai számára, hogy területükre vonatkozó hatállyal kizárják a szabadalmazhatóság köréből azokat a találmányokat, amelyek hasznosítása a közrendbe vagy a közerkölcsbe – ideértve az emberi, állati vagy növényi élet vagy egészség védelmét – ütközne, vagy súlyos környezeti károkat okozna, feltéve hogy a kizárás nem pusztán arra hivatkozással történik, hogy a hasznosítás valamely jogszabályuk értelmében tiltott;(37) mivel ebben az irányelvben is hangsúlyozni kell azt az elvet, amely szerint a találmány nem részesülhet szabadalmi oltalomban, ha hasznosítása közrendbe vagy közerkölcsbe ütközne;(38) mivel ezen irányelv rendelkező részének tartalmaznia kell a szabadalmazhatóság köréből kizárt találmányok példálózó felsorolását is annak érdekében, hogy a tagállamok bíróságainak és szabadalmi hivatalainak rendelkezésére álljon egy útmutató a közrendre és a közerkölcsre tett utalás értelmezéséhez; mivel ez a felsorolás nyilvánvalóan nem készülhet a teljesség igényével; mivel azok az eljárások, amelyek alkalmazása sérti az emberi méltóságot, mint például a csírasejtekből kimérákat létrehozó eljárások, vagy az emberi és állati sejtekből totipotens sejteket létrehozó eljárások, nyilvánvalóan szintén nem szabadalmazhatók;(39) mivel a közrend és a közerkölcs fogalma megfelel a tagállamokban elismert etikai vagy erkölcsi alapelveknek, amelyek tiszteletben tartása különösen fontos a biotechnológia területén, figyelembe véve e szakterület találmányainak lehetséges körét és elválaszthatatlan kapcsolatukat az élő anyaggal; mivel ezek az etikai vagy erkölcsi alapelvek kiegészítik a szabadalmi jog által előírt kötelező jogi vizsgálatokat, függetlenül attól, hogy a találmány a technika mely területéhez tartozik;(40) mivel a Közösségen belül általános az egyetértés abban a tekintetben, hogy az ember csíravonalába történő beavatkozás és az ember klónozása a közrend és a közerkölcs sérelmével jár; mivel ebből következően az ember csíravonalának genetikai azonosságát módosító és az ember klónozására szolgáló eljárásokat egyértelműen ki kell zárni a szabadalmazhatóság köréből;(41) mivel az ember klónozására szolgáló eljárás – ideértve az embriókettőzés technikáit is – úgy határozható meg, mint olyan eljárás, amelynek célja egy olyan ember létrehozása, aki ugyanazokkal az alapvető genetikai információkkal rendelkezik, mint egy másik élő vagy halott ember;(42) mivel ugyanakkor az emberi embrió ipari vagy kereskedelmi célra történő alkalmazását szintén ki kell zárni a szabadalmazhatóság köréből; továbbá mivel ez a kizárás semmi esetre sem érinti azokat a gyógyászati vagy diagnosztikai célú találmányokat, amelyeket az emberi embrión alkalmaznak, és annak javát szolgálják;(43) mivel az Európai Unióról szóló szerződés F. cikke (2) bekezdésének megfelelően az Unió a közösségi jog általános elveiként tartja tiszteletben az alapvető jogokat, ahogyan azokat az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4-én Rómában aláírt európai egyezmény biztosítja, továbbá ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból erednek;(44) mivel a Bizottságnak a tudomány és az új technológiák etikai kérdéseit vizsgáló európai csoportja értékeli a biotechnológia valamennyi etikai szempontját; mivel ezzel kapcsolatban fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a csoporthoz csak akkor lehet fordulni, ha a biotechnológiát az alapvető etikai elvek szintjén kell értékelni, ideértve azokat az eseteket is, amikor a szabadalmi jogi szabályozással kapcsolatban kerül sor egyeztetésre;(45) mivel ki kell zárni a szabadalmazhatóság köréből az állatok genetikai azonosságát módosító eljárást, ha az szenvedést okozhat az állatoknak anélkül, hogy jelentős gyógyászati előnyt nyújtana a kutatás, a megelőzés, a diagnosztika vagy a gyógyászat területén az emberek vagy az állatok számára, valamint ki kell zárni a szabadalmazhatóság köréből azokat az állatokat is, amelyek ilyen eljárással jönnek létre;(46) mivel, figyelembe véve azt a tényt, hogy a szabadalom funkciója a feltaláló – alkotó munkája elismeréseként – kizárólagos, de időtartamában korlátozott joggal való felruházása, és ezáltal a feltalálói tevékenység ösztönzése, a szabadalmast fel kell jogosítani arra, hogy megtilthassa a szabadalmazott, önmagát szaporító anyag hasznosítását azokban az esetekben, amikor hasonló módon megengedett a szabadalmazott, önmagát nem szaporító anyag hasznosításának, azaz a szabadalmazott termék előállításának megtiltása;(47) mivel rendelkezni kell a szabadalmi oltalom első korlátozásáról arra az esetre, ha a szabadalmas vagy bárki más az ő kifejezett hozzájárulásával a szabadalmazott találmány tárgyát képező szaporítóanyagot mezőgazdasági felhasználás céljából gazdálkodó számára adja el; mivel ez az első korlátozás engedélyt jelent arra, hogy a gazdálkodó a betakarításból származó terményt saját gazdaságában szaporítsa vagy többszörözés céljából felhasználja; mivel az ilyen jogosultság mértékét és feltételeit a közösségi növényfajta-oltalomról szóló, 1994. július 27-ei 2100/94/EK tanácsi rendelettel összhangban kell megállapítani [6];(48) mivel a gazdálkodó csak annak a díjnak a megfizetésére kötelezhető, amit a közösségi jog növényfajta-oltalomra vonatkozó szabályozása feltételként előír a közösségi növényfajta-oltalomból eredő jogok korlátozásának kérelmezésekor;(49) mivel ugyanakkor a szabadalmas felléphet azzal a gazdálkodóval szemben, aki e jogosultságával visszaél, vagy az olyan