title: A Tanács 2001/111/EK irányelve (2001. december 20.) az emberi fogyasztásra szánt egyes cukorfajtákról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

32001L0111

Hivatalos Lap L 010 , 12/01/2002 o. 0053 - 0057

		A tanács 2001/111/EK Irányelve(2001. december 20.)az emberi fogyasztásra szánt egyes cukorfajtákrólAZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 37. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel:(1) Az élelmiszerekre vonatkozó egyes vertikális irányelveket egyszerűsíteni kell annak érdekében, hogy csak azokat a lényeges követelményeket vegyék figyelembe, amelyeknek az említett irányelvekben meghatározott élelmiszereknek meg kell felelniük ahhoz, hogy a belső piacon szabadon mozoghassanak, és összhangban az 1993. december 10–11-i brüsszeli Európai Tanács következtetéseivel megerősített, az 1992. december 11–12-i edinbourgh-i Európai Tanács következtetéseinek megfelelően.(2) Az emberi fogyasztásra szánt egyes cukorfajtákra vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1973. december 11-i 73/437/EGK tanácsi irányelvet [4] az a tény indokolta, hogy egyes cukorfajtákra vonatkozó nemzeti jogszabályok közötti eltérések tisztességtelen versenyt eredményezhettek, ami félrevezethette a fogyasztókat, és ezáltal közvetlen hatást gyakorolhatott a közös piac létrehozására és működésére.(3) Ezért a 73/437/EGK irányelv célja az volt, hogy megállapítsa az érintett termékek gyártási jellemzőire, csomagolására és címkézésére vonatkozó meghatározásokat és közös szabályokat annak érdekében, hogy biztosítsa e termékek Közösségen belüli szabad mozgását.(4) A Bizottság a lehető leghamarabb, de legkésőbb 2000. július 1-jéig javaslatot kíván tenni arra vonatkozóan, hogy az egyes előre csomagolt termékek névleges töltőtömegének és névleges térfogatának megengedett kiszerelési értéksorairól szóló tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1980. január 15-i 80/232/EGK tanácsi irányelvbe [5] vegyék bele az ezen irányelv hatálya alá tartozó termékek névleges súlyát.(5) A 73/437/EGK irányelvet át kell dolgozni annak érdekében, hogy az emberi fogyasztásra szánt egyes cukorfajták gyártási és értékesítési feltételekre vonatkozó szabályai könnyebben hozzáférhetőek legyenek, valamint hogy összehangolják őket az élelmiszerekre vonatkozó általános, közösségi jogszabályokkal, különösen a címkézéssel, a színezékekkel és más engedélyezett adalékanyagokkal, az extrakciós oldószerekkel és a vizsgálati módszerekkel kapcsolatos jogszabályokkal.(6) A 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben [6] megállapított élelmiszerek címkézésére vonatkozó általános szabályokat kell alkalmazni bizonyos feltételekre is figyelemmel.(7) A Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás és arányosság alapelvével összhangban az érintett termékekre vonatkozó közös meghatározások és szabályok megalkotásának, valamint az élelmiszerekre vonatkozó rendelkezések közösségi jogszabályokkal történő összehangolásának célkitűzését a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, ezért ez a célkitűzés – ezen irányelv jellege miatt – közösségi szinten jobban elérhető. Ez az irányelv nem haladja meg az említett célkitűzés megvalósítása érdekében szükséges mértéket.(8) Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskör gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozat [7] szerint kell elfogadni.(9) A szabad mozgás előtti újabb akadályok létrehozásának elkerülésére a tagállamoknak a kérdéses termékek esetében tartózkodniuk kell az ezen irányelv által elő nem írt nemzeti előírások elfogadásától,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEzen irányelv a melléklet A. részében meghatározott termékekre vonatkozik.Ezen irányelv azonban nem vonatkozik a melléklet A. részében meghatározott, porcukor, kandiscukor, tömbös cukor formában megjelenő termékekre.2. cikkA 2000/13/EK irányelvet az ezen irányelv mellékletének A. részében meghatározott termékekre a következő feltételek és eltérések mellett kell alkalmazni:1. Az alábbi 5. pont sérelme nélkül a melléklet A. részében felsorolt megnevezések csak az ott említett termékekre vonatkoznak, és ezeket azon termékek megjelölésére használják a kereskedelemben.A melléklet A. részének 2. pontjában említett megnevezést a 3. pontban említett termék megnevezésére is használni lehet.Azonban,- a melléklet A. részében meghatározott termékek a kötelező megnevezések mellett viselhetnek a különböző tagállamokban általánosan használt, minősítő kifejezéseket is,- a megnevezéseket használni lehet olyan megnevezésekben is, amelyeket a szokásokkal összhangban más termékek megnevezésére alkottak,feltéve hogy az ilyen megnevezések nem alkalmasak a fogyasztó megtévesztésére.2. A 20 g-nál kisebb tömegű, előre csomagolt termékek esetében nem kell feltüntetni a címkézésen a nettó tömeget.3. A címkézésen fel kell tüntetni a cukoroldat, invertcukoroldat és invertcukorszirup szárazanyag- és invertcukor-tartalmát.4. Az oldatban kristályokat tartalmazó invertcukorszirup címkézésének tartalmaznia kell a "kristályos" minősítő kifejezést.5. Amennyiben a melléklet A. részének 7. és 8. pontjában említett termékek a szárazanyagra vonatkoztatva több mint 5 % fruktózt is tartalmaznak, címkézésükön fel kell tüntetni – utalva a megnevezésükre és mint összetevőkre – a "glükóz-fruktóz szirup", illetve "fruktóz-glükóz szirup" és "víztelenített glükóz-fruktóz szirup", illetve "víztelenített fruktóz-glükóz szirup" nevet aszerint, hogy a glükózkomponens, vagy a fruktózkomponens van-e jelen nagyobb arányban.3. cikkA mellékletben meghatározott termékekre vonatkozóan a tagállamok nem fogadhatnak el olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyekről ezen irányelv nem rendelkezik.4. cikkAz 5. cikk (2) bekezdésében megállapított szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni az ezen irányelv végrehajtásához szükséges, a következő kérdésekhez kapcsolódó intézkedéseket:- ezen irányelv összehangolása az élelmiszerekről szóló általános közösségi jogszabályokkal,- a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazítás.5. cikk(1) A Bizottság munkáját a 69/414/EGK határozat [8] 1. cikke által létrehozott Élelmiszerügyi Állandó Bizottság (a továbbiakban "bizottság") segíti.(2) Erre a bekezdésre történő hivatkozáskor, az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni.Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében meghatározott időszak három hónap.(3) A bizottság elfogadja saját eljárási szabályzatát.6. cikkA 73/437/EGK irányelv 2003. július 12-től kezdődően hatályát veszti.A hatályát vesztett irányelvre való hivatkozásokat ezen irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.7. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2003. július 12. előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.A rendelkezéseket úgy kell alkalmazni, hogy:- 2003. július 12-től kezdődően engedélyezzék a melléklet A. részében meghatározott termékek forgalmazását, ha megfelelnek az ezen irányelvben megállapított meghatározásoknak és szabályoknak,- 2004. július 12-től kezdődően megtiltsák azon termékek forgalmazását, amelyek nem felelnek meg az ezen irányelvnek.Az ezen irányelvnek nem megfelelő, de 2004. július 12. előtt a 73/437/EGK irányelvvel összhangban felcímkézett termékeket a készletek kimerüléséig forgalomba lehet hozni.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.8. cikkEz az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.9. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 2001. december 20-án.a Tanács részérőlaz elnökC. PicquÉ[1] HL C 231., 1996.8.9., 6. o.[2] HL C 279., 1999.10.1., 90. o.[3] HL C 56., 1997.2.24., 20. o.[4] HL L 356., 1973.12.27., 71. o. Az 1985-ös csatlakozási okmánnyal módosított irányelv.[5] HL L 51., 1980.2.25., 1. o. A legutóbb a 87/356/EGK irányelvvel (HL L 192., 1987.7.11., 48. o.) módosított irányelv.[6] HL L 109., 2000.5.6., 29. o.[7] HL L 184., 1999.7.7., 23. o.[8] HL L 291., 1969.11.19., 9. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETA. MEGNEVEZÉSEK ÉS MEGHATÁROZÁSOK1. Félfehér cukorTisztított, kristályosított, jó, tisztességes és piacképes minőségű szacharóz a következő jellemzőkkel:a) forgatóképesség | legalább 99,5 o Z |b) invertcukor-tartalom | legfeljebb 0,1 tömegszázalék |c) szárítási veszteség | legfeljebb 0,1 tömegszázalék. |2. Kristálycukor vagy fehér cukorTisztított, kristályosított, jó, tisztességes és piacképes minőségű szacharóz a következő jellemzőkkel:a) forgatóképesség | legalább 99,7 o Z |b) invertcukor-tartalom | legfeljebb 0,04 tömegszázalék |c) szárítási veszteség | legfeljebb 0,06 tömegszázalék |d) színtípus | a B. rész a) pontjával összhangban meghatározva legfeljebb kilenc pont. |3. Extrafehér cukorA 2. a), b) és c) pontban említett jellemzőkkel rendelkező termék, amelynek vonatkozásában a B. rész rendelkezései szerint meghatározott pontok összege nem haladja meg a nyolcat és legfeljebb a következő:- négy pont a színtípusra,- hat pont a hamutartalomra,- három pont az oldat színére.[1]Szacharóz vizes oldata a következő jellemzőkkel:a) szárazanyag | legalább 62 tömegszázalék |b) invertcukor-tartalom (fruktóz-dextróz arány: 1,0 ± 0, 2) | a szárazanyag legalább 3 tömegszázaléka |c) vezetőképességi hamu | a B. rész b) pontjával összhangban meghatározva a szárazanyag legfeljebb 0,1 tömegszázaléka |d) oldat színe | legfeljebb 45 ICUMSA-egység. |[2]Hidrolízissel részlegesen invertált szacharóz vizes oldata, amelyben az invertcukor aránya nincs túlsúlyban, a következő jellemzőkkel:szárazanyag | legalább 62 tömegszázalék |b) invertcukor-tartalom fruktóz-dextróz arány (1,0 ± 0, 1) | a szárazanyag legalább 3, de legfeljebb 50 tömegszázaléka |c) vezetőképességi hamu | a B. rész b) pontjával összhangban meghatározva a szárazanyag legfeljebb 0,4 tömegszázaléka. |[3]Hidrolízissel részlegesen invertált szacharóz vizes oldata, amelyet esetleg kristályosítottak, és amelyben a szárazanyagra vonatkoztatott invertcukor-tartalomnak (fruktóz/dextróx hányados: 1,0 ± 0, 1) meg kell haladnia az 50 tömegszázalékot, de egyébként meg kell felelnie az 5. a) és c) pontban megállapított követelményeknek.7. GlükózszirupKeményítőből és/vagy inulinból előállított étkezési szacharidok tisztított és koncentrált vizes oldata a következő jellemzőkkel:a) szárazanyag | legalább 70 tömegszázalék |b) dextróz-egyenérték | a szárazanyag legalább 20 tömegszázaléka, D-glükózban kifejezve |c) szulfáthamu | a szárazanyag legfeljebb 1 tömegszázaléka. |8. Szárított glükózszirupRészlegesen víztelenített glükózszirup legalább 93 tömegszázalékos szárazanyag-tartalommal, de amelynek egyébként meg kell felelnie a 7. b) és c) pontban megállapított követelményeknek.9. Dextróz vagy dextróz-monohidrátTisztított és kristályosított D-glükóz, egy molekula kristályvíz-tartalommal, a következő jellemzőkkel:a) dextróz (D-glükóz) | a szárazanyag legalább 99,5 tömegszázaléka |b) szárazanyag | legalább 90 tömegszázalék |c) szulfáthamu | a szárazanyag legfeljebb 0,25 tömegszázaléka. |10. Dextróz vagy vízmentes dextrózTisztított és kristályosított D-glükóz, kristályvíztartalom nélkül, a szárazanyagra nézve legalább 98 tömegszázalékos, de amelynek egyébként meg kell felelnie a 9. a) és c) pontban megállapított követelményeknek.11. FruktózTisztított és kristályosított fruktóz a következő jellemzőkkel:fruktóz-tartalom | minimum 98 % |glükóz-tartalom | maximum 0,5 % |szárítási veszteség | legfeljebb 0,5 tömegszázalék |vezetőképességi hamu | a B. rész b) pontjával összhangban meghatározva legfeljebb 0,1 tömegszázalék. |B. AZ A. RÉSZ 2. ÉS 3. PONTJÁBAN MEGHATÁROZOTT KRISTÁLYCUKOR (FEHÉRCUKOR) ÉS EXTRAFEHÉR CUKOR SZÍNTÍPUSÁNAK, A VEZETŐKÉPESSÉGI HAMUTARTALMÁNAK ÉS OLDATUK SZÍNÉNEK MEGHATÁROZÁSÁRA SZOLGÁLÓ MÓDSZEREgy "pont" a következőknek felel meg:a) a színtípus esetén 0,5 egység, a Brunswick Mezőgazdasági és Cukoripari Technológiai Intézet módszerével számítva, ahogyan az az intervenciós hivatalok által felvásárolt cukor minőségének meghatározására szolgáló módszerek megállapításáról szóló, 1969. július 1-jei 1265/69/EGK bizottsági rendelet [4] mellékletének A. 2. pontjában szerepel;b) a hamutartalom esetén 0,0018 %, az International Commission for Uniform Methods of Sugar Analysis (ICUMSA) módszerével számítva, ahogyan az az 1265/69/EGK rendelet mellékletének A. 1. pontjában szerepel;c) az oldat színe esetén 7,5 egység, az ICUMSA módszerével számítva, ahogyan az az 1265/69/EGK rendelet mellékletének A. 3. pontjában szerepel.[1] invertcukoroldat és invertcukorszirup, amelyre a következő jellemző:vezetőképességi hamutartalma nem haladja meg a 0,1 %-ot,a cukor színe az oldatban a B. rész c) pontjában ismertetett módszerrel összhangban meghatározva nem haladja meg a 25 ICUMSA-egységet.[2] invertcukoroldat és invertcukorszirup, amelyre a következő jellemző:vezetőképességi hamutartalma nem haladja meg a 0,1 %-ot,a cukor színe az oldatban a B. rész c) pontjában ismertetett módszerrel összhangban meghatározva nem haladja meg a 25 ICUMSA-egységet.[3] invertcukoroldat és invertcukorszirup, amelyre a következő jellemző:vezetőképességi hamutartalma nem haladja meg a 0,1 %-ot,a cukor színe az oldatban a B. rész c) pontjában ismertetett módszerrel összhangban meghatározva nem haladja meg a 25 ICUMSA-egységet.[4] HL L 163., 1969.7.1., 1. o.--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2003/88/EK irányelve (2003. november 4.) a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól

text:
               18.11.2003

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 299/9

         AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2003/88/EK IRÁNYELVE
   (2003. november 4.)
   a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 137. cikke (2) bekezdésére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
   a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
   a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárással összhangban (2),
   mivel:

               (1)

               A munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló, 1993. november 23-i 93/104/EK tanácsi irányelv (3) megállapítja a munkaidő megszervezésével kapcsolatos minimális biztonsági és egészségügyi követelményeket, tekintettel a napi pihenésre, a szünetekre, a heti pihenésre, a maximális heti óraszámra, az éves szabadságra és az éjszakai munka, a váltott műszakban végzett munka és a munka ütemezésének szempontjaira. A kérdések tisztázása érdekében, az érintett rendelkezéseket egységes szerkezetbe kell foglalni.

               (2)

               A Szerződés 137. cikke rendelkezései értelmében a Közösség támogatja és kiegészíti a tagállamok tevékenységét azért, hogy a munkakörnyezet javításával a munkavállalók egészségét és biztonságát védje. A fenti cikk alapján elfogadott irányelvek nem írhatnak elő olyan közigazgatási, pénzügyi és jogi korlátozásokat, amelyek gátolnák a kis- és a középvállalkozások alapítását és fejlődését.

               (3)

               A munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12-i 89/391/EGK tanácsi irányelv (4) rendelkezéseit kell továbbra is teljes mértékben alkalmazni az ezen irányelv hatálya alá tartozó területekre, tekintettel az abban foglalt szigorúbb és/vagy konkrétabb rendelkezésekre.

               (4)

               A munkavállalók munkahelyi biztonságának, higiénéjének és egészségének javítása olyan cél, amely nem rendelhető alá pusztán gazdasági megfontolásoknak.

               (5)

               Minden munkavállalónak megfelelő tartamú pihenőidő jár. A pihenés fogalmát időegységekben, azaz napokban, órákban és/vagy ezek részeiben kell kifejezni. A közösségi munkavállalók számára biztosítani kell a minimális napi, heti és évi pihenőidőt, valamint a megfelelő szüneteket. E tekintetben szintén szükséges egy maximális határt szabni a heti munkaórák vonatkozásában.

               (6)

               Figyelembe kell venni a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a munkaidő-szervezésre, ideértve az éjszakai munkára vonatkozó elveit.

               (7)

               Kutatások kimutatták, hogy az emberi szervezet éjszaka érzékenyebben reagál a környezeti ártalmakra és a munkaszervezés bizonyos megterhelő formáira, és hogy a hosszú ideig tartó éjszakai munka hátrányos lehet a munkavállalók egészségére és veszélyeztetheti a munkahelyi biztonságot.

               (8)

               Korlátozni kell az éjszakai munka időtartamát, beleértve a túlmunkát is, és az éjszakai munkát végző munkavállalókat rendszeresen alkalmazó munkáltatók számára elő kell írni, hogy ezt az információt kérésre az illetékes hatóságok tudomására hozzák.

               (9)

               Fontos, hogy az éjszakai munkát végző munkavállalók ingyenes egészségügyi vizsgálatban részesüljenek munkába állásuk előtt és azt követően rendszeresen, továbbá ha lehetséges, megfelelő nappali munkára helyezzék át őket, ha egészségügyi problémákkal küzdenek.

               (10)

               Az éjszakai és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók helyzete megköveteli, hogy a biztonsági és egészségügyi védelem szintjét a munka jellegéhez igazítsák, valamint azt, hogy a védelmi és megelőzési szolgálatok, valamint erőforrások megszervezése és működése megfelelő legyen.

               (11)

               Bizonyos munkakörülményeknek káros hatása lehet a munkavállalók biztonságára és egészségére. A munka meghatározott munkaritmus szerinti szervezésének tekintettel kell lennie arra az elvre, hogy a munkát a munkavállalóhoz kell igazítani.

               (12)

               A tengerészek munkaideje tekintetében az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és a Közlekedési Dolgozók Szakszervezeteinek Szövetsége az Európai Unióban (FST) között kötött európai megállapodást a tengerészek munkaidejének szervezésére vonatkozóan kötött megállapodásról szóló 1999. június 21-i 1999/63/EK tanácsi irányelv (5) juttatta érvényre a Szerződés 139. cikkének (2) bekezdése alapján. Ebből következően, ezen irányelv rendelkezései nem vonatkoznak a tengerészekre.

               (13)

               Az alkalmazottként dolgozó „bevételből részesedő halászok” tekintetében, a tagállamok ennek az irányelvnek az alapján meghatározhatják az éves szabadságra való jogosultság, illetve annak kiadásának feltételeit, beleértve a fizetési feltételeket.

               (14)

               Ennek az irányelvnek a rendelkezései helyett a munkavállalók egyes csoportjai tekintetében a többek között a pihenőidőre, a munkaidőre, az éves szabadságra és az éjszakai munkára vonatkozó, más közösségi szabályokban található különös előírásokat kell alkalmazni.

               (15)

               A vállalkozáson belüli munkaidő megszervezésével kapcsolatosan felmerülő kérdés tekintetében kívánatosnak látszik rugalmasságot engedélyezni az irányelv bizonyos rendelkezéseinek alkalmazása során, a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmére irányuló elvek betartásának biztosítása közben.

               (16)

               Szükséges arról rendelkezni, hogy bizonyos rendelkezésektől a tagállamok, illetve adott esetben az ágazat két oldala eltérhetnek. Eltérés esetén, főszabályként, az érintett munkavállalóknak ugyanannyi kompenzáló pihenőidőt kell biztosítani.

               (17)

               Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak az I. melléklet B. részében jelölt irányelvek átültetési határidejére vonatkozó kötelezettségeit,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. FEJEZETH   ATÁLY ÉS MEGHATÁROZÁSOK
   1. cikk
   Az irányelv célja és hatálya
   (1)   Ez az irányelv a minimális biztonsági és egészségvédelmi követelményeket állapítja meg a munkaidő megszervezése tekintetében.
   (2)   Ezt az irányelvet kell alkalmazni:

               a)

               a napi és a heti pihenőidő és az éves szabadság minimális időtartama, a szünetek és a maximális heti munkaidő esetében; és

               b)

               az éjszakai munka, a váltott műszakban végzett munka és a munkaritmus bizonyos szempontjainak esetében.

         (3)   Ezen irányelv 14., 17., 18. és 19. cikkének sérelme nélkül, ezt az irányelvet kell alkalmazni a 89/391/EGK irányelv 2. cikke szerinti valamennyi köz- és magántevékenységi ágazatban.
   Ezen irányelv 2. cikke (8) bekezdésének sérelme nélkül, ezt az irányelvet nem kell alkalmazni az 1999/63/EK irányelv szerinti tengerészekre.
   (4)   A 89/391/EGK irányelv rendelkezéseit teljes mértékben alkalmazni kell a (2) bekezdésben említett esetekben, az ezen irányelv szigorúbb és/vagy különös rendelkezéseinek sérelme nélkül.
   2. cikk
   Meghatározások
   Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:

               1.

               munkaidő: az az időtartam, amely alatt a munkavállaló dolgozik, a munkáltató rendelkezésére áll, és tevékenységét vagy feladatát végzi a nemzeti jogszabályoknak és/vagy gyakorlatnak megfelelően;

               2.

               pihenőidő: az az időtartam, amely nem minősül munkaidőnek;

               3.

               éjszakai idő: az a nemzeti jog által meghatározott időtartam, amely nem kevesebb, mint hét óra, és amelyik minden esetben magában foglalja az éjfél és az 5.00 közötti időszakot;

               4.

               éjszakai munkát végző munkavállaló:

                           a)

                           egyrészről az a munkavállaló, aki az éjszakai idő alatt napi munkaidejéből legalább három órában rendszeresen munkát végez; és

                           b)

                           másrészről az a munkavállaló, aki éves munkaidejének bizonyos hányadában éjszakai idő alatt végez munkát, az érintett tagállamnak a következők alapján történő meghatározása értelmében:

                                       i.

                                       nemzeti jogszabályok útján, a szociális partnerekkel történt konzultációt követően; vagy

                                       ii.

                                       kollektív szerződések vagy a szociális partnerek között, nemzeti vagy regionális szinten megkötött megállapodások útján;

               5.

               váltott műszakban végzett munka: folyamatos vagy megszakításokkal működő üzemelés olyan munkaszervezési módszere, amelyben a munkavállalók egymást váltják egy bizonyos időbeosztás szerint ugyanazon a munkahelyen, és amely azzal jár, hogy a munkavállalóknak különböző időben kell munkát végezniük adott napi vagy heti időtartam során;

               6.

               váltott műszakban dolgozó munkavállaló: olyan munkavállaló, akinek munkarendje váltott műszak része;

               7.

               utazó munkavállaló: az a munkavállaló, akit egy közúti, légi vagy belvízi, személyszállítást vagy árufuvarozást végző vállalkozás az utazó vagy repülő személyzet tagjaként alkalmaz;

               8.

               nyílt tengeri tevékenység: olyan, főleg nyílt tengeri létesítményeken, vagy azokról (többek között fúróberendezésekről) végzett munkát jelent, amely közvetve vagy közvetlenül kapcsolatban van az ásványi készletek, többek között a szénhidrogének felkutatásával, feltárásával vagy kitermelésével, vagy az ilyen tevékenységekhez kapcsolódó, akár nyílt tengeri létesítményről, akár hajóról induló búvármunkával;

               9.

               elegendő pihenés: a munkavállalók rendszeres pihenőidőt kapnak, amelynek tartama időegységekben van kifejezve, és amely elég hosszú és folyamatos annak biztosításához, hogy a munkavállalók fáradtság vagy rendszertelen munka következtében ne okozzanak magukban, a munkatársaikban vagy másokban kárt, valamint ne károsítsák egészségüket se rövid, se hosszú távon.

