title: A Bizottság irányelve (1981. április 13.) a gépjárművek és pótkocsijaik folyékonytüzelőanyag-tartályaira és hátsó aláfutásgátlóira vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 70/221/EGK tanácsi irányelvnek a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításáról szóló 79/490/EGK irányelv módosításáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31981L0333

Hivatalos Lap L 131 , 18/05/1981 o. 0004 - 0005 finn különkiadás fejezet 13 kötet 11 o. 0116  spanyol különkiadás fejezet 13 kötet 11 o. 0177  svéd különkiadás fejezet 13 kötet 11 o. 0116  portugál különkiadás fejezet 13 kötet 11 o. 0177

		A Bizottság irányelve(1981. április 13.)a gépjárművek és pótkocsijaik folyékonytüzelőanyag-tartályaira és hátsó aláfutásgátlóira vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 70/221/EGK tanácsi irányelvnek a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításáról szóló 79/490/EGK irányelv módosításáról(81/333/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a legutóbb a 80/1267/EGK irányelvvel [1] módosított, a gépjárművek és pótkocsijaik típusjóváhagyására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1970. február 6-i 70/156/EGK tanácsi irányelvre [2] és különösen annak 13. cikkére,tekintettel a legutóbb a 79/490/EGK irányelvvel [3] módosított, a gépjárművek és pótkocsijaik folyékonytüzelőanyag-tartályaira és hátsó aláfutásgátlóira vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1970. március 20-i 70/221/EGK tanácsi irányelvre [4] és különösen annak 3. cikkére,mivel a tapasztalat azt mutatta, hogy a 79/490/EGK irányelv mellékletében az M1, M2, M3, N1, O1 és O2 kategória hátsó aláfutásgátlóira vonatkozó II.5.2. pont megfogalmazása meglehetősen határozatlan azon szélesség tekintetében, amelyen a követelményeknek teljesülniük kell; mivel ez a különböző szabványosítási szervezetek által megszabott különböző követelményekhez, és ezáltal az M1 kategóriájú gépjárművek kiálló részeire vonatkozó 74/483/EGK tanácsi irányelvvel [5] való ellentmondás kockázatához és a kereskedelem műszaki akadályozásának kockázatához vezethet,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET.1. cikkA 79/490/EGK irányelv a következőképpen módosul:A melléklet II.5.2. pontjának helyébe a következő szöveg lép:"II.5.2. Bármely, az M1, M2, M3, N1, O1 vagy O2 kategóriába (a 70/156/EGK tanácsi irányelv I. mellékletének b. lábjegyzetében meghatározott nemzetközi osztályozás szerinti kategóriák) tartozó jármű úgy tekintendő, hogy megfelel a II.5.1. pontban megállapított feltételeknek:- ha teljesíti a II.5.3. pontban megállapított feltételeket, vagy- ha az üres jármű hátsó részének a talajtól mért magassága nem haladja meg az 55 cm-t abban a szélességben, amely bármelyik oldalon a hátsó tengely szélességénél legfeljebb 10 cm-rel rövidebb (kivéve a gumiabroncs talaj közeli kidomborodását).Egynél több hátsó tengely esetén a legnagyobb szélességet kell figyelembe venni.Ennek a követelménynek a jármű leghátsó pontjától mért legfeljebb 45 cm távolságban kell teljesülnie."2. cikkA tagállamok 1981. október 1-je előtt hatályba léptetik azokat a rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.3. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1981. április 13-án.a Bizottság részérőlKarl-Heinz Narjesa Bizottság tagja[1] HL L 375., 1980.12.31., 34. o.[2] HL L 42., 1970.2.23., 1. o.[3] HL L 128., 1979.5.26., 22. o.[4] HL L 76., 1970.4.6., 23. o. és HL L 65., 1979.3.15., 42. o.[5] HL L 266., 1974.10.2., 4. o.--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2014/62/EU irányelve ( 2014. május 15. ) az euro és más pénznemek hamisítás elleni, büntetőjog általi védelméről, valamint a 2000/383/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról

text:
                  2014.5.21.

                  HU

                  Az Európai Unió Hivatalos Lapja

                  L 151/1

         AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2014/62/EU IRÁNYELVE
         (2014. május 15.)
         az euro és más pénznemek hamisítás elleni, büntetőjog általi védelméről, valamint a 2000/383/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról
         AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
         tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 83. cikke (1) bekezdésére,
         tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
         a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
         tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
         tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
         rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
         mivel:

                     (1)

                     Az euroövezethez tartozó tagállamok közös valutájaként az euro az Unió gazdaságának és az uniós polgárok életének fontos tényezőjévé vált. Mivel az euro 2002-es bevezetése óta azonban e pénznem a pénzhamisítás területén aktív bűnszervezetek egyik állandó célpontja, az euro hamisítása legalább 500 millió EUR pénzügyi veszteséget okozott. Az Unió egészének érdeke, hogy fellépjen az euro hitelességét a hamisításon keresztül veszélyeztető bármely tevékenységgel szemben, és szankcionálja azt.

                     (2)

                     A hamis vagy hamisított pénz jelentős negatív hatással van a társadalomra. Kárt okoz a polgárok és a vállalkozások számára, akiknek nem kapnak visszatérítést a hamisítványokért akkor sem, ha azokat jóhiszeműen vették át. A hamis vagy hamisított pénz aggodalmat kelthet a fogyasztókban a készpénz elégséges védelmét illetően, és félelmet ébreszthet bennük azzal kapcsolatban, hogy nem kapnak-e hamis vagy hamisított bankjegyeket vagy érméket. Ezért alapvető jelentőségű annak biztosítása, hogy a polgárok, vállalkozások és pénzügyi szervezetek az összes tagállamban és harmadik országokban is bízzanak a bankjegyek és érmék hitelességében.

                     (3)

                     Lényeges, hogy az euro és más törvényes fizetőeszközöknek minősülő pénznemek védelmét valamennyi tagállamban hatékony és hatásos büntetőjogi intézkedések biztosítsák.

                     (4)

                     A 974/98/EK tanácsi rendelet (4) kötelezi azon tagállamokat, amelyek pénzneme az euro arra, hogy megfelelő szankciókat biztosítsanak az eurobankjegyek és -érmék hamisítása és meghamisítása ellen.

                     (5)

                     Az 1338/2001/EK (5) és a 1339/2001/EK (6) tanácsi rendelet előírja az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedéseket, különösen a hamis eurobankjegyek és érmék forgalomból való kivonásának szabályait.

                     (6)

                     A pénzhamisítás visszaszorítására irányuló, Genfben 1929. április 20-án aláírt nemzetközi egyezmény és annak jegyzőkönyve (Genfi Egyezmény) (7) szabályokat ír elő a pénzhamisítás bűncselekményének hatásos megelőzése, üldözése és büntetése érdekében. Célja különösen annak biztosítása, hogy a pénzhamisítási bűncselekmények miatt súlyos büntetőjogi és egyéb szankciók legyenek kiszabhatók. A Genfi Egyezmény részes felei a hazai pénzüktől eltérő pénz esetében a megkülönböztetés-mentesség elvét kötelesek alkalmazni.

                     (7)

                     Ez az irányelv kiegészíti a rendelkezéseket és megkönnyíti a Genfi Egyezmény tagállamok általi alkalmazását. E célból fontos, hogy a tagállamok a Genfi Egyezmény részes felei.

                     (8)

                     Ezen irányelv a 2000/383/IB tanácsi kerethatározatra épül (8). Az irányelv a szankciók mértékével, a nyomozati eszközökkel és a hamisítványok bírósági eljárás során történő elemzésével, azonosításával és felderítésével kapcsolatos további rendelkezésekkel egészíti ki az említett kerethatározatot.

                     (9)

                     Ennek az irányelvnek bármely törvényes fizetőeszköznek minősülő bankjegy és érme védelmét biztosítania kell, függetlenül attól, hogy az papírból, fémből vagy egyéb anyagból készült.

                     (10)

                     Az euro és más pénznemek védelme szükségessé teszi a pénzhamisítással kapcsolatos bűncselekmények közös fogalommeghatározását és a természetes és jogi személyekre vonatkozó közös, hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciók megállapítását. A Genfi Egyezménnyel való összhang biztosítása érdekében ezen irányelvnek ugyanazokat a bűncselekményeket kell büntetendővé nyilvánítania, mint a Genfi Egyezménynek. Bűncselekménnyé kell ezért nyilvánítani a hamis vagy hamisított bankjegyek és érmék előállítását és terjesztését. Külön kell büntetni az ezen a bűncselekmények előkészítésére irányuló tevékenységet, például a hamisításra szolgáló eszközök és alkotórészek előállítását. A bűncselekmények ezen fogalommeghatározásának közös célja, hogy megakadályozzon minden olyan cselekményt, amely hamis vagy hamisított bankjegyekkel és érmékkel, valamint hamisításra szolgáló eszközökkel vagy egyéb megoldásokkal kapcsolatos.

                     (11)

                     Ugyancsak bűncselekménynek minősül az engedélyezett pénzjegynyomdák vagy pénzverdék engedélyezett berendezéseinek vagy anyagainak olyan jogszerűtlen felhasználása, amely nem engedélyezett bankjegyek vagy érmék csalárd felhasználást szolgáló előállítását célozza. Ilyen jogszerűtlen felhasználásnak minősül az a helyzet, amikor egy nemzeti központi bank, pénzverde vagy egyéb engedélyezett létesítmény az Európai Központi Bank (a továbbiakban: EKB) által engedélyezett kvótát meghaladó mennyiségben állít elő bankjegyeket vagy érméket. Ide tartozik továbbá az a helyzet, amikor egy engedélyezett pénzjegynyomda vagy pénzverde alkalmazottja saját céljára jogszerűtlenül használja fel a berendezéseket. Ez a magatartás abban az esetben is bűncselekményként büntetendő, ha az engedélyezett mennyiséget nem haladták meg, mivel az előállított bankjegyeket és érméket – azok forgalomba hozatalát követően – nem lehetne megkülönböztetni az engedélyezett pénznemtől.

                     (12)

                     Az EKB vagy a nemzeti központi bankok és pénzverdék által formálisan még ki nem bocsátott bankjegyeknek és érméknek ugyancsak ezen irányelv védelme alá kell tartozniuk. Így például az új nemzeti oldallal ellátott euroérméket vagy az új eurobankjegy-sorozatokat már hivatalos forgalomba hozataluk előtt védelmezni kell.

                     (13)

                     Adott esetben ugyancsak büntetendő a fő hamisítási bűncselekmények elkövetésére való felbujtás, az azok elkövetéséhez nyújtott bűnsegély és az azok elkövetésének kísérlete, ideértve az engedélyezett berendezések és anyagok jogszerűtlen felhasználását, valamint a forgalmazásra szánt, de még ki nem bocsátott bankjegyek és érmék hamisítását. Ez az irányelv nem követeli meg a tagállamoktól, hogy büntetendővé tegyék a hamisításhoz szolgáló eszközökkel vagy alkotórészekkel kapcsolatos bűncselekmények elkövetésének kísérletét.

                     (14)

                     Az ezen irányelvben meghatározott bűncselekmények valamennyi tényállási elemére ki kell, hogy terjedjen a szándék.

                     (15)

                     A pénzhamisítás hagyományosan súlyosan büntetendő bűncselekménynek számít a tagállamokban. Ennek oka a bűncselekmény súlyos jellege, a polgárokra és vállalkozásokra gyakorolt hatása, illetve a polgároknak és vállalkozásoknak az euro és más pénznemek valódiságába vetett bizalmának biztosítására irányuló igény. Különösen vonatkozik ez az euróra, amely az euroövezetben élő több mint 330 millió ember közös valutája, és amely a világ második legfontosabb nemzetközi pénzneme.