nemesítővel szemben, aki a szabadalmazott találmányt magában foglaló növényfajtát fejlesztett ki anélkül, hogy kötelezettségeinek eleget tett volna;(50) mivel a szabadalmi oltalom korlátozásának második esetében a gazdálkodót fel kell jogosítani arra, hogy szabadalmi oltalom alatt álló állatállományt mezőgazdasági célra felhasználjon;(51) mivel e második korlátozás mértékét és feltételeit a nemzeti törvényeknek, rendeleteknek és gyakorlatnak kell megállapítania, hiszen a Közösség nem alkotott jogszabályt az állatfajták oltalmáról;(52) mivel a génmanipulációs eljárással létrehozott új növényi jellemzők hasznosítása terén díjfizetés ellenében, kényszerengedély formájában hozzáférést kell biztosítani azokban az esetekben, amikor az adott növényfajta – az érintett nemzetség vagy faj vonatkozásában – számottevő gazdasági jelentőségű műszaki előrelépést jelent a szabadalom szerinti találmányhoz viszonyítva;(53) mivel a génmanipulációs eljárással létrehozott új növényfajták új növényi jellemzőinek hasznosítása terén díjfizetés ellenében, kényszerengedély formájában kell biztosítani a hozzáférést azokban az esetekben, amikor a találmány számottevő gazdasági jelentőségű műszaki előrelépést jelent;(54) mivel a TRIPs-egyezmény 34. cikke részletes rendelkezéseket tartalmaz a bizonyítási teher vonatkozásában, amelyek kötelező érvényűek valamennyi tagállamban; mivel ennek következtében ennek az irányelvnek nem szükséges rendelkeznie a bizonyítási teherről;(55) mivel a Közösség a 93/626/EGK [7] határozat alapján csatlakozott a biológiai sokféleségről szóló, 1992. június 5-i egyezményhez; mivel ebben a vonatkozásban a tagállamok számára – az irányelvnek megfelelő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseik hatálybaléptetésekor – különösen jelentős az egyezmény 3. cikke, 8. cikkének j) pontja, 16. cikke (2) bekezdésének második mondata, valamint 16. cikkének (5) bekezdése;(56) mivel a biológiai sokféleségről szóló egyezményben részes felek 1996 novemberében megtartott harmadik konferenciája III/17-es döntésében rögzítette, hogy "további erőfeszítések szükségesek a szellemi tulajdonjogok és a TRIPs-egyezmény, valamint a biológiai sokféleségről szóló egyezmény vonatkozó rendelkezései közötti kapcsolat közös elismerésének kialakítása érdekében, különös tekintettel a technológiaátadáshoz, a biológiai sokféleség megőrzéséhez és fenntartható kiaknázásához, valamint a génkészletek felhasználásából származó előnyök igazságos és méltányos elosztásához – ideértve a hagyományos életformát megtestesítő őshonos és helyi közösségek olyan tudásának, újításainak és szokásainak védelmét is, amelyek hozzájárulnak a biológiai sokféleség megőrzéséhez és fenntartható kiaknázásához – kapcsolódó témakörökre",ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. FEJEZETSzabadalmazhatóság1. cikk(1) A biotechnológiai találmányokat a tagállamok a nemzeti szabadalmi jog alapján részesítik oltalomban. Amennyiben szükséges, a tagállamok ezen irányelv rendelkezéseinek figyelembevétele érdekében módosítják nemzeti szabadalmi jogi szabályozásukat.(2) Ez az irányelv nem érinti a tagállamok nemzetközi megállapodásokban, különösen a TRIPs-egyezményben és a biológiai sokféleségről szóló egyezményben vállalt kötelezettségeit.2. cikk(1) Ennek az irányelvnek az alkalmazásábana) "biológiai anyag" bármely olyan – genetikai információt tartalmazó – anyag, amely önmagában képes a szaporodásra, vagy biológiai rendszerben szaporítható;b) "mikrobiológiai eljárás" az az eljárás, amelyet mikrobiológiai anyag felhasználásával vagy ilyen anyagon hajtanak végre, vagy amely mikrobiológiai anyagot eredményez.(2) A növények vagy állatok előállítására szolgáló eljárás lényegében biológiai, ha egészében keresztezésből, szelekcióból vagy más természeti folyamatból áll.(3) A "növényfajta" fogalmát a 2100/94/EK rendelet 5. cikke határozza meg.3. cikk(1) Ennek az irányelvnek az alkalmazásában az új, feltalálói tevékenységen alapuló és iparilag alkalmazható találmány szabadalmazható akkor is, ha biológiai anyagból álló vagy azt tartalmazó termékre, vagy olyan eljárásra vonatkozik, amelynek révén biológiai anyagot állítanak elő, dolgoznak fel vagy alkalmaznak.(2) Találmánynak minősülhet a természetes környezetéből izolált vagy műszaki eljárással előállított biológiai anyag akkor is, ha a természetben korábban már előfordult.4. cikk(1) Nem részesülhetnek szabadalmi oltalombana) a növényfajták és az állatfajták;b) a növények vagy állatok előállítására szolgáló, lényegében biológiai eljárások.(2) A növényekre vagy állatokra vonatkozó találmány szabadalmi oltalomban részesülhet, ha műszaki megvalósíthatósága nem korlátozódik valamely meghatározott növény- vagy állatfajtára.(3) Az (1) bekezdés b) pontjában foglalt rendelkezés nem érinti azoknak a találmányoknak a szabadalmazhatóságát, amelyek mikrobiológiai vagy más műszaki eljárásra vagy ilyen eljárással előállított termékre vonatkoznak.5. cikk(1) Kialakulásának és fejlődésének egyetlen szakaszában sem lehet szabadalmazható találmány tárgya az emberi test, sem pedig az emberi test bármely részének puszta felfedezése, ideértve valamely gén szekvenciájának vagy részszekvenciájának felfedezését is.(2) Az emberi testből izolált vagy valamely műszaki eljárással más módon előállított rész, ideértve a gén szekvenciáját vagy részszekvenciáját is, szabadalmazható találmány tárgya lehet akkor is, ha az ilyen rész szerkezete megegyezik valamely természetben előforduló rész szerkezetével.