title: A Tanács (EU) 2016/1164 irányelve (2016. július 12.) a belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról

text:
               19.7.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 193/1

         A TANÁCS (EU) 2016/1164 IRÁNYELVE
   (2016. július 12.)
   a belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 115. cikkére,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   különleges jogalkotási eljárás keretében,
   mivel:

               (1)

               A nemzetközi adózás területét érintő jelenlegi politikai prioritások rávilágítanak arra, hogy biztosítani kell az adóknak a nyereség és az érték keletkezése helyén történő megfizetését. Ezért elengedhetetlen, hogy helyreálljon az adórendszerek igazságosságába vetett bizalom, és a kormányok hatékonyan gyakorolhassák adóügyi szuverenitásukat. Ezen új politikai célkitűzések alapján konkrét fellépésekre irányuló ajánlások kerültek megfogalmazásra a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezetnek (OECD) az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás (BEPS) elleni kezdeményezése keretében. Az Európai Tanács 2013. március 13–14-i és 2013. december 19–20-i következtetéseiben üdvözölte ezt a törekvést. Az igazságosabb adózás iránti igényre reagálva a Bizottság 2015. június 17-i közleményében cselekvési tervet határozott meg az Európai Unión belüli méltányos és hatékony társasági adózásra vonatkozóan.

               (2)

               Az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás elleni 15 OECD-fellépésről szóló végleges jelentéseket 2015. október 5-én tették közzé. Ezt a végeredményt a 2015. december 8-i következtetéseiben a Tanács is üdvözölte. A következtetésekben a Tanács hangsúlyozta annak szükségességét, hogy uniós szinten közös, ugyanakkor rugalmas megoldásokat kell találni, amelyek összhangban vannak az OECD BEPS következtetéseivel. Támogatta továbbá az OECD BEPS következtetések hatékony, gyors és koordinált végrehajtását uniós szinten, és úgy vélte, hogy az uniós végrehajtás eszközeként uniós irányelveket lenne célszerű alkalmazni. Az egységes piac jó működése érdekében alapvető fontosságú, hogy a tagállamok – minimális követelményként – teljesítsék az adóalap-erózióra és a nyereségátcsoportosításra vonatkozó kötelezettségvállalásaikat, tágabb körben pedig lépjenek fel az adókikerülési gyakorlatok visszaszorítása, valamint a méltányos és eredményes uniós adózás biztosítása érdekében, és mindezt megfelelően koherens és összehangolt módon tegyék. Egy szorosan integrált gazdaságok által alkotott piacon közös stratégiai megközelítésekre és összehangolt fellépésre van szükség a belső piac működésének javításához és az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás elleni kezdeményezés pozitív hatásainak optimalizálásához. Ezen túlmenően csak egy közös keret segítségével lehet megakadályozni a piac széttagolódását, és véget vetni a jelenleg tapasztalható különbségeknek és piaci torzulásoknak. Végezetül pedig az Unió-szerte közös irányvonalat tükröző nemzeti végrehajtási intézkedések jogbiztonságot nyújtanának az adózók számára a tekintetben, hogy a szóban forgó intézkedések összeegyeztethetőek az uniós joggal.

               (3)

               Szabályokat kell megállapítani a belső piacon tapasztalható agresszív adótervezés elleni védelem átlagos szintjének megerősítése érdekében. Mivel ezeknek a szabályoknak alkalmazására 28 különböző társaságiadó-rendszerben lesz szükség, általános rendelkezésekre kell korlátozni őket, míg a végrehajtást a tagállamok hatáskörében kell hagyni, mivel tagállami szinten megfelelőbben lehet az említett szabályok konkrét elemeit oly módon alakítani, hogy azok a lehető legjobban illeszkedjenek az adott társaságiadó-rendszerhez. E célkitűzés elérhetővé válna azzal, ha uniós szinten kialakításra kerülne a nemzeti társaságiadó-rendszerek minimális szintű védelme az adókikerülési gyakorlatokkal szemben. Ezért annak érdekében, hogy a belső piac egészében hatékonyabb legyen a küzdelem az adókikerülési gyakorlatok ellen, biztosítani kell a koordinációt az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással szembeni 15 OECD-fellépés eredményeinek végrehajtását célzó tagállami intézkedések között. Ezért a belső piac meghatározott területein meg kell állapítani a védelem közös, minimális szintjét.

               (4)

               Olyan szabályokat kell megállapítani, melyek egy adott tagállamban a társasági adó hatálya alá tartozó valamennyi adózóra alkalmazni kell. Nem célszerű ezen irányelv hatályát az olyan gazdálkodó szervezetekre is kiterjeszteni, amelyek nem tartoznak társaságiadó-fizetési kötelezettség hatálya alá valamely tagállamban – ilyenek lennének különösen az adózási szempontból átlátható gazdálkodó szervezetek –, mivel ez azzal járna, hogy a hatályt a nemzeti adók meglehetősen széles körére ki kellene terjeszteni. A szóban forgó szabályoknak a társaságiadó-alanyok adott esetben más tagállam(ok)ban található állandó telephelyeire is vonatkozniuk kellene. A társaságiadó-alanyok rendelkezhetnek adóügyi illetőséggel valamely tagállamban vagy alapíthatóak valamely tagállam törvényei szerint. Az említett szabályoknak valamely harmadik országban adóügyi illetőséggel rendelkező gazdálkodó szervezetek tagállami állandó telephelyeire is vonatkozniuk kell.

               (5)

               Szabályokat kell megállapítani a belső piacon történő adóalap-erózió ellen és a belső piacról kifelé irányuló nyereségátcsoportosítás ellen. A következő területeken van szükség szabályokra, amelyek hozzájárulnának e célkitűzés eléréséhez: kamatok levonhatóságának korlátozása, tőkekivonás megadóztatása, visszaélés elleni általános szabály, ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok és a hibrid struktúrák kezelésére vonatkozó rendelkezések. Abban az esetben, ha a szóban forgó szabályok alkalmazása kettős adóztatást eredményezne, az adózónak mentességet kell kapnia – az adott esettől függően – a másik tagállamban vagy harmadik országban megfizetett adó levonása révén. A szabályok célja tehát nem csupán az adókikerülési gyakorlatok megakadályozása, hanem egyúttal az egyéb akadályok – mint például a kettős adóztatás – elkerülése is a piacon.

               (6)

               A vállalatcsoportok – annak érdekében, hogy összesített adókötelezettségüket csökkentsék – túlzott mértékű kamatfizetés révén egyre gyakrabban folyamodnak adóalap-erózióhoz és nyereségátcsoportosításhoz. Az ilyen gyakorlatoktól való visszatartás érdekében van szükség a kamatlevonás-korlátozási szabályra, vagyis annak korlátozására, hogy milyen mértékig vonhatóak le a nettó hitelfelvételi költségek. Ezért meg kell határozni egy levonhatósági rátát az adózó kamatfizetés, adózás, értékcsökkenési leírás és amortizáció előtti adóköteles eredményének (earnings before interest, tax, depreciation and amortisation, EBITDA) függvényében. A tagállamok a magasabb szintű védelem biztosítása érdekében ezt a rátát csökkenthetnék, határidőkhöz köthetnék, vagy összeghatárt határozhatnának meg az elhatárolható, illetve visszamenőlegesen elhatárolható le nem vont hitelfelvételi költségekre vonatkozóan. Mivel a cél minimumszabályok megállapítása, a tagállamok számára teret lehetne biztosítani egy olyan alternatív intézkedés elfogadására, amelyben a ráta alapját az adózó kamatfizetés és adózás előtti eredménye (EBIT) képezi, és azt úgy rögzítik, hogy egyenértékű legyen az EBITDA alapján megállapított rátával. A tagállamok továbbá – az ebben az irányelvben meghatározott kamatlevonás-korlátozási szabályon túl – célzott szabályokat is alkalmazhatnak a csoporton belüli idegen tőkével való finanszírozás ellen, különösen ami az alultőkésítési szabályokat illeti. Az adómentes bevételek nem számolhatóak el a levonható hitelfelvételi költségekkel szemben. Ez azért van így, mert csak az adóköteles jövedelmet kell figyelembe venni annak megállapításakor, hogy a kamatokat milyen mértékig lehet levonni.

               (7)

               Ha az adózó jogszabályban előírt összevont pénzügyi beszámolókat készítő csoport részét képezi, a csoport egészének a világszintű adósságállományát figyelembe lehet venni annak megállapításakor, hogy feljogosítható-e az adózó nagyobb összegű nettó hitelfelvételi költségek levonására. Célszerű továbbá szabályokat megállapítani egy sajáttőke-alapú mentességi rendelkezésre vonatkozóan, melynek értelmében a kamatlevonás-korlátozási szabály nem alkalmazandó, ha a vállalkozás bizonyítani tudja, hogy a saját tőkéjének a teljes eszközállományhoz viszonyított aránya nagyjából megegyezik a csoportra vetített, ennek megfelelő aránnyal, vagy meghaladja azt. A kamatlevonás-korlátozási szabályt attól függetlenül alkalmazni kell az adózónál felmerülő nettó hitelfelvételi költségek vonatkozásában, hogy a költségek nemzeti szinten, az Unión belül határokon átnyúló formában vagy harmadik országban felvett hitel kapcsán keletkeznek-e, illetve hogy harmadik felektől, kapcsolt vállalkozásoktól vagy a vállalatcsoporton belülről származnak-e. Amennyiben a tagállamban a vállalatcsoport egynél több gazdálkodó szervezetet foglal magában, a tagállam számára lehetővé kell tenni, hogy a vállalatcsoport egyazon államban található összes tagjának az összesített pozícióját vegye figyelembe a kamat levonhatóságát korlátozó szabályok alkalmazásakor, ideértve adott esetben a gazdálkodó szervezetenkénti külön adózást előíró adórendszer esetét is, amely lehetővé teszi az eredmény vagy a levonható kamatráfordítást el nem érő kamatráfordítás átcsoportosítását a vállalatcsoporton belüli gazdálkodó szervezetek között.

               (8)

               A szabályokból fakadó adminisztratív, és nyilvántartási teher csökkentése céljából – anélkül, hogy ez jelentősen csökkentené a szabályoknak az adózásra gyakorolt hatását – célszerű lehet egy olyan minimum mentesítési szabály előírása is, melynek értelmében egy bizonyos rögzített összeghatárig mindig levonható a kamat nettó összege, amikor ez magasabb levonást eredményez, mint az EBITDA alapján számított ráta. A tagállamoknak lehetősége lenne a rögzített összeghatár csökkentésére a nemzeti szinten előírt adóalap fokozottabb védelme érdekében. Tekintve, hogy a túlzott kamatfizetésekben megnyilvánuló adóalap-erózióra és a nyereségátcsoportosításra alapvetően olyan gazdálkodó szervezeteknél kerül sor, amelyek kapcsolt vállalkozásnak minősülnek, megfelelő és célszerű úgy rendelkezni, hogy a független gazdálkodó szervezetek kizárhatóak a kamatlevonás-korlátozási szabály hatálya alól, tekintettel az adókikerülés esetükben korlátozott mértékű kockázatára. Az új kamatlevonás-korlátozási szabályra való áttérés megkönnyítése érdekében a tagállamok meghatározhatnak átmeneti szabályokat is, amely a meglévő hitelekre terjedne ki, de csak olyan mértékben, amilyen mértékben a hitelfeltételek a későbbiekben nem módosulnak; vagyis egy későbbi módosítás esetében az átmeneti szabály nem lenne alkalmazható a hitel összegének növekedésére vagy futamidejének meghosszabbodására, hanem a hitel eredeti feltételeire lenne korlátozva. Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok sérelme nélkül a tagállamok kizárhatnák az olyan hitelek utáni nettó hitelfelvételi költségeket is, amely hitelek felhasználására hosszú távú állami infrastrukturális projektek céljából kerül sor, mivel e finanszírozási megoldások esetében nem áll fenn, vagy alacsony szintű az adóalap-eróziók vagy a nyereségátcsoportosítások kockázata. Ezzel összefüggésben a tagállamoknak megfelelően bizonyítaniuk kellene, hogy az állami infrastrukturális projektek finanszírozási megoldásai olyan egyedi jellemzőkkel bírnak, amelyek indokolttá teszik az e megoldások viszonylatában alkalmazott különleges elbánást, szemben a korlátozó szabály hatálya alá tartozó más finanszírozási megoldásokkal.