         2 FEJEZET   MINIMÁLIS PIHENŐIDŐ – A MUNKIDŐ MEGSZERVEZÉSÉNEK EGYÉB SZEMPONTJAI
   3. cikk
   Napi pihenőidő
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy minden munkavállalót 24 órás időtartamonként 11 összefüggő órából álló minimális napi pihenőidő illessen meg.
   4. cikk
   Szünetek
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy ha a munkanap hat óránál hosszabb, minden munkavállalót pihenőszünet illessen meg, amelynek részleteit, beleértve az időtartamot és a szünet biztosításának feltételeit is, kollektív szerződésekben vagy a szociális partnerek közötti megállapodásokban, vagy ezek hiányában nemzeti jogszabályokban állapítják meg.
   5. cikk
   Heti pihenőidő
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy minden munkavállalót hétnaponként 24 órás minimális, megszakítás nélküli pihenőidő, továbbá a 3. cikkben említett 11 órás napi pihenőidő illessen meg.
   Ha azt objektív, műszaki vagy munkaszervezési feltételek indokolják, a minimális 24 órás pihenőidő alkalmazható.
   6. cikk
   Maximális heti munkaidő
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmével összhangban:

               a)

               a heti munkaidő időtartamát törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések, kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által megkötött megállapodások útján korlátozzák;

               b)

               hétnapos időtartamokban az átlagos munkaidő, a túlórát is beleértve, ne haladja meg a 48 órát.

         7. cikk
   Éves szabadság
   (1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy minden munkavállalót legalább négy hét éves szabadság illessen meg a nemzeti jogszabályok és/vagy gyakorlat által megállapított ilyen szabadságra való jogosultság és a szabadság biztosítása feltételeinek megfelelően.
   (2)   Az éves szabadság minimális időtartama nem helyettesíthető annak fejében nyújtott juttatással, a munkaviszony megszűnésének esetét kivéve.
   3. FEJEZET   ÉJSZAKAI MUNKA – VÁLTOTT MŰSZAKBAN VÉGZETT MUNKA – MUNKARITMUS
   8. cikk
   Az éjszakai munka időtartama
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy:

               a)

               az éjszakai munkát végző munkavállalók esetében a rendes munkaórák száma átlagosan ne haladja meg a nyolc órát 24 órás időszakonként;

               b)

               azok az éjszakai munkát végző munkavállalók, akiknek munkája különös veszéllyel vagy erős fizikai vagy szellemi megterheléssel jár, ne dolgozzanak többet nyolc óránál olyan 24 órás időtartamban, amely során éjszakai munkát végeznek.

         A b) pont alkalmazásában a különös veszéllyel vagy erős fizikai vagy szellemi megterheléssel járó munkát nemzeti jogszabály és/vagy gyakorlat, kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által kötött megállapodások útján állapítják meg, az éjszakai munka hatásait és veszélyeit figyelembe véve.
   9. cikk
   Éjszakai munkát végző munkavállalók egészségügyi vizsgálata és nappali munkára történő áthelyezése
   (1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy:

               a)

               az éjszakai munkát végző munkavállalók munkába lépésüket megelőzően és azt követően rendszeresen ingyenes egészségügyi vizsgálaton vegyenek részt;

               b)

               azokat az éjszakai munkát végző munkavállalókat, akik az éjszakai munkavégzésből eredő egészségügyi problémákkal küzdenek, ha lehetséges, számukra alkalmas nappali munkára helyezzék át.

         (2)   Az (1) bekezdés a) pontjában említett ingyenes egészségügyi vizsgálatot az orvosi titoktartás szabályainak megfelelően kell lefolytatni.
   (3)   Az (1) bekezdés a) pontjában említett ingyenes egészségügyi vizsgálat a nemzeti egészségügyi rendszeren belül is elvégezhető.
   10. cikk
   Az éjszakai munkavégzés biztosítékai
   A tagállamok az éjszakai munkát végző munkavállalók egyes kategóriáinak munkavégzéséhez bizonyos biztosítékokat fűzhetnek a nemzeti jogszabályok és/vagy gyakorlat feltételei alapján olyan munkavállalók esetében, akiknek biztonságát vagy egészségét az éjszakai munkavégzés veszélyeztetheti.
   11. cikk
   Éjszakai munkát végző munkavállalók rendszeres alkalmazásáról szóló értesítés
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az éjszakai munkát végző munkavállalókat rendszeresen foglalkoztató munkáltató ezt az információt kérésre az illetékes hatóságok tudomására hozza.
   12. cikk
   Biztonság és egészségvédelem
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy:

               a)

               az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók munkájuk jellegének megfelelő biztonság- és egészségvédelemben részesüljenek;

               b)

               az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók biztonság- és egészségvédelmének tekintetében a megfelelő védelmi és megelőzési szolgáltatások vagy eszközök a más munkavállalók számára biztosítottakkal megegyezőek, és mindenkor rendelkezésre állnak.

         13. cikk
   Munkaritmus
   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a munkát egy bizonyos munkaritmus szerint megszervezni kívánó munkáltató vegye figyelembe azt az általános elvet, hogy a munkát az azt végző emberhez kell igazítani, különösen a monoton munka és az előre megállapított munkaritmusban való munkavégzés elkerülése érdekében, a tevékenység milyensége, valamint a biztonsági és egészségvédelmi követelmények, különösen a munkaközi szünetek fényében.
   4. FEJEZET   VEGYES RENDELKEZÉSEK
   14. cikk
   Egyedibb közösségi rendelkezések
   Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni, ha egyéb közösségi szabályok a munkaidő szervezésére vonatkozóan különös követelményeket tartalmaznak bizonyos foglalkozásokkal vagy szakmai tevékenységekkel kapcsolatosan.
   15. cikk
   Kedvezőbb rendelkezések
   Ez az irányelv nem sérti a tagállamoknak azt a jogát, hogy olyan törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket alkalmazzanak vagy vezessenek be, amelyek a munkavállalók biztonságának és egészségének védelme szempontjából kedvezőbbek, vagy hogy megkönnyítsék vagy engedélyezzék olyan kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által kötött olyan megállapodások alkalmazását, amelyek a munkavállalók biztonságának és egészségének védelme szempontjából kedvezőbbek.
   16. cikk
   Referencia-időszakok
   A tagállamok a következő cikkek alkalmazásában referencia-időszakot állapíthatnak meg:

               a)

               az 5. cikk alkalmazásában (heti pihenőidő) a referencia-időszak nem haladhatja meg a 14 napot;

               b)

               a 6. cikk alkalmazásában (maximális heti munkaidő) a referencia-időszak nem haladhatja meg a négy hónapot.
               A 7. cikkel összhangban biztosított éves szabadság és a betegszabadság időtartamát nem lehet figyelembe venni az átlagszámításnál, vagy azt annak szempontjából semlegesnek kell tekinteni;

               c)

               a 8. cikk alkalmazásában (az éjszakai munka időtartama) a referencia-időszakot a szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően vagy kollektív szerződés vagy a szociális partnerek közötti nemzeti vagy regionális szinten kötött megállapodások útján kell meghatározni.
               Ha az 5. cikk által előírt minimálisan 24 órás heti pihenőidő ebbe a referencia-időszakba esik, akkor azt az átlagszámításnál nem lehet figyelembe venni.

         5. FEJEZET   ELTÉRÉSEK ÉS KIVÉTELEK
   17. cikk
   Eltérések
   (1)   A munkavállalók biztonság- és egészségvédelméről szóló általános elvekre tekintettel a tagállamok eltérhetnek a 3–6., 8. és 16. cikktől, ha az érintett tevékenység sajátos jellege miatt a munkaidő időtartamát nem mérik és/vagy nem határozzák meg előre, vagy azt a munkavállalók maguk sem tudják meghatározni, és különösen a következők esetében:

               a)

               ügyvezetők vagy más önálló döntéshozatali jogkörrel rendelkező személyek;

               b)

               családtag munkavállalók; vagy

               c)

               templomokban és vallási közösségekben vallási szertartásokon közreműködő munkavállalók.

         (2)   A (3), (4) és (5) bekezdés szerinti eltérések elfogadhatók törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezésekkel, vagy kollektív szerződésekkel vagy a szociális partnerek által kötött megállapodásokkal, feltéve hogy az érintett munkavállalók számára egyenértékű kompenzáló pihenőidőt biztosítanak, vagy kivételes esetekben, ha a kompenzáló pihenőidő biztosítása objektív okok miatt nem lehetséges, akkor az érintett munkavállalókat megfelelő védelemben részesítik.
   (3)   E cikk (2) bekezdésével összhangban, a 3., 4., 5., 8. és 16. cikktől el lehet térni:

               a)

               olyan tevékenységek esetében, amelyekre az jellemző, hogy a munkavállaló munkahelye és lakóhelye távol van egymástól, beleértve a nyílt tengeri tevékenységet, vagy hogy a munkavállaló különböző munkahelyei vannak távol egymástól;

               b)

               az olyan biztonsági és felügyeleti tevékenységek esetében, amelyek állandó jelenlétet igényelnek a vagyon- és személyvédelem érdekében, különösen a biztonsági őrök, gondnokok vagy biztonsági cégek esetében;

               c)

               olyan tevékenységek esetében, ahol folyamatos szolgálatra vagy termelésre van szükség, különösen a következők esetében:

                           i.

                           a kórházak vagy hasonló létesítmények, beleértve az orvos gyakornokok tevékenységét, továbbá bentlakásos intézmények és börtönök által nyújtott felvétellel, kezeléssel és/vagy gondozással kapcsolatos szolgáltatások;

                           ii.

                           kikötői vagy reptéri munkavállalók;

                           iii.

                           sajtó, rádió, televízió, filmgyártás, postai és távközlési szolgáltatások, mentő, tűzoltó és polgári védelmi szolgálatok;

                           iv.

                           gáz-, víz- és villamosenergia-termelés, -szállítás és -elosztás, továbbá háztartási hulladékgyűjtés és hulladékégető üzemek;

                           v.

                           olyan iparágak, ahol a munkát műszaki okok miatt nem lehet megszakítani;

                           vi.

                           kutatási és fejlesztési tevékenységek;

                           vii.

                           mezőgazdaság;

                           viii.

                           a menetrendszerű városi tömegközlekedésben a személyszállításért felelős munkavállalók;

               d)

               ahol a tevékenység előreláthatóan hullámzó jellegű, különösen a következő területeken:

                           i.

                           mezőgazdaság;

                           ii.

                           idegenforgalom;

                           iii.

                           postai szolgáltatások;

               e)

               a vasúti szállításban munkát végzők esetén:

                           i.

                           az időszakos tevékenységet végzők;

                           ii.

                           a munkaidejüket vonatokon töltő munkavállalók;

                           iii.

                           akiknek a tevékenysége a közlekedési menetrendekhez, valamint a közlekedés folyamatosságának és rendszerességének biztosításához kapcsolódik;

               f)

               a 89/391/EGK irányelv 5. cikkének (4) bekezdésében leírt körülmények esetén;

               g)

               baleset vagy baleset bekövetkezésének veszélye esetén.

         (4)   E cikk (2) bekezdésével összhangban, el lehet térni a 3. és 5. cikktől:

               a)

               a váltott műszakban végzett tevékenységek esetében akkor, amikor a munkavállaló műszakot vált, és az egyik műszak vége és a másik műszak kezdete között nem tudja igénybe venni a napi és/vagy a heti pihenőidőt;

               b)

               osztott napi munkaidőben végzett tevékenységek esetében, különösen a takarítószemélyzet munkáját illetően.