(3) A gén szekvenciájának vagy részszekvenciájának ipari alkalmazhatóságát fel kell tárni a szabadalmi bejelentésben.6. cikk(1) A találmány nem részesülhet szabadalmi oltalomban, ha kereskedelmi célból történő hasznosítása a közrendbe vagy a közerkölcsbe ütközne; a hasznosítás nem tekinthető közrendbe vagy közerkölcsbe ütközőnek pusztán azért, mert az valamely jogszabállyal ellentétben áll.(2) Az (1) bekezdés alapján nem részesülhet szabadalmi oltalomban különösena) az ember klónozására szolgáló eljárás;b) az ember csíravonalának genetikai azonosságát módosító eljárás;c) az emberi embrió alkalmazása ipari vagy kereskedelmi célra;d) az állatok genetikai azonosságát módosító eljárás, ha az szenvedést okozhat az állatoknak anélkül, hogy bármilyen jelentős gyógyászati előnyt nyújtana az emberek vagy az állatok számára, továbbá az ilyen eljárással létrejövő állat.7. cikkA Bizottságnak a tudomány és az új technológiák etikai kérdéseit vizsgáló európai csoportja értékeli a biotechnológia valamennyi etikai szempontját.II. FEJEZETAz oltalom terjedelme8. cikk(1) Ha a találmány tárgya olyan biológiai anyag, amelynek a találmány eredményeként sajátos jellemzői vannak, az oltalom kiterjed arra a biológiai anyagra is, amely szaporítás vagy többszörözés útján – azonos vagy eltérő formában – a találmány tárgyát képező biológiai anyagból származik, és azzal azonos jellemzőkkel rendelkezik.(2) Ha a találmány tárgya olyan eljárás, amellyel a találmány eredményeként sajátos jellemzőkkel rendelkező biológiai anyag állítható elő, az oltalom kiterjed a találmány tárgyát képező eljárással közvetlenül előállított biológiai anyagra, továbbá arra a biológiai anyagra is, amely szaporítás vagy többszörözés útján – azonos vagy eltérő formában – a találmány tárgyát képező eljárással közvetlenül előállított biológiai anyagból származik, és azzal azonos jellemzőkkel rendelkezik.9. cikkHa a találmány tárgya genetikai információt tartalmazó vagy abból álló termék, az oltalom kiterjed – az 5. cikk (1) bekezdésében foglaltak kivételével – arra az anyagra is, amelyben a termék megtestesül, illetve amely a genetikai információt tartalmazza, és amelyben az ellátja funkcióját.10. cikkA 8. és 9. cikkben meghatározott oltalom nem terjed ki a szabadalmas által vagy az ő kifejezett hozzájárulásával valamely tagállamban már forgalomba hozott biológiai anyag szaporításával vagy többszörözésével előállított biológiai anyagra, ha a többszörözés vagy a szaporítás szükségszerű eredménye annak a felhasználásnak, amelynek céljára a biológiai anyagot forgalomba hozták, feltéve hogy az így előállított anyagot ezt követően nem használják másféle szaporításra vagy többszörözésre.11. cikk(1) A 8. és 9. cikkben foglaltaktól eltérően, ha a szabadalmas vagy bárki más az ő kifejezett hozzájárulásával valamely növény szaporítóanyagát mezőgazdasági felhasználás céljából gazdálkodó számára adja el vagy értékesíti más módon, azt úgy kell tekinteni, hogy a gazdálkodó engedélyt kapott a betakarításból származó termény saját gazdaságában szaporítás vagy többszörözés céljából történő felhasználására; az ilyen jogosultság mértékére és feltételeire a 2100/94/EK rendelet 14. cikkében foglaltak az irányadók.(2) A 8. és 9. cikkben foglaltaktól eltérően, ha a szabadalmas vagy bárki más az ő kifejezett hozzájárulásával valamely tenyészállatot vagy egyéb állati szaporítóanyagot gazdálkodó számára ad el vagy értékesít más módon, azt úgy kell tekinteni, hogy a gazdálkodó engedélyt kapott a szabadalmi oltalom alatt álló állatállomány mezőgazdasági célra történő felhasználására. Ez a jogosultság az állatnak vagy más állati szaporítóanyagnak a saját mezőgazdasági tevékenység céljára történő felhasználására vonatkozik; nem terjed ki azonban a kereskedelmi jellegű szaporító tevékenység keretében vagy annak céljából történő eladásra.(3) A (2) bekezdés szerinti jogosultság mértékére és feltételeire a tagállami törvények, rendeletek és gyakorlat az irányadók.III. FEJEZETKényszerengedély12. cikk(1) Ha a nemesítő nem tudja megszerezni vagy hasznosítani a növényfajta-oltalom tárgyát egy korábbi szabadalom megsértése nélkül, kérelmére a szabadalmazott találmány hasznosítására – megfelelő díj megfizetése ellenében – az oltalom alatt álló növényfajta hasznosításához szükséges terjedelemben kizárólagosságot nem biztosító kényszerengedélyt kell adni. A tagállamok biztosítják, hogy – ilyen engedély esetén – a szabadalmas igényt tarthat arra, hogy méltányos feltételekkel engedélyt adjanak számára a növényfajta-oltalom szerinti növényfajta hasznosítására.(2) Ha a biotechnológiai találmány szabadalmasa nem tudja a szabadalmat hasznosítani egy korábbi növényfajta-oltalom megsértése nélkül, kérelmére az oltalom alatt álló növényfajta hasznosítására – megfelelő díj megfizetése ellenében – kizárólagosságot nem biztosító kényszerengedélyt kell adni. A tagállamok biztosítják, hogy – ilyen engedély esetén – a növényfajta-oltalom jogosultja igényt tarthat arra, hogy méltányos feltételekkel engedélyt adjanak számára a szabadalom szerinti találmány hasznosítására.(3) Aki az (1) és (2) bekezdés alapján kényszerengedélyt kér, annak igazolnia kell, hogya) a szabadalmassal vagy a növényfajta-oltalom jogosultjával a hasznosítási szerződés megkötésére tett kísérlet eredménytelen volt;b) a növényfajta, illetve a találmány számottevő gazdasági jelentőségű műszaki előrelépést jelent a szabadalom szerinti találmányhoz, illetve a növényfajta-oltalom szerinti növényfajtához viszonyítva.