                     (16)

                     A tagállamoknak a pénzhamisítás elleni küzdelmet célzó uniós jogi rendelkezések tekintetében jogukban büntetőjogi szankciókat kell előírniuk. E szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük, és a szabadságvesztést is magukban kell foglalniuk. Az irányelvben meghatározott bűncselekmények a kiszabható szabadságvesztés irányelv által meghatározott maximális büntetési tételének legalacsonyabb mértékét kell alkalmazni legalább az ilyen bűncselekmények legsúlyosabb formáira.

                     (17)

                     A szankciók mértékének hatékonynak és visszatartó erejűnek kell lennie, de nem lehet aránytalan az elkövetett bűncselekménnyel. Annak ellenére, hogy a jóhiszeműen átvett hamis vagy hamisított pénz szándékos továbbadására a tagállamok joga alapján más típusú büntetőjogi szankció, többek között pénzbüntetés is alkalmazható, az adott nemzeti jogoknak maximális szankcióként szabadságvesztést kell előírnia. A természetes személyekkel szemben alkalmazható szabadságvesztés szankció Unió-szerte erős elrettentő erővel bír majd a potenciális bűnözőkre nézve.

                     (18)

                     Mivel ez az irányelv szabályozási minimumokat állapít meg, a tagállamok a pénzhamisítással kapcsolatos bűncselekmények tekintetében szigorúbb szabályokat fogadhatnak el vagy tarthatnak fenn.

                     (19)

                     Ez az irányelv nem sérti az egyes egyedi ügyek konkrét körülményeinek megfelelő büntetések alkalmazására és végrehajtására vonatkozó, a nemzeti büntetőjog általános szabályait és elveit.

                     (20)

                     Mivel a bankjegyek és érmék valódisága iránti bizalmat jogi személyek magatartása is sértheti vagy veszélyeztetheti, a jogi személyek javára elkövetett bűncselekményekért a jogi személyeknek kell felelniük.

                     (21)

                     A pénzhamisítási bűncselekmények felderítése és az azokkal kapcsolatos vádemelés sikerének a biztosítása érdekében az ilyen bűncselekmények felderítéséért és az azokkal kapcsolatos vádemelésért felelős személyek számára lehetővé kell tenni az olyan hatásos nyomozati eszközök igénybevételét, mint amilyenek a szervezett bűnözés és más súlyos bűncselekmények elleni küzdelem keretében alkalmazott nyomozati eszközök. Az említett eszközök adott esetben magukban foglalhatnák például a beszélgetések lehallgatását, a leplezett megfigyelést – az elektronikus megfigyelést is ideértve –, a bankszámlák megfigyelését vagy más pénzügyi nyomozásokat. Figyelembe véve többek között az arányosság elvét, az ilyen eszközök nemzeti joggal összhangban történő igénybevételének arányban kell állnia a nyomozás tárgyát képező bűncselekmények jellegével és súlyosságával. A személyes adatok védelméhez való jogot tiszteletben kell tartani.

                     (22)

                     A tagállamoknak joghatóságukat a Genfi Egyezménnyel és az egyéb uniós büntetőjogi aktusok joghatóságra vonatkozó rendelkezéseivel összhangban kell megállapítaniuk, azaz a területükön elkövetett, illetve az állampolgáraik által elkövetett bűncselekmények vonatkozásában, megjegyezve, hogy a bűncselekményekkel kapcsolatos eljárás folytatására általában az elkövetési helyük szerinti ország büntető igazságszolgáltatási rendszere a legalkalmasabb.

                     (23)

                     Az eurónak az Unió gazdasága és társadalma tekintetében játszott kiemelkedő szerepe, valamint az eurót mint világméretű fontossággal bíró pénznemet fenyegető, például a harmadik országokban létező nagyszámú pénznyomda jelentette veszélyek egyedi veszélye miatt az euro védelmében kiegészítő intézkedésre van szükség. Ezért joghatóságot kell megállapítani az adott tagállam területén kívül elkövetett, az euróval kapcsolatos bűncselekmények tekintetében, amennyiben az elkövető az adott állam területén tartózkodik, és nem adják ki, vagy ott a bűncselekménnyel kapcsolatos hamis vagy hamisított eurobankjegyeket vagy -érméket derítenek fel.
                     Mivel objektíve különböző azon tagállamok helyzete, amelyek pénzneme az euro, helyénvaló, hogy az ilyen joghatóság megállapításának kötelezettsége csak az említett tagállamokra vonatkozzon. A 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában, illetve – amennyiben azok a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjára vonatkoznak –, a 3. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott bűncselekményekkel valamint az ilyen bűncselekmények elkövetésére való felbujtással, az azok elkövetéséhez nyújtott bűnsegéllyel és az azok elkövetésének kísérletével kapcsolatos büntetőeljárás lefolytatásának céljából a joghatóság nem rendelhető alá annak a feltételnek, hogy a cselekmények az elkövetésük helyén bűncselekménynek minősülnek-e. Az ilyen joghatóság gyakorlása során a tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy a bűncselekménnyel kapcsolatos eljárás lefolytatására az elkövetés helye szerinti ország büntető igazságszolgáltatási rendszere a legalkalmasabb-e, valamint tiszteletben kell tartaniuk az arányosság elvét, különösen a harmadik országok által az ugyanazon magatartás tekintetében bűnösséget megállapító ítéletek vonatkozásában.

                     (24)

                     Az euro tekintetében a hamis vagy hamisított bankjegyek és érmék elemzését és azonosítását központosítva végzik a nemzeti bankjegyszakértői központok és a nemzeti érmeszakértői központok, amelyeket az 1338/2001/EK rendelet szerint kell kijelölni, illetve állítanak fel. A hamis eurobankjegyek és érmék elemzését, azonosítását és felderítését a tisztességes és hatékony eljárás elvének megfelelő tiszteletben tartása mellett a folyamatban lévő bírósági eljárások alatt is lehetővé kell tenni a hamisítványokat előállító forrás felderítésének az adott bűnügyi nyomozás vagy büntetőeljárás keretében való felgyorsítása, valamint a hamisítványok ilyen típusai további forgalmazásának megelőzése és megszüntetése céljából. Ez hozzájárulna a hamisítással kapcsolatos bűncselekményekkel szembeni küzdelem hatékonyabbá tételéhez, és egyidejűleg növelné a lefoglalt hamisítványok átadásának számát a folyamatban lévő büntetőeljárások alatt, azon korlátozott számú eset kivételével, amikor csak a hamisítványokhoz való hozzáférést kell biztosítani. Általában az illetékes hatóságoknak engedélyezniük kell a hamisítványok nemzeti bankjegyszakértői központok és nemzeti érmeszakértői központok számára történő fizikai átadását. Bizonyos körülmények között, például amikor csak néhány hamis bankjegy vagy érme alkotja a büntetőeljárásban a bizonyítékot, vagy amikor a fizikai átadás a bizonyíték, úgy mint ujjlenyomat pusztulásának kockázatával járhat, az illetékes hatóság számára biztosítani kell, hogy fizikai átadás helyett a bankjegyekhez és érmékhez való hozzáférésről határozhasson.

                     (25)

                     Az ezen irányelvben meghatározott bűncselekményekre vonatkozóan összehasonlítható adatokat szükséges gyűjteni. Annak érdekében, hogy uniós szinten teljesebb kép alakuljon ki a hamisítás problémájáról, és ez hozzájáruljon a hatékonyabb válaszlépések kialakításához, a tagállamoknak át kell adniuk a Bizottságnak a hamis vagy hamisított bankjegyekkel és érmékkel kapcsolatos bűncselekmények számára, valamint a büntetőeljárás alá vont és elítélt személyek számára vonatkozó lényeges statisztikai adatokat.

                     (26)

                     Az eurobankjegyek és euroérmék hamisítása elleni küzdelem célkitűzésének elérése érdekében harmadik országokkal – különösen az eurót pénznemként használó országokkal – a Szerződés vonatkozó eljárásai szerint megállapodásokat kell kötni.

                     (27)

                     Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat és különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájában elismert elveket, nevezetesen a szabadsághoz és a biztonsághoz való jogot, a magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jogot, a foglalkozás megválasztásának szabadságát és a munkavállaláshoz való jogot, a vállalkozás szabadságát, a tulajdonhoz való jogot, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot, az ártatlanság vélelmét és a védelemhez való jogot, a bűncselekmények és büntetések törvényességének és arányosságának elvét, továbbá a kétszeres eljárás alá vonás és a kétszeres büntetés tilalmát. Ez az irányelv az említett jogok és elvek teljes körű tiszteletben tartására törekszik, és ezen irányelvet ennek megfelelően kell végrehajtani.

                     (28)

                     Ezen irányelv célja a 2000/383/IB kerethatározat rendelkezéseinek módosítása és kiterjesztése. Mivel nagyszámú és lényeges tartalommal bíró módosításról van szó, az egyértelműség érdekében e kerethatározat helyébe teljes egészében új szövegnek kell lépnie az ezen irányelv hatálya alá tartozó tagállamok esetében.

                     (29)

                     Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen az euro és más pénznemek hamisítás elleni védelmét a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban az intézkedés terjedelme és hatásai miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl a cél eléréséhez szükséges mértéket.

                     (30)

                     Az EUSZ-hez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

                     (31)

                     Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 3. cikkével összhangban Írország bejelentette, hogy részt kíván venni ennek az irányelvnek az elfogadásában és alkalmazásában.

                     (32)

                     Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével, valamint 4a. cikkének (1) bekezdésével összhangban, és e jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül, az Egyesült Királyság nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó,

               ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

            1. cikk
            Tárgy
            Ez az irányelv szabályozási minimumokat állapít meg a bűncselekmények és szankciók meghatározása tekintetében az euro és más pénznemek hamisításának területén. Emellett közös rendelkezéseket vezet be az e bűncselekmények elleni küzdelem erősítése és a velük kapcsolatos nyomozás javítása, valamint a hamisítás elleni jobb együttműködés biztosítása érdekében.

            2. cikk
            Fogalommeghatározások
            Ezen irányelv alkalmazásában:

                        a)

                        „pénz”: olyan bankjegy és érme, amely törvényes fizetőeszköz, beleértve az eurobankjegyeket és euroérméket, amelyek a 974/98/EK rendeletnek megfelelően törvényes fizetőeszközök;

                        b)

                        „jogi személy”: minden, az alkalmazandó jog értelmében jogi személyiséggel rendelkező jogalany, kivéve az államokat és a közhatalmi jogosítványokat gyakorló közjogi testületeket, valamint a közjogi nemzetközi szervezeteket.

            3. cikk
            Bűncselekmények

               (1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy szándékos elkövetés esetén a következő magatartások bűncselekményként legyenek büntetendők:

                           a)

                           pénz hamisítása vagy meghamisítása, a felhasznált eszközöktől függetlenül;

                           b)

                           hamis vagy hamisított pénz csalárd forgalomba hozatala;

                           c)

                           hamis vagy hamisított pénz behozatala, kivitele, szállítása, elfogadása vagy megszerzése forgalomba hozatal céljából, annak tudatában, hogy az hamis;

                           d)

                           a következők csalárd előállítása, elfogadása, megszerzése vagy birtoklása:

                                       i.

                                       pénz hamisítására vagy meghamisítására különösen alkalmas szerszámok, tárgyak, számítógépes programok, adatok vagy egyéb eszközök; vagy

                                       ii.

                                       biztonsági jellemzők, úgy mint hologramok, vízjelek vagy a pénz más, a hamisítás elleni védelmet szolgáló alkotórészei.

               (2)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az (1) bekezdés a), b) és c) pontjában említett magatartás büntetendő legyen azon bankjegyek és érmék vonatkozásában is, amelyeket engedélyezett berendezések vagy anyagok felhasználásával, az illetékes hatóságok pénz- vagy érmekibocsátásra vonatkozó jogainak, illetve a kibocsátás feltételeinek megsértésével állítanak vagy állítottak elő.