         (5)   E cikk (2) bekezdésével összhangban, orvos gyakornokok esetében el lehet térni a 6. cikktől, valamint a 16. cikk b) pontjától, e bekezdés második és hetedik albekezdésével összhangban.
   A 6. cikk tekintetében az első bekezdésben említett eltérésekre 2004. augusztus 1-jétől számított ötéves átmeneti időszak alatt van lehetőség.
   A tagállamoknak, szükség esetén, további két évük van arra, hogy felmérjék, milyen nehézségeket jelent az egészségügyi szolgáltatások és orvosi ellátás megszervezésével és biztosításával kapcsolatos feladataik szempontjából a munkaidőre vonatkozó rendelkezések betartása. Az átmeneti időszak vége előtt legalább hat hónappal az érdekelt tagállam tájékoztatja indokairól a Bizottságot, hogy a Bizottság a megfelelő egyeztetések után, az információk beérkezését követő három hónapon belül, véleményt tudjon nyilvánítani. Ha a tagállam nem fogadja el a Bizottság véleményét, döntését meg kell indokolnia. A tagállam tájékoztatását és az indokolást, valamint a Bizottság véleményét közzéteszik az Európai Unió Hivatalos Lapjában és azt megküldik az Európai Parlamentnek is.
   A tagállamoknak további egy év állhat rendelkezésére, hogy szükség esetén figyelembe vegyék harmadik albekezdésben említett feladatok ellátása során felmerülő különös nehézségeket. Az ebben az albekezdésben megállapított eljárás szerint kell eljárniuk.
   A tagállamok biztosítják, hogy az átmeneti időszak első három évében a heti átlagos munkaidő nem haladja meg az 58 órát, a következő két év alatt az 56 órát, és az esetlegesen még fennmaradó időszakban az 52 órát.
   A munkaadó időben egyeztet a munkavállalók képviselőivel, hogy lehetőség szerint megállapodjanak az átmeneti időszak szabályozásáról. Az ötödik albekezdés keretein belül, e megállapodás kiterjedhet:

               a)

               az átlagos heti munkaidőre az átmeneti időszakban; és

               b)

               az átmeneti időszak végére az átlagos heti munkaidő 48 órára történő csökkentése érdekében megtenni kívánt intézkedésekre.

         A 16. cikk b) pontja tekintetében az első albekezdésben említett eltérésekre akkor van lehetőség, ha a referencia-időszak nem haladja meg a 12 hónapot az ötödik albekezdésben meghatározott átmeneti időszak első részében és hat hónappal azt követően.
   18. cikk
   Kollektív szerződések általi eltérések
   A 3., 4., 5., 8. és 16. cikktől kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által nemzeti vagy regionális szinten kötött megállapodások alapján, vagy az általuk megállapított szabályoknak megfelelően kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által kötött alacsonyabb szintű megállapodások alapján lehet eltérni.
   Azok a tagállamok, ahol törvényben előírt rendszer nem biztosítja kollektív szerződések vagy a szociális partnerek között nemzeti vagy regionális szintű megállapodások megkötését, vagy azok a tagállamok, amelyekben meghatározott jogi keretek vannak és ennek határain belül, a nemzeti jogszabályoknak és/vagy gyakorlatnak megfelelően engedélyezhetik a 3., 4., 5., 8. és 16. cikktől való eltérést kollektív szerződések vagy a szociális partnerek között a megfelelő kollektív szinten kötött megállapodások alapján.
   Az első és a második albekezdésben biztosított eltérési lehetőségek azzal a feltétellel engedélyezhetőek, hogy az érintett munkavállalók számára egyenértékű kompenzáló pihenőidőt biztosítanak, vagy kivételes esetekben, amikor objektív okok miatt kompenzáló pihenőidő biztosítása nem lehetséges, akkor az érintett munkavállalókat megfelelő védelemben részesítik.
   A tagállamok szabályokat állapíthatnak meg a következőkre nézve:

               a)

               e cikknek a szociális partnerek általi alkalmazására; valamint

               b)

               e bekezdés értelmében kötött kollektív szerződések vagy megállapodások rendelkezéseinek más munkavállalókra történő kiterjesztése a nemzeti jogszabályoknak és/vagy gyakorlatnak megfelelően.

         19. cikk
   A referencia-időszakoktól való eltérések korlátai
   A 17. cikk (3) bekezdésében, valamint a 18. cikkben biztosított, a 16. cikk b) pontjától való eltérési lehetőség nem vezethet hat hónapnál hosszabb referencia-időszak kialakulásához.
   A tagállamoknak azonban lehetőségük van arra, hogy a munkavállalók biztonság- és egészségvédelmével kapcsolatos általános elvek betartása mellett objektív vagy műszaki okok vagy a munka megszervezésével kapcsolatos okok miatt lehetővé tegyék, hogy kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által kötött megállapodások a referencia-időszakot legfeljebb 12 hónapban rögzítsék.
   2003. november 23-ig a Tanács, a Bizottságnak egy értékelő jelentéssel együtt beterjesztett javaslata alapján, felülvizsgálja e cikk rendelkezéseit és határoz a meghozandó intézkedésekről.
   20. cikk
   Utazó munkavállalók és nyílt tengeri létesítményeken végzett tevékenység
   (1)   A 3., 4., 5. és 8. cikket nem lehet alkalmazni utazó munkavállalókra.
   A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy a 17. cikk 3. bekezdésének f) és g) pontjában megállapított körülmények kivételével, az utazó munkavállalók elegendő pihenőidőre legyenek jogosultak.
   (2)   A munkavállalók biztonság- és egészségvédelmével kapcsolatos általános alapelvek teljesítése mellett, feltéve hogy az érintett munkaadók és munkavállalók képviselői tárgyalásokat folytatnak, és erőfeszítéseket tesznek a szociális párbeszéd főbb formáinak előmozdítására, így a felek kívánsága esetén tárgyalásra, a tagállamok objektív, technikai vagy munkaszervezési okokból a 16. cikk b) pontjában említett referencia-időszakot 12 hónapra terjeszthetik ki olyan munkavállalók esetében, akik elsősorban nyílt tengeri tevékenységet végeznek.
   (3)   A tagállamokkal, valamint közösségi szinten a munkaadók és a munkavállalók képviselőivel történt egyeztetést követően a Bizottság, legkésőbb 2005. augusztus 1-jéig egészségügyi és biztonsági szempontból áttekinti a nyílt tengeren munkát végző munkavállalókra vonatkozó rendelkezéseket, azért, hogy szükség esetén megfelelő módosításokat terjesszen elő.
   21. cikk
   Tengerjáró halászhajókon dolgozó munkavállalók
   (1)   A 3–6., valamint a 8. cikket nem kell alkalmazni a tagállamok lobogója alatt közlekedő tengerjáró halászhajók munkavállalóira. A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy a tagállamok lobogója alatt közlekedő tengerjáró halászhajók munkavállalói elegendő pihenőidőre legyenek jogosultak, és hogy 12 hónapos referencia-időszakban a heti átlagos munkaidő ne lépje túl a 48 órát.
   (2)   Az (1) bekezdés, a második albekezdés, valamint a (3)–(4) bekezdés keretein belül a tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket, hogy az ilyen munkavállalók biztonsága és egészsége védelmének szükségessége jegyében

               a)

               adott időtartamban a munkaidő hosszát korlátozzák; vagy

               b)

               adott időtartamban a pihenőidő minimumát biztosítsák.

         A munkaidő felső és a pihenőidő alsó határát törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések, kollektív szerződések vagy a szociális partnerek közötti megállapodások határozzák meg.
   (3)   A munkaidőt és a pihenőidőt a következőképpen korlátozzák:
   a) a munkaidő felső határa nem lehet több, mint:

               i.

               24 órás időszak alatt 14 óra;

               ii.

               7 napos időszak alatt 72 óra;

         vagy
   a pihenőidő alsó határa nem lehet kevesebb, mint:

               i.

               24 órás időszak alatt 10 óra;

               ii.

               7 napos időszak alatt 77 óra.

         (4)   A pihenőidőt nem lehet kettőnél több részre osztani, amelyek közül az egyik legalább 6 óra hosszú, és két egymást követő pihenőidő között nem lehet több, mint 14 óra.
   (5)   A munkavállalók biztonság- és egészségvédelmével kapcsolatos általános irányelveknek megfelelően, objektív, technikai vagy munkaszervezési okokból a tagállamok kivételeket tehetnek, beleértve a referencia-időszakok megállapítását is, az (1) bekezdés második albekezdésében, valamint a (3) és (4) bekezdésben említett korlátok tekintetében. Az ilyen kivételek, amennyire csak lehet, megfelelnek az előírt rendelkezéseknek, azonban figyelembe vehetik a gyakoribb vagy hosszabb szabadságot, vagy a munkavállalóknak nyújtott kompenzáló szabadságot. A kivételeket a következő módon kell meghatározni:

               a)

               törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések útján, feltéve hogy az érintett munkaadók és munkavállalók képviselői tárgyalásokat folytatnak, és erőfeszítések történnek a szociális párbeszéd főbb formáinak előmozdítására; vagy

               b)

               kollektív szerződések vagy a szociális partnerek megállapodásai útján.

         (6)   A tengerjáró halászhajó kapitánya jogosult arra, hogy a fedélzeten lévő munkavállalókat a szükséges óraszámban munkára rendelje, ha az a hajó, a fedélzeten lévő személyek vagy a rakomány azonnali biztonsága érdekében szükséges, vagy abból a célból, hogy a tengeren bajban lévő más hajók vagy személyek részére segítséget nyújtson.
   (7)   A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a nemzeti jogszabályok vagy gyakorlat szerint az év egy meghatározott időszakában egy hónapnál hosszabb ideig nem hajózó tengerjáró halászhajók munkavállalói a 7. cikk értelmében ez alatt az időszak alatt vegyék igénybe éves szabadságukat.
   22. cikk
   Vegyes rendelkezések
   (1)   A tagállamnak lehetősége van arra, hogy ne alkalmazza a 6. cikket, de csak a munkavállalók biztonság- és egészségvédelméről szóló általános elvek tiszteletben tartása mellett, feltéve hogy meghozza a szükséges intézkedéseket a következők biztosítása érdekében:

               a)

               a munkáltató nem írhatja elő a munkavállaló számára, hogy egy hétnapos időszak alatt 48 óránál többet dolgozzon, amelyet átlagként számítanak ki a 16. cikk b) pontjában említett referencia-időszakra tekintettel, kivéve ha a munkavállaló előzetesen beleegyezett az ilyen munkavégzésbe;

               b)

               a munkavállalót munkáltatója nem hozhatja hátrányos helyzetbe azért, mert a munkavállaló nem egyezik bele az ilyen munkavégzésbe;

               c)

               a munkáltató naprakész nyilvántartást vezet az ilyen munkát végző valamennyi munkavállalóról;

               d)

               a nyilvántartásokat az illetékes hatóságok rendelkezésére bocsátják, amelyek a munkavállalók biztonságával és/vagy egészségével kapcsolatos okok alapján megtilthatják vagy korlátozhatják a maximális heti munkaidő túllépését;

               e)

               a munkáltató kérésre tájékoztatja az illetékes hatóságokat azokról az esetekről, amikor a munkavállalók beleegyeztek abba, hogy hétnapos időtartam alatt 48 órát meghaladó munkát végezzenek, amelyet átlagként számítanak ki a 16. cikk b) pontjában említett referencia-időszakra nézve.