(4) A tagállamok kijelölik a kényszerengedélyek megadásáért felelős hatóságot vagy hatóságokat. Ha a növényfajtára vonatkozó kényszerengedély megadása a Közösségi Növényfajta-hivatal kizárólagos hatáskörébe tartozik, a 2100/94/EK rendelet 29. cikkét kell alkalmazni.IV. FEJEZETBiológiai anyag letétbe helyezése, hozzáférhetősége és újbóli letétbe helyezése13. cikk(1) Ha a találmány tárgya a köz számára hozzá nem férhető olyan biológiai anyag vagy annak alkalmazása, amely a szabadalmi bejelentésben nem tárható fel oly módon, hogy annak alapján azt szakember meg tudja valósítani, a szabadalmi jog céljaira a találmány nem tekinthető feltártnak, kivéve, haa) a biológiai anyagot legkésőbb a szabadalmi bejelentés napján valamely elismert letéteményes szervnél letétbe helyezték. Elismert letéteményes szervnek azokat a szerveket kell tekinteni, amelyek a mikroorganizmusok szabadalmi eljárás céljából történő letétbe helyezése nemzetközi elismeréséről szóló, 1977. április 28-án kelt Budapesti Szerződés (a továbbiakban: "Budapesti Szerződés") 7. cikkének megfelelően megszerezték a nemzetközi letéteményes szerv jogállását;b) a bejelentés napján benyújtott bejelentés tartalmazza mindazt a lényeges információt, amely a letétbe helyezett biológiai anyag jellemzőiről a bejelentő rendelkezésére áll;c) a szabadalmi bejelentésben feltüntetik a letéteményes szerv nevét és a letétbehelyezési számot.(2) A letétbe helyezett biológiai anyagot minta kiadásával kell hozzáférhetővé tenni:a) a szabadalmi bejelentés első közzétételét megelőzően azok részére, akiket a nemzeti szabadalmi jog feljogosít a szabadalmi bejelentés iratainak megtekintésére;b) a bejelentés első közzététele és a szabadalom megadása között bárki számára, aki ezt kéri, vagy – a bejelentő kérelmére – kizárólag független szakértő számára;c) a szabadalom megadása után bárki számára, aki ezt kéri, függetlenül a szabadalom megvonásától vagy megsemmisítésétől.(3) A minta kiadására csak akkor kerülhet sor, ha a kérelmező kötelezettséget vállalt arra, hogy az oltalom ideje alatta) a mintát vagy az abból származtatott anyagot harmadik személy számára nem teszi hozzáférhetővé; ésb) a mintát vagy az abból származtatott anyagot csak kísérleti célokra használja fel, kivéve, ha a bejelentő vagy a szabadalmas e kötelezettség előírásáról kifejezetten lemond.(4) A bejelentés elutasítása vagy visszavonása esetén – a bejelentő kérelmére – a hozzáférhetővé tételt korlátozni kell úgy, hogy a szabadalmi bejelentés napjától számított 20 évig a letétbe helyezett anyaghoz csak független szakértő férhessen hozzá. Ebben az esetben a (3) bekezdés rendelkezéseit kell alkalmazni.(5) A bejelentő a (2) bekezdés b) pontjában, illetve a (4) bekezdésben említett kérelmet csak addig a napig terjesztheti elő, amelyen a szabadalmi bejelentés közzétételére irányuló technikai előkészületeket befejezettnek kell tekinteni.14. cikk(1) Ha a 13. cikk rendelkezései szerint letétbe helyezett biológiai anyag már nem férhető hozzá az elismert letéteményes szervnél, engedélyezni kell az anyag újbóli letétbe helyezését a Budapesti Szerződésben meghatározott feltételekkel.(2) Újbóli letétbe helyezés esetén a letétbe helyezőnek nyilatkoznia kell arról, hogy az újból letétbe helyezett biológiai anyag azonos az eredetileg letétbe helyezettel.V. FEJEZETZáró rendelkezések15. cikk(1) A tagállamok legkésőbb 2000. július 30-ig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell csatolni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a legfontosabb előírásait, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadtak el.16. cikkA Bizottság az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak megküld:a) a 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott időponttól kezdődően ötévente egy jelentést, amelyben beszámol minden olyan problémáról, amely ez az irányelv és az emberi jogok védelméről szóló olyan nemzetközi egyezmények viszonyából ered, amelyekhez a tagállamok csatlakoztak;b) ennek az irányelvnek a hatálybalépésétől számított két éven belül egy jelentést, amely felméri, hogy a génmanipulációs alapkutatások számára milyen következményekkel járt az olyan témákról szóló publikációk kiadásának elmaradása, illetve késedelme, amelyek szabadalmazhatóak volnának;c) a 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott időponttól kezdődően évente egy jelentést a szabadalmi jognak a biotechnológia és a génmanipuláció területén bekövetkezett fejlődéséről és következményeiről.17. cikkEz az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.18. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1998. július 6-án.az Európai Parlament részérőlaz elnökJ. M. Gil-Roblesa Tanács részérőlaz elnökR. Edlinger[1] HL C 296., 1996.10.8., 4. o., valamint HL C 311., 1997.10.11., 12. o.[2] HL C 295., 1996.10.7., 11. o.[3] Az Európai Parlament 1997. július 16-i véleménye (HL C 286., 1997.9.22., 87. o.), a Tanács 1998. február 26-i közös álláspontja (HL C 110., 1998.4.8., 17. o.) és az Európai Parlament 1998. május 12-i határozata (HL C 167., 1998.6.1.), továbbá a Tanács 1998. június 16-i határozata.[4] HL C 68., 1995.3.20., 26. o.[5] HL L 336., 1994.12.23., 213. o.[6] HL L 227., 1994.9.1., 1. o. A 2506/95/EK rendelettel módosított rendelet (HL L 258., 1995.10.28., 3. o.).[7] HL L 309., 1993.12.31., 1. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács irányelve (1988. november 23.) a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 3820/85/EGK rendelet és a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló 3821/85/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó egységes ellenőrzési eljárásról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31988L0599

