title: Komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/388, annettu 17 päivänä maaliskuuta 2016, lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuonnissa

text:
               18.3.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 73/53

         KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2016/388,
   annettu 17 päivänä maaliskuuta 2016,
   lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuonnissa
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (1) (jäljempänä ’perusasetus’), ja erityisesti sen 9 artiklan 4 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:
   1.   MENETTELY

   1.1   Väliaikaiset toimenpiteet

               (1)

               Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, otti 18 päivänä syyskuuta 2015 komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/1559 (2), jäljempänä ’väliaikaista tullia koskeva asetus’, käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin, joka koski Intiasta, jäljempänä ’asianomainen maa’, peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuontia unioniin.

               (2)

               Tutkimus pantiin vireille 20 päivänä joulukuuta 2014 (3) sen jälkeen, kun Saint-Gobain PAM Group, jäljempänä ’valituksen tekijä’, oli esittänyt 10 päivänä marraskuuta 2014 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa yli 25 prosenttia pallografiittiraudasta valmistettujen putkien kokonaistuotannosta unionissa.

               (3)

               Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 14 kappaleessa todetaan, polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus koski 1 päivän lokakuuta 2013 ja 30 päivän syyskuuta 2014 välistä ajanjaksoa, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2011 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.

               (4)

               Komissio pani 11 päivänä maaliskuuta 2015 vireille erillisen tukien vastaisen tutkimuksen, joka koski Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta valmistettujen putkien tuontia unioniin. Se julkaisi vireillepanoilmoituksen (4)
                  Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Tutkimuksen lopullisista päätelmistä annetaan erillinen asetus (5) (jäljempänä ’tukien vastainen asetus’).

         1.2   Myöhempi menettely

               (5)

               Niiden olennaisten tosiasioiden ja huomioiden ilmoittamisen jälkeen, joiden perusteella päätettiin ottaa käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli, jäljempänä ’alustavien päätelmien ilmoittaminen’, useat asianomaiset osapuolet ilmoittivat kirjallisesti näkökantansa alustavista päätelmistä. Lisäksi vielä yksi intialainen tuottaja, Tata Metaliks DI Pipes Limited, jäljempänä ’Tata’, ilmoittautui ja toimitti huomautuksia. Kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi.

               (6)

               Komissio jatkoi lopullisia päätelmiään varten tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista. Komissio tarkasti paikan päällä lisätietoja, joita saatiin yhteen vientiä harjoittavaan tuottajaan etuyhteydessä olevalta, Italiassa toimivalta yritykseltä.

               (7)

               Jindal Saw Limited, jäljempänä ’Jindal’, pyysi tapaamista kauppaan liittyvissä menettelyissä kuulemisesta vastaavan neuvonantajan, jäljempänä ’kuulemisesta vastaava neuvonantaja’, kanssa joistakin alustaviin vahinkolaskelmiin liittyvistä seikoista. Kuulemisesta vastaava neuvonantaja tutki pyynnön ja vastasi kyseiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle kirjallisesti.

               (8)

               Tämän jälkeen komissio ilmoitti kaikille osapuolille niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta valmistettujen putkien tuonnissa unioniin ja kantaa lopullisesti väliaikaisen tullin vakuutena olevat määrät, jäljempänä ’lopullisten päätelmien ilmoittaminen’. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, johon mennessä niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksensa lopullisista päätelmistä.

               (9)

               Kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa järjestettiin tapaaminen 28 päivänä tammikuuta 2016 Electrosteel Castings Limiteden, jäljempänä ’ECL’, pyynnöstä.

               (10)

               Kaikkia asianomaisten osapuolten toimittamia huomautuksia tarkasteltiin ja ne otettiin soveltuvin osin huomioon.

         1.3   Tarkasteltavana oleva tuote ja samankaltainen tuote

               (11)

               Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 15 ja 16 kappaleessa todetaan, tarkasteltavana oleva tuote on Intiasta peräisin olevat pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistetut putket, jäljempänä ’pallografiittirautaputket’, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7303 00 10 ja ex 7303 00 90.

               (12)

               Pallografiittirautaputkia käytetään vesijohdoissa, viemäreissä ja maatalousmaan kastelussa. Veden kuljetus pallografiittirautaputkien läpi voidaan toteuttaa paineen tai yksinomaan painovoiman avulla. Putkien koko on 60–2 000 mm, ja ne ovat pituudeltaan joko 5,5 tai 6 tai 7 taikka 8 metriä. Niiden sisäpinta on yleensä vuorattu sementtilaastilla tai muilla materiaaleilla, ja niiden ulkopinnassa on sinkkipinnoitus, maalaus tai teippikääre. Pääasialliset loppukäyttäjät ovat julkisia yrityksiä.

               (13)

               Jindal ja Intian viranomaiset väittivät, että pallografiittirautaputket, joita ei ole pinnoitettu sisä- tai ulkopuolelta, jäljempänä ’pinnoittamattomat putket’, olisi jätettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska tällaiset putket ovat puolivalmiita tuotteita, joilla on erilaiset fyysiset, tekniset ja kemialliset ominaisuudet ja joita ei voida käyttää veden siirtämiseen ilman jatkojalostusta. Pinnoittamattomat putket eivät myöskään ole vaihdettavissa tarkasteltavana olevaan tuotteeseen, ja niillä on eri käyttötarkoitus.

               (14)

               Valituksen tekijä kiisti tämän väitteen ja väitti puolestaan, että kaikilla pallografiittirautaputkilla – sekä pinnoitetuilla että pinnoittamattomilla – on samat fyysiset, tekniset ja kemialliset perusominaisuudet ja sama käyttötarkoitus. Valituksen tekijä väitti lisäksi, että sisä- ja ulkopinnoitusta pidetään viimeistelytoimena, jonka osuus on vain enintään 20 prosenttia pallografiittirautaputkien tuotantokustannuksista ja joka ei muuta putkien perusominaisuuksia. Valituksen tekijä korosti vielä, että pinnoittamattomilla putkilla sellaisenaan ei ole veden ja jäteveden kuljettamisen lisäksi varsinaisia loppumarkkinoita tai käyttötarkoitusta, eikä niitä myydä unionin markkinoilla, vaan ne on välttämättä pinnoitettava ennen markkinoille saattamista, jotta ne täyttävät EU:n vaatimukset. Lisäksi pallografiittiraudasta valmistetut pinnoittamattomat putket kuuluvat samaan tullikoodiin kuin pinnoitetut putket, joten niiden jättäminen tuotteen määritelmän ulkopuolelle voisi johtaa mahdollisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden kiertämiseen ja heikentää tällaisten toimenpiteiden tehoa, kun otetaan huomioon intialaisten viejien merkittävä pinnoituskapasiteetti unionissa (n. 80 000 tonnia vuosittain). Valituksen tekijä väitti tähän liittyen, että pinnoittamattomien putkien tuonti Intiasta on lisääntynyt merkittävästi vuodesta 2013 ja että tämä tuonti oli vuonna 2015 lähes kolminkertainen vuoteen 2013 verrattuna. Valituksen tekijän mukaan suuntaus todennäköisesti jatkuu.

               (15)

               Tutkimuksessa kävi ilmi, että pinnoittamattomilla putkilla ei ole tosiasiallista markkina-asemaa eikä käyttötarkoitusta eikä niitä myydä sellaisenaan unionin markkinoilla. Näitä putkia on välttämättä jatkojalostettava eli ne on pinnoitettava sisä- ja ulkopuolelta ennen kuin niitä voidaan pitää markkinoilla ja ne täyttävät veden ja jäteveden siirtämistä koskevat EU:n vaatimukset. EU:n vaatimusten täyttäminen ei ole välttämättä ratkaiseva tekijä tuotteen määritelmää vahvistettaessa, mutta se, että pinnoittamattomat putket on jatkojalostettava ennen kuin ne voidaan saattaa tarkoitettuun loppukäyttöön, on tekijä, jota ei voida jättää huomiotta analysoitaessa, onko pinnoittamaton putki lopputuote vai vain puolivalmis tuote. Sen vuoksi komissio katsoo, että pallografiittiraudasta valmistettuja pinnoittamattomia putkia olisi pidettävä puolivalmiina pallografiittirautaputkina.

               (16)

               Puolivalmiita tuotteita ja lopullisia tuotteita voidaan kuitenkin pitää yhtenä tuotteena, jos i) niillä on samat olennaiset ominaisuudet ja ii) jatkojalostuskustannukset eivät ole merkittävät (6). On kiistatonta, että sisä- ja ulkopinnoitus lisää pinnoittamattomiin putkiin fyysisen ominaisuuden, joka antaa näille putkille niiden olennaisen ja perusominaisuuden, jota tarvitaan niiden olennaiseen käyttötarkoitukseen unionin markkinoilla eli veden ja jäteveden kuljettamiseen EU:n vaatimusten mukaisesti. On myös kiistatonta, että sisä- ja ulkopinnoitteen lisäämisestä pinnoittamattomiin putkiin aiheutuvat kustannukset ovat yleensä enintään 20 prosenttia pallografiittirautaputkien kaikista tuotantokustannuksista. Näin ollen jatkojalostusta on pidettävä merkittävänä.

               (17)

               Tästä seuraa, että puolivalmiita pinnoittamattomia pallografiittirautaputkia ei voida pitää samana tuotteena kuin viimeisteltyjä (sisä- ja ulkopuolelta pinnoitettuja) pallografiittirautaputkia, minkä vuoksi ne olisi jätettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle.

               (18)

               Komissio ei myöskään havainnut merkittävää kiertämisriskiä, jos pinnoittamattomat putket jätetään tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Pinnoittamattomia putkia tuo vain yksi Jindaliin etuyhteydessä oleva yritys, jonka pinnoituskapasiteetti unionissa on vähäinen, toisin kuin valituksen tekijä väitti. Komission tarkastettujen tietojen mukaan tosiasiallinen kapasiteetti on noin 15 000 tonnia vuosittain. Vaikka pinnoittamattomien putkien tuonti Intiasta vaikuttaa kasvaneen tutkimusajanjakson jälkeen, määrät ovat edelleen vähäisiä (alle 10 000 tonnia vuonna 2015) valituksen tekijältä saatujen tietojen mukaan. Kun otetaan huomioon etuyhteydessä olevan, unionissa toimivan yrityksen vähäinen pinnoituskapasiteetti ja sen liiketoimintasuunnitelma tuleviksi vuosiksi pinnoittamattomien putkien osalta (15 000 tonnia – 21 000 tonnia vuoteen 2017 mennessä), on epätodennäköistä, että tämä tuotantopaikka muuttuisi pinnoittamattomien putkien massiivisen tuonnin tulopaikaksi, jossa ainoana tavoitteena olisi pinnoittaa putket, jotta voitaisiin välttää viimeistellyistä putkista maksettavat tullit unionissa, mikä voisi mahdollisesti olla ongelma perusasetuksen 13 artiklan nojalla.

               (19)

               Jindal pyysi alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen, että pallografiittiraudasta valmistetut laippaputket olisi jätettävä tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Se toisti pyynnön lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen.

               (20)

               Toisin kuin pinnoittamattomat putket, laippaputket ovat pallografiittiraudasta valmistettuja putkia, joissa on sisä- ja ulkopinnoite. Laippaputket soveltuvat näin ollen veden ja jäteveden siirtämiseen ilman jatkojalostusta. Ne leikataan pituussuunnassa täysimittaisista pallografiittirautaputkista ja niihin sovitetaan laipat, jotka liitetään pulteilla ja muttereilla, kun muissa pallografiittirautaputkissa käytetään liitosmuhveja. Pituusleikkauksesta ja laippojen lisäämisestä aiheutuvia jalostuskustannuksia ei voida pitää sellaisina, että ne muuttaisivat pallografiittirautaputkien perusominaisuutta, joka on veden ja jäteveden siirtäminen, eivätkä kyseessä ole merkittävät jalostuskustannukset. Sen vuoksi komissio katsoi niiden muodostavan yhden tuotteen, vaikka laippaputkien valmistamiseen pallografiittirautaputkista vaaditaankin hieman lisäjalostusta, ja pyyntö tuotteen jättämisestä määritelmän ulkopuolelle hylätään.