         2003. november 23-ig a Tanács, a Bizottságnak egy értékelő jelentéssel együtt beterjesztett javaslata alapján, felülvizsgálja e cikk rendelkezéseit és határoz a meghozandó intézkedésekről.
   (2)   A tagállamoknak lehetőségük van, hogy a 7. cikk alkalmazását illetően egy, 1996. november 23-tól legfeljebb három évig tartó átmeneti időszakot vegyenek igénybe, amely alatt:

               a)

               minden munkavállaló háromhetes éves fizetett szabadságban részesül a nemzeti jogszabályok és/vagy gyakorlat által megállapított ilyen szabadságra való jogosultság és annak biztosítása feltételeit illetően; és

               b)

               a háromhetes éves fizetett szabadság nem helyettesíthető annak fejében adott juttatással, a munkaviszony megszűnésének esetét kivéve.

         (3)   Amennyiben a tagállamok élnek az e cikkben említett lehetőségekkel, erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
   6. FEJEZET   ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
   23. cikk
   Védelmi szint
   A tagállamok azon jogának sérelme nélkül, hogy a változó körülményekre tekintettel a munkaidő vonatkozásában eltérő törvényi, rendeleti vagy szerződéses rendelkezéseket hozzanak, az ennek az irányelvnek a végrehajtására való hivatkozás, az ebben az irányelvben előírt minimumkövetelmények teljesítésével, nem vezethet a munkavállalók számára biztosított általános védelem szintjének csökkenéséhez.
   24. cikk
   Jelentések
   (1)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen már elfogadtak vagy elfogadnak.
   (2)   A tagállamok ötévenként jelentést tesznek a Bizottságnak ezen irányelv gyakorlati végrehajtásáról, a szociális partnerek álláspontját is rögzítve.
   A Bizottság a jelentésről tájékoztatja az Európai Parlamentet, a Tanácsot, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot, valamint a munkahelyi biztonsági, higiéniai és egészségvédelmi tanácsadó bizottságot.
   (3)   1996. november 23-tól számítva minden ötödik évben, a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak ennek az irányelvnek az alkalmazásáról, figyelembe véve a 22. és 23. cikket és e cikk (1) és (2) bekezdését.
   25. cikk
   A tengerjáró halászhajókon munkát végző munkavállalókra vonatkozó rendelkezések felülvizsgálata
   A tagállamokkal, valamint közösségi szinten a munkaadók és a munkavállalók képviselőivel történt egyeztetést követően a Bizottság, legkésőbb 2009. augusztus 1-jéig egészségügyi és biztonsági szempontból áttekinti a tengerjáró halászhajókon munkát végző munkavállalókra vonatkozó rendelkezéseket, azért hogy szükség esetén megfelelő módosításokat terjesszen elő.
   26. cikk
   A városi menetrendszerű közlekedés munkavállalóira vonatkozó rendelkezések felülvizsgálata
   A tagállamokkal, valamint közösségi szinten a munkaadók és a munkavállalók képviselőivel történt egyeztetést követően a Bizottság, legkésőbb 2005. augusztus 1-jéig áttekinti a városi menetrendszerű tömegközlekedés munkavállalóira vonatkozó rendelkezéseket azért, hogy szükség esetén megfelelő módosításokat terjesszen elő az ágazat megfelelő szabályozásának biztosítására.
   27. cikk
   Hatályon kívül helyezés
   (1)   Az I. melléklet A. részében említett irányelvvel módosított 93/104/EK irányelv hatályát veszti, a tagállamoknak az I. melléklet B. részében megállapított átültetési kötelezettségeinek sérelme nélkül.
   (2)   A hatályon kívül helyezett irányelvekre való hivatkozásokat a II. melléklet megfelelési táblázatával összhangban, az erre az irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.
   28. cikk
   Hatálybalépés
   Ez az irányelv 2004. augusztus 2-án lép hatályba.
   29. cikk
   Címzettek
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2003. november 4-án.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         P. COX

            a Tanács részéről

            az elnök

         G. TREMONTI

      (1)  HL C 61., 2003.3.14., 123. o.

      (2)  Az Európai Parlament 2002. december 17-i véleménye (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a 2003. szeptember 22-i tanácsi határozat.

      (3)  HL L 307., 1993.12.13., 18. o. Az irányelvet a 2000/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 195., 2000.8.1., 41. o.) módosította.

      (4)  HL L 183., 1989.6.29., 1. o.

      (5)  HL L 167., 1999.7.2., 33. o.

      I. MELLÉKLET
      A. RÉSZ   A HATÁLYON KÍVÜL HELYEZETT IRÁNYELV ÉS MÓDOSÍTÁSA

                  93/104/EK tanácsi irányelv

                  (HL L 307., 1993.12.13., 18. o.)

                  Az Európai Parlament és a Tanács 2000/34/EK irányelve

                  (HL L 195., 2000.8.1., 41. o.)

      B. RÉSZ   A NEMZETI JOGBA VALÓ ÁTÜLTETÉS HATÁRIDEJE

                  Irányelv

                  Átültetési határidő

                  93/104/EK

                  1996. november 23.

                  2000/34/EK

                  2003. augusztus 1. (1)

         (1)  Orvosgyakornokokra vonatkozóan 2004. augusztus 1. Lásd: 2000/34/EK irányelv, 2. cikk.

      II. MELLÉKLET
      MEGFELELÉSI TÁBLÁZAT

                  93/104/EK irányelv

                  Ez az irányelv

                  1–5. cikk

                  1–5. cikk

                  6. cikk, bevezető szavak

                  6. cikk, bevezető szavak

                  6. cikk (1) bekezdés

                  6. cikk a) pont

                  6. cikk (2) bekezdés

                  6. cikk b) pont

                  7. cikk

                  7. cikk

                  8. cikk, bevezető szavak

                  8. cikk, bevezető szavak

                  8. cikk (1) bekezdés

                  8. cikk a) pont

                  8. cikk (2) bekezdés

                  8. cikk b) pont

                  9., 10. és 11. cikk

                  9., 10. és 11. cikk

                  12. cikk, bevezető szavak

                  12. cikk, bevezető szavak

                  12. cikk (1) bekezdés

                  12. cikk a) pont

                  12. cikk (2) bekezdés

                  12. cikk b) pont

                  13., 14. és 15. cikk

                  13., 14. és 15. cikk

                  16. cikk, bevezető szavak

                  16. cikk, bevezető szavak

                  16. cikk (1) bekezdés

                  16. cikk a) pont

                  16. cikk (2) bekezdés

                  16. cikk b) pont

                  16. cikk (3) bekezdés

                  16. cikk c) pont

                  17. cikk (1) bekezdés

                  17. cikk (1) bekezdés

                  17. cikk (2) bekezdés, bevezető szavak

                  17. cikk (2) bekezdés

                  17. cikk (2) bekezdés 1. albekezdés

                  17. cikk (3) bekezdés a)–e) pont

                  17. cikk (2) bekezdés 2. albekezdés

                  17. cikk (3) bekezdés f)–g) pont

                  17. cikk (2) bekezdés 3. albekezdés

                  17. cikk (4) bekezdés

                  17. cikk (2) bekezdés 4. albekezdés

                  17. cikk (5) bekezdés

                  17. cikk (3) bekezdés

                  18. cikk

                  17. cikk (4) bekezdés

                  19. cikk

                  17a. cikk (1) bekezdés

                  20. cikk (1) bekezdés, első albekezdés

                  17a. cikk (2) bekezdés

                  20. cikk (1) bekezdés, második albekezdés

                  17a. cikk (3) bekezdés

                  20. cikk (2) bekezdés

                  17a. cikk (4) bekezdés

                  20. cikk(3) bekezdés

                  17b. cikk (1) bekezdés

                  21. cikk (1) bekezdés, első albekezdés

                  17b. cikk (2) bekezdés

                  21. cikk (1) bekezdés, második albekezdés

                  17b. cikk (3) bekezdés

                  21. cikk (2) bekezdés

                  17b. cikk (4) bekezdés

                  21. cikk (3) bekezdés

                  17b. cikk (5) bekezdés

                  21. cikk (4) bekezdés

                  17b. cikk (6) bekezdés

                  21. cikk (5) bekezdés

                  17b. cikk (7) bekezdés

                  21. cikk (6) bekezdés

                  17b. cikk (8) bekezdés

                  21. cikk (7) bekezdés

                  18. cikk (1) bekezdés a) pont

                  –

                  18. cikk (1) bekezdés b) pont i. alpont

                  22. cikk (1) bekezdés

                  18. cikk (1) bekezdés b) pont ii. alpont

                  22. cikk (2) bekezdés

                  18. cikk (1) bekezdés c) pont

                  22. cikk (3) bekezdés

                  18. cikk (2) bekezdés

                  –

                  18. cikk (3) bekezdés

                  23. cikk.

                  18. cikk (4) bekezdés

                  24. cikk (1) bekezdés

                  18. cikk (5) bekezdés

                  24. cikk (2) bekezdés

                  18. cikk (6) bekezdés

                  24. cikk (3) bekezdés

                  25. cikk (1)

                  26. cikk (2)

                  27. cikk

                  28. cikk

                  19. cikk

                  29. cikk

                  I. melléklet

                  II. melléklet

         (1)  2000/34/EK irányelv, 3. cikk.

         (2)  2000/34/EK irányelv, 4. cikk.


title: A Bizottság 98/54/EK irányelve (1998. július 16.) a 71/250/EGK, a 72/199/EGK, 73/46/EGK irányelvek módosításáról és a 75/84/EGK irányelv hatályon kívül helyezésérőlEGT vonatkozású szöveg