Hivatalos Lap L 325 , 29/11/1988 o. 0055 - 0057 finn különkiadás fejezet 5 kötet 4 o. 0135  svéd különkiadás fejezet 5 kötet 4 o. 0135

		A Tanács irányelve(1988. november 23.)a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 3820/85/EGK rendelet és a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló 3821/85/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó egységes ellenőrzési eljárásról(88/599/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 75. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],tekintettel a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselőinek az 1985. december 20-i állásfoglalására a közúti szállításra vonatkozó szociális előírások végrehajtásának javításáról [4],mivel a 3820/85/EGK rendelet [5] és a 3821/85/EGK rendelet [6] fontos a belföldi szállítási szolgáltatások egységes piacának megteremtése szempontjából;mivel a közúti szállításra vonatkozó szociális előírások megfelelő alkalmazása megkívánja, hogy a tagállamok egységesen és hatékonyan végezzék annak ellenőrzését;mivel szükséges minimumkövetelmények bevezetése a hatályos rendelkezések teljesítésének ellenőrzésére, megsértésük csökkentése és megakadályozása érdekében;mivel a Portugál Köztársaság a közúti közlekedésben csak nemrégiben vezetett be ellenőrző eljárásokat, és ennek megfelelően engedélyezni kell számára, hogy ennek az irányelvnek a hatálybaléptetését elhalassza;mivel az eredményes és hatékony ellenőrzés igénye a Közösség teljes területén szükségessé fogja tenni a tagállamokban az információcserét és a kölcsönös segítségnyújtást a rendeletek végrehajtásában;mivel az információcsere kötelező és rendszeres kell hogy legyen;mivel a közúti szállításra vonatkozó szociális előírások egységes alkalmazása szükséges, hogy a fuvarozási vállalkozások versenyében ne lépjenek föl torzulások, valamint a közlekedés biztonságának javítása és a társadalmi haladás elősegítése érdekében,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEllenőrzésekEnnek az irányelvnek az a célja, hogy minimumfeltételeket állapítson meg a 3820/85/EGK rendelet és a 3820/85/EGK rendelet megfelelő és egységes alkalmazásához.2. cikkEllenőrző rendszerek(1) A tagállamok a 3820/85/EGK rendelet és a 3820/85/EGK rendelet hatálya alá bármely szállítási kategóriába tartozó járművezetők, vállalkozások és járművek megfelelően nagy, reprezentatív mintájának évente történő megfelelő és rendszeres ellenőrzésére szolgáló rendszert állítanak föl, amely magában foglalja a közúton és a vállalkozások telephelyein végzett ellenőrzéseket is.(2) Minden tagállam oly módon szervezi meg az ellenőrzéseket:- hogy minden évben a 3820/85/EGK rendelet és a 3821/85/EGK rendelet alkalmazási körébe tartozó járművek vezetői összes munkanapjának legalább 1 %-ára kiterjedjenek,- hogy az összes ellenőrzött munkanap legalább 15 %-án közúton, legalább 25 %-án pedig a vállalkozások telephelyein történjen az ellenőrzés.(3) A közutakon ellenőrzött járművezetők számát, a vállalkozások telephelyein végzett ellenőrzések számát, az ellenőrzött munkanapok számát, valamint a jelentett jogsértések számát többek között csatolják a 3820/85/EGK rendelet 16. cikke (2) bekezdésének megfelelően a Bizottságnak benyújtott információkhoz.3. cikkKözúti ellenőrzések(1) A közúti ellenőrzéseket úgy végzik, hogy bárhol, bármikor számítani lehessen rájuk, és az úthálózat kellőképpen nagy hányadát lefedjék annak érdekében, hogy megnehezítsék az ellenőrző pontok elkerülését.(2) A közúti ellenőrzések az alábbiakra terjednek ki:- a napi vezetési idők, szünetek és napi pihenőidők, valamint, szabálytalanságok egyértelmű jelei esetén, a megelőző napokra vonatkozó, a járműben a 3821/85/EGK rendelet 15. cikke (5) bekezdésének megfelelően megtalálható adatrögzítő lapok,- indokolt esetben a megelőző hétre vonatkozó pihenőidő,- a menetíró készülék helyes működése (a készülékkel, illetve az adatrögzítő lapokkal történt esetleges visszaélés megállapítása), vagy, amennyiben indokolt, a 3820/85/EGK rendelet 14. cikkének (5) bekezdésében felsorolt dokumentumok megléte a járművön.(3) A közúti ellenőrzéseket a járművek és a járművezetők bárminemű megkülönböztetése nélkül végzik el, akár honosak, akár nem.(4) Az illetékes ellenőrző tisztviselő munkájának elősegítése céljából a rendelkezésére bocsátják:- a legfontosabb ellenőrzendő pontok listáját,- a szótárat, amelyben a közúti fuvarozásban használatos legfontosabb kifejezések szerepelnek. A szótárat a tagállamok részére a Bizottság biztosítja.(5) Amennyiben egy másik tagállamban nyilvántartott jármű vezetőjének közúti ellenőrzése alapján fölmerülhet, hogy olyan jogsértéseket követett el, amelyeket az ellenőrzés során a szükséges adatok hiányában kivizsgálni nem lehet, az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai segítséget nyújtanak egymásnak a helyzet tisztázása érdekében. Azokban az esetekben, amikor e célból az illetékes tagállam a vállalkozás telephelyén végez ellenőrzést, ennek az ellenőrzésnek az eredményéről tájékoztatja a másik érintett tagállamot.4. cikkVállalkozások telephelyén végzett ellenőrzések(1) A 2. cikk (1) bekezdésében előírt telephelyi ellenőrzéseket a különféle fuvarozási kategóriák esetében meglévő múltbeli tapasztalatokat figyelembe véve tervezik meg.Azokban az esetekben is ellenőrzést tartanak a vállalkozás telephelyén, amikor a 3820/85/EGK rendeletben és a 3821/85/EGK rendeletben foglaltak súlyos megsértését állapították meg a közúti ellenőrzés során.