               (21)

               Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen tarkasteltavana olevan tuotteen lopullinen määritelmä on Intiasta peräisin olevat pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistetut putket, jäljempänä ’pallografiittirautaputket’, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7303 00 10 ja ex 7303 00 90, lukuun ottamatta pallografiittirautaputkia, joissa ei ole sisä- ja ulkopinnoitetta, jäljempänä ’pinnoittamattomat putket’.

               (22)

               Tutkimuksessa kävi ilmi, että edellä määritellyllä Intiassa valmistetulla ja myydyllä tarkasteltavana olevalla tuotteella sekä unionissa valmistetulla ja myydyllä tuotteella on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet, minkä vuoksi ne ovat perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja samankaltaisia tuotteita.

         2.   POLKUMYYNTI

   2.1   Normaaliarvo

               (23)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL ilmoitti, että tietyt kotimarkkinamyynnistä ilmoitetut myynti-, yleis- ja hallintokustannukset oli jo ilmoitettu valmistuskustannuksina, minkä tuloksena ne oli laskettu kahteen kertaan ja ne olisi oikaistava. Lisäksi se pyysi tiettyjen laskennallisen normaaliarvon määrittämisessä huomioon otettujen kustannusten oikaisemista ja tiettyjen palkkioiden vähentämistä normaaliarvoa muodostettaessa. Käytettävissään olevan todennetun näytön perusteella komissio hyväksyi, että jotkin kustannukset oli ilmoitettu kahteen kertaan ja korjasi tämän vähentämällä nämä kustannukset myynti-, yleis- ja hallintokustannuksista. Komissio myös oikaisi tarpeen mukaan tiettyjä normaaliarvon muodostamisessa käytettyjä kustannuksia ja palkkioita.

               (24)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen komissio vahvisti, että saman vientiä harjoittavan tuottajan osalta tietyt hintaan liittyvät kustannukset, pääasiassa rahoituskustannukset, oli virheellisesti vähennetty tapauksissa, joissa normaaliarvo muodostettiin laskennallisesti. Tämä oikaistiin ja asianomaiselle yritykselle ilmoitettiin asiasta.

               (25)

               Molemmat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että komission olisi pitänyt vähentää laskennallista normaaliarvoa määrittäessään keskimääräiset luottokustannukset eikä jättää niitä kokonaan huomiotta, kuten komissio teki alustavassa vaiheessa.

               (26)

               Väite hylättiin, koska keskimääräisiä luottokustannuksia pidetään merkityksellisinä ainoastaan muodostettaessa normaaliarvoa kotimarkkinahintojen perusteella, ja ne ovat merkityksettömiä, kun normaaliarvo muodostetaan tuotantokustannusten perusteella, kuten kyseisten tuotelajien kohdalla oli. Syynä tähän on, että luottokustannukset eivät liity tuotantokustannuksiin, mutta ne ovat yleensä tekijä, joka otetaan huomioon hintojen määrityksessä.

               (27)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal väitti myös, että komission ei olisi pitänyt käyttää ei-edustavan myynnin (7) osalta tosiasiallista voittomarginaalia, koska se oli liian korkea, vaan yrityksen painotettua keskimääräistä voittomarginaalia. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen muttei toimittanut mitään uutta näyttöä.

               (28)

               Komissio hylkäsi tämän väitteen, koska tällaisen ei-edustavan myynnin normaaliarvo perustui vientiä harjoittavan tuottajan tästä myynnistä saamaan tosiasialliseen voittoon perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti.

               (29)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että rahtikustannukset olisi pitänyt vähentää oikaisuista, joita tehtiin laskennalliseen normaaliarvoon. Tämä kuitenkin tehtiin jo alustavassa vaiheessa, kun komissio vähensi rahtikustannukset, jotta normaaliarvon laskennallisessa muodostamisessa saatiin noudettuna lähettäjältä -taso.

               (30)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama vientiä harjoittava tuottaja väitti, että tiedoissa oli virhe, jonka seurauksena pakkauskustannuksia ei ollut vähennetty oikaisuista, joita tehtiin laskennalliseen normaaliarvoon. Väitteen todettiin olevan perusteltu ja virhe korjattiin.

               (31)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen unionin tuotannonala väitti edelleen, että komission olisi tehtävä oikaisu normaaliarvoon ottaen huomioon rautamalmiin sovellettava Intian vientivero. Komissio vahvisti rinnakkaisessa tukien vastaisessa tutkimuksessa, että Intian rautamalmin hinnat olivat vääristyneitä maassa sovellettavien erilaisten vientirajoitusten vuoksi. Näissä olosuhteissa tässä tutkimuksessa ei ole tarvetta puuttua näihin vääristymiin enempää, koska tällöin tuen vaikutukset laskettaisiin kahteen kertaan.

               (32)

               Koska muita huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 19–32 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.

         2.2   Vientihinta

               (33)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL ilmoitti, että tietyt siihen etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten vientimyynnissä ilmoitetut myynti-, yleis- ja hallintokustannukset oli jo ilmoitettu tuonnin jälkeisinä kustannuksina, minkä tuloksena ne oli laskettu kahteen kertaan. Lisäksi se pyysi tiettyjen kustannusten oikaisemista, jotka oli otettu huomioon sekä vientihinnan määrittämisessä perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan g alakohdan soveltamisessa. Komissio hyväksyi sen, että tietyt kustannukset oli ilmoitettu kahteen kertaan ja vähensi ne etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten myynti-, yleis- ja hallintokustannuksista. Komissio myös oikaisi tarpeen mukaan tiettyjä vientihinnan muodostamisessa käytettyjä kustannuksia ja palkkioita.

               (34)

               Myös toinen vientiä harjoittava tuottaja toi esiin tiettyjä kustannuksia, jotka oli vähennetty kahteen kertaan, sekä tuonnin jälkeisinä kustannuksina että osana etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia. Se pyysi myös tiettyjen palkkioiden uudelleenlaskentaa. Komissio analysoi väitteen ja teki tarpeen mukaan oikaisuja. Kuten lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä selitettiin, jotkin negatiiviset vientihinnat, joita esiintyy ilmoitusasiakirjan liitteessä, liittyivät hyvityslaskuihin ja alennuksiin; tämä tulee esiin siinä, että myös ilmoitetut määrät olivat negatiivisia, eikä tämä johtunut perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan perusteella tehdyistä oikaisuista.

               (35)

               Sama vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että komission ei olisi pitänyt soveltaa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohtaa vientihinnan muodostamisessa vaan että vientihinnan olisi pitänyt perustua vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten välisiin siirtohintoihin. Se väitti, että nämä hinnat ovat luotettavia kolmesta syystä. Ensinnäkin yrityksen siihen etuyhteydessä olevilta, unionissa toimivilta yrityksiltä veloittamien hintojen väitettiin olevan samanlaisia kuin sen etuyhteydettömiltä tuojilta unionissa veloittamat hinnat. Toiseksi vientiä harjoittavan tuottajan siihen etuyhteydessä olevilta, unionissa toimivilta yrityksiltä veloittamat hinnat ovat samanlaisia kuin sen etuyhteydettömiltä tuojilta muilla markkinoilla veloittamat vientihinnat. Kolmanneksi kansalliset tulliviranomaiset unionissa ovat johdonmukaisesti katsoneet, että vientiä harjoittavan tuottajan siihen etuyhteydessä olevilta yrityksiltä veloittamat hinnat olivat luotettavia. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä muttei esittänyt mitään uusia perusteita tai uutta näyttöä.

               (36)

               Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja esitti tämän väitteen jo alustavassa vaiheessa (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 44 kappale). Tämän vuoksi komissio hylkäsi vientiä harjoittavan tuottajan ensimmäisen ja toisen väitteen samoista syistä kuin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 45 kappaleessa esitetään. Lisäksi komissio kiisti yrityksen kolmannen väitteen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleessa esitetyistä syistä samalla perusteella, jolla se hylkäsi toisen vientiä harjoittavan tuottajan esittämän samanlaisen väitteen.

               (37)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal toisti väitteensä, jonka mukaan siihen etuyhteydessä olevan, Espanjassa toimivan yksikön luottokustannuksia koskeva oikaisu olisi korjattava soveltamalla uutta kaavaa korkoprosentin laskemiseen. Oikaisu laskettiin kuitenkin niiden tietojen perusteella, jotka yritys toimitti kyselyvastauksessaan. Mitään näyttöä ei toimitettu siitä, miksi näitä tietoja ei voitaisi käyttää. Tämän vuoksi komissio ei nähnyt mitään syytä muuttaa menetelmäänsä ja soveltaa Euroopan keskuspankin julkisesti saatavilla olevaa korkoprosenttia luottokustannusten laskemiseen, kuten vientiä harjoittava tuottaja pyysi. Ei osoitettu, että sen Espanjassa toimivaan yksikköön olisi sovellettu tätä korkoprosenttia. Tämän vuoksi väite hylättiin.

               (38)

               Yhteen vientiä harjoittavaan tuottajaan etuyhteydessä olevan, Italiassa toimivan yrityksen jalostamien pinnoittamattomien putkien jalostuskustannuksia ei vähennetty väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 40 ja 41 kappaleessa esitetyistä syistä.

               (39)

               Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä väitti, että komission olisi pitänyt vähentää tämän etuyhteydessä olevan yrityksen jalostuskustannukset perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla kahdesta syystä. Ensinnäkin siksi, että se olisi johdonmukaista etuyhteydessä olevalle, Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivalle yritykselle aiheutuneiden, laippoihin liittyvien jalostuskustannusten vähennyksen kanssa (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 42 kappale). Ja toiseksi siksi, että komissio oli vähentänyt jalostuskustannukset aiemmissa tapauksissa silloinkin, kun jalostuskustannukset unionissa olivat korkeammat kuin alkuperämaassa aiheutuneet kustannukset.

               (40)

               Kuten (13)–(17) kappaleessa selitetään, pinnoittamattomat putket eivät kuulu tuotteen määritelmän piiriin. Komissio jätti vastaavasti vientihintaa koskevien laskelmien ulkopuolelle kaiken myynnin, joka liittyy unionissa jatkojalostettuihin pinnoittamattomiin putkiin. Näin ollen valituksen tekijän väite on perusteeton ja hylätään.

               (41)

               Väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa (ks. sen johdanto-osan 42 ja 43 kappale) molempiin vientiä harjoittaviin tuottajiin etuyhteydessä olevien, Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien yritysten jalostuskustannukset, jotka liittyivät laippojen lisäämiseen ja putkien lyhyemmäksi leikkaamiseen, vähennettiin määritettäessä vientihintaa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti.

               (42)

               Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal esitti, että siihen etuyhteydessä olevan, Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivan yrityksen myymät laippaputket olisi jätettävä pois tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmästä ja näin ollen yrityksen polkumyyntimarginaalia koskevista laskelmista.

               (43)

               Edellä (19)ja (20) kappaleessa esitetyistä syistä komissio ei pitänyt asianmukaisena laippaputkien jättämistä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Laippaputkia, joiden osuus etuyhteydessä olevien tuojien kokonaismyynnistä oli vain vähäinen, ei kuitenkaan otettu huomioon vientihinnan määrittämisessä.

               (44)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal väitti, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten sekä voiton vähentäminen, joka tehtiin siihen etuyhteydessä olevien, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien yritysten vientihinnan määrittämiseksi perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, oli kohtuuton, koska vähennykset olivat väitteen mukaan ilmeisen liiallisia. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yritys toisti väitteensä muttei esittänyt mitään uutta näyttöä. Se esitti seuraavan väitteen.