               (3)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az (1) és (2) bekezdésben említett magatartás büntetendő legyen azon bankjegyek és érmék vonatkozásában is, amelyeket még nem bocsátottak ki, de amelyeket törvényes fizetőeszközként történő forgalomba hozatalra szánnak.

            4. cikk
            Felbujtás, bűnsegély és kísérlet

               (1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy bűncselekményként büntetendő legyen a 3. cikkben említett bűncselekmények elkövetésére való felbujtás és az azok elkövetéséhez nyújtott bűnsegély.

               (2)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy bűncselekményként büntetendő legyen a 3. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában, illetve a 3. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekmény elkövetésének kísérlete.

            5. cikk
            Természetes személyekkel szemben alkalmazható szankciók

               (1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. és 4. cikkben említett magatartások hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal legyenek büntetendők.

               (2)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének d) pontjában, a 3. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikk (1) bekezdésének d) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekmények szabadságvesztéssel járó maximális szankcióval legyenek büntetendők.

               (3)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett bűncselekményekre, valamint a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekményekre vonatkozó büntetési tétel felső határa legalább nyolc év szabadságvesztés legyen.

               (4)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett bűncselekményekre, valamint a 3. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekményekre vonatkozó büntetési tétel felső határa legalább öt év szabadságvesztés legyen.

               (5)   A 3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett bűncselekmény vonatkozásában a tagállamok az e cikk (4) bekezdésében említettektől eltérő, hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókat is meghatározhatnak, ideértve a pénzbüntetéseket és a szabadságvesztést, amennyiben a hamis vagy hamisított pénzt úgy vették át, hogy az adott személy nem tudott a pénz hamis vagy hamisított voltáról, de e tény tudatában adta tovább.

            6. cikk
            A jogi személyek felelőssége

               (1)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek a 3., illetve a 4. cikkben említett bármely bűncselekményért, amelyet akár saját nevében eljárva, akár a jogi személy valamely szervének tagjaként eljárva olyan személy követett el a jogi személy javára, aki a jogi személyen belül a következők egyikén alapuló vezető tisztséget tölt be:

                           a)

                           a jogi személy képviseletének joga;

                           b)

                           a jogi személy nevében történő döntéshozatal joga; vagy

                           c)

                           a jogi személyen belüli ellenőrzés joga.

               (2)   A tagállamok biztosítják továbbá, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek, amennyiben az e cikk (1) bekezdésében említett valamely személy által gyakorolt felügyelet vagy ellenőrzés hiánya tette lehetővé, hogy egy neki alárendelt személy az adott jogi személy javára a 3., illetve a 4. cikkben említett valamely bűncselekményt elkövesse.

               (3)   A jogi személynek az e cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott felelőssége nem zárja ki a büntetőeljárást azon természetes személyek ellen, akik a 3., illetve a 4. cikkben említett bűncselekmények valamelyikét tettesként, felbujtóként vagy bűnsegédként követik el.

            7. cikk
            A jogi személyekkel szemben alkalmazható szankciók
            A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 6. cikk alapján felelősségre vont jogi személy olyan hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal legyen sújtható, amelyek magukban foglalják a büntetőjogi és nem büntetőjogi pénzbüntetéseket, továbbá esetlegesen például a következő egyéb szankciókat:

                        a)

                        kizárás az állami kedvezményekből és támogatásokból;

                        b)

                        gazdasági tevékenységek gyakorlásától való ideiglenes vagy végleges eltiltás;

                        c)

                        bírósági felügyelet alá helyezés;

                        d)

                        a bíróság által elrendelt megszüntetés;

                        e)

                        a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmények ideiglenes vagy végleges bezárása.

            8. cikk
            Joghatóság

               (1)   Minden tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megállapítsa joghatóságát a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények tekintetében, amennyiben:

                           a)

                           a bűncselekményt egészben vagy részben a területén követték el; vagy

                           b)

                           az elkövető a tagállam egyik állampolgára.

               (2)   Minden olyan tagállam, amelynek pénzneme az euro, meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megállapítsa joghatóságát a 3. és 4. cikkben említett, a területén kívül elkövetett bűncselekmények tekintetében legalább azokban az esetekben, amikor azok az euróval kapcsolatosak, és amennyiben

                           a)

                           az elkövető az adott tagállam területén tartózkodik és nem adták ki más államnak; vagy

                           b)

                           az adott tagállam területén a bűncselekménnyel kapcsolatos hamis vagy hamisított eurobankjegyeket vagy -érméket derítettek fel.

                     A 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában, illetve – amennyiben azok a 3. cikk (1) bekezdésnek a) pontjára vonatkoznak –, a 3. cikk (2) és (3) bekezdésében említett bűncselekményekkel, valamint az ilyen bűncselekmények elkövetésére való felbujtással, az azok elkövetéséhez nyújtott bűnsegéllyel, és az azok elkövetésének kísérletével kapcsolatos vádemelés érdekében a tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy joghatóságuk ne legyen alárendelve annak a feltételnek, hogy a cselekmények elkövetésük helyén bűncselekménynek minősülnek-e.

            9. cikk
            Nyomozati eszközök
            A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy olyan hatékony nyomozati eszközök álljanak a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények ügyében folytatott nyomozásért vagy vádemelésért felelős személyek, egységek vagy szolgálatok rendelkezésére, mint amilyeneket a szervezett bűnözés vagy egyéb súlyos bűncselekmények esetében alkalmaznak.

            10. cikk
            A hamis vagy hamisított eurobankjegyeknek és -érméknek a hamisítványok elemzése és felderítése céljából történő átadására vonatkozó kötelezettség
            A tagállamok biztosítják, hogy büntetőeljárások során haladéktalanul sor kerülhessen a hamisgyanús eurobankjegyek és -érmék megvizsgálására a nemzeti analizáló központ, illetve a nemzeti érmeanalizáló központ részéről a további hamisítványok elemzése, azonosítása és felderítése céljából. Az illetékes hatóságok a szükséges mintákat késedelem nélkül, de legkésőbb a büntetőeljárással kapcsolatos jogerős döntés meghozatalával egyidőben kötelesek átadni.

            11. cikk
            Statisztikák
            A tagállamok legalább kétévente továbbítják a Bizottságnak a 3. és 4. cikk szerinti bűncselekmények számára, valamint a 3. és 4. cikkben meghatározott bűncselekmények miatt vádemelés alatt álló és elítélt személyek számára vonatkozó adatokat.

            12. cikk
            A Bizottság jelentéstételi és felülvizsgálati kötelezettsége
            2019. május 23-ig a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv alkalmazásáról. A jelentés értékeli, hogy a tagállamok milyen mértékben hozták meg az irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket. A jelentést szükség esetén jogalkotási javaslat kíséri.

            13. cikk
            A 2000/383/IB kerethatározat felváltása
            Azon tagállamok vonatkozásában, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, a 2000/383/IB kerethatározat helyébe lép, az említett kerethatározat nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozó határidővel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
            Azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, a 2000/383/IB kerethatározatra való hivatkozásokat az ezen irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.

            14. cikk
            Átültetés

               (1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2016. május 23-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
               Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

               (2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek a szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.

            15. cikk
            Hatálybalépés
            Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

            16. cikk
            Címzettek
            Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.

            Kelt Brüsszelben, 2014. május 15-én.

                  az Európai Parlament részéről

                  az elnök

               M. SCHULZ

                  a Tanács részéről

                  az elnök

               D. KOURKOULAS

            (1)  HL C 179., 2013.6.25., 9. o.

            (2)  HL C 271., 2013.9.19., 42 o.

            (3)  Az Európai Parlament 2014. április 16-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2014. május 6-i határozata.

            (4)  A Tanács 1998. május 3-i 974/98/EK rendelete az euro bevezetéséről (HL L 139., 1998.5.11., 1. o.).

            (5)  A Tanács 2001. június 28-i 1338/2001/EK rendelete az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról (HL L 181., 2001.7.4., 6. o.).

            (6)  A Tanács 2001. június 28-i 1339/2001/EK rendelete az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról szóló 1338/2001/EK rendelet hatásainak az eurót közös valutaként el nem fogadó tagállamokra történő kiterjesztéséről (HL L 181., 2001.7.4., 11. o.).

            (7)  A Nemzetek Szövetsége szerződéseinek gyűjteménye (1931), 2623. szám, 372. o.

            (8)  A Tanács 2000. május 29-i 2000/383/IB kerethatározata az euro bevezetésével kapcsolatos pénzhamisítás elleni, büntetőjogi és egyéb szankciókkal megvalósuló védelem megerősítéséről (HL L 140., 2000.6.14., 1. o.).


title: A Tanács irányelve (1966. június 14.) a takarmánynövény-vetőmagok forgalmazásáról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31966L0401

Hivatalos Lap 125 , 11/07/1966 o. 2298 - 2308 dán különkiadás sorozat I fejezet 1965-1966 o. 0115  angol különkiadás sorozat I fejezet 1965-1966 o. 0132  görög különkiadás: fejezet 03 kötet 1 o. 0243  spanyol különkiadás fejezet 03 kötet 1 o. 0174  portugál különkiadás fejezet 03 kötet 1 o. 0174  finn különkiadás fejezet 3 kötet 1 o. 0131  svéd különkiadás fejezet 3 kötet 1 o. 0131