(2) A vállalkozások telephelyein végzett ellenőrzések a következő elemekből állnak, a közúti ellenőrzés elemein túl:- a heti pihenőidők és a pihenőidők közötti vezetési idők,- az engedélyezett összes vezetési idő két hétre,- a csökkentett napi vagy heti pihenőidők ellentételezése,- az adatrögzítő lapok használata, illetve a járművezetők munkaidő-beosztása.(3) Az ebben a cikkben megállapítottak alkalmazásában a hatóság kérésére a vállalkozások által átadott megfelelő dokumentumok alapján a hatáskörrel rendelkező hatóságnál végzett ellenőrzések egy tekintet alá esnek a vállalkozások telephelyén végzett ellenőrzésekkel.5. cikkÖsszehangolt ellenőrzések(1) A tagállamok legalább évente kétszer összehangolt közúti ellenőrzés keretében ellenőrzik a 3820/85/EGK rendelet és a 3821/85/EGK rendelet hatálya alá tartozó járművezetőket és járműveket.(2) Ezeket az ellenőrzéseket, amilyen mértékben lehetséges, két vagy több tagállam ellenőrző szervei egy időben hajtják végre saját államuk területén.6. cikkInformációcsere(1) A 3820/85/EGK rendelet 17. cikkének (3) bekezdése és a 3821/85/EGK rendelet 19. cikkének (3) bekezdése alapján kölcsönösen egymás rendelkezésére bocsátott információ átadása 12 havonta történik, elsőként hat hónappal az erről az irányelvről szóló értesítés [7] után, valamint adott esetekben egy tagállam külön kérésére is.(2) Ehhez minden tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága azt a szabványos jelentésformát használja, amelyet a Bizottság készít el a tagállamok egyetértésével.7. cikk(1) A Portugál Köztársaság kivételével a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 1989. január 1-jéig megfeleljenek.A Portugál Köztársaság az említett törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket legkésőbb 1990. január 1-jéig lépteti hatályba.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal az irányelv alkalmazásával összefüggő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseiket.8. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1988. november 23-án.a Tanács részérőlaz elnökTh. Pangalos[1] HL C 116., 1988.5.3., 17. o.[2] A véleményt 1988. november 17-én fogadták el (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).[3] HL C 208., 1988.8.8., 26. o.[4] HL C 348., 1985.12.31., 1. o.[5] HL L 370., 1985.12.31., 1. o.[6] HL L 370., 1985.12.31., 8. o.[7] Erről az irányelvről 1988. november 24-én értesítették a tagállamokat.--------------------------------------------------


title: A Tanács második irányelve (1983. december 30.) a tagállamok gépjármű-felelősségbiztosításra vonatkozó jogszabályainak közelítéséről

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31984L0005

Hivatalos Lap L 008 , 11/01/1984 o. 0017 - 0020 finn különkiadás fejezet 6 kötet 2 o. 0090  spanyol különkiadás fejezet 13 kötet 15 o. 0244  svéd különkiadás fejezet 6 kötet 2 o. 0090  portugál különkiadás fejezet 13 kötet 15 o. 0244

		A Tanács második irányelve(1983. december 30.)a tagállamok gépjármű-felelősségbiztosításra vonatkozó jogszabályainak közelítéséről(84/5/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1];tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel a 72/430/EGK irányelvvel [4] módosított 72/166/EGK tanácsi irányelvvel [5] a Tanács elvégezte a tagállamok gépjármű-felelősségbiztosítására és a biztosítási kötelezettség végrehajtására vonatkozó jogszabályainak közelítését;mivel a 72/166/EGK irányelv 3. cikke előírja, hogy minden tagállam tegyen meg minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy az általában a területén található gépjárművek felelősségbiztosítással rendelkezzenek; mivel a fedezett felelősség mértékét és a biztosítási fedezet feltételeit azon intézkedések alapján fogják meghatározni;mivel ugyanakkor továbbra is jelentős eltérések mutatkoznak a különböző tagállamok jogszabályaiban a biztosítással való fedezettség kötelezettségének mértéke tekintetében; mivel ezek az eltérések közvetlen hatást gyakorolnak a közös piac létrehozására és működésére;mivel indokolt a biztosítással való fedezettség kötelezettségének kiterjesztése a tulajdonban keletkezett károkból eredő felelősségre is;mivel a biztosítás köteles összegének minden esetben garantálnia kell a balesetet elszenvedők megfelelő kártérítését, függetlenül attól, hogy a baleset melyik tagállam területén történt;mivel szükséges rendelkezni egy olyan szerv létrehozásáról, amely garantálja, hogy a balesetet elszenvedő abban az esetben sem marad kártérítés nélkül, ha a balesetet okozó gépjármű nem rendelkezik biztosítással, vagy ha a gépjármű azonosítatlan; mivel fontos biztosítani, hogy az ilyen balesetet elszenvedő személy közvetlenül ehhez a szervhez fordulhasson, anélkül hogy módosításra kerülnének azok a rendelkezések, amelyeket a tagállamok az e szerv által megfizetett kártérítés kiegészítő vagy nem kiegészítő jellegének vonatkozásában, valamint a jogátruházás szabályainak vonatkozásában alkalmaznak; mivel ugyanakkor a tagállamok számára biztosítani kell annak a lehetőségét, hogy bizonyos korlátozott kizárásokat alkalmazzanak az e szerv