               (45)

               Ensinnäkin todettiin, että myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin vaikutti kahden siihen etuyhteydessä olevan, unionissa toimivan yrityksen jalostustoiminta. Yritys ehdotti, että tämän sijasta käytettäisiin siihen etuyhteydessä olevan, Espanjassa toimivan yrityksen ilmoittamia myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia; tällä yrityksellä ei ollut jalostustoimintaa tutkimusajanjaksolla. Yritys ehdotti toisena vaihtoehtona, että myynti-, yleis- ja hallintokustannuksista jätetään pois Italiassa toimivalle, etuyhteydessä olevalle yritykselle aiheutuneet erityiset kustannukset, jotka liittyvät jalostustoimintaan ja/tai kolmansiin maihin suuntautuvaan vientitoimintaan. Tätä varten se toimitti lisätietoja. Komissio tarkasti nämä tiedot tehdessään toisen tarkastuskäynnin etuyhteydessä olevaan yritykseen Italiassa. Samanlaisia tietoja ei toimitettu Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivasta etuyhteydessä olevasta yrityksestä, mutta pääteltiin, että vientihinnan oikaisemiseen olisi sovellettava samoja oikaistuja myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia kuin Italiassa etuyhteydessä olevan yrityksen osalta.

               (46)

               Komissio hylkäsi ensimmäisen väitteen, koska se piti asianmukaisena, että muodostettaessa laskennallista vientihintaa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti olisi käytettävä kullekin etuyhteydessä olevalle yritykselle aiheutuneita tosiasiallisia myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia. Komissio ei ymmärrä, miksei tosiasiallisten kustannusten ottamista lähtökohdaksi voida pitää kohtuullisena perustana.

               (47)

               Toista vaihtoehtoa komissio piti perusteltuna, koska molempien kauppiaiden osalta jalostettujen tuotteiden myynti unionissa jätettiin pois vientihinnan määrittämisestä. Tämän perusteella voitiin myös jakaa kustannukset niin, että jalostustoimintaan liittyvät kustannukset jätettiin ulkopuolelle. Komissio hyväksyi, että osa kustannuksista liittyi yksinomaan pinnoittamattomien putkien (jotka eivät kuulu tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään, kuten edellä on mainittu) jalostukseen, sen jälkeen kun se oli toisen tarkastuskäynnin aikana tarkastanut Italiassa toimivan etuyhteydessä olevan yrityksen osalta toimitettujen myynti-, yleis- ja hallintokustannusten lisäerittelyn. Näin ollen jalostustoimintaan liittyviä myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia ei otettu huomioon muodostettaessa laskennallista vientihintaa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivan etuyhteydessä olevan yrityksen osalta ei tehty oikaisuja myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin, koska yritys ei toimittanut alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen näistä kustannuksista lisäerittelyä. Kaikki kolmansiin maihin suuntautuvaan vientitoimintaan liittyvät kustannukset oli jo vähennetty alustavassa vaiheessa kaikkien unionissa toimivien etuyhteydessä olevien yritysten osalta.

               (48)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal väitti, että sen ryhmän rakenne muuttui tutkimusajanjakson jälkeen ja ettei vienti enää tapahdu Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Espanjassa sijaitsevien siihen etuyhteydessä olevien tuojien kautta. Väitetyillä muutoksilla ryhmän rakenteessa tutkimusajanjakson jälkeen ei kuitenkaan voi olla vaikutusta polkumyyntimarginaaleihin, jotka vahvistettiin tutkimusajanjaksoa koskevien tarkastettujen tietojen perusteella. Sen vuoksi kyseinen väite hylättiin.

               (49)

               Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että komissio sovelsi erilaista oikaisua yhtäältä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin ja toisaalta voittoon. Myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten oikaisussa komissio käytti tosiasiallisesti aiheutuneita myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia, kun taas voiton oikaisussa tosiasialliset määrät korvattiin teoreettisella määrällä.

               (50)

               Kyseisen etuyhteydessä olevan yrityksen toiminta oli tappiollista tutkimusajanjaksolla. Sen vuoksi ei ollut tosiasiallista voittomarginaalia, jota olisi voitu käyttää. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 43 kappaleessa todetaan, koska muuta järkevää vertailuarvoa ei ollut, käytettiin 3,7 prosentin keskimääräistä voittoa, jota pidettiin etuyhteydettömän tuojan kohtuullisena voittona. Komissio katsoo, että tämän tasoisen voiton käyttäminen oli tarkempaa kuin etuyhteydessä olevan tuojan voittotason käyttäminen, jos tällainen voittotaso edes olisi ollut käytettävissä.

               (51)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti myös, että siihen etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten täysiä myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia ei pitäisi vähentää vientihinnan muodostamisen yhteydessä. Yritys väitti, että sen tytäryhtiöt unionissa hoitavat tuojan samoin kuin sen myyntiyksikön tehtäviä. Se totesi, että vientihinnan muodostamisen yhteydessä olisi vähennettävä vain ne siihen etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten myynti-, yleis- ja hallintokustannukset, jotka liittyvät niiden toimintaan tuojina. Väite esitettiin uudestaan lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen, mutta mitään uusia seikkoja ei tuotu esiin.

               (52)

               Komissio hylkäsi väitteen seuraavista syistä. Ensinnäkin vientiä harjoittava tuottaja vei tutkimusajanjakson aikana tuotteita myös suoraan unioniin – tosin vain pieniä määriä – eikä pelkästään siihen etuyhteydessä olevien yritysten kautta. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että vientiä harjoittava tuottaja on vastannut unioniin suuntautuvaan vientimyyntiin liittyvistä kustannuksista myös Intiassa (esim. unioniin suuntautuvasta vientimyynnistä vastaava henkilöstö ja muut myynti-, yleis- ja hallintokustannukset). Tämä osoittaa, että vientitoiminta ja yrityksen siihen liittyvät kustannukset jaettiin emoyhtiön ja siihen etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten kanssa. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yritys väitti, että siihen etuyhteydessä olevat, unionissa toimivat yritykset hoitivat keskeiset markkinointitoimet ja näin ollen vastasivat niihin liittyvistä kustannuksista. Tämä ei kuitenkaan ole ristiriidassa komission arvioinnin kanssa, koska yritys tunnusti, että joistakin unioniin suuntautuvaan vientimyyntiin liittyvistä kustannuksista vastasi myös emoyhtiö. Sen vuoksi väite, jonka mukaan siihen etuyhteydessä olevat, unionissa sijaitsevat yritykset ovat emoyhtiön myyntiyksikköjä, hylättiin.

               (53)

               Toiseksi markkinointi-, mainonta- ja muut toimet, jotka liittyvät asiakkaiden etsimiseen unionissa, ovat tyypillisesti tuojan toteuttamia toimia, ja tuoja myös yleensä vastaa niihin liittyvistä kustannuksista. Nämä kustannukset ovat osa tuotteen myyntiin liittyviä kustannuksia. Lisäksi yrityksen vientitoimintaan osoittamia kustannuksia ei olisi aiheutunut, ellei tarkasteltavana olevaa tuotetta olisi tuotu unioniin. Sen vuoksi vientiä harjoittavan tuottajan vienti- ja tuontitoiminnan välille tekemä ero ei ollut perusteltu ja olisi hylättävä. Unionissa toimivien etuyhteydessä olevien yritysten kustannukset, jotka liittyvät tarkasteltavana olevan tuotteen tai muiden tuotteiden kolmansiin maihin suuntautuvaan vientiin, on jo vähennetty näiden yksikköjen myynti-, yleis- ja hallintokustannuksista.

               (54)

               Koska asiasta ei esitetty muita huomautuksia, komissio vahvisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 33–48 kappaleessa esitetyt päätelmät.

         2.3   Vertailu

               (55)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL totesi, että yrityksen sisäisiä luottokustannuksia eli Intiassa sijaitsevan emoyhtiön ja siihen etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten välisiä luottokustannuksia ei olisi pitänyt vähentää perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan g alakohdan nojalla, koska komissio ei hyväksynyt vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen EU:ssa etuyhteydessä olevien yritysten välistä siirtohintaa. Lisäksi komissio oli jo vähentänyt etuyhteydessä olevien, unionissa toimivien yritysten luottokustannukset, jotka liittyivät niiden riippumattomille asiakkaille suuntautuvaan myyntiin, määrittäessään vientihintaa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla. Tämä väite hyväksyttiin.

               (56)

               Sama vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että normaaliarvosta olisi vähennettävä tullinpalautusjärjestelmää ja Focus Product -järjestelmää vastaava summa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan nojalla, jotta voidaan varmistaa tasapuolinen vertailu normaaliarvon ja vientihinnan välillä.

               (57)

               Komissio hylkäsi väitteen seuraavista syistä. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 53 kappaleessa todettiin, oikaisuja ei tehty tullien palautusten osalta, koska vientiä harjoittavat tuottajat eivät osoittaneet, että vientimyyntiä koskevat kantamattomat tai palautetut verot sisältyvät kotimarkkinahintaan. Tämä vahvistettiin myös rinnakkaisessa tukien vastaisessa tutkimuksessa (8), jossa vahvistettiin, että nk. tullinpalautusjärjestelmässä ja Focus Product -järjestelmässä on kyse Intian valtion taloudellisten avustusten muodossa myöntämästä tuesta eikä niitä voida pitää sallittuina tullinpalautusjärjestelminä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelminä.

               (58)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, jonka mukaan normaaliarvosta olisi vähennettävä tullinpalautusjärjestelmää ja Focus Product -järjestelmää vastaava summa. Se ei kuitenkaan toimittanut mitään uusia tosiseikkoja tai perusteita tämän tueksi. Siksi komissio hylkäsi tämän väitteen.

               (59)

               Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä toisti väitteensä, jonka mukaan komission pitäisi soveltaa perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan toisessa virkkeessä säädettyjä kohdennettua polkumyyntiä koskevia poikkeuksellisia menetelmiä.

               (60)

               Komissio ei todennut mitään uusia tekijöitä, jotka antaisivat sille mahdollisuuden poiketa alustavasta arviosta, jonka mukaan kohdennettua polkumyyntiä koskevan menetelmän soveltaminen ei ollut perusteltua.

               (61)

               Koska asiasta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 49–54 kappaleessa esitetyt päätelmät voitiin vahvistaa.

         2.4   Polkumyyntimarginaalit

               (62)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti, että polkumyynti- ja vahinkomarginaalien laskemisessa käytetyt CIF-arvot olivat epäjohdonmukaisia. Yritys väitti erityisesti, että ECL:n polkumyyntimarginaalin laskemisessa nimittäjänä käytetyn CIF-arvon pitäisi olla sama CIF-arvo, jota käytettiin vahinkomarginaalin laskemisessa ja joka osoittaa laskennallisen vientihinnan CIF-tasolla.

               (63)

               Komissio katsoi, että polkumyyntimarginaalin laskemisessa käytetyn nimittäjän olisi oltava se tosiasiallinen CIF-hinta unionin rajalla, jolla tavara on ilmoitettu unionin tulliviranomaisille. Tällä menetelmällä varmistetaan, että polkumyyntimarginaali lasketaan prosenttiosuutena tosiasiallisesta unionin rajalla CIF-hinnasta ja että unionin tulliviranomaiset perivät polkumyyntitullin tämän tosiasiallisen unionin rajalla CIF-hinnan perusteella. Tästä syystä tämä väite hylättiin. Lisäksi sekä polkumyynti- että vahinkolaskelmissa käytetyt vientihinnat unionin rajalla olivat hintoja, jotka muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Sen vuoksi sekä polkumyynti- että vahinkolaskelmissa käytetty menetelmä on johdonmukainen. Tämä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että lopullinen tulli on ilmaistava prosentteina CIF-arvosta, joka on ilmoitettu tulliviranomaisille.