               (9)

               Annak ellenére, hogy általánosan elfogadott nézet, hogy a pénzügyi vállalkozásokra, azaz a pénzügyi intézményekre és a biztosítókra szintén alkalmazni kellene a kamatok levonhatóságának korlátozását, az is elismert tény, hogy e két ágazat olyan különleges jellemzőkkel rendelkezik, amelyek testre szabottabb megközelítést tesznek szükségessé. Mivel e területre vonatkozóan a nemzetközi és uniós szintű tárgyalások még nem jártak kellően kiforrott eredményekkel, ebben a szakaszban még nincs mód a kifejezetten a pénzügyi és a biztosítási ágazatra szabott szabályok megállapítására, ezért a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy e területeket kizárják a kamatlevonás-korlátozási szabályok hatálya alól.

               (10)

               A tőkekivonási adók azt hivatottak biztosítani, hogy amennyiben egy adózó valamely állam adójogrendszeréből azon kívülre helyezi eszközeit vagy adóügyi illetőségét, a szóban forgó állam megadóztathassa a területén keletkezett tőkenyereségek gazdasági értéket még akkor is, ha a tőkekivonás időpontjában még nem realizálták az említett nyereséget. Ezért meg kell határozni azokat a konkrét eseteket, amelyekben az adózók a tőkekivonási adóra vonatkozó szabályok hatálya alá tartoznak és adózni kötelesek az áthelyezett eszközeik tekintetében keletkezett, nem realizált tőkenyereségük után. Hasznos továbbá tisztázni, hogy nem tartozik a tőkekivonás megadóztatására vonatkozó tervezett szabály hatálya alá az eszközök – többek között pénzeszközök – anyavállalat és a leányvállalatai közötti áthelyezése. Az összegek kiszámításához elengedhetetlen az áthelyezett eszközök piaci értékének a szokásos piaci ár elve alapján, azok áthelyezésekor történő egyidejű meghatározása. Ahhoz, hogy e szabály használata összeegyeztethető legyen a beszámítási módszerrel, célszerű lehetővé tenni a tagállamok számára, hogy azt a pillanatot vegyék figyelembe hivatkozási alapként, amikortól az áthelyezett eszközök megadóztatásának a joga megszűnik. Az adóztatás jogát nemzeti szinten kell meghatározni. A fogadó állam számára továbbá lehetővé kell tenni, hogy vitassa az áthelyezett eszközök kilépési állam által megállapított értékét, amennyiben az nem tükrözi az említett piaci értéket. A tagállamok e célból alkalmazhatják a már meglévő vitarendezési mechanizmusokat. Az Unión belül meg kell vizsgálni a tőkekivonás megadóztatásának alkalmazását, és be kell mutatni az uniós jognak való megfelelés feltételeit. Ezekben az esetekben az adózók számára biztosítani kell azt a jogot, hogy a megállapított tőkekivonási adó összegét vagy azonnal megfizessék, vagy – lehetőleg kamatfizetés terhe mellett és garancia biztosítása mellett – halasztást kérjenek az adó összegének megfizetésére, és adott számú év során részletfizetés formájában rendezzék azt.
               A tagállamok e célból felkérhetnék az érintett adózókat a szükséges információk bevallásban való közlésére. Nem indokolt felszámítani a tőkekivonási adót az eszközök ideiglenes áthelyezése esetén, ha azok előre meghatározott módon visszakerülnek majd az áthelyezésüket indító fél tagállamába, ha az áthelyezésre prudenciális tőkekövetelmények teljesítése érdekében vagy likviditáskezelési célból kerül sor, illetve értékpapír-finanszírozási ügyletek vagy olyan eszközök esetén, amelyeket biztosítékként nyújtanak.

               (11)

               Az adórendszerekben léteznek bizonyos visszaélés elleni általános szabályok (GAAR), amelyek olyan, visszaélésszerű adózási gyakorlatok kezelésére irányulnak, amelyekre még nem vonatkoznak célzott rendelkezések. Ezért a visszaélés elleni általános szabályok célja bizonyos hiányosságok pótlása, ami azonban nem érintheti a kifejezetten a visszaélések ellen irányuló szabályok alkalmazhatóságát. A visszaélés elleni általános szabályok Unión belüli alkalmazását a nem valódi jogügyletekre kell korlátozni; ellenkező esetben az adózónak rendelkeznie kell azzal a joggal, hogy kereskedelmi tevékenységéhez az adózási szempontból legmegfelelőbb struktúrát kiválassza. Fontos továbbá annak biztosítása, hogy a visszaélés elleni általános szabályok alkalmazása egységesen történjen belföldi, Unión belüli és harmadik országokat érintő esetekben, ily módon szavatolva, hogy a belföldi és határokon átnyúló helyzetekben ne legyen eltérő a hatályuk, valamint az alkalmazásuk eredménye. Azokat a tagállamokat, ahol a visszaélés elleni általános szabályokat alkalmazzák, nem szabad megakadályozni abban, hogy szankciókat alkalmazzanak. Lehetőséget kell adni a tagállamoknak arra, hogy egy ügylet nem valós voltának megállapításához minden érvényes gazdasági indokot figyelembe vegyenek, többek között a pénzügyi tevékenységeket is.

               (12)

               Az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok hatására az alacsony adót fizető ellenőrzött leányvállalatok jövedelmét az anyavállalatnak tudják be. Ily módon az anyavállalatnak keletkezik adókötelezettsége a szóban forgó jövedelem után az adóügyi illetősége szerinti államban. Az érintett állam szakpolitikai prioritásai függvényében az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok egy teljes, alacsony adóterhet viselő leányvállalatra vagy bizonyos jövedelemtípusokra is irányulhatnak, de korlátozódhatnak az olyan jövedelemre is, amelyet mesterségesen irányítottak a leányvállalathoz. Különösen annak biztosítása érdekében, hogy az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok arányos megoldást jelentsenek az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos problémákra, döntő fontosságú, hogy az olyan tagállamok esetében, amelyek e szabályaikat korlátozzák azokra a jövedelmekre, amelyeket mesterségesen valamely leányvállalatba helyeztek át, a szabályok pontosan irányuljanak azokra a helyzetekre, amikor az adózó tagállamában kerül sor azon döntéshozatali funkciók többségének az ellátására, amelyek az ellenőrzött leányvállalat szintjére mesterségesen áthelyezett jövedelmet termelik. Az adminisztratív terhek és a jogszabály-megfelelési költségek korlátozása érdekében célszerű lehetővé tenni, hogy ezek a tagállamok mentességet biztosítsanak olyan egyes alacsony nyereséget termelő, illetve alacsony haszonkulccsal dolgozó gazdálkodó szervezetek számára, amelyek alacsonyabb kockázatot jelentenek az adókikerülés szempontjából. Ennek megfelelően az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályoknak ki kell terjedniük az állandó telephelyek nyereségére, amennyiben e nyereség adómentes vagy nem adóköteles az adózó tagállamában. Nem szükséges azonban az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok keretében megadóztatni a nemzeti szabályok szerint adómentességet nem élvező állandó telephelyek nyereségét, mivel ezeknek az állandó telephelyeknek adóügyi megítélése olyan, mintha ellenőrzött külföldi társaságok lennének. A tagállamok a fokozottabb védelem érdekében csökkenthetnék az ellenőrző részesedés küszöbértékét, vagy magasabb felső határt alkalmazhatnának a társasági adó ténylegesen megfizetett összegének és annak az összegnek az összevetésénél, amelyet az adófizető tagállamában kellett volna társasági adó címén megfizetni. A tagállamok az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok nemzeti jogukba való átültetésekor az adómértékre vonatkozóan alkalmazhatnának kellően magas, arányként meghatározott felső határokat.
               Célszerű az ilyen helyzeteket mind harmadik országokban, mind pedig az Unióban kezelni. Az alapvető szabadságok tiszteletben tartása érdekében a jövedelemkategóriákat egy olyan, a gazdasági tartalomtól függő kivétellel kell együttesen alkalmazni, amely az Unión belül olyan esetekre korlátozná a szabályok hatását, amikor az ellenőrzött külföldi vállalkozás nem végez jelentős gazdasági tevékenységet. Fontos, hogy az adóhatóságok és az adózók együttműködjenek az annak megállapításához szükséges tények és körülmények feltárásában, hogy alkalmazandó-e a fenti kivételszabály. Célszerű elfogadható gyakorlatnak tekinteni azt, ha a tagállamok az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok nemzeti jogukba való átültetése során bizonyos, ezen irányelvben rögzített kritériumok – köztük esetleg a társasági adó mértéke – alapján fehér-, szürke-, illetve feketelistákat vezetnek a harmadik országokról, vagy ilyen alapon fehérlistát vezetnek a tagállamokról.

               (13)

               A hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek a kifizetések (pénzügyi eszközök) vagy a gazdálkodó szervezetek jogi minősítései közötti különbségek következményei, és ezek a különbségek a két adójogrendszer közötti kölcsönhatások során a felszínre kerülnek. Az ilyen különbségek gyakran kettős levonást (azaz mindkét államban alkalmazott levonást) eredményeznek, vagy azt, hogy anélkül kerül levonásra a jövedelem az egyik államban, hogy a másikban beszámítanák azt az adóalapba. Az ilyen hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek semlegesítése érdekében olyan szabályokat kell megállapítani, amelyek révén a különbségekben érintett két állam közül az egyik az ilyen eredményhez vezető kifizetés levonását megtagadja. Ezzel összefüggésben hasznos tisztázni, hogy ebben az irányelvben a hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek problémájának kezelésére szolgáló intézkedések csupán a pénzügyi eszközök, illetve gazdálkodó szervezetek jogi minősítésében mutatkozó eltérésekből adódó helyezetek kezelésére irányulnak, és nem céljuk befolyásolni a tagállamok adórendszerének általános jellemzőit. Bár a Vállalati Adózási Magatartási Kódex Csoport keretében a tagállamok megállapodtak bizonyos közös iránymutatásokról a hibrid gazdálkodó szervezetek és a hibrid állandó telephelyek Unión belüli adóügyi megítélésére vonatkozóan, valamint a hibrid gazdálkodó szervezetek harmadik országokkal fennálló kapcsolatok esetében alkalmazandó adóügyi megítélése tekintetében, ezzel együtt is szükség van kötelező érvényű szabályok elfogadására. Igen fontos további erőfeszítéseket tenni a tagállamok és a harmadik országok közötti, hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek, valamint az egyéb, például állandó telephelyeket is érintő, hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek ügyében.