		A Tanács irányelve(1966. június 14.)a takarmánynövény-vetőmagok forgalmazásáról(66/401/EGK)AZ EURÓPAI GAZDASÁGI KÖZÖSSÉG TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 43. és 100. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára,tekintettel az Európai Parlament véleményére [1],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére,mivel a takarmánynövények termesztése fontos helyet foglal el az Európai Gazdasági Közösség mezőgazdaságában;mivel a takarmánynövények termesztése terén elért kielégítő eredmények nagymértékben függenek a megfelelő vetőmag használatától; mivel bizonyos tagállamok e célból egy ideje a takarmánynövény-vetőmagvak forgalmazását a kiváló minőségű vetőmagokra korlátozzák; mivel ezek a tagállamok kihasználták a több évtizeden keresztül folytatott szisztematikus növénynemesítési munka előnyét, amely megfelelően stabil és egységes takarmánynövény-fajták kifejlesztését eredményezte, amelyek tulajdonságaiknál fogva a kilátásba helyezett célok szempontjából nagyon értékesnek ígérkeznek;mivel a Közösség takarmánynövény-termesztésében nagyobb termelékenység érhető el abban az esetben, ha a forgalmazásra engedélyezett fajták választékát illetően a tagállamok a lehető legszigorúbb egységes szabályokat alkalmazzák;mivel mindazonáltal a forgalmazást csak abban az esetben indokolt bizonyos fajtákra korlátozni, ha a felhasználó biztos lehet abban, hogy e fajták vetőmagjait ténylegesen be tudja szerezni;mivel ebből a célból egyes tagállamok minősítési rendszereket alkalmaznak, amelyek segítségével hivatalos ellenőrzés mellett biztosítható a fajtaazonosság és a fajtatisztaság;mivel ilyen rendszer nemzetközi szinten már létezik; mivel a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet bevezette a nemzetközi kereskedelemben mozgó takarmánynövény-vetőmagok fajtaminősítésére szolgáló rendszert;mivel kívánatos egységes minősítési rendszer bevezetése a Közösségben, amely az említett rendszer és a szóban forgó termékre vonatkozó nemzeti rendszerek alkalmazása során szerzett tapasztalatokon alapul;mivel a rendszert a többi tagállamban és a hazai piacokon történő forgalmazásra is alkalmazni kell;mivel általános szabályként a takarmánynövény-vetőmagok forgalmazását, rendeltetésüktől függetlenül, csak akkor lehet engedélyezni, ha azokat hivatalosan megvizsgálták, és a minősítésre vonatkozó szabályoknak megfelelően elit vetőmagként, illetve minősített vetőmagként minősítették, illetve, bizonyos nemzetségek és fajok esetében, ha azokat hivatalosan megvizsgálták, és kereskedelmi vetőmagként elismerték; mivel az "elit vetőmag" és a "minősített vetőmag" kifejezések a már létező nemzetközi szóhasználaton alapulnak;mivel a kereskedelmi vetőmagokat engedélyezni kell annak érdekében, hogy figyelembe lehessen venni azt a tényt, hogy ez idáig nem minden, a termesztés szempontjából fontos takarmánynövény-nemzetség és -faj termelte ki a kívánt fajtákat, illetve a meglévő fajták elegendő mennyiségű vetőmagját a Közösség valamennyi igényének kielégítésére; mivel ennek megfelelően bizonyos nemzetségek és fajok esetében szükség van olyan takarmánynövény-vetőmagok elismerésére, amelyek ugyan nem tartoznak valamely megnevezett fajtához, de amelyek minden egyéb tekintetben megfelelnek az előírásoknak;mivel azokat a takarmánynövény-vetőmagokat, amelyeket nem hoztak forgalomba, csekély gazdasági jelentőségük következtében nem kell bevonni a közösségi szabályozás hatálya alá; mivel a tagállamoknak fenn kell tartaniuk a jogot, hogy az ilyen vetőmagokra vonatkozóan külön rendelkezéseket hozzanak;mivel a közösségi szabályokat nem kell alkalmazni a bizonyítottan harmadik országokba történő exportra szánt vetőmagokra;mivel annak érdekében, hogy a közösségi takarmánynövény-vetőmagoknak ne csak a genetikai minőségét, de külső jellemzőit is fejlesszék, meg kell állapítani bizonyos, az analitikai tisztaságra és a csírázásra vonatkozó előírásokat;mivel a vetőmagok fajtaazonosságának biztosítása érdekében közösségi szabályokat kell bevezetni a csomagolást, a mintavételt, a csomagok zárolását és jelölését illetően; mivel ebből a célból a címkéken fel kell tüntetni a hivatalos ellenőrzéshez és a felhasználó tájékoztatásához szükséges információkat egyaránt, továbbá egyértelműen meg kell jeleníteni a különböző kategóriájú minősített vetőmagok minősítésének közösségi jellegét;mivel bizonyos tagállamok különleges felhasználásra többféle nemzetséghez és fajhoz tartozó takarmánynövény-vetőmagból álló keverékeket igényelnek; mivel ezen igények figyelembevétele érdekében a tagállamokat fel kell hatalmazni, hogy az ilyen jellegű keverékeket bizonyos feltételek mellett engedélyezzék;mivel annak biztosítására, hogy a vetőmag minőségére vonatkozó előírásokat, valamint a fajtaazonosságot biztosító rendelkezéseket a forgalmazás során betartsák, a tagállamoknak rendelkezniük kell a megfelelő ellenőrző intézkedésekről;mivel az ezeknek az előírásoknak megfelelő vetőmagokra, a Szerződés 36. cikkének sérelme nélkül, nem vonatkozhatnak a közösségi szabályokban előírt korlátozásokon kívül egyéb forgalmazási korlátozások;mivel egy kezdeti szakasz során, mindaddig, amíg el nem készül a közös fajtajegyzék, az engedélyezett korlátozások között szerepelnie kell különösen a tagállamok azon jogának, hogy a minősített vetőmagok forgalmazását azokra a fajtákra korlátozzák, amelyek a saját területükön történő termesztés és felhasználás szempontjából értékesek;mivel meghatározott feltételek mellett a valamely tagállamban minősített elit vetőmagból egy másik országban szaporított vetőmagot az illető tagállamban szaporított vetőmaggal egyenértékűként kell elismerni;mivel másfelől rendelkezni kell arról, hogy a harmadik országokban betakarított takarmánynövény-vetőmagot a Közösségen belüli forgalmazásra csak akkor lehessen engedélyezni, ha ezek a vetőmagok ugyanolyan biztosítékokkal rendelkeznek, mint a Közösségen belül hivatalosan minősített vetőmagok, illetve hivatalosan engedélyezett kereskedelmi vetőmagok, és ha megfelelnek a közösségi szabályoknak;mivel olyan időszakokban, amikor nehézségek merülnek fel a különböző kategóriákhoz tartozó minősített vetőmagok, illetve kereskedelmi vetőmagok beszerzésében, ideiglenesen engedélyezni kell kevésbé szigorú előírásoknak eleget tevő vetőmagok forgalmazását is;mivel a különböző tagállamokban a minősítésre használt technikai módszerek egységesítése érdekében, valamint, hogy a jövőben össze lehessen hasonlítani a Közösségen belül minősített és a harmadik országokból származó vetőmagokat, közösségi kísérleti szántóföldeket kell létrehozni a tagállamokban, hogy a "minősített vetőmagok" különböző kategóriáihoz tartozó vetőmagok évenkénti utólagos ellenőrzését el lehessen végezni;mivel meg kell bízni a Bizottságot azzal a feladattal, hogy bizonyos intézkedéseket fogadjon el ennek az irányelvnek az alkalmazására; mivel a javasolt intézkedések végrehajtásának megkönnyítése érdekében eljárást kell meghatározni a tagállamok és a Bizottság közötti szoros együttműködés érdekében a Mezőgazdasági, Kertészeti és Erdészeti Vetőmagok és Szaporítóanyagok Állandó Bizottságán belül,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEzt az irányelvet a Közösségen belül forgalmazott takarmánynövény-vetőmagokra kell alkalmazni, függetlenül a termesztett vetőmagok szándékolt felhasználásától.2. cikkEzen irányelv alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:A. Takarmánynövények: az alábbi nemzetségekhez és fajokhoz tartozó növények:a)Gramineae | Pázsitfűfélék |Agrostis spec. | Ecsetpázsitfajok |Alopecurus pratensis L. | Réti ecsetpázsit |Arrhenatherum elatius (L.) J és C. Presl. | Franciaperje |Dactylis glomerata L. | Csomós ebír |Festuca arundinacea Schreb. | Nádképű csenkesz |Festuca ovina L. | Juhcsenkesz |Festuca pratensis Huds. | Réti csenkesz |Festuca rubra L. | Vörös csenkesz |Lolium spec. | Vadóc fajok |Phleum pratense L. | Mezei komócsin |Poa spec. | Perjefajok |Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | Aranyzab |b)Leguminosae | Hüvelyesek |Lotus corniculatus L. | Szarvaskerep |Lupinus spec., kivéve | Csillagfürtfajok, kivéve |Lupinus perennis L. | Évelő csillagfürt |Medicago lupulina L. | Komlós lucerna |Medicago sativa L. | Takarmánylucerna |Medicago varia Martyn | Tarka lucerna |Onobrychis sativa Lam. | Takarmánybaltacim |Pisum arvense L. | Takarmányborsó |Trifolium hybridum L. | Svédhere |Trifolium incarnatum L. | Bíborhere |Trifolium pratense L. | Vörös here |Trifolium repens L. | Fehér here |Vicia spec., kivéve Vicia faba major L. | Bükköny, egyes babfajok, kivéve disznóbab |B. Elit vetőmag1. Nemesített fajták vetőmagja: olyan vetőmag,a) amelyet a nemesítő felelősségére a fajta megőrzésére elfogadott gyakorlatnak megfelelően termesztettek;b) amelyet a "minősített vetőmag" kategóriába tartozó vetőmag termesztésére szánnak;c) amely, a 4. cikk rendelkezéseire is figyelemmel, megfelel az I. és II. mellékletben az elit vetőmagokra megállapított feltételeknek; ésd) amelyről a hivatalos vizsgálat megállapította, hogy megfelel a fenti feltételeknek.2. Helyi fajták vetőmagja: olyan vetőmag,a) amelyet hivatalos ellenőrzés mellett termesztettek valamely egyértelműen behatárolható származási helyen elhelyezkedő egy vagy több mezőgazdasági birtokon helyi fajtaként hivatalosan elfogadott anyagból;b) amelyet a "minősített vetőmag" kategóriába tartozó vetőmag termesztésére szánnak;c) amely, a 4. cikk rendelkezéseire is figyelemmel, megfelel az I. és II. mellékletben az elit vetőmagokra megállapított feltételeknek; ésd) amelyről a hivatalos vizsgálat megállapította, hogy megfelel a fenti feltételeknek.C. Minősített vetőmag: olyan vetőmag,a) amely közvetlenül egy adott fajta elit vetőmagjából, illetve minősített vetőmagjából származik;b) amelyet a "minősített vetőmag" kategóriába tartozó vetőmag, illetve növények termesztésére szánnak;c) amely, a 4. cikk b) pontjának rendelkezéseire is figyelemmel, megfelel az I. és II. mellékletben a minősített vetőmagokra megállapított feltételeknek; ésd) amelyről a hivatalos vizsgálat megállapította, hogy megfelel a fenti feltételeknek.D. Kereskedelmi vetőmag: olyan vetőmaga) amely fajtaazonos;b) amely, a 4. cikk b) pontjának rendelkezéseire is figyelemmel, megfelel a II. mellékletben a kereskedelmi vetőmagokra megállapított feltételeknek; ésc) amelyről a hivatalos vizsgálat megállapította, hogy megfelel a fenti feltételeknek.E. Hivatalos intézkedések:a) az állami hatóságok által foganatosított intézkedések; vagyb) a közjog vagy a magánjog hatálya alá tartozó, állami felelősséggel tevékenykedő bármely jogi személy által foganatosított intézkedések; vagyc) a szintén állami ellenőrzés alá tartozó kiegészítő tevékenységek esetében a célra hivatalosan felesküdött bármely természetes személy által foganatosított intézkedések,feltéve, hogy a b) és a c) pontban említett személyeknek az intézkedésekből semmiféle saját hasznuk nem származik.3. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy a:Dactylis glomerata L.Festuca arundinacea Schreb.Festuca pratensis Huds.Festuca rubra L.Lolium spec.Phleum pratense L.Medicago sativa L.Medicago varia MartynPisum arvense L. és aTrifolium repens L.vetőmagjait csak abban az esetben lehessen forgalomba hozni, ha azokat "elit vetőmagként" vagy "minősített vetőmagként" hivatalosan minősítették, továbbá megfelelnek a II. mellékletben megállapított feltételeknek.