               (64)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä väitti, että kahden vientiä harjoittavan tuottajan polkumyynti- ja vahinkomarginaalien vertailussa tuli esiin poikkeavuus, koska toisella vientiä harjoittavalla tuottajalla oli alempi polkumyyntimarginaali ja korkeampi vahinkomarginaali ja toisella taas tilanne oli vastakkainen.

               (65)

               Tämä ero johtuu siitä, että edellä esitetyistä syistä näiden kahden vientiä harjoittavan tuottajan sekä vientihinta että normaaliarvo (suurimmaksi osaksi) muodostettiin laskennallisesti. Sen vuoksi polkumyyntimarginaalit osoittavat yritysten kustannusrakennetta eivätkä niinkään etuyhteydettömiltä asiakkailta tosiasiallisesti veloitettuja hintoja Intian kotimarkkinoilla ja unionin markkinoilla.

               (66)

               Valituksen tekijä väitti, että pinnoittamattomien putkien poisjättämisen vuoksi yhden vientiä harjoittavan tuottajan polkumyyntimarginaali aliarvioitiin ja se olisi asetettava korkeammaksi. Koska komissio päätti jättää pinnoittamattomat putket tuotteen määritelmän ulkopuolelle (13)–(19) kappaleessa esitetyistä syistä, väite on perusteeton ja se hylättiin sen vuoksi.

               (67)

               Valituksen tekijä väitti myös, että polkumyyntimarginaalia koskevissa laskelmissa pitäisi ottaa huomioon hintatasot tutkimusajanjakson jälkeen. Se väitti erityisesti, että tutkimusajanjakson jälkeen vientiä harjoittavat tuottajat alensivat hintojaan unionin markkinoilla, mutta niiden hinnat Intian kotimarkkinoilla pysyivät väitteen mukaan vakaina.

               (68)

               Valituksen tekijä toi perustellusti esiin, että ”tavallisesti”-sanan käyttö perusasetuksen 6 artiklan 1 kohdassa sallii kuitenkin poikkeuksia kiellosta ottaa huomioon tietoja, jotka liittyvät tutkimusajanjakson jälkeiseen ajanjaksoon
                   (9). Pyyntö uuden vientihinnan ja normaaliarvon laskemisesta molemmille vientiä harjoittaville tuottajille tutkimusajanjakson jälkeiseltä kaudelta edellyttäisi kuitenkin, että komissio käynnistää uuden täysimittaisen tutkimuksen, jossa kerättäisiin vientiä harjoittavilta tuottajilta tietoja ja tarkastettaisiin ne. Tämä ei ole teknisesti eikä oikeudellisesti mahdollista tämän menettelyn puitteissa. Tästä syystä tämä väite hylättiin.

               (69)

               Koska muita huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 55 ja 56 kappaleessa esitetty polkumyyntimarginaalien laskemiseen käytetty menetelmä voitiin vahvistaa.

               (70)

               Kun otetaan huomioon normaaliarvoon ja vientihintaan tehdyt oikaisut ja koska muita huomautuksia ei esitetty, lopulliset polkumyyntimarginaalit ilmaistuna prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana ovat seuraavat:

                           Yritys

                           Polkumyyntimarginaali

                           Jindal Saw Ltd

                           19,0 %

                           Electrosteel Castings Ltd

                           4,1 %

                           Koko maata koskeva marginaali

                           19,0 %

         3.   VAHINKO

   3.1   Alustavat huomautukset

               (71)

               Useat osapuolet väittivät, että alustavat päätelmät eivät sisältäneet riittävästi tietoja unionin kulutuksesta, tuonti- ja vientitilastoista ja makro- ja mikrotalouden indikaattoreista vahingon määrittämistä varten. Väite hyväksyttiin osittain, ja vahinkoindikaattoreista esitetään jäljempänä lisätietoja, joskin vain vaihteluväleinä, jotta voidaan suojata legitiimejä vaatimuksia luottamuksellisuudesta.

               (72)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen saatujen huomautusten perusteella komissio havaitsi, että se oli osoittanut osan unionin tuotannonalan vientimyynnistä myyntiin unionissa. Korjattujen myyntilukujen vuoksi tiettyihin vahinkoindikaattoreihin – kuten unionin kokonaiskulutukseen, vientiä harjoittavien tuottajien markkinaosuuteen, unionin tuotannonalan markkinaosuuteen ja unionin myyntihintaan – liittyviin vaihteluväleihin ja/tai indekseihin on tehty hienoisia muutoksia/oikaisuja. Näillä oikaisuilla oli kuitenkin vain vähäistä vaikutusta vahinkoindikaattoreihin, eivätkä ne vaikuttaneet suuntauksiin tai muuttaneet päätelmää, jonka mukaan merkittävää vahinkoa aiheutui.

         3.2   Unionin tuotannonalan ja unionin tuotannon määritelmä

               (73)

               Tutkimusajanjakson aikana samankaltaista tuotetta valmisti kolme tuottajaa unionissa. Nämä tuottajat muodostavat perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ’unionin tuotannonalan’.

               (74)

               Koska unionin tuottajia on vain kolme ja koska SG PAM -ryhmä toimitti tiedot tytäryhtiöistään ja arviot ainoan yhteistyöstä kieltäytyneen unionin tuottajan osalta (Tiroler Rohre GmbH, jäljempänä ’TRM’), kaikki luvut esitetään indeksoituina tai vaihteluväleinä, jotta voidaan suojata tutkimuksessa yhteistyössä toiminutta toista unionin tuottajaa koskevien tietojen luottamuksellisuus.

               (75)

               Unionin kokonaistuotannoksi tutkimusajanjaksolla vahvistettiin 590 000 tonnia – 610 000 tonnia. Komissio määritti unionin kokonaistuotannon määrän unionin tuotannonalaa koskevien saatavilla olevien tietojen, esimerkiksi yhteistyöstä kieltäytynyttä tuottajaa koskevien valituksessa esitettyjen tietojen ja yhteistyössä toimineilta unionin tuottajilta tutkimuksen kuluessa kerättyjen tietojen perusteella. Kahden yhteistyössä toimineen unionin tuottajan osuus unionin kokonaistuotannosta on noin 96 prosenttia.

         3.3   Unionin kulutus

               (76)

               Komissio määritti unionin kulutuksen unionin tuotannonalan unionissa tapahtuneen myynnin sekä kolmansista maista unioniin tulevan tuonnin perusteella. Komissio määritti unionin tuotannonalan kokonaismyynnin yhteistyössä toimineilta unionin tuottajilta kerättyjen tietojen sekä yhteistyöstä kieltäytynyttä tuottajaa koskevien valituksessa esitettyjen tietojen perusteella. Tuontimäärät saatiin Eurostatin tiedoista, ja niitä verrattiin yhteistyössä toimineiden intialaisten tuottajien toimittamiin tietoihin.

               (77)

               Unionin kulutus kehittyi seuraavasti:

                  Unionin kulutus

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Kulutus (1 000  tonnia)

                           570–620

                           490–540

                           460–510

                           520–570

                              Indeksi

                              100

                              87

                              83

                              93

                              Lähde: kyselylomakevastaukset, valitukseen sisältyneet tiedot ja Eurostat.

               (78)

               Unionin kulutus laski tarkastelujakson aikana 7 prosenttia. Unionin kulutuksen kuvaaja on u:n muotoinen: kulutus väheni merkittävästi vuosien 2011 ja 2012 välillä (yli 13 %), väheni edelleen vuonna 2013 ja lisääntyi tutkimusajanjaksolla. Tätä muotoa selittää osaksi se, että pallografiittirautaputkien loppukäyttäjiä ovat vedenjakelu-, viemäröinti- ja kastelualan yritykset. Nämä ovat useimmiten julkisyhteisöjä, jotka ovat riippuvaisia valtion rahoituksesta. Vuosina 2011 ja 2012 talouskriisi syveni valtion velkakriisiksi, jolla oli heijastusvaikutuksia myös vuoteen 2013 ja joka sai unionin valtiot vähentämään julkisia investointeja ja menoja. Tämä selittää huomattavaa laskua pallografiittirautaputkien kysynnässä etenkin esimerkiksi Espanjassa, Portugalissa ja Italiassa.

         3.4   Tuonti Intiasta

   3.4.1   Intiasta tulevan tuonnin määrä ja markkinaosuus

               (79)

               Komissio vahvisti tuonnin määrän Eurostatin tietojen perusteella. Eurostatin tietoja verrattiin vientiä harjoittavien tuottajien toimittamiin tietoihin, ja erot olivat merkityksettömän pieniä. Koska pinnoittamattomat putket jätettiin pois tuotteen määritelmästä, komissio poisti Intiasta tuotujen pinnoittamattomien putkien määrän kokonaistuonnin määrästä niinä vuosina, joina pinnoittamattomia putkia tuotiin eli vuonna 2013 ja tutkimusajanjaksolla. Tuonnin markkinaosuus määritettiin samalla tavalla.

                  Tuonnin määrä ja markkinaosuus

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Intiasta peräisin olevan tuonnin määrä (1 000  tonnia)

                           75–85

                           60–70

                           70–80

                           80–100

                           Tuontimäärä (indeksi)

                              100

                              83

                              94

                              110

                           Markkinaosuus %

                           13–15

                           13–15

                           15–17

                           17–19

                           Markkinaosuus (indeksi)

                              100

                              95

                              112

                              118

                              Lähde: Eurostat ja kyselylomakevastaukset.

               (80)

               Vaikka markkinat supistuivat, tuontimäärät Intiasta lisääntyivät yli 10 prosenttia tarkastelujaksolla. Samalla jaksolla intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien markkinaosuus kasvoi lähes 18 prosenttia. On syytä huomata, että vuosina 2012–2013, jolloin unionin kulutus pysytteli alhaisella tasolla ja jopa supistui entisestään, Intiasta tuleva tuonti lisääntyi merkittävästi (yli 10 %) ja kasvatti markkinaosuuttaan lähes 17 prosenttia. Tuonti Intiasta jatkoi merkittävää kasvua tutkimusajanjaksolla, ja sen markkinaosuus kasvoi vielä 6 prosenttia vuoden 2013 ja tutkimusajanjakson välillä.

         3.4.2   Intiasta tulevan tuonnin hinnat

               (81)

               Komissio vahvisti tuontihinnat Eurostatin tietojen perusteella voidakseen analysoida hinnan kehityksen suuntauksia. Koska pinnoittamattomat putket jätettiin pois tuotteen määritelmästä, komissio poisti Intiasta tuotujen pinnoittamattomien putkien arvon ja määrän keskimääräistä hintaa koskevista laskelmista niinä vuosina, joina pinnoittamattomia putkia tuotiin eli vuonna 2013 ja tutkimusajanjaksolla.

               (82)

               Intiasta unioniin tulevan tuonnin keskimääräinen hinta kehittyi seuraavasti:

                  Tuontihinnat

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Intia (euroa/tonni)

                           665

                           703

                           671

                           664

                              Indeksi

                              100

                              106

                              101

                              100

                              Lähde: Eurostat ja kyselylomakevastaukset.

               (83)

               Hinnat kohosivat vuosien 2011 ja 2012 välillä 6 prosenttia, minkä jälkeen ne putosivat vuonna 2013 ja olivat tutkimusajanjaksolla samalla tasolla kuin tarkastelujakson alussa.

         3.4.3   Hinnan alittavuus

               (84)

               Komissio määritti hintojen alittavuuden tutkimusajanjaksolla vientiä harjoittavien tuottajien ja unionin tuotannonalan toimittamien tietojen perusteella vertaamalla

                           a)

                           etuyhteydettömiltä asiakkailta unionin markkinoilla veloitettuja unionin tuottajien tuotelajikohtaisia painotettuja keskimääräisiä myyntihintoja, jotka on oikaistu noudettuna lähettäjältä -tasolle; ja

                           b)

                           vastaavia intialaisten yhteistyössä toimineiden tuottajien ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta unionin markkinoilla veloittamia tuotelajikohtaisia painotettuja keskimääräisiä hintoja, jotka on määritetty CIF-tasolla ja oikaistu asianmukaisesti tuonnin jälkeisten kustannusten huomioon ottamiseksi.