               (14)

               Egyértelművé kell tenni, hogy az adókikerülés elleni, ebben az irányelvben előírt szabályok végrehajtása nem érintheti az adózóknak azt a kötelezettségét, hogy a szokásos piaci ár elvének megfeleljenek, sem pedig a tagállamoknak azt a jogát, hogy adott esetben a szokásos piaci ár elvének megfelelően felfelé az adókötelezettséget növeljék.

               (15)

               A 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 28. cikke (2) bekezdésének megfelelően sor került az európai adatvédelmi biztossal való egyeztetésre (3). A személyes adatok védelméhez való jog az Európai Unió Alapjogi Chartájának 8. cikke, valamint a 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) értelmében alkalmazandó a személyes adatoknak az ezen irányelv keretében történő kezelésére.

               (16)

               Ezen irányelv egyik fő célja az, hogy javítsa a belső piac egészének az ellenálló képességét a határokon átnyúló adókikerülési gyakorlatokkal szemben, és ezt az egyes tagállamok önállóan nem tudják megfelelően elérni. A nemzeti társaságiadó-rendszerek eltérőek, és az egymástól független tagállami intézkedések csak tovább fokoznák a belső piacnak a közvetlen adózás területén tapasztalható jelenlegi széttagoltságát. Ezáltal a meglévő hiányosságok és torzulások továbbra is fennmaradnának a különböző nemzeti intézkedések közötti kölcsönhatások során. Mindez a koordináció hiányát eredményezné. Tekintettel arra, hogy a belső piacon a hatékonyság hiánya elsősorban határokon átnyúló problémákat okoz, a helyzet javítását célzó intézkedéseket uniós szinten kell meghozni. Ezért kulcsfontosságú, hogy olyan megoldások kerüljenek elfogadásra, amelyek a belső piac egésze tekintetében működnek, ez pedig uniós szinten jobban megvalósítható. Ezért az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritási elvnek megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányossági elvnek megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket. A belső piac tekintetében a védelem minimális szintjének megállapításával ez az irányelv csupán a koordináció alapvető, minimális szintjének az elérésére törekszik az Unióban az említett célkitűzés megvalósítása érdekében.

               (17)

               A Bizottság ezen irányelv hatálybalépése után négy évvel értékeli az irányelv végrehajtását, és jelentést tesz arról a Tanácsnak. A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot minden olyan információról, amely szükséges a szóban forgó értékeléshez,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   I. FEJEZET

      ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

   1. cikk
   Hatály
   Ez az irányelv minden olyan adózóra alkalmazandó, aki vagy amely egy vagy több tagállamban társasági adó alanya, ideértve a valamely harmadik országban adóügyi illetőséggel rendelkező gazdálkodó szervezetek egy vagy több tagállamban működő állandó telephelyeit.
   2. cikk
   Fogalommeghatározások
   Ezen irányelv alkalmazásában:

               1.

               „hitelfelvételi költségek”: olyan, az adósság bármely formáját terhelő kamatráfordítások, a kamattal gazdasági értelemben egyenértékű egyéb költségek, valamint a finanszírozási forrás bevonásával összefüggésben felmerülő ráfordítások a nemzeti jog fogalommeghatározásával összhangban, ideértve különösen a nyereségrészesedésre jogosító hitelek után kifizetett összegeket, az olyan eszközök után számított kamatok, mint például az átváltoztatható kötvények és a kamatszelvény nélküli kötvények, továbbá az olyan alternatív finanszírozási megoldások keretében felmerülő összegek, mint az iszlám finanszírozás, továbbá a pénzügyilízingdíj-fizetések költségeleme, a kapcsolódó eszköz mérleg szerinti értékébe beszámított tőkésített kamat, vagy a tőkésített kamat amortizációja, az adott esetben transzferárazási szabályok alkalmazása esetén a finanszírozáson keletkező megtérülés, a származtatott eszközök esetében vagy a gazdálkodó szervezet hitelfelvételéhez kapcsolódóan alkalmazott fedezeti megoldások kapcsán számított névleges kamatösszegek, a hitelfelvételek kapcsán vagy a forrásbevonással összefüggő eszközökön keletkező árfolyamnyereségek és árfolyamveszteségek, a finanszírozási konstrukciókhoz kapcsolódó garanciadíjak, valamint a finanszírozás igénybevételéhez kapcsolódó ügyleti díjak és egyéb, hasonló költségek;

               2.

               „nettó hitelfelvételi költségek”: az az összeg, amennyivel egy adózó levonható hitelfelvételi költségei meghaladják az adózóhoz a nemzeti joggal összhangban befolyó adóköteles kamatbevételeket és a gazdasági értelemben egyenértékű egyéb adóköteles bevételeket;

               3.

               „adómegállapítási időszak”: az adóév, a naptári év vagy bármely egyéb, adózási célú alkalmazásra megfelelő időszak;

               4.

               „kapcsolt vállalkozás”:

                           a)

                           olyan gazdálkodó szervezet, amelyben az adózó szavazati jog vagy tőkerészesedés révén 25 százalékos vagy annál nagyobb közvetlen vagy közvetett részesedéssel rendelkezik, vagy amely e gazdálkodó szervezet nyereségéből 25 százalékos vagy annál nagyobb nyereségrészesedésre jogosult;

                           b)

                           olyan magánszemély vagy gazdálkodó szervezet, amely az adózó szervezetben szavazati jog vagy tőkerészesedés révén 25 %-os vagy annál nagyobb közvetlen vagy közvetett részesedéssel rendelkezik, vagy amely az adózó nyereségéből 25 százalékos vagy annál nagyobb nyereségrészesedésre jogosult;

                     Amennyiben az adózóban és egy vagy több egyéb gazdálkodó szervezetben egy magánszemély vagy gazdálkodó szervezet közvetlenül vagy közvetetten 25 százalékos vagy annál nagyobb részesedéssel rendelkezik, akkor az összes ilyen gazdálkodó szervezet – az adózót is beleértve – szintén kapcsolt vállalkozásnak tekintendő;
               A 9. cikk alkalmazásában, amennyiben az adókikerülési módszernek részét képezi egy hibrid gazdálkodó szervezet igénybevétele, e fogalommeghatározás úgy módosul, hogy a 25 százalékos részesedési küszöbértéket tartalmazó követelmény helyébe 50 százalékos részesedési küszöbérték lép.

               5.

               „pénzügyi vállalkozás” a következő gazdálkodó szervezetek bármelyike:

                           a)

                           hitelintézet vagy a 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) 4. cikke (1) bekezdésének 1. pontjában meghatározott befektetési vállalkozás, a 2011/61/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt meghatározás szerinti alternatívbefektetésialap-kezelő (ABAK), vagy a 2009/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7) 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt meghatározás szerinti átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozás (ÁÉKBV) alapkezelő társasága;

                           b)

                           a 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) 13. cikkének 1. pontjában meghatározott biztosító;

                           c)

                           a 2009/138/EK irányelv 13. cikkének 4. pontjában meghatározott viszontbiztosító;

                           d)

                           a 2003/41/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) hatálya alá tartozó, foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmény – kivéve, ha az említett irányelv 5. cikkének megfelelően valamely tagállam az adott intézmény esetében úgy döntött, hogy részben vagy teljesen eltekint a szóban forgó irányelv alkalmazásától – vagy valamely foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézménynek az irányelv 19. cikkének (1) bekezdésében említett megbízottja;

                           e)

                           a 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (10) és a 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (11) hatálya alá tartozó szociális biztonsági rendszernek minősülő nyugdíjrendszereket működtető nyugdíjintézetek, valamint az ilyen nyugdíjrendszerek működtetése céljára létrehozott bármely jogi személy;

                           f)

                           a 2011/61/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott ABAK által kezelt alternatív befektetési alap (ABA) vagy a vonatkozó tagállami jogszabály alapján felügyelt ABA;

                           g)

                           a 2009/65/EK irányelv 1. cikkének (2) bekezdése szerinti ÁÉKBV;

                           h)

                           a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (12) 2. cikkének 1. pontjában meghatározott központi szerződő fél;

                           i)

                           a 909/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (13) 2. cikke (1) bekezdésének 1. pontjában meghatározott központi értéktár.

               6.

               „eszközök áthelyezése”: olyan művelet, amellyel valamely tagállam elveszíti azt a jogot, hogy az áthelyezett eszközöket megadóztassa, miközben az eszközök jogi vagy gazdasági tulajdonosa ugyanaz az adózó marad;

               7.

               „adóügyi illetőség áthelyezése”: olyan művelet, amely által egy adózó adóügyi illetősége valamely tagállamban megszűnik, miközben egy másik tagállamban vagy harmadik országban adóügyi illetőséget szerez;

               8.

               „állandó telephely által folytatott gazdasági tevékenység áthelyezése”: olyan művelet, amellyel egy adózónak az adóalanyisága valamely tagállamban megszűnik, miközben valamely másik tagállamban vagy harmadik országban adóalannyá válik anélkül, hogy a szóban forgó tagállamban vagy harmadik országban adóügyi illetőséget szerezne;

               9.

               „hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszer”: olyan adóügyi helyzet, amelyben egy valamely tagállambeli adózó és egy másik tagállambeli kapcsolt vállalkozás között, vagy egy különböző tagállambeli illetőségű felek közötti konstrukció keretében egy pénzügyi eszköz vagy gazdálkodó szervezet jogi megítélésének tagállamonkénti eltéréséből fakadóan az alábbi eredmények valamelyike megvalósul:

                           a)

                           ugyanazon kifizetés, ráfordítás vagy veszteség levonására sor kerül mind abban a tagállamban, ahol a fizetés forrása található, a ráfordítás felmerül vagy a veszteség keletkezik, mind pedig egy másik tagállamban („kettős levonás”); vagy

                           b)

                           egy kifizetés levonására az annak forrása szerinti tagállamban anélkül kerül sor, hogy sor kerülne ugyanazon kifizetésnek az ennek megfelelő adóztatási célú beszámítására a másik tagállamban („beszámítás nélküli levonás”).

         3. cikk
   Minimális szintű védelem
   Ez az irányelv nem zárja ki olyan nemzeti vagy megállapodáson alapuló rendelkezések alkalmazását, amelyek a belföldi társaságiadó-alap tekintetében magasabb szintű védelem biztosítására irányulnak.
   II. FEJEZET

      ADÓKIKERÜLÉS ELLENI INTÉZKEDÉSEK

   4. cikk
   Kamatlevonás-korlátozási szabály
   (1)   A nettó hitelfelvételi költségek – abban az adómegállapítási időszakban, amelyikben felmerülnek – csak az adózó kamatfizetés, adózás, értékcsökkenési leírás és amortizáció előtti eredményének (EBITDA) 30 százalékáig vonhatók le.
   E cikk alkalmazása céljából a tagállamok adózóként kezelhetik továbbá:

               a)

               az olyan gazdálkodó szervezetet, amely a szabályt vállalatcsoport nevében jogosult vagy köteles alkalmazni, a nemzeti adójog erre vonatkozó meghatározásával összhangban;

               b)

               olyan, a vállalatcsoporton belüli gazdálkodó szervezetet – a nemzeti adójog vonatkozó meghatározásával összhangban –, amely adózási célból nem vonja össze a tagjainál keletkezett eredményt.