(2) A tagállamok előírják, hogy az (1) bekezdésben felsoroltaktól eltérő nemzetségekhez és fajokhoz tartozó takarmánynövények vetőmagját csak abban az esetben lehessen forgalomba hozni, ha azt "elit vetőmagként" vagy "minősített vetőmagként" hivatalosan minősítették, vagy az kereskedelmi vetőmag, és ha a vetőmag megfelel a II. mellékletben megállapított feltételeknek.(3) A Bizottság a 21. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően előírhatja, hogy bizonyos határidőket követően az (1) bekezdésben felsoroltaktól eltérő nemzetségekhez és fajokhoz tartozó takarmánynövény-vetőmagokat csak abban az esetben lehessen forgalomba hozni, ha azokat "elit vetőmagként" vagy "minősített vetőmagként" hivatalosan minősítették.(4) A tagállamok biztosítják, hogy a hivatalos vizsgálatokat a jelenleg érvényben lévő nemzetközi módszereknek megfelelően végezzék, amennyiben léteznek ilyen módszerek.(5) A tagállamok előírhatnak az (1) és (2) bekezdések rendelkezéseitől való eltéréseket:a) az elit vetőmagot megelőző generációkhoz tartozó nemesített vetőmagok esetén;b) kísérleti vagy tudományos célokból;c) a nemesítési munka esetén;d) a feldolgozási céllal forgalmazott termesztett vetőmagok esetén, feltéve, hogy a vetőmag fajtaazonossága biztosított.4. cikkA tagállamok mindazonáltal a 3. cikk rendelkezéseitől eltérve:a) engedélyezhetik olyan elit vetőmagok hivatalos minősítését és forgalmazását, amelyek a csírázás tekintetében nem felelnek meg a II. mellékletben megállapított feltételeknek; hasonló eltérés engedélyezhető továbbá a Trifolium pratense minősített vetőmagjai tekintetében, abban az esetben, ha ezeket a vetőmagokat minősített vetőmagok további előállítására szánják.A fent meghatározott esetekben valamennyi szükséges intézkedést meg kell tenni annak biztosítására, hogy a szállító garantálja a meghatározott csírázást, amelyet forgalmazási céllal külön címkén kell feltüntetnie, amelynek tartalmaznia kell a szállító nevét, címét, illetve a vetőmagtétel referenciaszámát;b) annak érdekében, hogy a vetőmagok gyorsan rendelkezésre álljanak, függetlenül attól a ténytől, hogy még nem végezték el a II. mellékletben a csírázásra vonatkozó feltételeknek való megfelelést ellenőrző hivatalos vizsgálatot, engedélyezhetik az "elit vetőmag", "minősített vetőmag" illetve "kereskedelmi vetőmag" kategóriákba tartozó vetőmagok hivatalos minősítését, illetve engedélyezését és forgalmazását a kereskedelmi forgalomban fellépő első vásárlóig. A hivatalos minősítés vagy engedély csak abban az esetben adható meg, ha bemutatták a vetőmagra vonatkozó ideiglenes analitikai jelentést, és megadták az első átvevő nevét és címét; az összes szükséges intézkedést meg kell tenni annak biztosítására, hogy a szállító garantálja az előzetes elemzés során megállapított csírázást; ezt a csírázási arányt forgalmazási céllal külön címkén kell feltüntetni, amelynek tartalmaznia kell a szállító nevét és címét, valamint a tétel referenciaszámát.Ezeket a rendelkezéseket nem kell alkalmazni a harmadik országokból importált vetőmagokra, kivéve, ha ezt a 15. cikk a közösségen kívüli szaporítás tekintetében másképp nem írja elő.5. cikkA tagállamok az I. és II. mellékletekben megállapított feltételeket illetően további, illetve szigorúbb előírásokat is bevezethetnek a saját területükön termesztett kereskedelmi vetőmagok minősítésére és vizsgálatára vonatkozóan.6. cikk(1) Valamennyi tagállam elkészíti a saját területén minősítésre hivatalosan elfogadott takarmánynövény-fajták jegyzékét; a jegyzék megjelöli azokat a főbb morfológiai, illetve élettani tulajdonságokat, amelyek alapján a "minősített vetőmag" kategóriába tartozó vetőmagokból közvetlenül nyert növényfajták egymástól megkülönböztethetők, valamint a hivatalosan megállapított, az egyes fajták elit vetőmagjaiból előállított, minősítésre elfogadott generációk maximális számát. Helyi fajták esetében a jegyzék megjelöli a származási régiót is.(2) Hibridek és mesterségesen előállított fajták esetén a jóváhagyásért és minősítésért felelős hatóságokat tájékoztatni kell a genealógiai komponensekről. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a vizsgálat eredményeit és a genealógiai komponensek leírását a nemesítő kérésére bizalmasan kezeljék.(3) Valamely fajtát csak abban az esetben lehet minősítésre elfogadni, ha a hivatalos vagy hivatalosan ellenőrzött vizsgálatok, különösen a növekedés vizsgálata során megállapították, hogy az adott fajta megfelelően egységes és stabil.(4) Az elfogadott fajtákat rendszeres időközönként hivatalosan ellenőrizni kell. Abban az esetben, ha a fajta a minősítés bármely feltételének nem tesz eleget, az engedélyt vissza kell vonni, és a fajtát a jegyzékből törölni kell.(5) Ezeket a jegyzékeket és azok valamennyi módosítását azonnal továbbítani kell a Bizottsághoz, amely az elküldött jegyzékekkel kapcsolatban tájékoztatja a többi tagállamot.7. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy a fajták ellenőrzéséhez, a minősítendő vetőmagok vizsgálatához és a kereskedelmi vetőmagok vizsgálatához a mintákat hivatalosan, az elfogadott módszereknek megfelelően vegyék.(2) A minősítendő vetőmagok vizsgálatához és a kereskedelmi vetőmagok vizsgálatához a mintákat homogén tételekből kell venni; a III. melléklet tartalmazza a tételek maximális súlyát és a minták minimális súlyát.8. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy az elit vetőmagok, a minősített vetőmagok és a kereskedelmi vetőmagok kizárólag megfelelően homogén szállítmányokban és zárolt csomagolásban legyenek forgalmazhatók, amelyeken a 9. és a 10. cikk előírásainak megfelelően fémzár és jelölés található.(2) A tagállamok kis mennyiségeknek a végfogyasztóhoz történő forgalmazása céljából előírhatnak az (1) bekezdés rendelkezéseitől való eltéréseket a csomagolást, a zárolást és a jelölést illetően.9. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy az elit vetőmagok, a minősített vetőmagok és a kereskedelmi vetőmagok csomagolását hivatalosan zárolják, oly módon, hogy a csomagolás felnyitásakor a fémzár megsérüljön, és azt ne lehessen visszazárni.(2) A csomagolás kizárólag hivatalosan zárható vissza. A csomagolás visszazárása esetén ennek tényét, a visszazárás dátumát és az ezért felelős hatóság nevét fel kell tüntetni a 10. cikk (1) bekezdésben előírt címkén.10. cikk(1) A tagállamok előírják, hogy az elit vetőmagok, a minősített vetőmagok és a kereskedelmi vetőmagok csomagolásaa) a külsején hatósági címkét tartalmazzon a Közösség valamely hivatalos nyelvén a IV. melléklet előírásainak megfelelően; ezt hivatalos fémzárral kell rögzíteni; a címke színe elit vetőmag esetén fehér, az elit vetőmagot követő első generációs minősített vetőmag esetén kék, az elit vetőmagot követő generációkhoz tartozó minősített vetőmag esetén piros, kereskedelmi vetőmag esetén pedig sötétsárga; más tagállamokban történő forgalmazáshoz a címkén fel kell tüntetni a hivatalos fémzár felhelyezésének dátumát; abban az esetben, ha a 4. cikk a) pontjában foglaltak szerint az elit vetőmag, illetve a minősített vetőmag nem felel meg a II. mellékletben a csírázás tekintetében megállapított feltételeknek, ezt a tényt a címkén fel kell tüntetni;b) a címkével egyező színű hivatalos dokumentumot tartalmazzon, amelyen feltüntetik a IV. mellékletben a címkével kapcsolatban előírt adatokkal megegyező adatokat; erre a dokumentumra nincs szükség abban az esetben, ha a csomagoláson letörölhetetlen nyomtatással feltüntették ezeket az információkat.(2) A tagállamok:a) előírhatják, hogy a hivatalos fémzár felhelyezésének dátumát minden esetben fel kell tüntetni a címkén;b) kis csomagok esetén előírhatnak az (1) bekezdés rendelkezéseitől való eltéréseket.11. cikkEz az irányelv nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy a 4. cikkben meghatározott esetektől eltérő esetekben előírják, hogy az elit vetőmagok, a minősített vetőmagok, illetve a kereskedelmi vetőmagok csomagolásán szállítói címkét is el kell helyezni abban az esetben, ha az illető vetőmagot területükön forgalmazni kívánják, függetlenül attól, hogy a vetőmagot saját területükön termesztették vagy importálták.12. cikkA tagállamok előírják, hogy az elit vetőmag, a minősített vetőmag, illetve a kereskedelmi vetőmag bármely vegyi kezelésének tényét a hatósági címkén vagy a szállítói címkén és a csomagoláson vagy annak belsejében fel kell tüntetni.13. cikk(1) A tagállamok engedélyezhetik takarmánynövény-vetőmagok forgalmazását különböző nemzetségekhez és fajokhoz tartozó takarmánynövény-vetőmagokból álló keverékek, illetve az ennek az irányelvnek értelmében takarmánynövénynek nem minősülő növények vetőmagját is tartalmazó keverékek formájában, azzal a feltétellel, hogy a keverék különböző komponensei a keverék elkészítését megelőzően megfeleltek a rájuk alkalmazandó forgalmazási előírásoknak.(2) A 8., 9. és 11. cikk, valamint a 10. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni, azzal a kivétellel, hogy vetőmagkeverékek esetén zöld színű címkét kell használni.14. cikk(1) A tagállamok biztosítják, hogy ebben az irányelvben meghatározott módon hivatalosan minősített, hivatalos jelöléssel ellátott és zárolt csomagolásban forgalomba hozott elit vetőmagokat és minősített vetőmagokat, valamint az ebben az irányelvben meghatározott módon hivatalos jelöléssel ellátott és zárolt csomagolású kereskedelmi vetőmagokat az ebben az irányelvben megállapítottakon kívül tulajdonságaikat, vizsgálati eljárásukat, jelölésüket és zárolásukat illetően semmiféle további forgalmazási korlátozások ne sújtsák.(2) A tagállamok:a) ha a Bizottság a 3. cikk (3) bekezdése értelmében semmiféle intézkedést nem tett vagy léptetett hatályba, előírhatják, hogy meghatározott időpontokat követően a 3. cikk (1) bekezdésében felsoroltaktól eltérő takarmánynövény-nemzetségek és -fajok vetőmagjait csak abban az esetben lehessen forgalomba hozni, ha azokat "elit vetőmagként" vagy "minősített vetőmagként" hivatalosan minősítették;b) rendelkezéseket fogadhatnak el a forgalmazásra elfogadott maximális nedvességtartalomra vonatkozóan;c) a minősített takarmánynövény-vetőmagok forgalmazását az elit vetőmagot követő első generációs vetőmagra korlátozhatják;d) addig az időpontig, ameddig bevezetésre nem kerül a közös fajtajegyzék, de legkésőbb 1970. január 1-jéig, a takarmánynövény-vetőmagok forgalmazását azokra a fajtákra korlátozhatják, amelyek szerepelnek a területükre vonatkozó termesztési és használati értéken alapuló nemzeti fajtajegyzékben; az erre a listára történő felvétel feltételeinek azonosaknak kell lenniük a más tagállamokból származó fajták és a hazai fajták tekintetében.15. cikkA tagállamok előírják, hogy az egyik tagállamban minősített és egy másik tagállamban vagy harmadik országban betakarított elit vetőmagból közvetlenül előállított takarmánynövény-vetőmagot egyenértékűnek kell tekinteni az elit vetőmagot előállító tagállamban betakarított elit vetőmagból előállított első generációs minősített vetőmaggal abban az esetben, ha a szóban forgó vetőmagon elvégezték az I. mellékletben megállapított feltételek szerinti szántóföldi ellenőrzést, és ha a hivatalos vizsgálat kimutatta, hogy a vetőmag kielégíti a minősített vetőmagokra a II. mellékletben megállapított feltételeket.16. cikk(1) A Tanács a Bizottság javaslata alapján minősített többséggel határozza meg, hogya) a 15. cikkben előírt esetben a harmadik országban elvégzett szántóföldi ellenőrzések megfelelnek-e az I. mellékletben megállapított feltételeknek;b) a valamely harmadik országban betakarított és tulajdonságait, vizsgálati módszereit, a fajtaazonosság biztosítását, jelölését és ellenőrzését illetően ugyanolyan biztosítékokkal rendelkező takarmánynövény-vetőmag egyenértékű-e mindezek tekintetében a Közösségen belül betakarított elit vetőmaggal, minősített vetőmaggal vagy kereskedelmi vetőmaggal, továbbá megfelel-e az ebben az irányelvben szereplő rendelkezéseknek.