               (85)

               Molemmat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että valituksen tekijän myymien ja niiden myymien tuotteiden välillä oli merkittäviä eroja, jotka vaikuttavat tasapuoliseen hintojen vertailtavuuteen. Ne väittivät etenkin, että ne eivät valmista putkia, jotka on varustettu lukittavalla muhviliitoksella, jota SG PAM myy tuotemerkillä ”Universal joint”. Ne eivät myöskään valmista ohuille putkille automaattiliitoksia, jotka sopisivat SG PAM:n Blutop-tuotevalikoimassa käytettyihin muoviputkiin. Lisäksi ne väittivät, etteivät ne valmista putkia, joiden sisäosassa on termoplastinen vuoraus ja jollaisia SG PAM myy tuotenimellä ”Ductan” ja käyttää Blutop-tuotevalikoimassaan. Pallografiittirautaputkien käyttäjät unionissa vahvistivat nämä väitteet ja myös sen, että kumpikaan intialaisista yhteistyössä toimineista vientiä harjoittavista tuottajista ei voisi toimittaa vastaavia tuotteita. Sen vuoksi komissio jätti SG PAM:n Universal joint -liitoksella varustetut putket sekä sen Blutop-tuotevalikoiman pois hinnan alittavuutta ja vahinkomarginaalia koskevista laskelmista. Poisjättäminen vaikutti alle 10 prosenttiin liiketoimien määrästä.

               (86)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä väitti, että Universal joint -liitoksella varustettujen putkien jättäminen pois laskelmista oli perusteetonta, koska vientiä harjoittavilla tuottajilla on tekninen ratkaisu, jolla liitos voidaan korvata. Komissio muistutti, että useat käyttäjät olivat vahvistaneet, että vientiä harjoittavat tuottajat eivät pysty toimittamaan putkia, jotka on varustettu lukittavalla muhviliitoksella. Tässä tutkimuksessa liitoksen tyyppiä ei kuitenkaan pidetty olennaisena tekijänä, jonka perusteella eri tuotelajit voidaan erottaa toisistaan hintavertailua varten. Sen vuoksi tuotelajikohtaista tasapuolista hintavertailua ei voitu tehdä. Kun otetaan huomioon tällä liitoksella varustettujen tuotteiden vähäinen määrä, tasapuolisen hintavertailun vaikeus ja se, että valtaosa tuotelajeista oli hintojen alittavuutta ja vahinkomarginaalia koskevien laskelmien kohteena (ks. (91) kappale), komissio katsoi edelleen, että lukittavalla muhviliitoksella varustettujen putkien jättäminen hintojen alittavuutta koskevien laskelmien ulkopuolelle oli asianmukaista.

               (87)

               Jindal väitti myös, että muut fyysiset erot muun muassa ulkopinnoitteessa ja sisävuorauksessa vaikuttavat hintojen vertailukelpoisuuteen, minkä vuoksi myös niiden osalta olisi tehtävä oikaisu tai ne olisi jätettävä pois laskelmista. Nämä väitteet kuitenkin hylättiin. Sekä unionin tuotannonala että intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat olivat ilmoittaneet myyneensä unionissa tuotelajeja, joiden fyysiset ominaisuudet olivat verrattavissa toisiinsa, minkä vuoksi näiden muiden väitettyjen erojen osalta oli tehty tasapuolinen vertailu hintojen alittavuutta ja vahinkomarginaalia koskevia laskelmia varten.

               (88)

               Kuten (43) kappaleessa selitettiin, laippaputkia ei otettu huomioon määritettäessä vientiä harjoittavien tuottajien vientihintaa. Tämän vuoksi myös unionin tuotannonalan saman tuotteen myynti jätettiin pois hintojen alittavuutta koskevista laskemista. Unionin markkinoilla myytyjen laippaputkien määrä oli erittäin vähäinen (alle 1 %).

               (89)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal väitti, että komission tekemät oikaisut vientihintaan eli myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia ja voittoa koskevat oikaisut ovat vastoin WTO:n oikeuskäytäntöä. Sama vientiä harjoittava tuottaja väitti, että tällaiset oikaistut vientihinnat (jotka ovat toisinaan 0 tai jopa negatiivisia) eivät voi toimia perustana, kun arvioidaan, onko polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheuttanut vahinkoa unionin tuotannonalalle. Komissio ei ole samaa mieltä asiasta. Komission vakiintuneen käytännön mukaisesti myös unionin tuottajien hintoja on oikaistu noudettuna lähettäjältä -tasolle vähentämällä muun muassa kuljetuksiin liittyvät kustannukset. Näin ollen tuojan jälleenmyyntihinnan ja unionin noudettuna lähettäjältä -hinnan vertailu ei olisi tasapuolinen vertailu. Lisäksi ainoa tapaus, jossa vientiä harjoittavan tuottajan hinta oli alle 0, poistettiin hinnan alittavuutta koskevista laskelmista lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen, eikä sillä ollut mitään vaikutusta marginaaleihin.

               (90)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal toi esiin, että komissio ei ollut toimittanut tietoa unionin tuotteiden ja vientiä harjoittavien tuottajien tuotteiden vastaavuudesta tuotelajeittain (tuotevalvontakoodit), minkä vuoksi tuottaja ei kyennyt varmistamaan, oliko komissio analysoinut hintojen alittavuuden merkityksen suhteessa niiden tuotelajien osuuteen, joiden osalta alittavuutta ei havaittu.

               (91)

               Tuotteiden vastaavuus hinnan alittavuutta koskevissa laskelmissa oli 99 ja 95 prosenttia kahden vientiä harjoittavan tuottajan osalta, ja hintojen alittavuutta havaittiin 98 ja 91 prosentissa unionin markkinoilla myydyistä eri tuotelajeista. Kun otetaan huomioon niiden tuotelajien erittäin korkea osuus, joissa esiintyi hintojen alittavuutta, komissio hylkäsi väitteen, jonka mukaan alittavuuden vaikutusta ei ollut analysoitu asianmukaisesti.

               (92)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tata väitti, että unionin tuotannonalan tuotantokustannuksiin perustuva hintojen alittavuus ei soveltunut vahingon tarkasteluun, koska tuotantokustannukset olivat kohonneet korkeiden kiinteiden kustannusten ja ylikapasiteetin vuoksi. Kuten jäljempänä todetaan, hintojen alittavuudessa verrataan hintoja toisiinsa. Hintojen alittavuus on joka tapauksessa vain yksi monesta indikaattorista, joita tarkastellaan sen määrittämiseksi, onko unionin tuotannonalalle aiheutunut merkittävää vahinkoa.

               (93)

               Hintoja, jotka oikaistiin tarvittaessa ja joista oli vähennetty alennukset ja hyvitykset, vertailtiin tuotelajeittain samassa kaupan portaassa tapahtuneiden liiketoimien osalta. Vertailun tulos ilmaistiin prosentteina unionin tuottajien liikevaihdosta tutkimusajanjakson aikana. Tulos osoitti yhteistyössä toimineiden kahden vientiä harjoittavan tuottajan painotetun keskimääräisen hinnan alittavuuden marginaalin olevan 30,9 ja 31,7 prosenttia.

         3.5   Unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne

   3.5.1   Yleiset huomautukset

               (94)

               Mikro- ja makrotaloudelliset tiedot ilmoitetaan vaihteluväleinä ja indeksilukuina, jotta voidaan suojata legitiimejä vaatimuksia luottamuksellisuudesta (ks. (71) kappale).

         3.5.2   Makrotaloudelliset indikaattorit

   3.5.2.1   Tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste

               (95)

               Unionin kokonaistuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Unionin tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Tuotanto (1 000  tonnia)

                           580–600

                           460–480

                           530–550

                           590–610

                           Tuotantomäärä (indeksi)

                              100

                              79

                              91

                              101

                           Tuotantokapasiteetti (1 000  tonnia)

                           1 000 –1 100

                           1 000 –1 100

                           1 000 –1 100

                           1 000 –1 100

                           Tuotantokapasiteetti (indeksi)

                              100

                              100

                              100

                              100

                           Kapasiteetin käyttöaste (%)

                           52–57

                           42–47

                           45–50

                           53–58

                              Lähde: kyselylomakevastaukset ja valitukseen sisältyneet tiedot

               (96)

               Unionin tuotannonalan kokonaistuotanto oli tutkimusajanjaksolla hiukan suurempi kuin vuonna 2011 huolimatta siitä, että myyntiä unionissa oli huomattavasti vähemmän tutkimusajanjaksolla (ks. jäljempänä oleva taulukko). Tuotannon kasvua vuonna 2013 ja tutkimusajanjaksolla selittää vientimyynnin kasvu (ks. (128) kappale).

               (97)

               Kapasiteetti säilyi vakaana koko tarkastelujakson ajan. Kapasiteetin käyttöaste nousi tarkastelujaksolla hienoisesti samaan tahtiin tuotannon kasvun kanssa. Kapasiteetin käyttöaste pysyi kuitenkin suhteellisen matalana (53–58 prosenttia). Pallografiittirautaputkien tuotannonalan kiinteät kustannukset ovat suhteellisen korkeat. Matala kapasiteetin käyttöaste heikentää kykyä kattaa kiinteät kustannukset, mikä saattaa vaikuttaa unionin tuotannonalan kannattavuuteen.

         3.5.2.2   Myyntimäärä ja markkinaosuus

               (98)

               Unionin tuotannonalan myyntimäärä ja markkinaosuus kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Unionin tuotannonalan myyntimäärä ja markkinaosuus

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Myynti (1 000  tonnia)

                           430–470

                           370–410

                           340–380

                           380–420

                           Myyntimäärä (indeksi)

                              100

                              88

                              82

                              89

                           Markkinaosuus (%)

                           78–80

                           76–81

                           73–78

                           71–76

                           Markkinaosuus (indeksi)

                              100

                              101

                              98

                              96

                              Lähde: kyselylomakevastaukset, valitukseen sisältyneet tiedot ja Eurostat

               (99)

               Unionin tuotannonalan myynti väheni 11 prosenttia tarkastelujaksolla ja laski 380 000 tonnista – 420 000 tonniin tutkimusajanjaksolla. Unionin tuotannonalan myyntimäärä laski huomattavasti jyrkemmin kuin kulutuksen määrä, minkä seurauksena sen markkinaosuus pieneni 4 prosenttia tarkastelujaksolla.

               (100)

               ECL väitti, että tonneihin perustuvassa myyntimäärän laskussa ei oteta huomioon, että valituksen tekijä toi markkinoille ja myi enimmäkseen kevyempiä putkia tarkastelujaksolla, minkä vuoksi myynnin lasku on liioiteltua. Väitteen tueksi ei toimitettu mitään näyttöä, minkä vuoksi se oli hylättävä. Komissio kuitenkin jätti hintojen alittavuutta ja vahinkomarginaalia koskevista laskelmista Blutop-tuotevalikoimaan kuuluvat kevyemmät putket (85) kappaleessa esitetyistä syistä.

         3.5.2.3   Kasvu

               (101)

               Tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaiskulutus unionissa väheni tarkastelujaksolla 7 prosentilla. Kulutus laski jyrkästi vuonna 2012 (yli 13 prosenttia), pysyi alhaisena vuonna 2013 ja alkoi sen jälkeen elpyä tutkimusajanjaksolla. Tarkastelujakson alussa unionin tuotannonalan myynti, kolmansista maista tuleva tuonti sekä Intiasta peräisin oleva tuonti laskivat samassa linjassa kulutuksen laskun kanssa. Tarkastelujakson loppuun mennessä unionin kulutus alkoi elpyä, mutta unionin tuotannonala ei kyennyt hyötymään täysin tästä elpymisestä, koska sen sekä myyntimäärä että markkinaosuus unionissa olivat pienentyneet, kun taas Intiasta tuleva tuonti oli kasvattanut markkinaosuuttaan.