         Ilyen esetben a nettó hitelfelvételi költségek és az EBITDA összegét ki lehet számítani a vállalatcsoport szintjén úgy, hogy az magában foglalja az összes csoporttag eredményeit.
   (2)   Az EBITDA kiszámítása úgy történik, hogy az adózó tagállamában társaságiadó-köteles jövedelemhez újból hozzáadják a nettó hitelfelvételi költségek adóval korrigált összegeit, valamint az értékcsökkenés és az amortizáció adóval korrigált összegeit. Az adózó kamatfizetés, adózás, értékcsökkenési leírás és amortizáció előtti eredményébe nem számítandó bele az adómentes jövedelem.
   (3)   Az (1) bekezdéstől eltérve az adózó számára biztosítható a jog:

               a)

               a nettó hitelfelvételi költségekből legfeljebb 3 000 000 EUR-nak a levonására;

               b)

               a nettó hitelfelvételi költségek teljes összegének az adóból történő levonására, amennyiben az adózó különálló gazdálkodó szervezet.

         Az (1) bekezdés második albekezdésének alkalmazása céljából a 3 000 000 EUR összeg a csoport egésze vonatkozásában értelmezendő.
   Az első albekezdés b) pontjának alkalmazása céljából az önálló gazdálkodó szervezet olyan adózót jelent, amely nem tagja semmilyen, pénzügyi beszámoló készítésekor összevont alapon kezelendő vállalatcsoportnak, és nincsen sem kapcsolt vállalkozása, sem állandó telephelye.
   (4)   A tagállamok kizárhatják az (1) bekezdés hatálya alól azokat a nettó hitelfelvételi költségeket, amelyek az alábbiak kapcsán merültek fel:

               a)

               olyan hitelek, amelyek megkötésére 2016. június 17. előtt került sor, de a kizárás nem terjedhet ki e hitelek utólagos módosításaira;

               b)

               olyan hitelek, amelyek célja hosszú távú állami infrastrukturális projekt finanszírozása, ahol a projekt üzemeltetője, a hitelfelvételi költségek, az eszközök és a jövedelem egyaránt az Unióban található.

         Az első albekezdés b) pontjának alkalmazása céljából hosszú távú állami infrastrukturális projekt alatt olyan projekt értendő, amelynek célja valamely tagállam által közérdekűnek minősített nagyszabású vagyontárgy létrehozása, fejlesztése, működtetése és/vagy karbantartása.
   Amennyiben az első albekezdés b) pontjának alkalmazása indokolt, a hosszú távú állami infrastrukturális projektből származó jövedelmet minden esetben ki kell zárni az adózó kamatfizetés, adózás, értékcsökkenési leírás és amortizáció előtti eredményének számításából, és a nettó hitelfelvételi költségekből a be nem számított összegek nem számíthatóak be az (5) bekezdés b) pontjában említett, harmadik felekkel szemben fennálló csoportszintű nettó hitelfelvételi költségekbe sem.
   (5)   Ha az adózó pénzügyi beszámoló készítésekor összevont alapon kezelendő vállaltcsoport tagja, vagylagosan biztosítható számára a jog, hogy:

               a)

               a nettó hitelfelvételi költségeket teljes mértékben levonhassa, amennyiben igazolni tudja, hogy saját tőkéjének a teljes eszközállományához viszonyított aránya egyenlő a csoportra vetített, ennek megfelelő aránnyal vagy magasabb annál, és az alábbi feltételek érvényesülnek:

                           i.

                           az adózó saját tőkéjének a teljes eszközállományához viszonyított aránya akkor tekintendő egyenlőnek a csoportra vetített, ennek megfelelő aránnyal, ha az adózó saját tőkéjének a teljes eszközállományához viszonyított aránya legfeljebb két százalékponttal alacsonyabb; és

                           ii.

                           az eszközök és kötelezettségek értékének meghatározása ugyanazzal a módszerrel történik, mint a (8) bekezdésben említett összevont pénzügyi kimutatásokban;

                     vagy

               b)

               a nettó hitelfelvételi költségeket nagyobb összeg erejéig vonhassa le, mint amennyit az (1) bekezdés alapján volna jogosult levonni. Ezt a nettó hitelfelvételi költségek levonhatóságát illetően megállapítandó magasabb összeghatárát annak a – pénzügyi beszámoló készítésekor összevont alapon kezelendő – vállalatcsoportnak a viszonylatában kell megállapítani, amelynek az adózó tagja, és ezt két lépésben kell végrehajtani:

                           i.

                           az első lépésben meg kell határozni a csoportrátát; e célból a csoportszinten vett harmadik felekkel szembeni nettó hitelfelvételi költségek összegét el kell osztani a csoport kamatfizetés, adózás, értékcsökkenési leírás és amortizáció előtti eredményével; majd pedig

                           ii.

                           a második lépésben a csoportrátát meg kell szorozni az adózó (2) bekezdés szerint számított kamatfizetés, adózás, értékcsökkenési leírás és amortizáció előtti eredményével.

         (6)   Az adózó tagállama szabadon választhat az alábbi szabályozási lehetőségek közül:

               a)

               a nettó hitelfelvétel költségek azon részének elhatárolása – időbeli korlátozás nélkül –, amely rész a tárgyévi adómegállapítási időszakban az (1)–(5) bekezdés alapján nem vonható le;

               b)

               a nettó hitelfelvétel költségek azon részének elhatárolása – időbeli korlátozás nélkül –, illetve visszamenőleges elhatárolása – legfeljebb három évre –, amely rész a tárgyévi adómegállapítási időszakban az (1)–(5) bekezdés alapján nem vonható le; vagy

               c)

               a nettó hitelfelvétel költségek azon részének elhatárolása – időbeli korlátozás nélkül –, amely rész a tárgyévi adómegállapítási időszakban az (1)–(5) bekezdés alapján nem vonható le, valamint az olyan, a levonható kamatráfordítást el nem érő kamatráfordítás elhatárolása – legfeljebb öt évig –, amely a tárgyévi adómegállapítási időszakban az (1)–(5) bekezdés alapján nem vonható le.

         (7)   A tagállamok a pénzügyi vállalkozásokat kizárhatják az (1)–(6) bekezdés hatálya alól, abban az esetben is, ha azok pénzügyi beszámoló készítésekor összevont alapon kezelendő vállalatcsoport tagjai.
   (8)   E cikk alkalmazása céljából a pénzügyi beszámoló készítésekor összevont alapon kezelendő vállalatcsoport minden olyan gazdálkodó szervezetet magában foglal, amelynek minden tagja teljes mértékben a nemzetközi pénzügyi beszámolási standardokkal vagy valamely tagállam nemzeti pénzügyi beszámolási szabályrendszerével összhangban készülő összevont pénzügyi beszámoló hatálya alá tartozik. Az adózó számára biztosítani kell a jogot, hogy az összevont pénzügyi beszámoló készítése céljából más beszámolási standardot alkalmazzon.
   5. cikk
   A tőkekivonás megadóztatása
   (1)   Az adózó köteles adót fizetni az áthelyezett eszközök kivonáskor fennálló piaci értékének az eszközök adómegállapításhoz használt értékével csökkentett összege után az alábbi körülmények bármelyikének fennállása esetén:

               a)

               ha az adózó a székhelyéről egy másik tagállamban vagy harmadik országban lévő állandó telephelyére helyez át eszközöket, amennyiben a székhely szerinti tagállamnak az áthelyezés következtében a továbbiakban már nincs joga az áthelyezett eszközök megadóztatására;

               b)

               ha az adózó a valamely tagállamban található állandó telephelyéről egy másik tagállamban vagy harmadik országban lévő székhelyére vagy másik állandó telephelyére helyez át eszközöket, amennyiben az állandó telephely szerinti tagállamnak az áthelyezés következtében a továbbiakban már nincs joga az áthelyezett eszközök megadóztatására;

               c)

               ha az adózó másik tagállamba vagy harmadik országba helyezi át az adóügyi illetőségét, kivéve az olyan eszközök tekintetében, amelyek továbbra is ténylegesen kapcsolódnak az első tagállamban található állandó telephelyhez;

               d)

               ha az adózó egy tagállamból egy másik tagállamba vagy harmadik országba helyezi át az állandó telephelye által folytatott üzleti tevékenységet, amennyiben az állandó telephely szerinti tagállamnak az áthelyezés következtében a továbbiakban már nincs joga az áthelyezett eszközök megadóztatására.

         (2)   Az adózó számára lehetővé kell tenni az (1) bekezdésben említett tőkekivonási adó halasztott – öt éves időszak során, részletekben történő – megfizetését az alábbi körülmények bármelyikének fennállása esetén:

               a)

               az adózó a székhelyéről egy másik tagállamban vagy egy olyan harmadik országban lévő állandó telephelyére helyez át eszközöket, amely részes fele az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásnak (a továbbiakban: EGT-megállapodás);

               b)

               az adózó a valamely tagállamban található állandó telephelyéről egy másik tagállamban vagy olyan harmadik országban lévő székhelyére vagy másik állandó telephelyére helyez át eszközöket, amely részes fele az EGT-megállapodásnak;

               c)

               az adózó másik tagállamba vagy olyan harmadik országba helyezi át az adóügyi illetőségét, amely részes fele az EGT-megállapodásnak;

               d)

               az adózó másik tagállamba vagy olyan harmadik országba helyezi át az állandó telephelye által folytatott üzleti tevékenységet, amely részes fele az EGT-megállapodásnak.

         Ez a bekezdés akkor alkalmazandó az EGT-megállapodásban részes fél harmadik országok tekintetében, ha az adott harmadik ország a 2010/24/EU tanácsi irányelv (14) szerinti kölcsönös segítségnyújtással egyenértékűnek tekinthető, adókövetelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló megállapodást kötött az adózó tagállamával vagy az Unióval.
   (3)   Amennyiben az adózó a (2) bekezdés szerinti halasztott adófizetést teljesít, az esettől függően az adózó tagállama vagy az állandó telephely szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően kamat számítható fel.
   Ha bizonyíthatóan és ténylegesen fennáll a behajthatatlanná válás kockázata, az adózótól megkövetelhető, hogy a (2) bekezdés szerinti halasztott fizetés feltételeként nyújtson garanciát.
   A második albekezdés nem alkalmazandó abban az esetben, ha az adózó tagállamának vagy az állandó telephely szerinti tagállamnak a jogszabályai rendelkeznek arról a lehetőségről, hogy az adótartozást egy olyan másik adózón hajtsák be, amely ugyanannak a csoportnak a tagja és adóügyi illetőséggel rendelkezik a szóban forgó tagállamban.
   (4)   A (2) bekezdés alkalmazásakor a halasztott fizetést azonnal meg kell szüntetni és az adótartozás behajthatóvá válik a következő esetekben:

               a)

               az áthelyezett eszközöket vagy az adózó állandó telephelye által folytatott, áthelyezett üzleti tevékenységet eladják vagy más módon elidegenítik;

               b)

               az áthelyezett eszközöket a későbbiekben egy harmadik országba helyezik át;

               c)

               az adózó adóügyi illetőségét vagy az állandó telephelye által folytatott üzleti tevékenységet a későbbiekben egy harmadik országba helyezik át;

               d)

               az adózó csődbe megy vagy felszámolják;

               e)

               az adózó észszerű időn belül – amely nem haladhatja meg a 12 hónapot –részletfizetési kötelezettségét nem teljesíti, és helyzetét nem rendezi.