(2) Mindaddig, amíg a Tanács nem hozta meg az (1) bekezdés szerinti határozatot, a tagállamok az ilyen értelmű határozatokat saját maguk is meghozhatják. Ez a jog 1969. július 1-jén hatályát veszti.17. cikk(1) Annak érdekében, hogy kiküszöbölje az elit vetőmagok, minősített vetőmagok, illetve kereskedelmi vetőmagok általános kínálatában egy vagy több tagállamban jelentkező és a Közösségen belül le nem küzdhető átmeneti nehézségeket, a Bizottság a 21. cikkben megállapított eljárással összhangban engedélyezheti egy vagy több tagállam számára, hogy a Bizottság által meghatározandó ideig engedélyezzék kevésbé szigorú előírásoknak megfelelő kategóriába tartozó vetőmagok forgalmazását is.(2) A bármely adott fajtához tartozó vetőmagok kategóriáira vonatkozóan a hatósági címke a megfelelő kategóriára meghatározott címke; minden egyéb esetben a címke a kereskedelmi vetőmagokra meghatározott címke. A címkén minden esetben szerepelnie kell, hogy a szóban forgó vetőmag kevésbé szigorú előírásoknak megfelelő kategóriába tartozik.18. cikkEzt az irányelvet nem kell alkalmazni a bizonyítottan harmadik országokba történő exportra szánt takarmánynövény-vetőmagokra.19. cikkA tagállamoknak meg kell tenniük a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy a takarmánynövény-vetőmagokat forgalmazásuk során hivatalosan ellenőrizzék, legalább mintavételes ellenőrzéssel, hogy megfelelnek-e ezen irányelv előírásainak.20. cikk(1) A Közösségen belül közösségi kísérleti szántóföldeket kell létrehozni az ellenőrző mintavétel során vett vetőmagminták éves utólagos ellenőrzése céljából; ezeket a szántóföldeket a 21. cikkben említett bizottság ellenőrzi.(2) Ezeket az összehasonlító vizsgálatokat a kezdeti szakasz során fel kell használni a minősítés technikai módszereinek összehangolására, hogy egyenértékű eredményeket lehessen elérni. Amint sikerült megvalósítani ezt a célkitűzést, afejlődéssel kapcsolatban éves jelentéseket kell készíteni az összehasonlító vizsgálatokról, s azokat bizalmas megjelöléssel meg kell küldeni a tagállamokhoz és a Bizottsághoz. A Bizottság a 12. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően határozza meg az első jelentés időpontját.(3) A Bizottság, a 21. cikkben megállapított eljárással összhangban eljárva, megteszi a szükséges intézkedéseket az összehasonlító vizsgálatok elvégzésére. Az összehasonlító vizsgálatokba be lehet vonni a harmadik országokban betakarított takarmánynövényeket is.21. cikk(1) Ha az ebben a cikkben megállapított eljárást kell követni, az elnöknek az ügyeket saját kezdeményezésére vagy valamely tagállam képviselőjének kérésére az 1966. június 14-i tanácsi határozattal [2] létrehozott Mezőgazdasági, Kertészeti és Erdészeti Vetőmagok és Szaporítóanyagok Állandó Bizottsága (a továbbiakban: "bizottság") elé kell utalnia.(2) A bizottságon belül az egyes tagállamok szavazatait a Szerződés 148. cikke (2) bekezdésében előírtak szerint kell súlyozni. Az elnök nem szavaz.(3) A Bizottság képviselője nyújtja be az elfogadandó intézkedések tervezetét. A bizottság ezekről az intézkedésekről az elnök által az ügy sürgősségének megfelelően meghatározott határidőn belül véleményt nyilvánít. A véleményeket tizenkét szavazatos többséggel kell meghozni.(4) A Bizottság által elfogadott intézkedéseket azonnal alkalmazni kell. Ha azonban ezek az intézkedések nem állnak összhangban a bizottság véleményével, a Bizottságnak erről a Tanácsot haladéktalanul tájékoztatnia kell. Ebben az esetben a Bizottság a tájékoztatás napjától számított legfeljebb egy hónapos határidőig elhalaszthatja az általa elfogadott intézkedések alkalmazását.A Tanács egy hónapon belül minősített többséggel eltérő határozatot hozhat.22. cikkEz az irányelv nem érinti az emberi, állati vagy növényi egészség és élet védelme, illetve az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme alapján indokolt nemzeti jogszabályok rendelkezéseit.23. cikkA tagállamok legkésőbb 1968. július 1-jéig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a 14. cikk (1) bekezdésének eleget tegyenek, és legkésőbb 1969. július 1-jéig azokat, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ezen irányelv más rendelkezéseinek és mellékleteinek eleget tegyenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.24. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1966. június 14-én.a Tanács részérőlaz elnökP. Werner[1] HL 109., 1964.7.9., 1751/64. o.[2] HL 125., 1966.7.11., 2289/66. o.--------------------------------------------------I. MELLÉKLETA növények minősítésének feltételei1. A növénynek megfelelő fajtaazonossággal és fajtatisztasággal kell rendelkeznie.2. Minden vetőmag-betakarítást megelőzően legalább egy hivatalos szántóföldi ellenőrzést el kell végezni.3. A szántóföld művelési állapotának és a növény fejlettségi szakaszának lehetővé kell tennie a fajtaazonosság és fajtatisztaság megfelelő ellenőrzését.4. A szántóföldön korábban nem végezhettek olyan művelést, amely összeegyeztethetetlen a faj vetőmagjának és a növény fajtájának termesztésével.5. Keresztezett fajok esetén be kell tartani az alábbi minimális távolságokat az ugyanazon faj más fajtáihoz tartozó szomszédos növényektől, az ugyanazon fajtához tartozó, de látható elváltozást mutató növényektől, valamint a rokon fajokhoz tartozó növényektől, amelyek nemkívánatos idegen beporzást eredményezhetnek:| Szaporítóanyag-termelő szántóföldek |2 hektárig | 2 hektár felett |a)szaporításra szánt vetőmag | 200 m | 100 m |b)takarmánynövények termesztésére szánt vetőmag | 100 m | 50 m |Ezek a távolságok figyelmen kívül hagyhatóak abban az esetben, ha a nem kívánatos idegen beporzás ellen megfelelő védelmet biztosítanak.--------------------------------------------------II. MELLÉKLETA vetőmagra vonatkozó feltételekI. MINŐSÍTETT VETŐMAG1. A vetőmagnak megfelelő fajtaazonossággal és fajtatisztasággal kell rendelkeznie.2. A vetőmag használhatóságát csökkentő betegségeket a lehető legalacsonyabb szinten kell tartani.3. A vetőmagnak meg kell felelnie az alábbiaknak is:A. Szabványok:Faj | Minimális analitikai tisztaság (tömegszáza-lékban) | Maximális gyommag-tartalom (tömegszázalékban) | Minimális csírázási arány (a tiszta vetőmag %-ában) |a)GramineaeAgrostis alba | 90 | 1 | 80 |Agrostis al spec. | 90 | 1 | 75 |Alopecurus pratensis L. | 75 | 1,5 | 70 |Arrhenatherum elatius (L.) J. és C. Presl. | 90 | 1 | 80 |Dactylis glomerata L. | 90 | 1 | 80 |Festuca arundinacea Schreb. | 95 | 1 | 80 |Festuca ovina L. | 85 | 1 | 75 |Festuca pratensis Huds. | 95 | 1 | 80 |Festuca rubra L. | 90 | 1 | 75 |Lolium multiflorum spec. italicum | 96 | 1 | 75 |Lolium al. spec. | 96 | 1 | 80 |Phleum pratense L. | 95 | 0,5 | 80 |Poa spec. | 85 | 1 | 75 |Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | 75 | 1 | 75 |Faj | Minimális analitikai tisztaság (tömegszázalékban) | Maximális gyommag-tartalom (tömegszázalékban) | Minimális csírázási arány (a tiszta vetőmag %-ában) | Maximális kemény mag-tartalom (a tiszta vetőmag %-ában) |b)LeguminosaeLotus corniculatus L. | 95 | 0,8 | 75 | 40 |Lupinus spec. | 98 | 0,1 | 80 | 20 |Medicago lupulina L. | 97 | 0,8 | 80 | 20 |Medicago sativa L. | 97 | 0,5 | 80 | 40 |Medicago varia Martyn | 97 | 0,5 | 80 | 40 |Onobrychis sativa L. | 95 | 1,5 | 75 | 20 |Pisum arvense L. | 97 | 0,1 | 80 | – |Trifolium hybridum L. | 97 | 0,5 | 80 | 20 |Trifolium incarnatum L. | 97 | 0,5 | 80 | 20 |Trifolium pratense L. | 97 | 0,5 | 80 | 20 |Trifolium repens var. giganteum | 97 | 0,5 | 80 | 40 |Trifolium repens L. | 97 | 0,8 | 80 | 20 |Vicia faba | 97 | 0,1 | 85 | 20 |Vicia al. spec. | 97 | 0,5 | 85 | 20 |B. Megjegyzések:a) A megjelölt maximális mennyiségig a vetőmag által tartalmazott kemény magok csírázásra képes vetőmagoknak minősülnek.b) Az előkezelést követően ki nem csírázott valamennyi friss és egészséges vetőmag kicsírázott magnak minősül.c) A vetőmagnak mentesnek kell lennie az Avena fatua- és Cuscuta-magoktól; mindazonáltal egy 100 grammos mintában talált egyetlen Avena fatua- vagy Cuscuta-mag nem számít szennyeződésnek abban az esetben, ha a második 200 grammos minta mentes az Avena fatua és a Cuscuta magjától.d) Az Alopecurus myosuroides-magok súly szerinti százaléka nem haladhatja meg a 0,3 %-ot.e) Egyéb termesztett növények magjainak súly szerinti százaléka nem haladhatja meg az 1 %-ot; a Poa fajok esetében nem számít szennyeződésnek, ha a vetőmagminta 1 % más Poa fajhoz tartozó vetőmagot is tartalmaz.C. A Lupinus fajokra vonatkozó különleges feltételek:a) az eltérő színű vetőmagok darabszám szerinti százaléka nem haladhatja meg az 1 %-ot;b) az édes csillagfürt fajtáiban található keserű magok száma nem haladhatja meg:a 3 %-ot az elit vetőmagot követő első generációhoz tartozó minősített vetőmagban;az 5 %-ot az elit vetőmagot követő későbbi generációhoz tartozó minősített vetőmagban.II. ELIT VETŐMAGAz alábbi kiegészítő rendelkezésekre is figyelemmel az e melléklet I. szakaszában megállapított feltételeket kell alkalmazni az elit vetőmagra:1. Más növények magjainak súly szerinti százaléka nem haladhatja meg a 0,2 %-ot, ezen belül sem más termesztett növények magjainak százalékos aránya, sem a gyommagok százalékos aránya nem haladhatja meg a 0,1 %-ot.2. Az Alopecurus myosuroides magok száma 25 grammos mintában nem haladhatja meg az 5 darabot.3. Lupinus spec.: az édes csillagfürt fajtáiban található keserű magok darabszám szerinti százaléka nem haladhatja meg az 1 %-ot.III. KERESKEDELMI VETŐMAGAz alábbi kiegészítő rendelkezésekre is figyelemmel az e melléklet I. szakaszának 2. és 3. bekezdésében megállapított feltételeket kell alkalmazni a kereskedelmi vetőmagra:1. Más termesztett növények magjainak súly szerinti százaléka nem haladhatja meg a 3 %-ot.2. Poa fajok esetében 3 % más Poa fajok magjaiból származó magtartalom nem számít szennyeződésnek.3. Vicia fajok esetében összesen 6 % Vicia pannonica, Vicia villosa és az ezekkel rokon termesztett fajokból származó vetőmagtartalom nem számít szennyeződésnek.4. Lupinus spec.a) az eltérő színű magok száma nem haladhatja meg a 2 %-ot;b) az édescsillagfürt-fajokban a keserű magok száma nem haladhatja meg az 5 %-ot.--------------------------------------------------III. MELLÉKLET| A tétel maximális súlya | A minta minimális súlya |1.A búzaszemnél nem kisebb méretű vetőmagok | 20 metrikus tonna | 500 gramm |2.A búzaszemnél kisebb méretű vetőmagok | 10 metrikus tonna | 300 gramm |--------------------------------------------------IV. MELLÉKLET+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Az Európai Parlament és a Tanács 2006/1/EK irányelve ( 2006. január 18. ) a gépjárművezető nélkül bérelt járművek közúti árufuvarozásra történő használatáról (kodifikált változat)   (EGT vonatkozású szöveg)