         3.5.2.4   Työllisyys ja tuottavuus

               (102)

               Työllisyys ja tuottavuus kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Työntekijöiden lukumäärä ja tuottavuus

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Työntekijät

                           2 400 –2 500

                           2 300 –2 400

                           2 300 –2 400

                           2 400 –2 500

                           Työntekijät (indeksi)

                           100

                           93

                           93

                           99

                           Tuottavuus/työntekijä

                           220–240

                           180–200

                           210–230

                           230–250

                           Tuottavuus (indeksi)

                           100

                           82

                           96

                           102

                              Lähde: kyselyvastaukset

               (103)

               Työllisyys ja tuottavuus olivat tutkimusajanjaksolla samalla tasolla kuin vuonna 2011. Työllisyyden pysyminen ennallaan johtui kuitenkin lähinnä unionin ulkopuolisen myynnin merkittävästä kasvusta (ks. (127) ja (128) kappale), mikä antoi unionin tuotannonalalle mahdollisuuden palkata työntekijöitä uudelleen.

         3.5.2.5   Polkumyyntimarginaalin merkittävyys ja toipuminen aiemmasta polkumyynnistä

               (104)

               Kaikki polkumyyntimarginaalit olivat vähimmäistasoa korkeammat. Tosiasiallisten polkumyyntimarginaalien vaikutus unionin tuotannonalaan oli merkittävä, kun otetaan huomioon asianomaisesta maasta polkumyynnillä tulevan tuonnin määrä ja huomattava hintojen alittavuus.

               (105)

               Kyseessä on ensimmäinen tarkasteltavana olevaa tuotetta koskeva polkumyyntitutkimus. Käytettävissä ei näin ollen ollut tietoja, joiden pohjalta olisi voitu arvioida mahdollisen aiemman polkumyynnin vaikutuksia.

         3.5.3   Mikrotaloudelliset indikaattorit

   3.5.3.1   Hinnat ja niihin vaikuttavat tekijät

               (106)

               Yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien keskimääräiset yksikkömyyntihinnat etuyhteydettömille asiakkaille unionissa kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Myyntihinnat unionissa

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Keskimääräinen yksikkömyyntihinta unionissa (euroa/tonni)

                           990–1 050

                           1 000 –1 060

                           1 020 –1 060

                           1 000 –1 060

                              Indeksi

                              100

                              102

                              104

                              101

                           Yksikkökohtaiset tuotantokustannukset (euroa/tonni)

                           900–950

                           1 000 –1 050

                           900–950

                           850–900

                              Indeksi

                              100

                              110

                              104

                              96

                              Lähde: kyselyvastaukset

               (107)

               Keskimääräinen yksikkömyyntihinta kohosi vuosina 2012 ja 2013, putosi 3 prosenttia tutkimusajanjakson aikana ja palasi sitten tarkastelujakson alun tasolle. Tuotantokustannukset kohosivat vuonna 2012 ja laskivat vuonna 2013 ja tutkimusajanjaksolla, mikä johtui lähinnä pääasiallisen raaka-aineen – rautamalmin ja metalliromun – hintojen laskusta.

               (108)

               Jindal väitti, että unionin tuotannonalan heikkenevä kannattavuus ei ole johdonmukainen sen seikan kanssa, että unionin tuotannonalan yksikkömyyntihinnan ja tuotantokustannusten välinen ero kasvoi tutkimusajanjaksolla. Komissio kiistää tämän väitteen. Edellä olevassa taulukossa esitettyjä tuotantokustannuksia ei käytetty kannattavuutta laskettaessa. Tuotantokustannukset vahvistettiin tarkasteltavana olevan tuotteen valmistuskustannusten ja myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten perusteella neljän unionissa yhteistyössä toimineen tuotantoyrityksen osalta. Kannattavuus puolestaan laskettiin käyttämällä perustana samankaltaisen tuotteen unionin etuyhteydettömille asiakkaille suuntautuvan myynnin nettovoittoa (ennen veroja) prosentteina myynnin liikevaihdosta, joka sisältää myytyjen tavaroiden kustannukset, myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset, T&K-kustannukset ja tietyt muut kustannukset kaikkien unionin yhteistyössä toimineiden tuotantoyritysten sekä niiden myynnistä vastaavien tytäryhtiöiden osalta. Sen vuoksi kannattavuus voi kehittyä eri tavalla kuin yksikkömyyntihinnat ja tuotantokustannukset.

         3.5.3.2   Työvoimakustannukset

               (109)

               Yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien keskimääräiset työvoimakustannukset kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohti

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Työvoimakustannukset (tuhatta euroa/työntekijä/vuosi)

                           56–58

                           56–58

                           58–60

                           58–60

                              Indeksi

                              100

                              100

                              103

                              104

                              Lähde: kyselyvastaukset

               (110)

               Keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohden nousivat tarkastelujaksolla 4 prosenttia. Eurostatin tietojen mukaan nousu oli hillitympää kuin palkkojen yleinen nousu unionissa.

               (111)

               Jindal toi esiin, että komissio ei toimittanut Eurostatin tietoja, joita se käytti sen väitteensä tueksi, että unionin tuotannonalan työvoimakustannukset kohosivat vähemmän kuin teollisuuden alalla kokonaisuudessaan unionissa. Komissio selvensi, että Euroopan unionin koko teollisuuden alan työvoimakustannusten vuotuinen kasvu Eurostatin (10) mukaan oli 6,9 prosenttia vuosien 2011 ja 2014 välillä ja lähes 5 prosenttia vuosien 2011 ja 2013 välillä.

         3.5.3.3   Varastot

               (112)

               Yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien varastot kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Varastot

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Loppuvarastot (1 000  tonnia)

                           110–130

                           80–100

                           80–100

                           90–110

                           Loppuvarastot (indeksi)

                              100

                              74

                              73

                              82

                           Loppuvarastot suhteessa tuotantoon (%)

                           20–22

                           20–22

                           16–18

                           16–18

                              Lähde: kyselyvastaukset

               (113)

               Loppuvarastot pienenivät tarkastelujakson aikana. Varastojen pieneneminen johtui lähinnä aiempaa tiukemmista käyttöpääomavaatimuksista, jotka unionin tuotannonalan hallinto oli ottanut käyttöön.

         3.5.3.4   Kannattavuus, kassavirta, investoinnit, investointien tuotto ja pääoman saanti

               (114)

               Yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien kannattavuus, kassavirta, investoinnit ja investointien tuotto kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Kannattavuus, kassavirta, investoinnit ja investointien tuotto

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Riippumattomille asiakkaille unionissa tapahtuneen myynnin kannattavuus (% liikevaihdosta)

                           2,5–3,0

                           – 5,5– – 6,0

                           – 1,0– – 1,5

                           1,5–2,0

                           Kassavirta (miljoonaa euroa)

                           8–10

                           7–9

                           5–7

                           8–10

                           Kassavirta (indeksi)

                              100

                              92

                              67

                              101

                           Investoinnit (miljoonaa euroa)

                           18–20

                           11–12

                           13–15

                           22–24

                           Investoinnit (indeksi)

                              100

                              60

                              67

                              120

                           Investointien tuotto (%)

                           49

                           – 155

                           – 29

                           20

                              Lähde: kyselyvastaukset

               (115)

               Komissio määritti yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien kannattavuuden ilmaisemalla samankaltaisen tuotteen myynnistä etuyhteydettömille asiakkaille unionissa saadun nettovoiton ennen veroja prosentteina tämän myynnin liikevaihdosta. Unionin tuotannonalan kannattavuus laski 2,5–3,0 prosentista vuonna 2011 1,5–2,0 prosenttiin tutkimusajanjaksolla; kannattavuus oli negatiivista vuosina 2012 ja 2013.

               (116)

               Nettokassavirralla tarkoitetaan yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien kykyä rahoittaa toimintaansa itse. Kassavirta pysyi samantasoisena vuonna 2011 ja tutkimusajanjaksolla.

               (117)

               Investointien taso oli tutkimusajanjaksolla korkeampi kuin vuonna 2011. Vuosina 2012 ja 2013 investointien taso oli kuitenkin paljon matalampi, eikä tutkimusajanjaksolla tapahtunut nousu riittänyt kompensoimaan aiempien vuosien laskua. Investointien kasvua tutkimusajanjaksolla selittää pääasiassa yhden yhteistyössä toimineen unionin tuottajan yksi suuri investointi, jolla korvattiin rikkoutuneen laitteen keskeinen osa. Investointien tuotto on voitto prosentteina investointien nettokirjanpitoarvosta. Investointien tuotto oli tutkimusajanjaksolla huomattavasti matalampi kuin vuonna 2011.

         3.6   Vahinkoa koskevat päätelmät

               (118)

               Unionin tuotannonala menetti markkinaosuuttaan 4 prosenttia laskevilla markkinoilla, ja sen myynti unionin markkinoilla väheni 11 prosenttia. Kapasiteetin käyttöaste pysyi alhaisena koko tarkastelujakson ajan, vaikkakin se kasvoi hieman verrattuna tarkastelujakson alkuun, mikä johtui pääasiassa unionin tuotannonalan viennin merkittävästä kasvusta. Vaikka unionin tuotannonala on jossakin määrin toipunut vuosien 2012 ja 2013 negatiivisista tuloksista, sen kannattavuus on kaiken kaikkiaan laskenut tarkastelujaksolla ja oli vain 1,5–2,0 prosenttia eli huomattavasti alle tavoitevoiton, joka on vahvistettu 5 prosenttiin (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 126 kappale).

               (119)

               Se, että jotkin muut vahinkoindikaattorit, kuten tuotanto, kapasiteetin käyttöaste, tuottavuus, kassavirta, investoinnit tai investointien tuotto, pysyivät suhteellisen vakaina tai jopa kohenivat, ei voi muuttaa sitä päätelmää, että unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävää vahinkoa (ks. (122) kappale).

               (120)

               Vientiä harjoittavat tuottajat ja Tata väittivät, että koska useat indikaattorit osoittivat positiivista/vakaata suuntausta, unionin tuotannonala ei ole tilanteessa, jossa sille aiheutuu vahinkoa. Komissio hylkäsi tämän väitteen. Ensinnäkin perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa todetaan, että unionin tuotannonalaa tutkittaessa on arvioitava kaikki taloudelliset tekijät ja indikaattorit, jotka vaikuttivat unionin tuotannonalan tilanteeseen, eikä yksi tai useampi näistä tekijöistä välttämättä ole ratkaiseva. Toiseksi, merkittävän vahingon esiintymisen toteamiseksi ei ole tarpeen, että kaikki asiaan liittyvät taloudelliset tekijät ja indikaattorit osoittavat negatiivista suuntausta. Lisäksi vakaan tai jopa positiivisen suuntauksen esiintymisen joissakin vahinkoindikaattoreissa ei tarkoita sitä, etteikö merkittävää vahinkoa olisi aiheutunut. Päätelmien on perustuttava kaikkien indikaattoreiden yleiseen arviointiin, ja tämä on vahvistettu eurooppalaisessa oikeuskäytännössä (11).

               (121)

               Alhainen kannattavuus yhdistettynä myynnin ja markkinaosuuden menetykseen unionissa tarkoittaa sitä, että unionin tuotannonalan talous- ja rahatilanne on vaikea.

               (122)

               Edellä esitetyn kaikkia merkityksellisiä vahinkoindikaattoreita koskevan yleisen analyysin perusteella ja ottaen huomioon unionin tuotannonalan vaikean taloudellisen ja rahoituksellisen tilanteen päätellään, että sille on aiheutunut perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa.