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31998L0054

Hivatalos Lap L 208 , 24/07/1998 o. 0049 - 0050

		A Bizottság 98/54/EK irányelve(1998. július 16.)a 71/250/EGK, a 72/199/EGK, 73/46/EGK irányelvek módosításáról és a 75/84/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről(EGT vonatkozású szöveg)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a legutóbb Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozási okmányával módosított, a takarmányok hatósági ellen- őrzésénél alkalmazandó közösségi mintavételi és analitikai módszerek bevezetéséről szóló, 1970. július 20-i 70/373/EGK tanácsi irányelvre [1] és különösen annak 2. cikkére,mivel a 70/373/EGK irányelv előírja, hogy a takarmányok hatósági ellenőrzését, amelynek célja a takarmányok minőségére és összetételére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekből eredő követelmények betartásának ellenőrzése, közösségi mintavételi és analitikai módszerek alkalmazásával kell végrehajtani;mivel a legutóbb a 81/680/EGK irányelvvel [2] módosított, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1971. június 15-i 71/250/EGK első bizottsági irányelv [3] megállapítja többek között a lupinin-alkaloidok meghatározására szolgáló analitikai módszereket; mivel a legutóbb a 97/8/EK bizottsági irányelvvel [4] módosított, a takarmányokban előforduló nemkívánatos anyagok és termékek megengedett legmagasabb szintjének meghatározásáról szóló, 1973. december 17-i 74/63/EGK tanácsi irányelv [5] nem írja elő, hogy hatóságilag ellenőrizni kell a takarmányokban a lupinin-alkaloidok jelenlétét; mivel ezért a lupinin-alkaloidok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszer nem szükséges, és ezen módszer törlése helyénvaló;mivel a legutóbb a 93/28/EK irányelvvel [6] módosított, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1972. április 27-i 72/199/EGK harmadik bizottsági irányelv [7] megállapítja, többek között, a tetraciklin csoportba tartozó antibiotikumok kimutatására és azonosítására, a klórtetraciklin, az oxitetraciklin és a tetraciklin meghatározására, valamint az oleandomicin meghatározására szolgáló analitikai módszereket; mivel ezek a módszerek, a legutóbb a 98/19/EK bizottsági irányelvvel [8] módosított, a takarmányokban lévő adalékanyagokról szóló, 1970. november 23-i 70/524/EGK tanácsi irányelv [9] alkalmazásában a továbbiakban nem szükségesek; mivel az említett módszerek a tudományos és technikai ismeretek fejlődése következtében többé nem érvényesek más célokra történő felhasználásra; mivel következésképpen ezen módszerek törlése helyénvaló;mivel a legutóbb a 92/89/EK irányelvvel [10] módosított, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1972. december 5-i 73/46/EGK negyedik bizottsági irányelv [11] megállapítja többek között a tiamin (B1-vitamin, aneurin) meghatározására és az aszkorbinsav, valamint a dehidroaszkorbinsav (C-vitamin) meghatározására szolgáló módszereket; mivel ezek a módszerek többé nem érvényesek az eredeti rendeltetési célokra és a tudományos és technikai ismeretek fejlődése következtében feleslegessé váltak; mivel következésképpen ezen módszerek törlése helyénvaló;mivel a legutóbb a 81/680/EGK irányelvvel módosított, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1974. december 20-i 75/84/EGK hatodik bizottsági irányelv [12] megállapítja a bukvinolát, a szulfakvinoxalin és a furazolidon meghatározására szolgáló módszereket; mivel ezek a módszerek a 70/524/EGK irányelv alkalmazásában a továbbiakban nem szükségesek; mivel a tudományos és technikai ismeretek fejlődése következtében okkal feltételezhető, hogy ezen módszerek hibás eredményekhez vezetnek; mivel inkább kívánatos az, hogy egyáltalán ne legyen analitikai módszer, mint hogy hibás eredményekre vezető módszer legyen alkalmazásban; mivel következésképpen ezen módszerek törlése helyénvaló;mivel a takarmányozás terén végzett hatósági vizsgálatok szervezését szabályozó alapelvek meghatározásáról szóló, 1995. október 25-i 95/53/EK tanácsi irányelvvel [13] és különösen annak 18. cikkével összhangban, a tagállamok a közösségi mintavételi és analitikai módszerek hiányában biztosítják azt, hogy az alkalmazott analitikai módszerek megfelelnek a nemzetközi testületek által elfogadott szabványoknak, vagy ilyen szabványok hiányában megfelelnek a tudományosan elfogadott szabályoknak;mivel az ebben az irányelvben előírt intézkedések összhangban vannak a Takarmányok Állandó Bizottsága véleményével,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 71/250/EGK irányelv a következőképpen módosul:1. az 1. cikkben az "és a lupinin-alkaloidok meghatározása" szövegrészt el kell hagyni;2. az irányelv mellékletének "Lupinin-alkaloidok meghatározása" című 15. pontját el kell hagyni.2. cikkA 72/199/EGK irányelv a következőképpen módosul:1. a 2. cikkből a "tetraciklin csoportba tartozó antibiotikumok kimutatása és azonosítása, valamint" és a "klórtetraciklin, oxitetraciklin, tetraciklin, oleandomicin" szövegrészt el kell hagyni;2. az irányelv II. mellékletének "A tetraciklin csoportba tartozó antibiotikumok kimutatása és azonosítása" című 1. pontját, "A klórtetraciklin, oxitetraciklin és tetraciklin meghatározása" című 2. pontját és "Az oleandomicin meghatározása" című 3. pontját el kell hagyni.3. cikkA 73/46/EGK irányelv a következőképpen módosul:1. a 2. cikkben a "tiamin (aneurin, B1-vitamin), aszkorbinsav és dehidroaszkorbinsav (C-vitamin)" szövegrészt el kell hagyni;2. az irányelv II. mellékletének "A tiamin (B1-vitamin, aneurin) meghatározása" című 2. pontját és "Az aszkorbinsav és dehidroaszkorbinsav (C-vitamin) meghatározása" című 3. pontját el kell hagyni.4. cikkA 75/84/EGK irányelv hatályát veszti.5. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek a hatálybalépéstől számított legkésőbb kilenc hónapon belül megfeleljenek. Erről haladéktalanul értesítik a Bizottságot.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.6. cikkEz az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 20. napon lép hatályba.Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1998. július 16-án.a Bizottság részérőlFranz Fischlera Bizottság tagja[1] HL L 170., 1970.8.3., 2. o.[2] HL L 246., 1981.8.29., 32. o.[3] HL L 155., 1971.7.12., 13. o.[4] HL L 48., 1997.2.19., 22. o.[5] HL L 38., 1974.2.11., 31. o.[6] HL L 179., 1993.7.22., 8. o.[7] HL L 123., 1972.5.29., 6. o.[8] HL L 96., 1998.3.28., 39. o.[9] HL L 270., 1970.12.14., 1. o.[10] HL L 344., 1992.11.26., 35. o.[11] HL L 83., 1973.3.30., 21. o.[12] HL L 32., 1975.2.5., 27. o.[13] HL L 265., 1995.11.8., 17. o.--------------------------------------------------


title: A Tanács irányelve (1992. június 30.) a belső piac megvalósítása céljából egyes élő állatok és termékek Közösségen belüli kereskedelmében alkalmazandó állat-egészségügyi és tenyésztéstechnikai ellenőrzésekről szóló 90/425/EGK irányelv módosításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31992L0060

Hivatalos Lap L 268 , 14/09/1992 o. 0075 - 0076 finn különkiadás fejezet 3 kötet 45 o. 0074  svéd különkiadás fejezet 3 kötet 45 o. 0074

		A Tanács irányelve(1992. június 30.)a belső piac megvalósítása céljából egyes élő állatok és termékek Közösségen belüli kereskedelmében alkalmazandó állat-egészségügyi és tenyésztéstechnikai ellenőrzésekről szóló 90/425/EGK irányelv módosításárólAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 43. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],mivel a Közösségnek el kell fogadnia azon intézkedéseket, amelyek az egységes piac fokozatos megteremtését szolgálják az 1992. december 31-ig terjedő időszak alatt;mivel a 90/425/EGK irányelv úgy rendelkezik, hogy egyes élő állatokon és állati termékeken az állat-egészségügyi ellenőrzést ezentúl nem a Közösség belső határain végzik;mivel a Tanács a 90/425/EGK irányelv [3] elfogadása óta rögzítette a harmadik országokból a Közösségbe beléptetett élőállatok és állati termékek állat-egészségügyi ellenőrzésének szervezését szabályozó elveket; mivel e tekintetben figyelembe kell venni a harmadik országokból a Közösségbe behozott termékek állat-egészségügyi ellenőrzésére irányadó elvek megállapításáról szóló, 1990. december 10-i 90/675/EGK tanácsi irányelvet [4], valamint a harmadik országokból a Közösségbe behozott állatok állat-egészségügyi ellenőrzésére irányadó elvek megállapításáról, valamint a 89/662/EGK, 90/425/EGK és 90/675/EGK irányelvek módosításáról szóló 1991. július 15-i 91/496/EGK tanácsi irányelvet [5];mivel a 90/452/EGK irányelv 21. cikkének negyedik bekezdése előírja, hogy az említett irányelv, a belső piac megvalósításának céljával a Közösségen belüli kereskedelemben alkalmazható állat-egészségügyi ellenőrzésekről szóló, 1989. december 11-i 89/662/EGK tanácsi irányelv [6] hatálya terjedjen ki az említett irányelvek hatálya alá nem tartozó élőállatokra és állati termékekre;mivel a 90/425/EGK irányelv 25. cikke kiköti, hogy meg kell határozni azon intézkedéseket, amelyek a 24. cikkben előírt átmeneti rendelkezések lejártát követően alkalmazandók; mivel e vonatkozásban figyelembe kell venni a Közösségben elért eddigi előrehaladást a harmadik országokból származó élő állatokra és állati termékekre vonatkozó előírások elfogadása, valamint a ragadós száj- és körömfájás és a sertéspestis ellenőrzésére irányuló intézkedések harmonizálása terén, különösen a ragadós száj- és körömfájás elleni védekezésre irányuló közösségi intézkedések bevezetéséről szóló 85/511/EGK irányelvet módosító 1990. június 26-i 90/423/EGK tanácsi irányelvet, a szarvasmarhafélék és a sertések Közösségen belüli kereskedelmét érintő állat-egészségügyi problémákról szóló 64/432/EGK irányelvet, továbbá a szarvasmarhafélék, a sertések és a friss hús, illetve a húsipari termékek harmadik országokból történő behozatalára vonatkozó egészségügyi és állat-egészségügyi vizsgálatok problémáiról szóló 72/462/EGK irányelvet [7], valamint a klasszikus sertéspestis elleni védekezésre irányuló közösségi intézkedések bevezetéséről szóló, 80/217/EGK irányelvet módosító 1991. december 11-i 91/685/EGK tanácsi irányelvet [8];mivel, különösen az állat-egészségügyi előírások harmonizálása terén elért eddigi haladás figyelembevételével, gondoskodni kell 1992. július 1-től valamennyi, élő állatokon és állati eredetű terméken a Közösség belső határain végzett állat-egészségügyi ellenőrzés megszüntetéséről;mivel azonban rendelkezni kell a természetes személy kíséretében és felelősségére szállított, kedvtelésből tartott állatok mozgására alkalmazandó állat-egészségügyi ellenőrzések különös szabályairól, amennyiben az ilyen mozgás nem kereskedelmi ügylet keretében valósul meg,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 90/425/EGK irányelv az alábbiak szerint módosul:1. az 1. cikk az alábbi bekezdéssel egészül ki:"Ezen irányelv nem vonatkozik a tagállamok között, természetes személy kíséretében és felelősségére szállított, kedvtelésből tartott állatok mozgására érvényes állat-egészségügyi ellenőrzésekre, amennyiben az ilyen mozgás nem kereskedelmi ügylet keretében valósul meg.";2. a 7. cikk (2) bekezdésében "1993. január 1." helyébe "1992. július 1." kerül;3. a 21. cikk első bekezdéséből az "1992. december 31-ig" szavakat el kell hagyni;4. a 21. cikk második bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:"A tagállamok közlik a Bizottsággal és a többi tagállammal az első bekezdésben említett állatok és termékek kereskedelmére alkalmazandó feltételeket és eljárásokat.";5. a 21. cikk negyedik bekezdéséből az utolsó mondatot el kell hagyni;6. A 22. cikk helyébe a következő rendelkezés lép:"22. cikk(1) A tagállamok egy harmonizált modell segítségével terjesztik a Bizottság elé az ezen irányelv szerint végrehajtott ellenőrzésekkel kapcsolatos fontosabb információkat.(2) A Bizottság az Állat-egészségügyi Állandó Bizottság keretében vizsgálja meg az (1) bekezdésben említett információkat. A 18. cikkben említett eljárással összhangban megfelelő intézkedéseket fogadhat el.(3) Az e cikkben foglaltak alkalmazására, különösen az információk közlésének gyakoriságára, az alkalmazandó modellre és az előírt információk típusára vonatkozó részletes szabályokat a 18. cikkben megállapított eljárással összhangban állapítják meg.";7. A 24. cikk helyébe a következő rendelkezés lép:"24. cikkAz ezen irányelvben megállapított ellenőrzési intézkedések fokozatos végrehajtásának lehetővé tétele érdekében a tagállamok 1992. december 31-ig végezhetnek:- okmányellenőrzéseket az A. és B. melléklet hatálya alá tartozó, vagy harmadik országokból behozott állatok és termékek szállítása közben,- megkülönböztetésmentes jellegű helyszíni állat-egészségügyi ellenőrzéseket a B. melléklet hatálya alá tartozó állatok és termékek szállítása során;";8. a 25. cikket el kell hagyni;9. a B. melléklet A. része helyébe a következő szöveg lép:"A. Állat-egészségügyi jogszabályok – Az A. melléklet I. pontjának hatálya alá nem tartozó egyéb élő állatok";10. B. a B. melléklet B. része helyébe a következő szöveg lép:"B. Állat-egészségügyi jogszabályok – Az A. melléklet I. pontjának hatálya alá nem tartozó sperma, petesejtek és embriók".2. cikk(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1992. július 1. előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadnak el.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Luxembourgban, 1992. június 30-án.a Tanács részérőlArlindo Marques Cunhaaz elnök[1] HL C 122., 1992.5.14., 18. o.[2] HL C 176., 1992.7.13.[3] HL L 224., 1990.8.18. A legutóbb a 91/628/EGK irányelvvel (HL L 340., 1991.12.11., 17. o.) módosított irányelv.[4] HL L 373., 1990.12.31., 1. o.[5] HL L 268., 1991.9.24., 56. o.[6] HL L 395., 1989.12.30., 13. o.[7] HL L 224., 1990.8.18., 13. o.[8] HL L 377., 1991.12.31., 1. o.--------------------------------------------------