         A b) és c) pontok nem alkalmazandóak az EGT-megállapodásban részes fél harmadik országok tekintetében, ha az adott harmadik ország a 2010/24/EU irányelv szerinti kölcsönös segítségnyújtással egyenértékűnek tekinthető, adókövetelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló megállapodást kötött az adózó tagállamával vagy az Unióval.
   (5)   Amennyiben az eszközök, az adóügyi illetőség vagy az állandó telephely által folytatott üzleti tevékenység áthelyezése egy másik tagállamba történik, a szóban forgó tagállam elfogadja azt az értéket, amelyet az adózó tagállama vagy az állandó telephely szerinti tagállam az eszközök adómegállapításhoz használt kiindulási értékeként megállapított, kivéve, ha az nem tükrözi a piaci értéket.
   (6)   Az (1)–(5) bekezdés alkalmazásában a „piaci érték” az az összeg, amelyért ügyleti szándékkal rendelkező, egymástól független vevők és eladók közötti közvetlen ügylet keretében egy eszköz elcserélhető vagy kölcsönös kötelezettségvállalások teljesíthetők.
   (7)   Amennyiben az eszközöknek 12 hónapon belül vissza kell kerülniük az áthelyező fél tagállamába, ez a cikk nem alkalmazandó az értékpapír-finanszírozáshoz vagy biztosítékként nyújtott eszközökhöz kapcsolódó ügyletekre, illetve az olyan helyzetekre, amikor az eszközök áthelyezésére prudenciális tőkekövetelmények teljesítése érdekében vagy likviditáskezelés céljából kerül sor.
   6. cikk
   Visszaélés elleni általános szabály
   (1)   A társaságiadó-kötelezettség számításával összefüggésben a tagállamok figyelmen kívül hagyják az olyan jogügyleteket vagy jogügylet-sorozatokat, amelyek – mivel fő céljuk vagy egyik fő céljuk az alkalmazandó adójogszabályok tárgyával vagy céljával ellentétes adóelőny megszerzése – az összes tény és körülmény mérlegelése alapján nem tekinthetők valódinak. Egy jogügylet több lépésből vagy részből is állhat.
   (2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában egy jogügyletet vagy jogügylet-sorozatot annyiban kell nem valódinak tekinteni, amennyiben nem a gazdasági valóságot tükröző, valós kereskedelmi okokból jött létre.
   (3)   A jogügyletek vagy jogügylet-sorozatok (1) bekezdésnek megfelelően történő figyelmen kívül hagyása esetén az adókötelezettséget a nemzeti joggal összhangban kell meghatározni.
   7. cikk
   Az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabály
   (1)   Az adózó tagállama köteles egy olyan gazdálkodó szervezetet vagy állandó telephelyet, amelynek nyeresége az adott tagállamban adómentes vagy nem adóköteles, ellenőrzött külföldi társaságként kezelni, ha a következő feltételek teljesülnek:

               a)

               gazdálkodó szervezet esetében az adózó – saját maga vagy kapcsolt vállalkozásaival együttesen – a gazdálkodó szervezet szavazati jogainak 50 százalékát meghaladó közvetlen vagy közvetett részesedéssel rendelkezik, vagy közvetlenül vagy közvetve a tőke több mint 50 százalékának tulajdonosa, vagy a gazdálkodó szervezet nyereségének 50 % százalékát meghaladó részére jogosult; és

               b)

               a gazdálkodó szervezet vagy az állandó telephely által a nyeresége után ténylegesen megfizetett társasági adó összege kisebb, mint az a különbözet, amellyel a gazdálkodó szervezetnek vagy az állandó telephelynek a nyereség után az adózó tagállamában alkalmazandó társaságiadó-rendszer szerint fizetendő társasági adó meghaladja a gazdálkodó szervezet vagy az állandó telephely jövedelme után ténylegesen megfizetett társasági adót.

         Az első albekezdés b) pontjának alkalmazásában nem kell figyelembe venni az ellenőrzött külföldi társaságok olyan állandó telephelyeit, amelyek az ellenőrzött külföldi társaság adójogrendszere alapján adómentesek vagy nem adókötelesek. Ezenkívül a társasági adónak, amelyet az adófizető tagállamában kellett volna megfizetni, az adófizető tagállamának szabályai szerint számított társasági adót kell tekinteni.
   (2)   Ha az adózó tagállama egy gazdálkodó szervezetet vagy állandó telephelyet az (1) bekezdés alapján ellenőrzött külföldi társaságként kezel, akkor az adóalapba beleszámítja a következőket:

               a)

               a gazdálkodó szervezetnek az a fel nem osztott jövedelme, illetve az állandó telephelynek az a jövedelme, amely a következő kategóriákból származik:

                           i.

                           kamatok, illetve pénzügyi eszközökből származó bármely más jövedelem;

                           ii.

                           jogdíjak, illetve szellemi alkotások jogából származó bármely más jövedelem;

                           iii.

                           osztalékok, valamint részvény elidegenítéséből származó jövedelem;

                           iv.

                           pénzügyi lízingből származó jövedelem;

                           v.

                           biztosítási, banki és egyéb pénzügyi tevékenységekből származó jövedelem;

                           vi.

                           számlázási szolgáltatóktól származó olyan jövedelem, amely áruk és szolgáltatások kapcsolt vállalkozások számára való értékesítéséből, illetve tőlük való beszerzéséből származik, amennyiben e szolgáltatók nem vagy csak kis mértékben képviselnek hozzáadott gazdasági értéket;

                     Ez a pont nem alkalmazandó abban az esetben, ha a releváns tények és körülmények alapján az ellenőrzött külföldi társaság érdemi gazdasági tevékenységet folytat, és ehhez személyzettel, felszereltséggel, eszközállománnyal és helyiségekkel rendelkezik.
               Amennyiben az ellenőrzött külföldi társaságnak olyan harmadik országban van a székhelye, amely harmadik ország az EGT-megállapodásnak nem részes fele, a tagállamok eltekinthetnek attól, hogy alkalmazzák az előző albekezdést;
               vagy

               b)

               a gazdálkodó szervezetnek vagy állandó telephelynek olyan, nem valódi jogügyletekből származó fel nem osztott jövedelme, amelyek elsődleges célja adóelőny szerzése.
               Az e pont alkalmazásában egy jogügyletet vagy jogügylet-sorozatot annyiban kell nem valódinak tekinteni, amennyiben a gazdálkodó szervezet vagy az állandó telephely nem rendelkezne azokkal eszközökkel, illetve nem vállalta volna azokat a kockázatokat, amelyekből jövedelmének egy része vagy egésze származik, abban az esetben, ha nem állna egy olyan társaság ellenőrzése alatt, amelyben azokat a jelentős személyi funkciókat ellátják, amelyek az említett eszközök és kockázatok szempontjából lényegesek és az ellenőrzött társaság jövedelmének termeléséhez nagy mértékben hozzájárulnak.

         (3)   Ha valamely tagállam szabályai értelmében az adózó adóalapját a (2) bekezdés a) pontja alapján kell kiszámítani, akkor a tagállam választhatja azt a lehetőséget, hogy nem kezel az (1) bekezdés értelmében vett ellenőrzött külföldi társaságként egy gazdálkodó szervezetet, illetve állandó telephelyet, amennyiben a gazdálkodó szervezetnél, illetve állandó telephelynél keletkező jövedelemnek legfeljebb az egyharmada tartozik a (2) bekezdés a) pontja szerinti kategóriákba.
   Ha valamely tagállam szabályai értelmében az adózó adóalapját a (2) bekezdés a) pontja alapján kell kiszámítani, akkor a tagállam választhatja azt a lehetőséget, hogy nem kezel ellenőrzött külföldi társaságként egy pénzügyi vállalkozást, amennyiben a gazdálkodó szervezet a (2) bekezdés a) pontja szerinti kategóriákból származó jövedelmének legfeljebb az egyharmada származik az adózóval vagy annak kapcsolt vállalkozásaival folytatott ügyletekből.
   (4)   A tagállamok kizárhatják az (2) bekezdés b) pontjának hatálya alól azt a gazdálkodó szervezetet, illetve állandó telephelyet,

               a)

               amelynek számviteli nyeresége nem haladja meg a 750 000 EUR összeghatárt, nem kereskedésből származó nyeresége pedig nem haladja meg a 75 000 EUR összeghatárt; vagy

               b)

               amelynek számviteli nyeresége nem haladja meg az adott adómegállapítási időszakra elszámolt működési költségek 10 százalékát.

         Az első albekezdés b) pontjának alkalmazásában a működési költségek nem tartalmazhatják a gazdálkodó szervezet adóügyi illetősége, illetve az állandó telephely elhelyezkedése szerinti ország határain kívül értékesített termékek költségeit, valamint a kapcsolt vállalkozások részére teljesített kifizetéseket.
   8. cikk
   Ellenőrzött külföldi társaságok jövedelmének kiszámítása
   (1)   Ha a 7. cikk (2) bekezdésének a) pontja alkalmazandó, akkor az adózó adóalapjába beszámítandó jövedelmet az adózó adóügyi illetősége, illetve elhelyezkedése szerinti tagállam társasági adóra vonatkozó jogszabályaiban foglalt szabályoknak megfelelően kell kiszámítani. A gazdálkodó szervezet, illetve az állandó telephely veszteségeit nem kell beszámítani az adóalapba, hanem a nemzeti jog rendelkezéseivel összhangban el kell határolni őket a későbbi adómegállapítási időszakokra, és azok során figyelembe lehet venni.
   (2)   Ha a 7. cikk (2) bekezdésének b) pontja alkalmazandó, akkor az adózó adóalapjába beszámítandó jövedelmet olyan összegekre kell korlátozni, amelyek az ellenőrzést gyakorló társaság által ellátott jelentős személyi funkciókhoz kapcsolódó eszközök és kockázatok révén keletkeznek. Az ellenőrzött külföldi társaságnak betudható jövedelem kiszámítása a szokásos piaci ár elve alapján történik.
   (3)   Az adóalapba beszámítandó jövedelmet az adózónak a gazdálkodó szervezetben fennálló – a 7. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti – tulajdoni részesedése arányában kell kiszámítani.
   (4)   A jövedelmet az adózó azon adómegállapítási időszakában kell figyelembe venni, amelyben a gazdálkodó szervezet adóéve véget ér.
   (5)   Ha a gazdálkodó szervezet nyereségrészesedést juttat az adózónak, és e kiosztott nyereséget beszámítják az adóalapba, akkor a jövedelem azon összegeit, amelyeket korábban a 7. cikk értelmében az adóalapba beszámítottak, a kettős adóztatás elkerülése érdekében a nyereségrészesedés után fizetendő adó kiszámításakor az adóalapból le kell vonni.
   (6)   Ha az adózó értékesíti a gazdálkodó szervezetben meglévő részesedését vagy az állandó telephely által működtetett üzletágat, és az elidegenítésből származó bevételnek valamely részét korábban a 7. cikk értelmében az adóalapba beszámították, akkor ezt a korábban beszámított összeget a kettős adóztatás elkerülése érdekében a szóban forgó bevétel után fizetendő adó kiszámításakor az adóalapból le kell vonni.
   (7)   Az adózó tagállama engedélyezheti, hogy a gazdálkodó szervezet vagy az állandó telephely által megfizetett adót az adózó levonja az adóügyi illetősége, illetve elhelyezése szerinti államban fennálló adókötelezettségéből. A levonás összegét a nemzeti jogszabályokkal összhangban kell kiszámítani.
   9. cikk
   Hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek
   (1)   Amennyiben hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek kettős levonást eredményeznek, a levonást csak abban a tagállamban lehet végrehajtani, amelyben a kifizetés forrása van.
   (2)   Amennyiben hibrid struktúrákat alkalmazó adókikerülési módszerek beszámítás nélküli levonást eredményeznek, a kifizető tagállam a fizetés levonását megtagadja.
   III. FEJEZET

      ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

   10. cikk
   Felülvizsgálat
   (1)   A Bizottság 2020. augusztus 9-ig értékeli az irányelv végrehajtását és különösen a 4. cikk hatását, és jelentést tesz arról a Tanácsnak. A Bizottság a jelentését adott esetben jogalkotási javaslat kíséretében nyújtja be.
   (2)   A tagállamok a Bizottsággal minden olyan információt közölnek, amely szükséges ezen irányelv végrehajtásának értékeléséhez.
   (3)   A 11. cikk (6) bekezdésében említett tagállamok 2017. július 1-ig közlik a Bizottsággal az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás kockázatának kiküszöbölése elleni célzott nemzeti szintű szabályok hatékonyságának értékeléséhez szükséges összes információt.
   11. cikk
   Átültetés
   (1)   A tagállamok legkésőbb 2018. december 31-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.
   A tagállamok ezeket a rendelkezéseket 2019. január 1-től kezdődően alkalmazzák.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
   (3)   Azok a tagállamok, amelyek pénzneme nem az euro, ebben az irányelvben említett, euróban (EUR) megadott összegeket 2016. július 12-én érvényes árfolyamon átszámíthatják a nemzeti pénznemükre.
   (4)   Az 5. cikk (2) bekezdésétől eltérve Észtország mindaddig, amíg nem adóztatja meg a felhalmozott eredményt, eredményfelosztásnak tekintheti és jövedelemadót vethet ki – anélkül, hogy az adó megfizetésére halasztást engedélyezne az adózónak – a pénzbeli vagy nem pénzbeli eszközök (így többek között a készpénz) minden olyan áthelyezését, amelyre valamely Észtországban található állandó telephelytől a társaság egy másik, valamely más tagállamban vagy az EGT-megállapodásban részes harmadik országban található telephelyéhez vagy székhelyéhez kerül sor.
   (5)   A tagállamok az (1) bekezdéstől eltérve legkésőbb 2019. december 31-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az 5. cikknek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.
   A tagállamok ezeket a rendelkezéseket 2020. január 1-től kezdődően alkalmazzák.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   (6)   A 4. cikk rendelkezéseitől eltérve azok a tagállamok, amelyekben 2016. augusztus 8-án olyan célzott nemzeti szintű szabályok vannak hatályban az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás kockázatának kiküszöbölésére, amelyek az ebben az irányelvben meghatározott kamatlevonás-korlátozási szabály érvényesítése céljából is hatékonyan alkalmazhatóak, e célzott szabályaikat az OECD-tagok közötti, az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás elleni cselekvési terv 4. fellépésre vonatkozó minimumkövetelményről való megállapodásnak az OECD hivatalos honlapján való közzétételét követő egy teljes pénzügyi év végéig, de legkésőbb 2024. január 1-jéig folytatólagosan alkalmazhatják.
   12. cikk
   Hatálybelépés
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
   13. cikk
   Címzettek
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2016. július 12-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         P. KAŽIMÍR

      (1)  A Hivatalos Lapban még nem tették közzé.

      (2)  A Hivatalos Lapban még nem tették közzé.

      (3)  Az Európai Parlament és a Tanács 45/2001/EK rendelete (2000. december 18.) a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról (HL L 8., 2001.1.12., 1. o.).

      (4)  Az Európai Parlament és a Tanács 95/46/EK irányelve (1995. október 24.) a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról (HL L 281., 1995.11.23., 31. o.).

      (5)  Az Európai Parlament és a Tanács 2004/39/EK irányelve (2004. április 21.) a pénzügyi eszközök piacairól, a 85/611/EGK és a 93/6/EGK tanácsi irányelv, és a 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 93/22/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 145., 2004.4.30., 1. o.).

      (6)  Az Európai Parlament és a Tanács 2011/61/EU irányelve (2011. június 8.) az alternatívbefektetésialap-kezelőkről, valamint a 2003/41/EK és a 2009/65/EK irányelv, továbbá az 1060/2009/EK és az 1095/2010/EU rendelet módosításáról (HL L 174., 2011.7.1., 1. o.).

      (7)  Az Európai Parlament és a Tanács irányelve (2009. július 13.) az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról (HL L 302., 2009.11.17., 32. o.)

      (8)  Az Európai Parlament és a Tanács 2009/138/EK irányelve (2009. november 25.) a biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról (Szolvencia II) (HL L 335., 2009.12.17., 1. o.).

      (9)  Az Európai Parlament és a Tanács 2003/41/EK irányelve (2003. június 3.) a foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények tevékenységéről és felügyeletéről (HL L 235., 2003.9.23., 10. o.).

      (10)  Az Európai Parlament és a Tanács 883/2004/EK rendelete (2004. április 29.) a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról (HL L 166., 2004.4.30., 1. o.).

      (11)  Az Európai Parlament és a Tanács 987/2009/EK rendelete (2009. szeptember 16.) a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról (HL L 284., 2009.10.30., 1. o.).

      (12)  Az Európai Parlament és a Tanács 648/2012/EU rendelete (2012. július 4.) a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről, a központi szerződő felekről és a kereskedési adattárakról (HL L 201., 2012.7.27., 1. o.).

      (13)  Az Európai Parlament és a Tanács 909/2014/EU rendelete (2014. július 23.) az Európai Unión belüli értékpapír-kiegyenlítés javításáról és a központi értéktárakról, valamint 98/26/EK és a 2014/65/EU irányelv, valamint a 236/2012/EU rendelet módosításáról (HL L 257., 2014.8.28., 1. o.).

      (14)  A Tanács 2010/24/EU irányelve (2010. március 16.) az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról (HL L 84., 2010.3.31., 1. o.).


title: A Tanács 2009/47/EK irányelve ( 2009. május 5. ) a 2006/112/EK irányelvnek a hozzáadottérték-adó kedvezményes mértéke tekintetében történő módosításáról

text:
               9.5.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 116/18

      A TANÁCS 2009/47/EK IRÁNYELVE

   (2009. május 5.)
   a 2006/112/EK irányelvnek a hozzáadottérték-adó kedvezményes mértéke tekintetében történő módosításáról
   AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 93. cikkére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
   mivel:

               (1)

               A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (3) felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy egy vagy két kedvezményes adómértéket alkalmazzanak, amely 5 %-nál nem lehet alacsonyabb, és csak a termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások egy korlátozott listájára alkalmazható.

               (2)

               A normál héakulcsoktól eltérő héakulcsokról szóló, az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz 2007-ben benyújtott bizottsági közlemény arra a megállapításra jutott, hogy a helyben nyújtott szolgáltatásokra alkalmazott kedvezményes héamértékek nem befolyásolják hátrányosan a belső piac zavartalan működését, és bizonyos feltételek mellett pozitív hatást gyakorolhatnak a munkahelyteremtésre és az informális gazdaság elleni küzdelemre. Ezért helyénvaló lehetővé tenni a tagállamok számára, hogy kedvezményes héamértéket alkalmazhassanak a 2010 végéig alkalmazandó átmeneti rendelkezések hatálya alá tartozó munkaerő-igényes szolgáltatásokra, valamint az éttermi és vendéglátó-ipari szolgáltatásokra.

               (3)

               Figyelembe véve, hogy az éttermi és vendéglátó-ipari szolgáltatások keretében értékesített alkoholtartalmú és/vagy alkoholmentes italok tekintetében indokolható, hogy ezen italokat az élelmiszerértékesítésre vonatkozó keretekben meghatározottaktól eltérő módon kezeljék, helyénvaló kifejezetten úgy rendelkezni, hogy a tagállamok a 2006/112/EK irányelv III. mellékletében említett éttermi és vendéglátó-ipari szolgáltatások nyújtására vonatkozó kedvezményes adómérték alkalmazását kiterjeszthetik az alkoholtartalmú és/vagy alkoholmentes italok értékesítésére vagy azokat ebből kizárhatják.

               (4)

               A 2006/112/EK irányelvet továbbá annak érdekében is célszerű módosítani, hogy kedvezményes adómértéket, illetve mentességet lehessen alkalmazni bizonyos, korlátozott számú sajátos esetben szociális vagy egészségügyi okokból, valamint azért is, hogy a III. mellékletében található, könyvekre vonatkozó hivatkozásokat pontosítani, és a technikai fejlődés tekintetében naprakésszé lehessen tenni.

               (5)

               A 2006/112/EK irányelv meglévő eltérésekre vonatkozó egyes rendelkezéseinek tartalmát, valamint az említett irányelv IV. mellékletében foglalt listát bele fogják foglalni az ezen irányelv alapján kedvezményes adómérték alkalmazására jogosult termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások listájába. Az egyértelműség érdekében a 2006/112/EK irányelv említett rendelkezéseit és IV. mellékletét el kell hagyni.

               (6)

               A jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodás (4) 34. pontjával összhangban a tagállamokat ösztönzik arra, hogy – a maguk számára, illetve a Közösség érdekében – készítsenek saját táblázatokat, amelyekben a lehető legpontosabban bemutatják az irányelv és az azt átültető intézkedések közötti megfelelést, és hogy e táblázatokat tegyék közzé.

               (7)

               A 2006/112/EK irányelvet ezért ennek megfelelően módosítani kell,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   A 2006/112/EK irányelv a következőképpen módosul:

               1.

               A szöveg a következő cikkel egészül ki:
               „104a. cikk
               Ciprus a palackos cseppfolyósított szénhidrogéngáz (LPG) értékesítésére alkalmazhatja a 98. cikkben meghatározott két kedvezményes adómérték egyikét.”

               2.

               A 105. cikk helyébe a következő szöveg lép:
               „105. cikk
               (1)   Portugália a Lisszabon környéki hidak használati díjára alkalmazhatja a 98. cikkben meghatározott két kedvezményes adómérték egyikét.
               (2)   Portugália az Azori-szigetek és Madeira autonóm térségekben teljesített ügyletekre és az e térségekbe irányuló közvetlen importra a kontinentális területen alkalmazott adómértékekhez képest alacsonyabb adómértékeket alkalmazhat.”

               3.

               A VIII. cím 3. fejezetét el kell hagyni.

               4.

               A 111. cikk 2011. január 1-jei hatállyal a következő ponttal egészül ki:

                           „c)

                           Málta adómentességet adhat az emberi fogyasztásra szánt élelmiszerek, valamint gyógyszerek értékesítéseire.”