általi kifizetések tekintetében, valamint hogy egy azonosítatlan gépjármű által okozott anyagi kár megtérítését korlátozhassák vagy kizárhassák a visszaélések veszélyére való tekintettel;mivel a balesetet elszenvedők érdeke azt kívánja, hogy bizonyos kizárási záradékok csak a biztosító és a balesetben felelős személy közötti viszonyt szabályozzák; mivel ugyanakkor lopott vagy erőszakkal eltulajdonított gépjárművek esetében a tagállamok előírhatják, hogy a fent említett szerv fizesse meg a kártérítést;mivel annak érdekében, hogy ennek a szervnek a pénzügyi terheit csökkentsék, a tagállamok rendelkezhetnek bizonyos önrész alkalmazásáról olyan esetekben, amikor ez a szerv biztosítással nem rendelkező gépjárművek által — illetve, ahol szükséges, a lopott vagy erőszakkal eltulajdonított gépjárművek által — okozott anyagi kárt térít meg;mivel a biztosított személy, sofőr vagy bármely más felelős személy családtagjai részére ugyanolyan védelmet kell nyújtani személyi sérülés esetén, mint egyéb harmadik fél esetében;mivel a biztosítás ellenőrzésének megszüntetése annak a feltételnek a teljesülése esetén valósul meg, hogy a vendéglátó ország országos nemzeti irodája garantálja az általában egy másik tagállamban üzemben tartott gépjárművek által okozott károk megtérítését; mivel a legkézenfekvőbb mód egy adott gépjármű üzemben tartása helyének megállapítására egy adott tagállam forgalmi rendszámtáblájának megléte a gépjárművön; mivel ezért a 72/166/EGK irányelv 1. cikk (4) bekezdés első francia bekezdését, ezt érvényesítendő, módosítani kell;mivel kezdetben egyes tagállamok helyzetére való tekintettel egyrészt a minimális összegek, másrészt a fedezet és az önrészek vonatkozásában, amelyeket a fent említett szerv alkalmazhat anyagi kár esetén, rendelkezni szükséges arról, hogy ezekben a tagállamokban átmeneti intézkedések segítségével fokozatosan történhessen az irányelv rendelkezéseinek alkalmazása a minimális összegek és az anyagi kárnak az azon szerv általi megtérítése vonatkozásában,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikk(1) A 72/166/EGK irányelv 3. cikk (1) bekezdésében említett biztosítás kötelezően mind az anyagi kárt, mind pedig a személyi sérülést fedezi.(2) A tagállamok által nyújtható magasabb biztosítási összegek sérelme nélkül minden tagállam előírja, hogy azok az összegek, amelyekre az ilyen jellegű biztosítás kötelező, legalább elérik:- személyi sérülés esetén a 350000 ECU-t, amennyiben csak egyetlen sérült van; amennyiben egynél több sérült nyújt be egyetlen kárigényt, ezt az összeget a sérültek számával megszorozzák,- anyagi kár esetén a 100000 ECU-t kárigényenként, a sérültek számától függetlenül.A tagállamok a fenti minimális összegek helyett meghatározhatnak egy 500000 ECU-s minimális összeget is személyi sérülés esetére, amennyiben egynél több személy sérülésére vonatkozik egyetlen kárigény, vagy személyi sérülés és anyagi kár esetére egy kárigényenkénti 600000 ECU-s általános minimális összeget a sérültek számától és a keletkezett kár természetétől függetlenül.(3) Ezen irányelv alkalmazásában az "ECU" a 3180/78 (EGK) rendelet [6] 1. cikkében meghatározott elszámolási egységet jelöli. A négyéves időtartamokra meghatározandó, nemzeti valutában kifejezett átváltási érték minden időtartam első éve januárjának első napjától a megelőző szeptember utolsó olyan napján érvényes átváltási érték, amely napon rendelkezésre állt az ECU átváltási értéke valamennyi közösségbeli valutában kifejezve. Az első időtartam 1984. január 1-jén kezdődik.(4) Valamennyi tagállam létrehoz vagy felhatalmaz egy szervet, amelynek a feladata az, hogy kártérítést biztosítson, legalább annak a biztosítási kötelezettségnek az erejéig, amely egy azonosítatlan gépjármű vagy az (1) bekezdésben meghatározott biztosítási kötelezettségnek eleget nem tevő gépjármű által okozott anyagi kár vagy személyi sérülés esetén áll fenn. Ez a rendelkezés nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, amelynek értelmében eldönthetik, hogy az e szerv által biztosított kártérítést kiegészítő vagy nem kiegészítő jellegűnek tekintik, illetve amelynek értelmében rendelkezhetnek a kárigények rendezésének megosztásáról a szerv, a balesetben felelős személy vagy személyek, valamint egyéb olyan biztosítók vagy társadalombiztosítási szervek között, amelyek ugyanannak a balesetnek a vonatkozásában kötelesek kártérítést biztosítani a balesetet elszenvedő részére.A balesetet elszenvedő személy bármely eset kapcsán közvetlenül a szervhez fordulhat, amely a kérésére a balesetet elszenvedő által benyújtott információk alapján köteles indokolással ellátott választ adni számára bármely kártérítés kifizetésének vonatkozásában.Ugyanakkor a tagállamok kizárhatják a kártérítés e szerv általi kifizetését azon személyek vonatkozásában, akik saját akaratukból szálltak be a gépjárműbe, amely a kárt vagy a sérülést okozta, amennyiben a szerv bizonyítani tudja, hogy tudomásuk volt arról, hogy a gépjármű nem volt biztosítva.A tagállamok korlátozhatják vagy kizárhatják a kártérítés e szerv általi kifizetését minden olyan esetben, amikor azonosítatlan gépjármű anyagi kárt okozott.Biztosítással nem rendelkező gépjármű által okozott anyagi kár esetében 500 ECU-t meg nem haladó önrészt is engedélyezhetnek, amelyért a balesetet elszenvedő személy a felelős.Továbbá minden tagállam alkalmazza törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit az e szerv által