         4.   SYY-YHTEYS

               (123)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat ja Tata väittivät, että unionin tuotannonalan tilanteen ja Intiasta tulevan tuonnin välillä ei ole ajallista yhteyttä ja että unionin tuotannonalan vahingollinen tilanne ei ole aiheutunut Intiasta tulevasta tuonnista. Ne väittivät etenkin, että unionin tuotannonalan toiminta palasi kannattavalle tasolle ja että se kasvatti myyntimääräänsä tutkimusajanjaksolla, vaikka tuonti Intiasta oli korkealla tasolla. Ne väittivät myös, että komissio ei arvioinut asianmukaisesti muita tekijöitä, etenkään talouskriisiä ja unionin tuotannonalan ylikapasiteettia, vahingon pääasiallisena syynä. Nämä väitteet toistettiin lähes samanlaisina lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen.

               (124)

               Kun analysoidaan, onko polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheuttanut vahinkoa perusasetuksen 3 artiklan 6 kohdan mukaisesti, on kiinnitettävä erityishuomiota siihen, onko polkumyyntituonnin hintojen alittavuus ollut merkittävää. Tätä varten on suoritettava vertailu unionin tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan nähden. Komissio analysoi, oliko tuonti vaikuttanut merkittävästi hintojen alenemiseen tai estänyt hintojen kohoamista, joka muutoin olisi tapahtunut. Komissio muistuttaa, että matalilla hinnoilla tulevan polkumyyntituonnin aiheuttama jatkuva hintapaine, joka ei anna unionin tuotannonalalle mahdollisuutta mukauttaa myyntihintojaan, saattaa muodostaa perusasetuksessa tarkoitetun polkumyyntituonnin ja vahingon välisen syy-yhteyden (12).

               (125)

               Komissio totesi väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 102 kappaleessa, että unionin kulutuksen merkittävä lasku vuosina 2011 ja 2012 johtui globaalista talouskriisistä ja julkisten menojen supistuksista ja että kulutuksen lasku vaikutti unionin tuotannonalan tilanteeseen tarkastelujakson alussa. Vuodesta 2013, jolloin unionin kulutus oli edelleen vähäistä, tutkimusajanjakson loppuun asti Intiasta polkumyynnillä unioniin tuleva tuonti kuitenkin lisääntyi merkittävästi (16 %) verrattuna koko tarkastelujakson aikaiseen 10 prosentin kokonaiskasvuun. Samaan aikaan Intiasta tuleva tuonti kasvatti markkinaosuuttaan lähes 18 prosenttia tarkastelujakson aikana ja 6 prosenttia vuodesta 2013 tutkimusajanjakson loppuun. Tämä oli mahdollista, koska tarkasteltavana olevaa tuotetta myytiin huomattavasti unionin tuotannonalan veloittamia hintoja alemmilla hinnoilla. Tutkimuksessa vahvistettiin tutkimusajanjakson osalta, että intialaisen viennin polkumyyntihinnat alittivat unionin hinnat yli 30 prosentilla.

               (126)

               Tämän seurauksena unionin tuotannonala ei kyennyt saamaan täyttä etua siitä, että talouskriisistä elvyttiin globaalisti ja unionin kulutus kasvoi vuodesta 2013 lähtien. Vaikka unionin tuotannonala kasvatti myyntimääräänsä vuoden 2013 ja tutkimusajanjakson lopun välillä, myyntimäärät laskivat tarkastelujaksolla kaikkiaan 10 prosenttia, kun taas Intiasta tuleva tuonti lisääntyi 10 prosenttia samalla kaudella. Intiasta suurina määrinä polkumyyntihinnoin tuleva tuonti, joka alitti unionin tuotannonalan hinnat merkittävästi, esti unionin tuotannonalaa lisäämästä myyntimääriään unionin markkinoilla tasoille, jotka olisivat varmistaneet kestävät voittotasot. Voidakseen säilyttää tuotantomääränsä unionin tuotannonala kasvatti vientimääräänsä (ks. jäljempänä oleva taulukko). Näin ollen unionin tuotannonalan hinnat merkittävästi alittavilla hinnoilla (noin 30 %) tulevan polkumyyntituonnin, joka painoi merkittävästi hintoja alaspäin unionin markkinoilla ja esti hintojen korotukset, jotka muutoin olisi tehty, ja unionin tuotannonalalle tutkimusajanjaksolla aiheutuneen merkittävän vahingon välillä oli ajallinen yhteys.

               (127)

               Yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien viennin määrä kehittyi tarkastelujaksolla seuraavasti:

                  Yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien vientitoiminta

                           2011

                           2012

                           2013

                           Tutkimusajanjakso

                           Viennin määrä (1 000  tonnia)

                           120–140

                           100–120

                           150–170

                           160–180

                           Viennin määrä (indeksi)

                              100

                              78

                              116

                              130

                           Vientihinta (euroa/tonni)

                           1 000 –1 050

                           1 050 –1 100

                           1 000 –1 050

                           950–1 000

                           Keskimääräinen vientihinta (indeksi)

                              100

                              108

                              104

                              99

                              Lähde: kyselyvastaukset

               (128)

               Unionin tuotannonalan myynti unionin ulkopuolelle lisääntyi tuntuvasti – yli 30 prosentilla – tarkastelujaksolla keskimääräisen myyntihinnan pystytellessä suhteellisen vakaana. Sen vuoksi unionin ulkopuolinen myynti itse asiassa lievensi vahinkoa. Unionin tuotannonalan tilanne olisi ollut vieläkin vahingollisempi ilman unionin ulkopuolisen myynnin kasvua.

               (129)

               Jindal toi esiin, että unionin tuotannonalan vientimyynnin hinnat olivat alemmat kuin myyntihinnat unionissa, minkä vuoksi ne eivät lieventäneet vahinkoa. Myynnin kasvu unionin ulkopuolella mahdollisti unionin tuotannonalan suuremman tuotannon, työllisyystason säilyttämisen ja kapasiteetin käyttöasteen kasvattamisen, mikä tarkoitti kiinteiden kustannusten käytön tehostumista. Se, että viennin keskimääräiset yksikköhinnat olivat hieman alemmat (5 prosentin luokkaa) kuin myyntihinnat unionissa, voi johtua monista eri tekijöistä (esim. vähemmän edistyksellisten tuotelajien myynti, suuremmat halkaisijat, myynnin suuremmat määrät), joiden vuoksi hinnat unionin ulkopuolella voivat olla alempia kuin myyntikustannukset EU:ssa.

               (130)

               Vientiä harjoittavat tuottajat väittivät myös, että vahinko oli itse aiheutettu, koska valituksen tekijä keskittyi yhä enenevässä määrin valmistustoimintaan Kiinassa ja suuri osa sen myynnistä EU:n ulkopuolisiin maihin koostuu kiinalaisista tuotteista, ja tästä aiheutuu muun muassa alhainen kapasiteetin käyttöaste. Komissio ei yhtynyt tähän näkemykseen. Kuten edellä on todettu, unionin tuotannonalan vientimyynti kasvoi merkittävästi (30 %), mikä esti tuotannon vähenemisen ja useiden muiden vahinkoindikaattoreiden heikkenemisen.

               (131)

               Vientiä harjoittavat tuottajat ja Tata väittivät, että vahinko johtuu rakenteellisesta ylikapasiteetista. Se, että unionin tuotannonalan kapasiteetin käyttöaste oli alhainen tarkastelujaksolla, ei kuitenkaan välttämättä tarkoita sitä, että se kärsisi rakenteellisesta ylikapasiteetista ja/tai tehottomuudesta siinä määrin, että vahinkoa aiheuttamattoman hinnan mukauttaminen alaspäin olisi perusteltua. On syytä muistaa, että siitä huolimatta, että kapasiteetin käyttöaste oli vuonna 2011 jopa alempi kuin tutkimusajanjaksolla vahvistettu aste, unionin tuotannonalan kannattavuus oli korkealla tasolla. Tämän vuoksi väite hylättiin.

               (132)

               Jindal väitti, että unionin tuotannonalan myynti-, yleis- ja hallintokustannukset kaksinkertaistuivat tarkastelujaksolla, ja tämä oli tekijä, joka aiheutti vahingon ja poisti syy-yhteyden. Koska kuitenkin havaittiin, että myynti- yleis- ja hallintokustannukset olivat kohonneet vain hieman tarkastelujaksolla, tämä väite hylättiin.

               (133)

               Vientiä harjoittavat tuottajat ja Tata väittivät, että investointien lisääntyminen on selvä merkki kohentuneesta tilanteesta ja että Intiasta tulevan tuonnin kasvu ei aiheuttanut vahinkoa. Komissio ei ole samaa mieltä asiasta. Vaikka investoinnit lisääntyivät, niiden määrä (22–24 miljoonaa euroa) oli kohtalaisen alhainen suhteessa unionin tuotannonalan koko myyntiin, joka oli yli 400 miljoonaa euroa. Lisäksi yhden unionin tuottajan suuri nestemäisen raudan sekoitin rikkoutui (ks. 117 kappale). Sekoittimen korvaamisesta aiheutui merkittävä menoerä käyttöomaisuuteen tutkimusajanjaksolla.

               (134)

               ECL katsoi, että heikentynyt kannattavuus on rikkoutumisen vaikutusta. On syytä huomata, että jo alustavassa vaiheessa tehtiin laskelmia, joissa erotettiin sekoittimen rikkoutumisen vaikutus kannattavuuteen, minkä vuoksi väite hylättiin.

               (135)

               Jindal väitti myös, että yksikkömyyntihinnan ja tuotantokustannusten eron kasvaminen tutkimusajanjaksolla osoittaa, että polkumyyntituonnin ja vahingon välillä ei ole syy-yhteyttä. Kuten (108) kappaleessa selitettiin, yksikkömyyntihintaa ja yksikkökohtaisia tuotantokustannuksia ei määritetä samalla perusteella, minkä vuoksi näiden kahden indikaattorin välillä ei ole suoraa korrelaatiota. Hintojen nousu tuotantokustannuksiin nähden tutkimusajanjaksolla ei ollut riittävä, jotta unionin tuotannonala olisi päässyt tavoitevoittoonsa.

               (136)

               Sama vientiä harjoittava tuottaja katsoi, että koska tuontihinnat olivat samalla tasolla vuonna 2011 ja tutkimusajanjaksolla (Comext-tietokannan tietojen mukaan), voidaan päätellä, että hintojen alittavuuden/merkittävästi alempien hintojen ja unionin tuotannonalan hyvän tuloksen välillä vuonna 2011 on ajallinen yhteys. Hypoteesi perustuu selkeästi perusteisiin, joista komissio ei ole samaa mieltä. Unionin tuotannonalan tilanne ei ollut terve vuonna 2011, koska sen kannattavuus oli alle 5 prosentin tavoitevoiton.

               (137)

               Ilman unionin tuotannonalan myyntihinnat merkittävästi alittavaa intialaista polkumyyntituontia, joka painoi hintoja merkittävästi alaspäin tai esti hintojen korotukset, jotka muutoin olisivat tapahtuneet, unionin tuotannonalan myyntimäärät olisivat kasvaneet, kapasiteetin käyttöaste olisi kohentunut ja kannattavuustasot olisivat nousseet entisestään. Sen vuoksi komissio päättelee, että unionin tuotannonalalle aiheutunut merkittävä vahinko johtui Intiasta tulevasta polkumyyntituonnista, joka esti hintojen korotukset, jotka olisivat antaneet unionin tuotannonalalle mahdollisuuden palata kestävälle kannattavuustasolle. Syy-yhteyttä eivät poistaneet muut tekijät, kuten talouskriisi, unionin vientimyynti tai alhainen kapasiteetin käyttöaste, kuten edeltävissä kappaleissa on selitetty.