               5.

               A 114. cikk (1) bekezdésének második albekezdése helyébe a következő szöveg lép:
               „Ezenkívül az első albekezdésben foglalt tagállamok ezen adómértéket alkalmazhatják a gyermekruházatra, a gyermekcipőre és a lakásértékesítésre vonatkozóan is.”

               6.

               A 115. cikk helyébe a következő szöveg lép:
               „115. cikk
               Azon tagállamok, amelyek a gyermekruházat, gyermekcipő és lakásértékesítés vonatkozásában kedvezményes adómértéket alkalmaztak 1991. január 1-jén, e termékek értékesítésére és e szolgáltatások nyújtására továbbra is alkalmazhatják azt.”

               7.

               A 116. cikket el kell hagyni.

               8.

               A 117. cikk (1) bekezdését el kell hagyni.

               9.

               A 125. cikk (2) bekezdését el kell hagyni.

               10.

               A 127. cikket 2011. január 1-jei hatállyal el kell hagyni.

               11.

               A 128. cikk (2) bekezdését el kell hagyni.

               12.

               A 129. cikk (1) bekezdését el kell hagyni.

               13.

               A III. melléklet ezen irányelv mellékletének megfelelően módosul.

               14.

               A IV. mellékletet el kell hagyni.

         2. cikk
   A tagállamok haladéktalanul közlik a Bizottsággal azon törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseik szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
   Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
   3. cikk
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hónap első napján lép hatályba.
   4. cikk
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Brüsszelben, 2009. május 5-én.

            a Tanács részéről

            az elnök

         M. KALOUSEK

      (1)  A 2009. február 19-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (2)  A 2009. február 25-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

      (3)  HL L 347., 2006.12.11., 1. o.

      (4)  HL C 321., 2003.12.31., 1. o.

      MELLÉKLET
      A 2006/112/EK irányelv III. melléklete a következőképpen módosul:

                  1.

                  A 6. pont helyébe a következő szöveg lép:

                              „6.

                              könyvek (ideértve a brosúrákat, röplapokat és más nyomtatott anyagokat, gyermekeknek szóló képes-, rajzoló-, illetve kifestőkönyveket, nyomtatott vagy kéziratos kottákat, térképeket, vízrajzi vagy hasonló ábrákat) bármilyen fizikai adathordozón történő értékesítése – beleértve a könyvtári kölcsönzést is – újságok és folyóiratok értékesítése, kivéve a nagyrészt vagy teljes egészében reklámcélú anyagokat;”

                  2.

                  A szövegbe a következő pontokat kell beilleszteni:

                              „10a.

                              magánlakások felújítása és javítása, kivéve azokat az anyagokat, amelyek a nyújtott szolgáltatás értékének jelentős részét teszik ki;

                              10b.

                              ablaktisztítás, magánlakások takarítása;”

                  3.

                  A szövegbe a következő pontot kell beilleszteni:

                              „12a.

                              éttermi és étkeztetési szolgáltatások, az italok értékesítése (alkoholtartalmú és/vagy alkoholmentes italok) kizárásának lehetőségével;”

                  4.

                  A szöveg a következő pontokkal egészül ki:

                              „19.

                              kisebb javítási szolgáltatások kerékpár, cipő és bőráru, ruházat és ágynemű tekintetében (beleértve a javítást és az átalakítást is);

                              20.

                              házi gondozói szolgálat (pl. házi segítség, valamint fiatalok, öregek, betegek vagy fogyatékkal élők gondozása);

                              21.

                              fodrászat.”


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2011/91/EU irányelve ( 2011. december 13. ) azon árutételt azonosító jelzésekről és jelölésekről, amelyekhez az adott élelmiszer tartozik  EGT-vonatkozású szöveg

text:
               16.12.2011

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 334/1

         AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2011/91/EU IRÁNYELVE
   (2011. december 13.)
   azon árutételt azonosító jelzésekről és jelölésekről, amelyekhez az adott élelmiszer tartozik
   (kodifikált szöveg)
   (EGT-vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére,
   tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
   a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
   rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
   mivel:

               (1)

               Az egyes árutételekhez tartozó élelmiszereket azonosító jelzésekről és jelölésekről szóló, 1989. június 14-i 89/396/EGK tanácsi irányelvet (3) több alkalommal jelentősen módosították (4). Az áttekinthetőség és ésszerűség érdekében ezt az irányelvet kodifikálni kell.

               (2)

               A belső piac egy belső határok nélküli térség, amelyen belül az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása biztosított.

               (3)

               Az élelmiszerek kereskedelme igen fontos helyet foglal el a belső piacon.

               (4)

               Azon árutételnek a jelzése, amelyhez az adott élelmiszer tartozik, kielégíti a termékek azonosítására vonatkozó pontosabb tájékoztatásra vonatkozó igényt. Ezért ez hasznos információforrásként szolgál, amennyiben bizonyos élelmiszerek vita tárgyát képezik vagy a fogyasztók számára egészségügyi kockázatot jelentenek.

               (5)

               Az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20-i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) nem tartalmaz rendelkezéseket az árutételek azonosítására szolgáló jelzésekről.

               (6)

               Nemzetközi szinten létezik általános kötelezettség az előre csomagolt élelmiszerek gyártási vagy csomagolási árutételeire vonatkozó hivatkozás megadására vonatkozóan. Az Unió feladatai közé tartozik a nemzetközi kereskedelem fejlesztéséhez való hozzájárulás.

               (7)

               Ezért célszerű egy közös, az árutételek azonosítására szolgáló rendszer kezelése céljából általános és horizontális jellegű szabályokat megállapítani.

               (8)

               E rendszer hatékonysága az értékesítés különböző fázisaiban történő alkalmazásától függ. Azonban kívánatos kizárni bizonyos termékeket, valamint olyan műveleteket, amelyekre a mezőgazdasági termékek értékesítési csatornájának az elején kerül sor.

               (9)

               Figyelembe kell venni azt a tényt, hogy bizonyos élelmiszerek – mint például az egyesével csomagolt jégkrém – eladáskor történő azonnali elfogyasztása azt jelenti, hogy az árutételnek az egyedi csomagoláson történő feltüntetése nem szolgál hasznos célt. Azonban e termékek esetében az árutételt a gyűjtőcsomagoláson kell kötelezően feltüntetni.

               (10)

               Az árutétel fogalma arra utal, hogy egy adott élelmiszer több kiszerelési egysége is gyakorlatilag azonos termelési, gyártási vagy csomagolási jellemzőkkel rendelkezik. Ezt a fogalmat ezért nem kell alkalmazni az ömlesztett vagy olyan termékek esetén, amelyeket egyedi különlegességük vagy heterogén jellegük miatt nem lehet homogén tételnek tekinteni.

               (11)

               Az alkalmazott azonosítási módszerek sokféleségét tekintetbe véve az árutétel meghatározása és a vonatkozó jelzés vagy jelölés elhelyezése a gazdasági szereplő feladata kell, hogy legyen.

               (12)

               A jelzésre vonatkozó tájékoztatási követelmények teljesítése céljából a jelzésnek egyértelműen megkülönböztethetőnek és felismerhetőnek kell lennie.

               (13)

               A minimális eltarthatóság vagy a felhasználhatóság dátuma a 2000/13/EK irányelvvel összhangban az árutételt azonosító jelzésként is szolgálhat, feltéve, hogy pontosan tüntetik fel.

               (14)

               Ez az irányelv nem érinti az I. melléklet B. részében említett irányelveknek a nemzeti jogba történő átültetésére előírt határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségeket,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   (1)   Ezen irányelv azokra a jelzésekre vonatkozik, amelyek lehetővé teszik azon árutétel azonosítását, amelyhez az adott élelmiszer tartozik.
   (2)   Ezen irányelv alkalmazásában „árutétel” egy adott élelmiszer gyakorlatilag azonos körülmények között megtermelt, előállított vagy csomagolt kiszerelési egységeinek egy tétele.
   2. cikk
   (1)   Csak az 1. cikk (1) bekezdésében említett jelzéssel rendelkező élelmiszer hozható forgalomba.
   (2)   Az (1) bekezdést nem kell alkalmazni:

               a)

               azon mezőgazdasági termékek esetében, amelyeket a termőterület elhagyásakor:

                           i.

                           átmeneti raktár, előkészítő vagy csomagoló állomás részére értékesítettek vagy szállítottak;

                           ii.

                           termelői szervezetekhez irányítottak;

                           iii.

                           egy működő előkészítő vagy feldolgozó operatív rendszerben történő azonnali felhasználás céljából gyűjtöttek be;

               b)

               amennyiben a végső fogyasztó számára történő eladáskor az élelmiszerek nincsenek előre csomagolva, a vevő kérésére kerülnek csomagolásra, vagy pedig azonnali eladás céljából kerülnek előre becsomagolásra;

               c)

               azon csomagok vagy tárolóedények esetében, amelyek legnagyobb oldalának a felülete kisebb 10 cm2-nél;

               d)

               a jégkrém egyesével csomagolt adagjaira. Az árutétel azonosítására szolgáló jelzésnek a gyűjtőcsomagoláson kell szerepelnie.

         3. cikk
   Az árutételt minden esetben a kérdéses élelmiszer termelőjének, gyártójának, csomagolójának vagy pedig az Unión belül székhellyel rendelkező első eladójának kell meghatároznia.
   Az 1. cikk (1) bekezdésében említett jelzés meghatározása és elhelyezése az említett gazdasági szereplők valamelyikének a felelőssége. A megjelölést az „L” betűnek kell megelőznie kivéve, ha az jól megkülönböztethető a címkén szereplő más jelzésektől.
   4. cikk
   Amennyiben az élelmiszer előrecsomagolt, akkor az 1. cikk (1) bekezdésében említett jelzésnek és adott esetben az „L” betűnek az előre csomagolt termék csomagolásán vagy az ahhoz rögzített címkén kell szerepelnie.
   Amennyiben az élelmiszer nem előrecsomagolt, akkor az 1. cikk (1) bekezdésében említett jelzésnek és adott esetben az „L” betűnek a csomagoláson vagy a tárolóedényen, ennek hiányában pedig a vonatkozó kereskedelmi dokumentumokon kell szerepelnie.
   A megjelölést minden esetben jól látható, jól olvasható és letörölhetetlen módon kell feltüntetni.
   5. cikk
   Amennyiben a minimális eltarthatóság vagy a felhasználhatóság dátuma szerepel a címkén, akkor az 1. cikk (1) bekezdésében említett jelzésnek nem kell szerepelnie az élelmiszeren, feltéve, hogy a dátum legalább a nap és a hónap – e sorrendet követő – kódolatlan jelzéséből áll.
   6. cikk
   Ezt az irányelvet az egyedi uniós rendelkezésekben meghatározott jelzések sérelme nélkül kell alkalmazni.
   A Bizottság közzéteszi és naprakészen tartja a kérdéses rendelkezések listáját.
   7. cikk
   Az I. melléklet A. részében meghatározott irányelvekkel módosított 89/396/EGK irányelv hatályát veszti, az I. melléklet B. részében meghatározott irányelveknek a nemzeti jogba történő átültetésére előírt határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
   A hatályon kívül helyezett irányelvre történő hivatkozásokat a II. mellékletben foglalt megfelelési táblázatnak megfelelően ezen irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni.
   8. cikk
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
   9. cikk
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Strasbourgban, 2011. december 13-án.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         J. BUZEK

            a Tanács részéről

            az elnök

         M. SZPUNAR

      (1)  HL C 54., 2011.2.19., 34. o.