text:
               4.2.2006

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               L 33/82

      AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2006/1/EK IRÁNYELVE

   (2006. január 18.)
   a gépjárművezető nélkül bérelt járművek közúti árufuvarozásra történő használatáról
   (kodifikált változat)
   (EGT vonatkozású szöveg)
   AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
   tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 71. cikkére,
   tekintettel a Bizottság javaslatára,
   tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
   a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
   a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően (2),
   mivel:

               (1)

               A gépjárművezető nélkül bérelt járművek közúti árufuvarozásra történő használatáról szóló, 1984. december 19-i 84/647/EGK tanácsi irányelvet (3) jelentősen módosították (4). Az áttekinthetőség és érthetőség érdekében ezt az irányelvet kodifikálni kell.

               (2)

               Makrogazdasági szempontból egyes helyzetekben a bérelt járművek használata a termelési tényezők pazarló használatának korlátozásával hozzájárul az optimális forráselosztáshoz.

               (3)

               Mikrogazdasági szempontból ez a lehetőség rugalmassá teszi a fuvarozás szervezését, és így növeli az érintett vállalkozások termelékenységét.

               (4)

               Ez az irányelv nem érinti az I. melléklet B. részében említett irányelvek nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozó határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségeket,

         ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
   1. cikk
   Ezen irányelv alkalmazásában:

               a)

               „jármű”: kizárólag áruk fuvarozására szánt gépjármű, pótkocsi, félpótkocsi vagy járműegyüttes;

               b)

               „bérelt jármű”: minden olyan jármű, amelyet egy ellenszolgáltatás fejében közúti árufuvarozást vagy saját számlás áruszállítást végző vállalkozásnak szerződés alapján, meghatározott időtartamra és fizetés ellenében használatba adnak.

         2. cikk
   (1)   Minden tagállam megengedi területén a másik tagállam területén letelepedett vállalkozás által bérelt jármű használatát a tagállamok közötti közlekedés céljából, feltéve hogy:

               a)

               a járművet e másik tagállam jogszabályainak megfelelően vették nyilvántartásba vagy helyezték forgalomba;

               b)

               a szerződés kizárólag gépkocsivezető nélküli jármű bérbevételére vonatkozik, amelyet nem kísér ugyanazzal a vállalkozással megkötött, foglalkoztatásra irányuló szerződés, amely járművezető vagy kísérő személyzet igénybevételére vonatkozik;

               c)

               a bérelt jármű a bérleti szerződés tartama alatt kizárólagosan az azt használó vállalkozás rendelkezésére áll;

               d)

               a bérelt járművet az azt használó vállalkozás személyzete vezeti.

         (2)   Az (1) bekezdés a)–d) pontjában említett feltételeknek való megfelelést a következő okmányok igazolják, amelyeknek a járműben kell lenniük:

               a)

               a bérleti szerződés vagy e szerződés egy hiteles kivonata, amely különösen a bérbeadó nevét, a bérlő nevét, a szerződés megkötésének napját és időtartamát és a jármű azonosítását tartalmazza;

               b)

               amennyiben a gépjárművezető nem a járművet bérlő személy, akkor a gépjárművezető munkaviszonyát igazoló szerződés, vagy ennek a szerződésnek egy hiteles kivonata, amely különösen a munkaadó nevét, a munkavállaló nevét és a munkaviszonyt igazoló szerződés megkötésének napját és időtartamát tartalmazza, vagy egy újabb keletű fizetési igazolás.

         Adott esetben az a) és b) pontban említett okmányok a tagállam illetékes hatóságai által kiadott, ezzel egyenértékű okmánnyal helyettesíthetők.
   3. cikk
   (1)   A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy a vállalkozásaik számára – amennyiben e vállalkozások teljesítik a 2. cikkben előírt feltételeket – a tulajdonukban lévő járművekre vonatkozó azonos feltételekkel biztosítsák a tagállami jogszabályoknak megfelelően nyilvántartásba vett vagy forgalomba helyezett bérelt járművek használatát.
   (2)   A tagállamok kizárhatják az (1) bekezdés rendelkezéseinek hatálya alól az olyan saját számlás áruszállítást, amelyet 6 tonnánál nagyobb megengedett összsúlyú járművekkel hajtanak végre.
   4. cikk
   Ez az irányelv nem érinti a tagállamok azon rendelkezéseit, amelyek a bérelt járművek használata tekintetében a 2. és 3. cikkben meghatározottaknál kevésbé korlátozó feltételeket állapítanak meg.
   5. cikk
   A 2. és a 3. cikk sérelme nélkül, ezen irányelv nem érinti a következőket:

               a)

               az ellenszolgáltatás fejében végzett és a saját számlás közúti áruszállítás piacának szervezéséről, illetve különösen a piacra való belépésről és a közúti áruszállítási kapacitással kapcsolatos kvótakorlátozásokról szóló jogszabályok;

               b)

               a közúti árufuvarozás árairól és feltételeiről szóló jogszabályok;

               c)

               a bérleti díjak kialakításáról szóló jogszabályok;

               d)

               a járművek behozataláról szóló jogszabályok;

               e)

               a közúti gépjármű-bérbeadói tevékenység vagy szakma gyakorlásának megkezdését szabályozó feltételekről szóló jogszabályok.

         6. cikk
   A 84/647/EGK irányelv hatályát veszti, az I. melléklet B. részében említett irányelveknek a nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozó határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
   A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásokat erre az irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni, a II. mellékletben szereplő megfelelési táblázattal összhangban.
   7. cikk
   Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
   8. cikk
   Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

      Kelt Strasbourgban, 2006. január 18-án.

            az Európai Parlament részéről

            az elnök

         J. BORREL FONTELLES

            a Tanács részéről

            az elnök

         H. WINKLER

      (1)  HL C 108., 2004.4.30., 56. o.

      (2)  Az Európai Parlament 2004. február 10-i véleménye (HL C 97. E, 2004.4.22., 66. o.) és a Tanács 2005. december 8-i határozata.

      (3)  HL L 335., 1984.12.22., 72. o. A 90/398/EGK irányelvvel (HL L 202., 1990.7.31., 46. o.) módosított irányelv.

      (4)  Lásd az I. melléklet A. részét.

      I. MELLÉKLET
      A. rész
      A hatályon kívül helyezett irányelv és annak módosítása

         (lásd a 6. cikket)

                  A Tanács 84/647/EGK irányelve

                  (HL L 335., 1984.12.22., 72. o)

                  A Tanács 90/398/EGK irányelve

                  (HL L 202., 1990.7.31., 46. o)

            B. rész
      A nemzeti jogba való átültetésre előírt határidők listája

         (lásd a 6. cikket)

                  Irányelv

                  Átültetés határideje

                  84/647/EGK irányelv

                  1986. június 30.

                  90/398/EGK irányelv

                  1990. december 31.

      II. MELLÉKLET
      Megfelelési táblázat

                  84/647/EGK irányelv

                  Ez az irányelv

                  1. cikk, bevezető mondat

                  1. cikk, bevezető mondat

                  1. cikk, első francia bekezdés

                  1. cikk a) pont

                  1. cikk, második francia bekezdés

                  1. cikk b) pont

                  2. cikk, bevezető mondat

                  2. cikk, (1) bekezdés, bevezető mondat

                  2. cikk, 1–4. pont

                  2. cikk, (1) bekezdés, a)–d) pont

                  2. cikk, 5. pont, első albekezdés, bevezető mondat

                  2. cikk, (2) bekezdés, első albekezdés, bevezető mondat

                  2. cikk, 5. pont, első albekezdés, a) és b) pont

                  2. cikk, (2) bekezdés, első albekezdés, a) és b) pont

                  2. cikk, 5. pont, második albekezdés

                  2. cikk, (2) bekezdés, második albekezdés

                  3. cikk

                  3. cikk

                  4. cikk (1) bekezdés

                  4. cikk

                  5. cikk, bevezető mondat

                  5. cikk, bevezető mondat

                  5. cikk, első francia bekezdés

                  5. cikk, a) pont

                  5. cikk, második francia bekezdés

                  5. cikk, b) pont

                  5. cikk, harmadik francia bekezdés

                  5. cikk, c) pont

                  5. cikk, negyedik francia bekezdés

                  5. cikk, d) pont

                  5. cikk, ötödik francia bekezdés

                  5. cikk, e) pont

                  6. cikk

                  —

                  7. cikk

                  —

                  8. cikk

                  —

                  —

                  6. cikk

                  —

                  7. cikk

                  9. cikk

                  8. cikk

                  —

                  I. melléklet

                  —

                  II. melléklet


title: A Tanács irányelve (1991. március 18.) az egyes veszélyes anyagokat tartalmazó szárazelemekről és akkumulátorokról

text:
Fontos jogi nyilatkozat

|

31991L0157

Hivatalos Lap L 078 , 26/03/1991 o. 0038 - 0041 finn különkiadás fejezet 15 kötet 10 o. 0072  svéd különkiadás fejezet 15 kötet 10 o. 0072