Fontos jogi nyilatkozat

|

32000L0007

Az Európai Parlament és a Tanács 2000/7/EK irányelve (2000. március 20.) a motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok sebességmérőjéről és a motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok típusjóváhagyásáról szóló 92/61/EGK tanácsi irányelv módosításáról

Hivatalos Lap L 106 , 03/05/2000 o. 0001 - 0006 CS.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 ET.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 HU.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 LT.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 LV.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 MT.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 PL.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 SK.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128 SL.ES fejezet 13 kötet 25 o. 123  - 128

		Az Európai Parlament és a Tanács 2000/7/EK irányelve(2000. március 20.)a motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok sebességmérőjéről és a motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok típusjóváhagyásáról szóló 92/61/EGK tanácsi irányelv módosításárólAZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 95. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],a Szerződés 251. cikkében [3] szabályozott eljárásnak megfelelően,mivel:(1) A közúti közlekedésbiztonság alapvető közösségi cél, amelynek érdekében szükséges a sebesség sebességmérővel történő mérése és ellenőrzése azzal a céllal is, hogy növekedjen a helyes közlekedés fontosságának a tudata, különösen a fiatalok körében.(2) A közúti közlekedésbiztonságra vonatkozó műszaki jogszabályoknak egymással összefüggő egységet kell alkotniuk irányelv-"csomagok" formájában, annak érdekében, hogy az Európai Unióban erősödjön annak tudata, hogy a közúti közbiztonsághoz mindenkinek hozzá kell járulnia.(3) A motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok a sebességmérő tekintetében valamennyi tagállamban megfelelnek bizonyos műszaki jellemzőknek, amelyek tagállamról tagállamra változóan megállapított kötelező követelményeket jelentenek; ez a változatosság pedig akadályt képez a Közösségen belüli kereskedelemben.(4) A belső piac működésének ezeket az akadályait el lehet távolítani, ha a hatályos szabályozások és rendelkezések helyett valamennyi tagállam egységes követelményeket fogad el.(5) Ezen irányelvvel egészül ki azon külön irányelvek listája, amelyek betartása kötelező érvényű a motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok típusjóváhagyásáról szóló, 1992. június 30-i 92/61/EGK tanácsi irányelv 4. cikke alapján [4].(6) A motorkerékpárok és segédmotoros kerékpárok sebességmérőire vonatkozó harmonizált követelmények bevezetése annak érdekében szükséges, hogy végre lehessen hajtani e járművek minden típusára a 92/61/EGK irányelvben megállapított típusvizsgálati és típus-jóváhagyási eljárásokat.(7) A szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás és arányosság elvével összhangban a tervezett cselekvés célkitűzést, azaz a járműtípusok közösségi típusjóváhagyását nem lehet kielégítő módon megvalósítani a tagállamok szintjén, ezért a javasolt cselekvés hatásainak és terjedelmének ismeretében célszerűbb azt közösségi szinten megvalósítani. Ez az irányelv a célkitűzés eléréséhez minimálisan szükséges teendőket rendeli el, és nem megy túl a legszükségesebb intézkedések körén.(8) A tagsággal nem rendelkező államok piacaira való bejutás megkönnyítése érdekében, nyilvánvalóan szükséges, hogy egyenértékűség jöjjön létre ezen irányelv, valamint az Egyesült Nemzetek Szervezete Gazdasági Bizottságának 39. rendelete (a továbbiakban: "2ENSZ-EGB 39. rendelet") követelményei között.(9) Az Európai Unió tagállamainak a lehető legrövidebb időn belül el kell érniük az ENSZ-EGB 39. rendelet olyan módosítását, hogy az összhangba kerüljön ezen irányelvvel.(10) Ennélfogva a 92/61/EGK irányelv alábbi módosítása szükséges,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikk(1) Ezen irányelv a 92/61/EGK irányelv 1. cikkében meghatározott minden jármű sebességmérőjére vonatkozik.(2) A 92/61/EGK irányelv hatálya alá tartozó minden járművet az ezen irányelv mellékletében foglaltaknak megfelelő sebességmérővel kell felszerelni.2. cikkA 92/61/EGK irányelv II. és III. fejezete állapítja meg azokat az alkatrésztípus-jóváhagyáshoz szükséges eljárásokat, amelyeket a motorkerékpár- és segédmotoroskerékpár-típusok sebességmérőinek típusjóváhagyása során kell alkalmazni, valamint tartalmazza e járművek szabad mozgásának feltételeit.3. cikkA 92/61/EGK irányelv 11. cikkének megfelelően elismerhető, hogy egyenértékűség áll fenn az ezen irányelvben foglalt követelmények és az ENSZ-EGB 39. rendeletében, annak is a Közösség által legutóbb elfogadott változatában megállapított követelmények között.A tagállamok típusjóváhagyásokat kiállító hatóságai az ezen irányelv követelményeinek megfelelően kiadott vonatkozó jóváhagyások és típus-jóváhagyási jelek helyett el kell hogy fogadják azokat a típusjóváhagyásokat és típus-jóváhagyási jeleket, amelyeket a fent említett 39. rendelet követelményeinek megfelelően adtak ki a rendelet alkalmazási körén belül.4. cikkAzokat a módosításokat, amelyek az ENSZ-EGB 39. rendelet módosításainak figyelembevételéhez, valamint ahhoz szükségesek, hogy a mellékletet a műszaki fejlődéshez lehessen igazítani, a gépjárművek és pótkocsijaik típusjóváhagyására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1970. február 6-i 70/156/EGK tanácsi irányelv [5] 13. cikkében említett eljárásnak megfelelően kell elfogadni.5. cikkA 92/61/EGK irányelv a következőképpen módosul:1. Az I. melléklet 45. rovatában a "Sebességsmérő és kilométerszámláló motorkerékpárokhoz, valamint motoros tricilikhez és négykerekű motorkerékpárokhoz" szöveg helyébe "Sebességmérő" lép, valamint az "M" jelzés helyébe "EI" jelzés lép.2. A IIA. melléklet a következőképpen módosul:a) 4.7. pont: "Sebességmérő és kilométer-számláló: van/nincs (1)" helyébe "Sebességmérő" lép;b) a következő pontokkal egészül ki:"4.7.3. Fényképek és/vagy rajzok a teljes rendszerről4.7.4. A sebességtartományok kijelzése4.7.5. A sebességmérő mérési mechanizmusának tűréshatára4.7.6. A sebességmérő műszaki állandója4.7.7. A meghajtási mechanizmus működési módja és leírása4.7.8. A meghajtási mechanizmus teljes áttételi viszonyszáma."3. A IIIB. melléklet 10.12. részében a "Sebességmérő és kilométer-számláló motorkerékpárokhoz, motoros triciklikhez és négykerekű motorkerékpárokhoz" szöveg helyébe a "Sebességmérő" lép, valamint az "M" jelzés helyébe "EI" jelzés lép.6. cikk(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2001. január 1-je előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.(3) 2001. január 1-jétől kezdődő hatállyal a tagállamok nem tilthatják meg sebességmérőre hivatkozva azoknak a járműveknek az első forgalomba helyezését, amelyek megfelelnek az ebben az irányelvben foglalt követelményeknek.(4) A tagállamoknak az (1) bekezdés első albekezdésében foglalt követelményeket 2001. július 1-jétől kell alkalmazniuk, kivéve a segédmotoros kerékpárokra vonatkozó követelményeket, amelyeket 2002. július 1-jei hatállyal kell alkalmazni.7. cikkEz az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetése napján lép hatályba.8. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 2000. március 20-án.az Európai Parlament részérőlaz elnökN. Fontainea Tanács részérőlaz elnökJ. Gama[1] HL C 212., 1998.7.8., 7. o.[2] HL C 40., 1999.2.15., 1. o.[3] Az Európai Parlament 1999. január 12-i ülésének 1999. október 27-én megerősített véleménye (HL C 104., 1999.4.14, 19. o.), a Tanács 1999. május 20-i közös álláspontja (HL C 232., 1999.8.13., 1. o.), valamint az Európai Parlament 1999. október 27-i határozata (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé)[4] HL L 225., 1992.8.10., 72. o. Az irányelvet az 1994. évi csatlakozási okmány módosította.[5] HL L 42., 1970.2.23, 1. o. A legutóbb a 98/91/EK irányelvvel (HL L 11., 1999.1.16, 25. o.) módosított irányelv.--------------------------------------------------MELLÉKLET1. FogalommeghatározásokEzen irányelv alkalmazásában:1.1. "A jármű típusa a sebességmérő tekintetében"olyan járművek, amelyek lényegesen nem különböznek főleg az alább felsoroltakban:1.1.1. a szokásosan használt gumiabroncsok mérete;1.1.2. az erőátvitel teljes áttételi viszonyszáma, ideértve a sebességmérőhöz vezető mindenfajta áttételt megvalósító eszköz viszonyszámát is;1.1.3. a sebességmérő típusa, a következő tulajdonságok szerint:1.1.3.1. a sebességmérő mérő mechanizmusának tűréshatára;1.1.3.2. a sebességmérő műszaki állandója;1.1.3.3. a kijelzett sebességértékek tartománya.1.2. "Szokásosan használt gumiabroncsok"  az a gumiabroncstípus vagy -típusok, amelyeket a vizsgált járműtípus gyártója a járműhöz ajánl, és a 92/61/EGK irányelv II. mellékletében említett adatközlő lapon feltüntetett;A téli gumiabroncsokat nem kell szokásosan használt gumiabroncsoknak tekinteni.1.3. "Normál üzemi nyomás"  a gépjármű gyártója által meghatározott, hideg állapotban mért belső nyomás 0,2 bar-ral megnövelt értéke.1.4. "Sebességmérő"  a jármű felszerelésének az a része, amelynek rendeltetése a jármű vezetőjének folyamatos tájékoztatása a jármű sebességéről.1.4.1. "Sebességmérő mérési mechanizmusának tűréshatára"  magának a sebességmérőnek a pontossága, amelyet a sebességre vonatkozóan egy meghatározott tartományban a bevitt sebességérték lehetséges legkisebb és legnagyobb mutatott értéke jellemez.1.4.2. "Sebességmérő műszaki állandója"  az a kapcsolat, ami a percenkénti bevitt fordulatszám- vagy impulzusértékek és a konkrét kijelzett sebességértékek között áll fenn.1.5. "menetkész tömeg"  azt a tömeg, amelyet a 92/61/EGK irányelv II. melléklete (2) cikkének d) megjegyzése határoz meg.2. Követelmények2.1. A sebességmérő számlapjának a vezető közvetlen látóterében kell lennie, valamint nappal és éjszaka egyaránt jól olvashatónak kell lennie. A kijelzett sebességtartomány kellő szélességű legyen, hogy a járműtípus gyártó által megadott legnagyobb sebességének értékét is tartalmazza.2.2. Amennyiben a sebességmérő digitális számkijelzés helyett számlapot tartalmaz, a számlapnak egyértelmű beosztásúnak kell lennie.2.2.1. Kétkerekű motorkerékpárokhoz és háromkerekű triciklikhez tervezett sebességmérőknél az osztásközök értékének 1, 2, 5, vagy 10 km/h-nak kell lenniük. A sebesség értékét a következőképpen kell kijelezni:2.2.1.1. amennyiben a számlapon a legnagyobb sebesség értéke nem haladja meg a 200 km/h értéket, a jelölt számszerű sebességértékek osztásközei nem haladhatják meg a 20 km/h értéket;2.2.1.2. amennyiben a számlapon a legnagyobb sebesség értéke meghaladja a 200 km/h értéket, a jelölt számszerű sebességértékek osztásközei nem haladhatják meg a 30 km/h értéket;2.2.2. robogókhoz szánt sebességmérő esetében a számlapon jelzett legnagyobb sebességhatár nem haladhatja meg a 80 km/h értéket; az osztásközök értékének 1, 2, 5 vagy 10 km/h-nak kell lenniük, és a számlapon megjelölt sebességosztásközök értéke nem haladhatja meg a 10 km/h-t.Ezen túlmenően a számlapnak világosan mutatnia kell a 45 km/h értéket (illetve a 25 km/h-t a kisteljesítményű robogók esetében).2.2.3. amennyiben valamely járművet olyan tagállamban szándékoznak eladni, ahol az angol típusú mértékrendszert használják, a sebességmutató műszert mph (mérföld per h) egységekben is be kell skálázni 1, 2, 5, vagy 10 mph-s osztásközökkel. A bejelölt számszerű sebességérték-intervallumok nem haladhatják meg a 20 mph értéket, és vagy 10 mph, vagy 20 mph értéknél kell kezdődniük;2.2.4. a bejelölt számszerű sebességértékeknek nem szükséges azonos nagyságú osztásközűnek lenniük.2.3. A sebességmérő pontosságát a következő eljárásnak megfelelően kell ellenőrizni:2.3.1. a gumiabroncsoknak a gépjárműre szokásosan használt típusúak közül valónak kell lenniük az 1.2. pontban meghatározottnak megfelelően. A gyártó által beszerelni kívánt minden egyes sebességmérő-típusra külön vizsgálatot kell végezni;2.3.2. a sebességmérőt meghajtó keréktengely terhelése megfelel a gépjármű menetkész tömegének;2.3.3. a sebességmérő környezetében a referencia-hőmérséklet 296 K ± 5 K legyen;2.3.4. minden vizsgálatnál a gumiabroncs nyomása a szokásos üzemi nyomás legyen az 1.3. pontban foglaltaknak megfelelően;2.3.5. a járművet a következő sebességeknél kell vizsgálni:A gyártó által megadott legnagyobb sebesség (Vmax) (km/h) | Vizsgálati sebesség (km/h) |Vmax ≤ 45 | Vmax 80 %-a |45 < Vmax ≤ 100 | Vmax 40 és 80 %-a (amennyiben a vonatkozó vizsgálati sebesség ≥ 55) |100 < Vmax≤ 150 | 40, 80 és a Vmax 80 %-a (amennyiben a vonatkozó vizsgálati sebesség ≥ 100) |150 < Vmax | 40, 80 és 120 |2.3.6. a jármű tényleges sebességének mérésére használt ellenőrző berendezés pontossága legalább ± 0,5 % legyen;2.3.6.1. amennyiben a vizsgálatokat próbapályán végzik el, a próbapálya felülete sík és száraz legyen, és elegendő tapadást biztosítson;2.3.6.2. amennyiben görgős próbapadot használnak a vizsgálathoz, a görgők átmérője legalább 2 méter legyen. A robogóhoz tervezett sebességmérők esetében a vizsgálatot olyan görgőkön is el szabad végezni, amelyek átmérője legalább 400 mm;2.3.7. a kijelzett sebesség semmilyen körülmények között nem lehet kisebb, mint a tényleges sebesség. A sebességmérőn leolvasott V1 sebesség és a tényleges V2 sebesség között a következő összefüggésnek kell fennállnia a 2.3.5. pontban meghatározott vizsgálati értékek és a következő értékek között:0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1.V2 + 4 km/h.3. A gyártás megfelelősége3.1. A gyártás a jóváhagyottnak való megfelelőségének ellenőrzése a 92/61/EGK irányelv VI. mellékletében foglalt rendelkezések alapján történjen.3.2. A gyártási modellek akkor teljesítik ezen irányelv követelményeit, ha a 2.3.1–2.3.6. pontban meghatározott feltételek esetén a sebességmérőn leolvasott V1 sebességérték és a tényleges V2 sebességérték között teljesül az alábbi összefüggés:0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1.V2 + 4 km/h robogók esetében,valamint0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1.V2 + 8 km/h kétkerekű motorkerékpárok és motoros triciklik esetében.--------------------------------------------------