      (2)  Az Európai Parlament 2011. május 11-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2011. november 8-i határozata.

      (3)  HL L 186., 1989.6.30., 21. o.

      (4)  Lásd az I. melléklet A. részét.

      (5)  HL L 109., 2000.5.6., 29. o.

      I. MELLÉKLET
      A.   RÉSZ

         A hatályon kívül helyezett irányelv és egymást követő módosításainak jegyzéke

      (lásd a 7. cikket)

                  A Tanács 89/396/EGK irányelve

                  (HL L 186., 1989.6.30., 21. o.)

                  A Tanács 91/238/EGK irányelve

                  (HL L 107., 1991.4.27., 50. o.)

                  A Tanács 92/11/EGK irányelve

                  (HL L 65., 1992.3.11., 32. o.)

            B.   RÉSZ

         A nemzeti jogba történő átültetésre előírt határidők jegyzéke

      (lásd a 7. cikket)

                  Irányelv

                  Átültetés határideje

                  89/396/EGK

                  1990. június 20. (1)

                  91/238/EGK

                  —

                  92/11/EGK

                  —

         (1)  (A 92/11/EGK irányelvvel módosított 89/396/EGK irányelv 7. cikkének első bekezdésével összhangban:

         „A tagállamok szükség szerint módosítják a törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseiket abból a célból, hogy:

                     —

                     legkésőbb 1990. június 20-tól engedélyezzék az ezen irányelvnek megfelelő termékek forgalmazását,

                     —

                     1992. július 1-jei hatállyal megtiltják az ezen irányelvnek meg nem felelő termékek forgalmazását. Az ezen időpontot megelőzően forgalomba hozott vagy felcímkézett, de ennek az irányelvnek meg nem felelő termékeket a készletek kimerüléséig forgalomba lehet hozni.”

      II. MELLÉKLET

         Megfelelési táblázat

                  89/396/EGK irányelv

                  Ez az irányelv

                     1. cikk

                     1. cikk

                  2. cikk, (1) és (2) bekezdés

                  2. cikk, (1) és (2) bekezdés

                  2. cikk, (3) bekezdés

                  —

                  3–6. cikk

                  3–6. cikk

                     7. cikk

                  —

                  —

                     7. cikk

                  —

                     8. cikk

                     8. cikk

                     9. cikk

                  —

                     I. melléklet

                  —

                     II. melléklet


title: A Bizottság irányelve (1989. április 27.) a harmadik országból behozott friss sertéshús trichinavizsgálatáról szóló 77/96/EGK tanácsi irányelv mellékleteinek második alkalommal történő módosításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31989L0321

Hivatalos Lap L 133 , 17/05/1989 o. 0033 - 0035 finn különkiadás fejezet 3 kötet 29 o. 0078  svéd különkiadás fejezet 3 kötet 29 o. 0078

		A Bizottság irányelve(1989. április 27.)a harmadik országból behozott friss sertéshús trichinavizsgálatáról szóló 77/96/EGK tanácsi irányelv mellékleteinek második alkalommal történő módosításáról(89/321/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel legutóbb a 3768/85/EGK rendelettel [1] módosított, a harmadik országból behozott friss sertéshús trichinavizsgálatáról szóló, 1976. december 21-i 77/96/EGK tanácsi irányelvre [2] és különösen annak 8. cikkére,mivel a legutóbbi kutatások lehetővé tették bizonyos módszerek kidolgozását a trichina (Trichinella spiralis) sertéshúsban történő kimutatására; mivel e módszerek megbízhatósága egészségvédelmi szempontból azonos értékű a létező módszerekével; mivel ezért megfelelő kiegészítésekkel kell ellátni a 77/96/EGK irányelv I. mellékletét;mivel a trichinavizsgálattal járó munka megkönnyítése céljából a harmadik országok és a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy válasszanak az előírt vizsgálati módszerek közül;mivel az ezen irányelvben megállapított intézkedések összhangban állnak az Állat-egészségügyi Állandó Bizottság véleményével,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkA 77/96/EGK irányelv a mellékletben megállapított módon módosul.2. cikkA tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az irányelvnek legkésőbb 1989. szeptember 1-jéig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1989. április 27-én.a Bizottság részérőlRay Mac Sharrya Bizottság tagja[1] HL L 362., 1985.12.31., 8. o.[2] HL L 26., 1977.1.31., 67. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETA 77/96/EGK irányelv I. melléklete a következő VII. ponttal egészül ki:"VII. AZ AUTOMATA EMÉSZTÉSES MÓDSZER MAXIMUM 35 G TÖMEGŰ EGYESÍTETT MINTÁKHOZa) Felszerelés és reagensek- kés vagy olló a minták darabolására,- tálcák, amelyeken 50 négyzet van kijelölve a kb. 2 g-os húsminták elhelyezésére,- egy Trichomatic 35 keverőgép beépített szűrővel,- 8,5 ± 0,5 tömegszázalékos sósavoldat,- átlátszó polikarbonát membránszűrők, amelyeknek átmérője 50 mm, pórusnagysága 14 mikron,- pepszin koncentrációja 1:10000 NF (US National Formulary),amely megfelel 1:12500 BP-nek (British Pharmacopoea)és 2000 FIP -nek (Fédération Internationale de Pharmacie),- egy 0,1 g pontosságú mérleg,- tompa hegyű csipesz,- legalább 5 cm oldalhosszú mikroszkóptárgylemezek vagy néhány, legalább 6 cm átmérőjű Petri-csésze, amelyeket az aljukon egy hegyes eszközzel 10 × 10 mm-es négyzetekből álló vizsgálati területekre osztottak,- egy átmenő fényű (15–60-szoros nagyítású) (sztereo)mikroszkóp vagy egy trichinoszkóp vízszintes asztallappal,- egy tartály az elhasznált folyadékok tárolására,- néhány 10 literes tárolóedény, amelyeket a szennyezés eltávolításakor, például a készülék formalinos kezelésekor, valamint pozitív eredmények esetén a fennmaradó emésztőfolyadék tárolására használnak.b) Mintagyűjtés1. Egész testek esetén egy körülbelül 2 g-os mintát kell venni a rekeszoszlopból az inas részbe átmenő részből. A rekeszoszlopok hiánya esetén egy ugyanekkora mintát kell venni a rekeszizom bordai vagy szegycsonti részéből, a rágóizomból vagy a hasizmokból.2. Húsdarabok esetén legalább 2 g, kevés zsírt tartalmazó vázizommintát kell venni, ahol lehetséges, csontok vagy inak mellől.c) Módszer1. Emésztéses eljárás- Vegye elő a beépített szűrővel ellátott keverőgépet, kösse rá a szennyvízcsövet, és azt vezesse bele a szennyvíztartályba.- Amikor a keverőgépet bekapcsolják, a felfűtés elindul.- A beindítás előtt a reakciókamra alatt elhelyezett alsó szelepet ki kell nyitni, és be kell csukni.- Legfeljebb 35 darab, a b) pontnak megfelelően az egyedi mintákból vett, egyenként körülbelül 1 g tömegű mintát (25–30 °C-on) kell a gépbe helyezni. Ellenőrizze, hogy nagyobb índarabok nincsenek-e bennük, mivel ezek eltömíthetik a membránszűrőt.- Öntsön (körülbelül 400 ml) vizet a keverőgéppel összekötött egyik folyadékkamra szájához.- Öntsön kb. 30 ml (8,5 %-os) sósavat a kisebb, bekötött folyadékkamra szájához.- Helyezzen egy membránszűrőt a durva szűrő alá, a szűrőtartóban lévő beépített szűrőben.- Végül 5 g pepszint kell ezekhez hozzáadni. A hozzáadási sorrendet szigorúan be kell tartani, hogy elkerülhető legyen a pepszin lebomlása.- Zárja le a reakció- és a folyadékkamra fedelét.- Válassza ki az emésztési idő hosszát. Rövid emésztési időt (5 perc) kell alkalmazni normál vágásérett sertések esetében, és hosszabb időt (8 perc) más minták emésztése során.- Az automata adagolás akkor indul be, amikor a keverőgép indítógombját benyomjuk, és az emésztés az azt követő szűréssel együtt automatikusan végbemegy. 10–13 perc után a művelet befejeződik, és automatikusan leáll.- A reakciókamra fedelének nyitása előtt ellenőrizni kell, hogy a kamra kiürült-e. Ha hab vagy visszamaradt emésztőfolyadék van a kamrában, a 4. pont szerint ismételje meg a műveletet.2. A lárvák kinyerése- Szerelje le a szűrőtartót, és egy tárgylemezre vagy egy Petri-csészébe rakja ki belőle a membránszűrőt.- A membránszűrőt mikroszkóp vagy trichinoszkóp alatt kell megvizsgálni.3. A berendezés tisztítása- Pozitív eredmény esetén 2/3-áig töltse fel a keverőgép reakciókamráját forró vízzel. Közönséges csapvizet kell az összekötő folyadékkamrába önteni, amíg a víz el nem lepi az alsó szintérzékelőt. Ezután be kell indítani az automata tisztítóprogramot. A többi eszközzel együtt fertőtlenítse a szűrőtartót, például formalinos kezeléssel.- A napi munka befejeztével töltse fel vízzel a keverő folyadékkamráját, majd indítson be egy szabványos programot.4. Módszer arra az esetre, ha az emésztés nem teljes mértékű, a szűrést ezért nem lehet elvégezniHa az 1. pont szerint a keverőben végbement az automatikus művelet, nyissa fel a reakciókamra fedelét, és ellenőrizze, hogy a kamrában maradt-e vissza hab vagy emésztőfolyadék. Ha igen, végezze el a következő műveletet:- A reakciókamra alatt csukja be az alsó szelepet.- Szerelje le a szűrőtartót, és egy tárgylemezre vagy egy Petri-csészébe rakja ki belőle a membránszűrőt.- Tegyen új membránszűrőt a szűrőtartóba, majd helyezze vissza a szűrőtartót.- Töltse fel vízzel a folyadékkamrát, amíg a víz el nem lepi az alsó szintérzékelőt.- Végezze el az automatikus tisztítási programot.- Miután a tisztítási program befejeződött, nyissa ki a reakciókamra fedelét, és ellenőrizze, maradt-e benne folyadék.- Ha a kamra kiürült, szerelje le a szűrőtartót, és csipesszel egy tárgylemezre vagy egy Petri-csészébe rakja ki belőle a membránszűrőt.- A két membránszűrőt a 2. pontnak megfelelően meg kell vizsgálni. Ha a szűrőket nem lehet megvizsgálni, a teljes emésztési folyamatot meghosszabbított emésztési idővel az 1. pontnak megfelelően meg kell ismételni.5. Az együttes minták vizsgálatakor kapott pozitív vagy kétes eredmény esetén minden egyes sertésből egy újabb 20 g-os mintát kell venni a fenti b) ponttal összhangban. Ezeket a mintákat a fent említett módszer szerint egyedileg megvizsgálják."--------------------------------------------------