		A Tanács irányelve(1991. március 18.)az egyes veszélyes anyagokat tartalmazó szárazelemekről és akkumulátorokról(91/157/EGK)AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100a. cikkére,tekintettel a Bizottság javaslatára [1],az Európai Parlamenttel együttműködve [2],tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],mivel a tagállamok által az elemek és akkumulátorok ártalmatlanításáról elfogadott jogszabályi előírások vagy közigazgatási intézkedések közötti bármilyen egyenlőtlenség korlátozhatja a kereskedelmet, és torzíthatja a versenyt a Közösségben, és ezáltal közvetlen hatással lehet a belső piac létrehozására és működésére; miután ezért szükségesnek látszik a jogszabályok közelítése ezen a területen;mivel a 91/156/EGK irányelv [4] által módosított, a hulladékokról szóló, 1975. július 15-i 75/442/EGK tanácsi irányelv [5] 2. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az egyes meghatározott hulladékkategóriákkal való gazdálkodásra vonatkozó különös, illetve kiegészítő szabályozást egyedi irányelvek útján határozzák meg;mivel az Európai Közösség környezetvédelmi akcióprogramjaiban meghatározott közösségi környezetpolitikai célkitűzések és elvek, amint azokat az EGK-Szerződés 130r. cikkének (1) és (2) bekezdésében rögzített elvek alapján meghatározzák, különösen arra irányulnak, hogy megelőzzék, csökkentsék és, amennyire lehetséges, kiküszöböljék a környezetszennyezést, és biztosítsák a nyersanyagforrásokkal való megfelelő gazdálkodást, alkalmazva a "szennyező fizet" elvet is;mivel e célok elérése érdekében bizonyos elemek és akkumulátorok forgalomba hozatalát meg kell tiltani, figyelemmel az általuk tartalmazott veszélyes anyagok mennyiségére;mivel annak biztosítása érdekében, hogy a kimerült elemeket és akkumulátorokat újrahasznosítsák, és ellenőrzött módon ártalmatlanítsák, a tagállamok intézkedéseket tesznek annak biztosítása érdekében, hogy azokat külön jelöljék és gyűjtsék;mivel a hulladékká vált elemek és akkumulátorok gyűjtése és újrahasznosítása hozzájárulhat a nyersanyagok szükségtelen felhasználásának elkerüléséhez;mivel az el nem távolítható elemeket vagy akkumulátorokat tartalmazó készülékek környezeti veszélyt képviselhetnek, amikor azokat ártalmatlanítják; mivel a tagállamoknak emiatt megfelelő intézkedéseket kell hozniuk;mivel a tagállamokban programokat kell létrehozni a fent meghatározott különböző célkitűzések elérésére; mivel a Bizottságot tájékoztatni kell e programokról és a konkrét, meghozott intézkedésekről;mivel a gazdasági eszközök, mint a betétdíjas rendszer létrehozása, elősegítik a hulladékká vált elemek és akkumulátorok külön gyűjtését és újrahasznosítását;mivel e területen rendelkezni kell a fogyasztók megfelelő tájékoztatásáról;mivel gondoskodni kell az irányelv, különösen a jelölési rendszerre vonatkozó, rendelkezéseinek megvalósítására szolgáló megfelelő eljárásokról, és biztosítani kell, hogy az irányelvet könnyen hozzá lehessen igazítani a tudományos és műszaki fejlődéshez; mivel a 75/442/EGK irányelv 18. cikkében meghatározott bizottságot meg kell bízni, hogy támogassa a Bizottságot ezekben a feladatokban,ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:1. cikkEzen irányelvnek az a célja, hogy közelítse a tagállamok jogszabályait az I. melléklet szerinti veszélyes anyagokat tartalmazó hulladékká vált elemek és akkumulátorok hasznosítására és ellenőrzött ártalmatlanítására vonatkozóan.2. cikkEzen irányelv alkalmazásában:a) "elem, illetve akkumulátor": olyan elektromos energiaforrás, amely kémiai energiát közvetlenül elektromos energiává alakít át, és amely egy vagy több elsődleges (nem újratölthető) vagy másodlagos (újratölthető) cellából áll az I. mellékletben felsoroltak szerint;b) "hulladékká vált elem vagy akkumulátor": olyan elem vagy akkumulátor, amelyet nem lehet újra használni, és amelyet újrahasznosításra vagy ártalmatlanításra szánnak;c) "ártalmatlanítás": bármely, a 74/442/EGK irányelv II. A. mellékletében szerepelő művelet, feltéve hogy az elemekre és akkumulátorokra alkalmazható;d) "hasznosítás": bármely, a 75/442/EGK irányelv II. B. mellékletében szerepelő művelet, feltéve hogy az elemekre és akkumulátorokra alkalmazható;e) "gyűjtés": a hulladékká vált elemek és akkumulátorok összegyűjtése, válogatása és/vagy csoportosítása;f) "betétdíjas rendszer": olyan rendszer, amely alapján a vevő az elemek vagy akkumulátorok megvásárlásakor az eladó részére bizonyos pénzösszeget fizet, amelyet visszatérítenek, amikor visszaviszi a hulladékká vált elemeket vagy akkumulátorokat.3. cikk(1) A tagállamok 1993. január 1-jétől megtiltják az alábbiak forgalomba hozatalát:- 0,05 tömegszázaléknál magasabb higanytartalmú, alkáli-mangán elemek, amelyeket szélsőséges feltételek melletti (például 0 °C alatti vagy 50 °C fölötti hőmérséklet, ütődésnek való kitettség) tartós használatra szántak,- minden más alkáli-mangán elem, amely több mint 0,025 tömegszázalék higanyt tartalmaz.A alkáli-mangán gombcellák és gombelemekből összetett gombcellák nem tartoznak e tilalom hatálya alá.(2) Az (1) bekezdés szerinti rendelkezéseket felveszik a legutóbb a 85/610/EGK irányelvvel [6] módosított, az egyes veszélyes anyagok és készítmények forgalomba hozatalának és használatának korlátozására vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1976. július 27-i 76/769/EGK tanácsi irányelv [7] I. mellékletébe.4. cikk(1) A 6. cikkben említett programokkal összefüggésben a tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy külön gyűjtsék a hulladékká vált elemeket és akkumulátorokat, hasznosítás vagy ártalmatlanítás céljából.(2) Ebből a célból a tagállamok biztosítják, hogy megfelelő jelöléssel lássák el az elemeket és akkumulátorokat, valamint, adott esetben, azokat a készülékeket, amelyekbe ezek tartósan bele vannak építve.A jelölésnek az alábbi pontokra nézve kell utalásokat tartalmaznia:- elkülönített gyűjtés,- adott esetben újrahasznosítás,- nehézfémtartalom.(3) A 10. cikkben említett eljárás szerint a Bizottság részletes szabályokat állapít meg a jelölési rendszerre vonatkozóan. Ezeket az intézkedéseket közzé kell tenni az Európai Közösség Hivatalos Lapjában.5. cikkA tagállamok intézkedéseket hoznak annak biztosítása érdekében, hogy az elemeket és akkumulátorokat csak úgy lehessen a készülékekbe beépíteni, hogy azokat élettartamuk végén a vevő könnyen el tudja távolítani.Ezek az intézkedések 1994. január 1-jén lépnek hatályba.Ez a cikk nem vonatkozik az II. mellékletben foglalt készülékkategóriákra.6. cikkA tagállamok programokat hoznak létre az alábbi célok elérésére:- az elemek és akkumulátorok nehézfémtartalmának csökkentése,- kevesebb veszélyes anyagot tartalmazó és/vagy kevésbé szennyező anyagból álló elemek és akkumulátorok forgalomba hozatalának elősegítése,- az I. melléklet hatálya alá tartozó hulladékká vált elemek és akkumulátorok háztartási hulladékban való megjelenésének fokozatos csökkentése,- a veszélyesanyag-tartalom csökkentését, valamint kevésbé szennyező anyagok használatát az elemekben és akkumulátorokban elősegítő kutatások és az újrahasznosítási módszerekkel kapcsolatos kutatások előmozdítása,- az I. melléklet hatálya alá tartozó hulladékká vált elemek és akkumulátorok külön történő ártalmatlanítása.Az első programok egy 1993. március 18-án kezdődő négyéves időszakot ölelnek fel. Ezeket legkésőbb 1992. szeptember 17-ig közölni kell a Bizottsággal.A programokat rendszeresen felülvizsgálják és korszerűsítik, éspedig legalább négyévenként, figyelembe véve különösen a műszaki fejlődést, valamint a gazdasági és környezetvédelmi helyzetet. A módosított programokat kellő időben közölni kell a Bizottsággal.7. cikk(1) A tagállamok biztosítják az elkülönített gyűjtés hatékony megszervezését, és, ahol ez alkalmazható, a betétdíjas rendszer létrehozását. Ezen túlmenően a tagállamok intézkedéseket vezethetnek be, például gazdasági eszközöket, az újrahasznosítás ösztönzése érdekében. Ezeket az intézkedéseket az érintett felekkel történt konzultáció után kell bevezetni, azoknak valódi ökológiai és gazdasági kritériumokon kell alapulniuk, és nem vezethetnek a verseny eltorzulásához.(2) A 6. cikk által meghatározott programokról szóló értesítéskor a tagállamok tájékoztatják a Bizottságot azokról az intézkedésekről, amelyeket az (1) bekezdés alapján hoztak.8. cikkA 6. cikkben meghatározott programokkal összefüggésben a tagállamok megteszik a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy a fogyasztókat teljeskörűen tájékoztassák az alábbiakról:a) a hulladékká vált elemek és akkumulátorok ellenőrizetlen ártalmatlanításának veszélyei;b) az elemek, akkumulátorok és állandó jelleggel beépített elemeket és akkumulátorokat tartalmazó készülékek jelölése;c) a készülékekbe állandó jelleggel beépített elemek és akkumulátorok eltávolításának módszere.9. cikkA tagállamok nem akadályozhatják, tilthatják vagy korlátozhatják az irányelv hatálya alá tartozó és a benne meghatározott rendelkezéseknek megfelelő elemek és akkumulátorok forgalomba hozatalát.10. cikkA Bizottság a 3., 4. és 5. cikket, valamint az I. és II. mellékletet a 75/442/EGK irányelv 18. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően igazítja hozzá a műszaki fejlődéshez.11. cikk(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket, hogy ennek az irányelvnek 1992. szeptember 18. előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el. A Bizottság erről tájékoztatja a többi tagállamot.12. cikkEnnek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.Kelt Brüsszelben, 1991. március 18-án.a Tanács részérőlaz elnökA. Bodry[1] HL C 6., 1989.1.7., 3. o. ésHL C 11., 1990.1.17., 6. o.[2] HL C 158., 1989.6.26., 209. o. ésHL C 19., 1991.1.28.[3] HL C 194., 1989.7.31., 21. o.[4] HL L 78., 1991.3.26., 32. o.[5] HL L 194., 1975.7.25., 47. o.[6] HL L 375., 1985.12.31., 1. o.[7] HL L 262., 1976.9.27., 201. o.--------------------------------------------------I. MELLÉKLETAZ IRÁNYELV HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ ELEMEK ÉS AKKUMULÁTOROK1. A 11. cikk (1) bekezdésében meghatározott időponttól kezdődően forgalomba hozott elemek és akkumulátorok, amelyek az alábbiakat tartalmazzák:- cellánként több mint 25 mg higany, kivéve az alkáli-mangán elemeket,- több mint 0,025 tömegszázalék kadmium,- több mint 0,4 tömegszázalék ólom.2. A 11. cikk (1) bekezdésében meghatározott időponttól kezdődően forgalomba hozott, több mint 0,025 tömegszázalék higanyt tartalmazó alkáli-mangán elemek.--------------------------------------------------II. MELLÉKLETAZ 5. CIKK HATÁLYA ALÁ NEM TARTOZÓ KÉSZÜLÉKKATEGÓRIÁK JEGYZÉKE1. Azok a készülékek, amelyek elemeit forrasztják, hegesztik vagy más módon állandó jelleggel hozzákötik a csatlakozókhoz annak érdekében, hogy az ezt igénylő ipari felhasználás során biztosítsák az áramellátás folyamatosságát, és megőrizzék az információs technológiai és üzleti felszerelésbeli memória- és adatfunkciókat, ahol az I. mellékletben meghatározott elemek és akkumulátorok használata műszakilag szükséges.2. Tudományos és szakmai berendezésekben lévő referenciacellák, valamint orvosi készülékekben elhelyezett, életfunkciók fenntartására szolgáló készülékek és szívpacemakerek elemei és akkumulátorai, ha lényeges a megszakítatlan működés, és az elemeket és akkumulátorokat csak szakképzett személyzet tudja eltávolítani.3. Hordozható készülékek, ahol az elemek szakképzetlen személyzet által történő cseréje biztonsági veszélyekkel járhat a felhasználó számára, vagy kihatással lehet a készülék működésére, és olyan munkaeszközök, amelyet nagy érzékenységű környezetben, például illékony anyagok jelenlétében történő használatra szánnak.Azokat a készülékeket, amelyek elemeit és akkumulátorait a használó e melléklet szerint nem tudja könnyen kicserélni, olyan használati utasítással kell ellátni, amelyek tájékoztatják a felhasználót az elemek és akkumulátorok környezetre veszélyes összetevőiről, és közlik, hogyan lehet azokat biztonságosan ártalmatlanítani.--------------------------------------------------