title: A Bizottság 2011/90/EU irányelve ( 2011. november 14. ) a 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv I. mellékletében található, a teljeshiteldíj-mutató kiszámításához alkalmazandó további feltevésekről szóló II. rész módosításáról EGT-vonatkozású szöveg

text:
               15.11.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 296/35

         A BIZOTTSÁG 2011/90/EU IRÁNYELVE
   (2011. november 14.)
   a 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv I. mellékletében található, a teljeshiteldíj-mutató kiszámításához alkalmazandó további feltevésekről szóló II. rész módosításáról
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
   tekintettel a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23-i 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) (a fogyasztói hitelről szóló irányelv) és különösen annak 19. cikke (5) bekezdésére,
   mivel:

               (1)

               A tagállamok által a 2008/48/EK irányelv végrehajtásával kapcsolatban összegyűjtött tapasztalatokból kiderült, hogy az említett irányelv I. mellékletének II. részében megadott feltevések nem elegendőek a teljeshiteldíj-mutató egységes kiszámításához, valamint nem állnak már összhangban a piacon fennálló kereskedelmi helyzettel.

               (2)

               Ezért szükséges az említett feltevéseket olyan új feltevésekkel kiegészíteni, amelyek a futamidő nélküli hitelekre vagy az egy összegben, ismételten visszafizethető hitelekre vonatkozó teljeshitel-mutató kiszámítási módját érintik. Szükséges továbbá olyan módok meghatározása is, amelyek a hitel eredeti lehívásának időzítésére és a fogyasztó által végrehajtott törlesztésre vonatkoznak.

               (3)

               A 2008/48/EK irányelv I. mellékletének II. részét ezért a fentieknek megfelelően módosítani kell.

               (4)

               Az ebben az irányelvben előírt intézkedések összhangban vannak a 2008/48/EK irányelv 25. cikke (1) bekezdésének alapján létrehozott bizottság véleményével, és sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem ellenezte azokat,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   A 2008/48/EK irányelv I. melléklete ezen irányelv mellékletének megfelelően módosul.
   2. cikk
   (1)   A tagállamok legkésőbb 2012. december 31-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
   A rendelkezéseket 2013. január 1-jétől kell alkalmazniuk.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
   3. cikk
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
   4. cikk
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2011. november 14-én.

            a Bizottság részéről

            az elnök

         José Manuel BARROSO

      (1)  HL L 133., 2008.5.22., 66. o.

      MELLÉKLET
      A 2008/48/EK irányelv I. mellékletének II. része helyébe a következő lép:

                     „II.

                     További feltevések a teljeshiteldíj-mutató kiszámításához:

                                 a)

                                 Ha a hitelmegállapodás értelmében a fogyasztó szabadon hívhatja le a hitelt, a teljes hitelösszeget azonnal és teljes egészében lehívottnak kell tekinteni.

                                 b)

                                 Ha a hitelmegállapodás értelmében a fogyasztó általánosságban szabadon hívhatja le a hitelt, de a megállapodás a lehívás különböző módjai tekintetében hitelösszegre vagy időtartamra vonatkozó korlátokat határoz meg, a hitelösszeget a megállapodásban említett legkorábbi időpontban és az említett lehívási korlátok szerint lehívottnak kell tekinteni.

                                 c)

                                 Ha a hitelmegállapodás különböző módokat biztosít a lehívásra, amelyekhez különböző díjak és hitelkamatlábak kapcsolódnak, a teljes hitelösszeget a legmagasabb, az adott hitelmegállapodás esetében a leggyakoribb ügyletkategóriára alkalmazandó díj és hitelkamatláb mellett lehívottnak kell tekinteni.

                                 d)

                                 Folyószámlahitel esetében a teljes hitelösszeget teljes egészében, a hitelmegállapodás teljes időtartamára vonatkozóan lehívottnak kell tekinteni. Ha a folyószámlahitel időtartama nem ismeretes, a teljeshiteldíj-mutatót azzal a feltevéssel kell kiszámítani, hogy a hitel időtartama három hónap.

                                 e)

                                 Olyan nyílt végű hitelmegállapodás esetében, amely nem folyószámlahitel, fel kell tételezni, hogy:

                                             i.

                                             a hitelt az eredeti lehívás időpontjától kezdődő egyéves időszakra nyújtják, és a fogyasztó az utolsó részlet kifizetésével rendezi a tőke-, kamat- és egyéb, esetleges díjtartozásokat;

                                             ii.

                                             a fogyasztó az eredeti lehívás után egy hónappal kezdi el törleszteni a tőkét egyenlő havi részletekben. Azokban az esetekben viszont, amikor a tőkét az egyes törlesztési időszakokon belül teljes egészében egyetlen részletben kell visszafizetni, azt kell feltételezni, hogy a teljes tőke egymást követő lehívásai és visszafizetései egy egyéves időszakon belül történnek. A kamatokat és más díjakat az említett tőkelehívásokkal és -visszafizetésekkel összhangban, valamint a hitelmegállapodásban foglaltak szerint kell alkalmazni.

                                       E pont értelmezésében a nyílt végű hitelmegállapodáson olyan, határozott idejű tőketörlesztés nélküli hitelmegállapodás értendő, amely esetében a hiteleket egy adott időszakon belül vagy egy adott időszakot követően teljes egészében vissza kell fizetni, de ha már egyszer visszafizették őket, újra lehívhatóvá válnak.

                                 f)

                                 Olyan hitelmegállapodások esetében, amelyek nem a d) és az e) pontban említett folyószámlahitelek és nyílt végű hitelek:

                                             i.

                                             ha a fogyasztó általi tőketörlesztés időpontja vagy összege nem állapítható meg, azt kell feltételezni, hogy a törlesztés a hitelmegállapodásban foglalt legkorábbi időpontban és az ott meghatározott legalacsonyabb összegben történt;

                                             ii.

                                             ha a hitelmegállapodás megkötésének időpontja nem ismert, azt kell feltételezni, hogy az első lehívás időpontja az az időpont, amely az ezen időpont és a fogyasztó általi első törlesztés időpontja közötti legrövidebb intervallumot eredményezi.

                                 g)

                                 Ha a fogyasztó által fizetett törlesztés időpontja vagy összege a hitelmegállapodás, vagy a d), e) vagy f) pontban szereplő feltevések alapján nem állapítható meg, azt kell feltételezni, hogy a törlesztés a hitelező által meghatározott időpontoknak és feltételeknek megfelelően történt; amennyiben ezek nem ismertek:

                                             i.

                                             a kamatdíjak kifizetése a tőketörlesztésekkel együtt történik;

                                             ii.

                                             a hitelmegállapodás megkötésének időpontjában egy nem kamatdíj egyetlen összegben történő kifizetésére kerül sor;

                                             iii.

                                             több részletben kifejezett, nem kamatdíjak kifizetésére kerül sor rendszeres időközönként, ami az első tőketörlesztéskor veszi kezdetét; ha ezen részletek összege nem ismert, azt kell feltételezni, hogy egyenlő összegekről van szó;

                                             iv.

                                             az utolsó részlet kifizetése rendezi a tőke-, kamat- és egyéb, esetleges díjtartozásokat.

                                 h)

                                 Amennyiben a hitel felső összeghatáráról még nem született megállapodás, azt 1 500 EUR-nak kell tekinteni.

                                 i)

                                 Ha egy korlátozott időszakra vagy összegre eltérő hitelkamatlábakat és díjakat kínálnak, a hitelkamatlábat és a díjakat a hitelmegállapodás teljes időtartama tekintetében a legmagasabbnak kell tekinteni.

                                 j)

                                 Olyan fogyasztói hitelmegállapodások esetében, amelyek tekintetében a kezdeti időszakra rögzített hitelkamatlábat állapítanak meg, amely időszak végén új hitelkamatláb kerül meghatározásra, amelyet ezt követően a megállapodás szerinti mutatónak megfelelően, rendszeres időközönként kiigazítanak, a teljeshiteldíj-mutatót azon feltevés alapján kell kiszámítani, hogy a rögzített hitelkamatláb hatálya alá tartozó időszak végén a hitelkamatláb azonos a teljeshiteldíj-mutató a megállapodás szerinti mutatónak az adott időpontban érvényes értékén alapuló kiszámításának időpontjában érvényes hitelkamatlábbal.”