történő kártérítésre, a balesetet elszenvedő személy számára előnyösebb egyéb gyakorlat sérelme nélkül.2. cikk(1) Valamennyi tagállam megtesz minden szükséges intézkedést, amely garantálja, hogy bármely törvényi rendelkezést vagy bármely szerződési záradékot, amely a 72/166/EGK irányelv 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően kiállított biztosítási kötvényben szerepel, és amely kizárja a biztosítás köréből azokat az eseteket, amikor a gépjárművet olyan személy használja vagy vezeti, aki:- ezen tevékenységhez nem rendelkezik kifejezett vagy hallgatólagos engedéllyel, vagy- nem rendelkezik az adott gépjármű vezetésére feljogosító jogosítvánnyal, vagy- megszegte az adott gépjármű műszaki állapotára és biztonságosságára vonatkozó, törvény által megszabott műszaki előírásokat,a 72/166/EGK irányelv 3. cikk (1) bekezdésének alkalmazásában érvénytelennek tekintsenek olyan harmadik fél kárigényének vonatkozásában, aki balesetet szenvedett el.Mindazonáltal az első francia bekezdésben említett rendelkezés vagy előírás felhasználható olyan személyek ellenében, akik saját akaratukból szálltak be a gépjárműbe, amely a kárt vagy a sérülést okozta, amennyiben a biztosító bizonyítani tudja, hogy tudomásuk volt arról, hogy a gépjármű lopott volt.A tagállamoknak lehetőségük van rá — a saját területükön történő balesetek esetében —, hogy ne alkalmazzák az első albekezdésben szereplő rendelkezést, amennyiben és amilyen mértékben az elszenvedett kárért a kárvallott személy egy szociális biztonsági szervtől kártérítést kaphat.(2) Lopott vagy erőszakkal eltulajdonított gépjárművek esetében a tagállamok rendelkezhetnek arról, hogy az 1. cikk (4) bekezdésében meghatározott szerv fizesse ki a kártérítést a biztosító helyett az e cikk (1) bekezdésében megállapított feltételek mellett; amennyiben a gépjárművet általában egy másik tagállam területén tartanak üzemben, az a szerv nem nyújthat be kárigényt abban a tagállamban semmilyen szervhez.Azok a tagállamok, amelyek lopott vagy erőszakkal eltulajdonított gépjárművek esetében úgy rendelkeznek, hogy az 1. cikk (4) bekezdésében említett szerv fizesse meg a kártérítést, anyagi kár esetére egy 250 ECU-t nem meghaladó önrészt rögzíthetnek, amelyért a baleset elszenvedő személy a felelős.3. cikkBaleset esetén a biztosított személy, sofőr vagy bármely más, a magánjog értelmében felelős személy családtagjai, akik felelősségét az 1. cikk (1) bekezdésében említett biztosítás fedezi, a családi kapcsolatra való hivatkozással a személyi sérülés vonatkozásában nincsenek automatikusan kizárva a biztosítás köréből.4. cikkA 72/166/EGK irányelv 1. cikk (4) bekezdésének első francia bekezdése helyébe a következő lép:"– annak az államnak a területét, amelynek rendszámtáblájával a gépjármű el van látva, vagy".5. cikk(1) A tagállamok módosítják nemzeti rendelkezéseiket annak érdekében, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 1987. december 31-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.(2) Az így módosított rendelkezéseket legkésőbb 1988. december 31-étől kezdődően alkalmazzák.(3) A (2) bekezdés ellenére:a) a Görög Köztársaságnak rendelkezésére áll az 1995. december 31-ig tartó időszak arra, hogy az 1. cikk (2) bekezdésében előírt szintre növelje a garanciákat. Amennyiben él ezzel a lehetőséggel, a garanciának az abban a cikkben meghatározott összeg- több mint 16 %-át kell elérnie legkésőbb 1988. december 31-ig,- 31 %-át kell elérnie legkésőbb 1992. december 31-ig.b) a többi tagállamnak az 1990. december 31-ig tartó időszak áll rendelkezésére, hogy az 1. cikk (2) bekezdésében előírt szintre növelje a garanciákat. Azok a tagállamok, amelyek élnek ezzel a lehetőséggel, kötelesek az (1) bekezdésben szereplő határidőig megnövelni a garanciákat legalább az 1984. január 1-jén hatályban lévő garanciák és az 1. cikk (2) bekezdésében előírt összegek közötti különbség felével.(4) A (2) bekezdés ellenére:a) az Olasz Köztársaság rendelkezhet úgy, hogy az 1. cikk (4) bekezdésének ötödik albekezdésében meghatározott önrész 1000 ECU legyen 1990. december 31-ig.b) a Görög Köztársaság és Írország rendelkezhet arról, hogy:- az 1. cikk (4) bekezdésében említett szerv által megfizetett kártérítés anyagi kár esetén ki legyen zárva 1992. december 31-ig,- az 1. cikk (4) bekezdésének ötödik albekezdésében említett önrész és a 2. cikk (2) bekezdés második albekezdésében említett önrész 1500 ECU legyen 1995. december 31-ig.6. cikk(1) Legkésőbb 1989. december 31-ig a Bizottság jelentést nyújt be a Tanácsnak azokról a tagállamokról, amelyek érdekében az 5. cikk (3) bekezdés a) pontjában és (4) bekezdés b) pontjában meghatározott átmeneti intézkedések történtek, és ahol szükséges, javaslatokat tesz ezeknek az intézkedéseknek a felülvizsgálatára a fejlemények tükrében.(2) Legkésőbb 1989. december 31-ig a Bizottság jelentést nyújt be a Tanácsnak az irányelv alkalmazásában történt előrehaladásról, és ahol szükséges, javaslatokat tesz különösen az 1. cikk (2) és (4) bekezdésében meghatározott összegek módosítása vonatkozásában.7. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1983. december 30-án.a Tanács részérőlaz elnökG. Varfis[1] HL C 214., 1980.8.21., 9. o. és a HL C 78., 1982.3.30., 17. o.[2] HL C 287., 1981.11.9., 44. o.[3] HL C 138., 1981.6.9., 15. o.[4] HL L 291., 1972.12.28., 162. o.[5] HL L 103., 1972.5.2., 2. o.[6] HL L 379., 1978.12.30., 1. o.--------------------------------------------------