               (138)

               Koska syy-yhteydestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 109 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.

         5.   UNIONIN ETU

               (139)

               Molemmat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että ei ole unionin edun mukaista ottaa käyttöön polkumyyntitoimenpiteitä Intiaa kohtaan, kun otetaan huomioon valituksen tekijän määräävä asema unionin markkinoilla ja myös se, että valituksen tekijä tuottaa Kiinassa tarkasteltavana olevaa tuotetta, jota se voi tuoda helposti unioniin, jos toimenpiteet Intiaa kohtaa otetaan käyttöön, ja se voi näin ollen vahvistaa entisestään määräävää asemaansa.

               (140)

               Tutkimuksessa on käynyt ilmi, että valituksen tekijään etuyhteydessä olevasta kiinalaisesta tuotantolaitoksesta tuli unioniin tuontia merkityksetön määrä tutkimusajanjaksolla. Ei ole myöskään mitään viitteitä siitä, että valituksen tekijä käyttäisi jatkossa kyseistä kiinalaista tuotantolaitosta korvatakseen Intiasta tulevan tuonnin, jos toimenpiteet otetaan käyttöön.

               (141)

               Kuten väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa todettiin, komissio pyysi lisäksi täydentäviä tietoja voidakseen analysoida tarkemmin vaikutuksia, joita toimenpiteiden käyttöönotolla saattaisi olla kilpailuun. Komissio sai noin 50 vastausta, pääasiassa tarkasteltavana olevan tuotteen jakelijoilta EU:ssa, rakennusyrityksiltä ja useilta vedenjakelualan yrityksiltä, joiden tiedot löytyvät avoimesta asiakirja-aineistosta.

               (142)

               Lähes kaikki käyttäjät, jotka vastasivat täydentäviä tietoja koskevaan pyyntöön, olivat huolissaan valituksen tekijän erittäin suuresta markkinaosuudesta ja pelkäsivät, että tullien käyttöönoton jälkeen sen tärkeimpien kilpailijoiden eli intialaisten yritysten olisi pakko poistua unionin markkinoilta, mikä jättäisi valituksen tekijälle määräävän markkina-aseman. Jotkin jakelijat väittivät myös, että SG PAM oli kieltäytynyt käymästä kauppaa niiden kanssa tai oli tarjonnut niille vähemmän edullisia ehtoja sen jälkeen, kun ne olivat ryhtyneet tekemään yhteistyötä vientiä harjoittavien tuottajien kanssa. Yksi käyttäjä toimitti kaksi hintatarjousta, jotka sen mukaan osoittivat, että SG PAM oli kohottanut hintojaan noin 25 prosenttia joulukuussa 2015. Jotkin käyttäjät väittivät myös, että SG PAM oli käyttänyt vahvaa markkina-asemaansa manipuloidakseen tarjouskilpailuja omien tuotteidensa hyväksi.

               (143)

               On totta, että EU:n kilpailusäännöissä asetetaan tiukempia käyttäytymisvaatimuksia yritykselle, jolla on merkittävä markkinaosuus, mutta on viime kädessä kilpailuviranomaisten tehtävänä päättää, onko kyseessä määräävä markkina-asema ja käytetäänkö sitä väärin. Kilpailuviranomaiset tarkastelevat ensin merkityksellisiä tuote- ja maantieteellisiä markkinoita. Esimerkiksi tapauksessa, joka koski HDPE- ja MDPE-viemäriputkia, ei suljettu pois mahdollisuutta, että ne kilpailivat pallografiittirautaputkien ja teräsputkien kanssa, vaikka tuotemarkkinoiden määritelmä jätettiinkin avoimeksi (13). Tässä tapauksessa komissio ei pystynyt määrittämään merkityksellisiä tuote- ja maantieteellisiä markkinoita, koska sille ei ole esitetty virallista kilpailukantelua.

               (144)

               Yksinmyyntisopimukset, jotka tarjoavat edullisempia ehtoja, tai jopa tiukemmat vertikaaliset rajoitukset tavaroiden jakelussa eivät sinällään ole laittomia (14), ja on viime kädessä kilpailuviranomaisten tehtävänä arvioida, ovatko tällaiset rajoitukset kilpailun vastaisia tai onko niissä kyse väärinkäytöstä. Mitä tulee hintatarjouksiin, jotka väitteen mukaan osoittavat, että SG PAM on nostanut hintojaan, komissiolla oli vaikeuksia vertailla niitä tekemättä perusteellisempaa tutkimusta tarjouksista ja asiaan liittyvistä olosuhteista. Komissio sai vain yhden todisteen väitetystä hintojen noususta, eikä se pelkästään voi osoittaa, että hintojen nousu olisi laajalle levinnyttä.

               (145)

               Polkumyyntimenettelyissä komissio tarkastelee kilpailunäkökohtia sen määrittämiseksi, olisiko polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotto selvästi unionin etujen vastaista. Tällaiseen analyysiin ei voi sisältyä – tiukasti oikeudellisessa mielessä – kilpailua koskevaa arviointia, jonka voivat tehdä vain toimivaltaiset kilpailuviranomaiset. Mitään sellaista vankkaa näyttöä ei kuitenkaan esitetty, joka osoittaisi, että valituksen tekijän toiminta olisi kilpailun vastaista, jos polkumyyntitoimenpiteet otetaan käyttöön, lukuun ottamatta sitä, että sillä on jo vahva markkina-asema. Komissiolle ei toimitettu mitään kilpailuviranomaisen päätöstä, jonka mukaan valituksen tekijän olisi todettu käyttäytyvän kilpailun vastaisesti tarkasteltavana olevan tuotteen osalta. Ei myöskään toimitettu mitään tuomioistuimen päätöstä, jossa valituksen tekijän olisi todettu manipuloineen tarjouskilpailuja.

               (146)

               On syytä muistaa, että polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton tarkoituksena on palauttaa tasapuolinen toimintaympäristö, jossa unionin tuottajat ja kolmannen maan tuottajat kilpailevat tasapuolisissa olosuhteissa eikä pakottaa vientiä harjoittavia tuottajia pois markkinoilta. Näin ollen unionin sääntöjen mukaisesti tullit asetettaisiin tasolle, joka edelleen antaisi intialaisille viejille mahdollisuuden jatkaa kilpailua unionin tuottajien kanssa – mutta oikeudenmukaisilla hinnoilla. Yhdistetyt polkumyynti- ja tasoitustoimenpiteet asetetaan polkumyynnin ja tukien tasolle hintojen alittavuuden tason alle.

               (147)

               Lisäksi kolmansissa maissa (Kiinassa, Turkissa, Venäjällä ja Sveitsissä) on useita tuottajia, joilla on jo myyntiä unionin markkinoilla. Niiden myyntimäärät olivat pienet ja laskivat edelleen tarkastelujaksolla. Yksi syy näiden muiden tuojien myynnin laskemiseen vaikuttaa olevan intialaisten tuottajien aggressiivinen hinnoittelukäytäntö, koska niiden hinnat olivat alle kaikkien muiden suurten tuojamaiden hintojen (Venäjää lukuun ottamatta).

               (148)

               Käyttäjät vahvistivat, että jos unionin tuotannonala nostaa yksipuolisesti hintoja, tuonti muista maista saattaa lisääntyä keskipitkällä aikavälillä, kunhan kolmansien maiden viejät ovat saaneet lisäsertifioinnin, jota jäsenvaltioissa vaaditaan.

               (149)

               Komissio katsoi, että etuja punnittaessa ja tasapainotettaessa unionin tuotannonalan suojaaminen vahingollista polkumyyntiä vastaan on asetettava etusijalle ennen käyttäjien etua, jotta vältetään mahdolliset negatiiviset vaikutukset kilpailuun unionin markkinoilla. Vaikka pelkona on, että polkumyyntitullit voivat vahvistaa johtavan unionin tuottajan jo ennestään vahvaa asemaa, useat lieventävät tekijät, kuten intialaisten viejien, muiden viejien ja korvaavien tuotteiden aiheuttama jatkuva kilpailu, varmistavat, että unionin tuotannonalaan kohdistuu riittävästi kilpailupainetta, jotta vältetään mahdolliset negatiiviset vaikutukset kilpailuun unionin markkinoilla. Lopuksi on vielä todettava, että komissio on valmis seuraamaan toimenpiteiden vaikutusta kilpailuun unionin markkinoilla.

               (150)

               Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 121 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan näin ollen vahvistaa.

         6.   LOPULLISET POLKUMYYNNIN VASTAISET TOIMENPITEET

   6.1   Vahingon korjaava taso

               (151)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal väitti, että sen sijaan, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset ja voitto lisätään tuotantokustannuksiin vahinkoa aiheuttamattoman hinnan määrittämiseksi unionin tuotannonalalle, tätä hintaa olisi mukautettava alaspäin unionin tuotannonalan rakenteellisen ylikapasiteetin ja tehottomuuden vuoksi. Komissio ei katsonut, että kyseessä oli rakenteellinen ylikapasiteetti (ks. (131) kappale), minkä vuoksi tämä väite hylättiin.

               (152)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että vahingon korjaavan tason laskemiseen käytetty menetelmä oli virheellinen, koska vertailu unionin myyntihintoihin ei perustu ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta unionissa veloitettuun tosiasialliseen hintaan vaan laskennalliseen vientihintaan, joka on keinotekoisen alhainen. Sen vuoksi vahinkomarginaalit ovat keinotekoisen korkeat. Väite toistettiin lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen.

               (153)

               Vahinkomarginaalin laskennan tarkoituksena on määrittää, riittäisikö polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin aiheuttaman vahingon poistamiseen se, että polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin hintaan sovellettaisiin alhaisempaa tullia kuin polkumyyntimarginaaliin perustuvaa tullia. Tämä arviointi perustuu vientihintaan unionin rajalla, jota pidetään vertailukelpoisena tasona unionin tuotannonalan noudettuna lähettäjältä -hintaan nähden. Kun kyseessä on etuyhteydessä olevien tuojien kautta tapahtuva vientimyynti, vientihinta muodostetaan laskennallisesti – samalla tavalla kuin polkumyyntimarginaalia koskevissa laskelmissa – perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti sen hinnan perusteella, jolla tuote jälleenmyytiin ensimmäistä kertaa riippumattomille asiakkaille unionissa ja jota oikaistaan tarvittaessa. Koska vientihinta on välttämätön tekijä vahinkomarginaalia koskevissa laskelmissa ja koska kyseinen artikla on perusasetuksen ainoa artikla, joka antaa ohjeita vientihinnan laskennallisesta muodostamisesta, kyseisen artiklan soveltaminen vastaavasti on perusteltua. Perusasetuksen 2 artiklan 9 kohta tarjoaa myös perustan tarvittaessa jalostuskustannusten ja kaikkien tuonnin ja jälleenmyynnin välillä aiheutuneiden kustannusten vähentämiselle. Sen vuoksi komissio katsoi, että sovellettu menetelmä tarjoaa asianmukaisen perustan hintojen vertailulle ja näin ollen vahingon korjaavan tason vahvistamiselle.

               (154)

               Näin ollen väite hylätään ja vahingon korjaavan tason määrittämiseen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 123–127 kappaleessa esitetty menetelmä vahvistetaan.

         6.2   Lopulliset toimenpiteet

               (155)

               Polkumyynnistä, vahingosta, syy-yhteydestä ja unionin edusta tehtyjen päätelmien perusteella katsotaan, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia koskevat lopulliset polkumyyntitullit olisi otettava perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti käyttöön polkumyyntimarginaalien suuruisina alhaisemman tullin säännön mukaisesti. Tässä tapauksessa tullien olisi oltava todettujen polkumyyntimarginaalien suuruiset.

               (156)

               Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen unionin tuotannonala pyysi, että toimenpiteet otetaan käyttöön paljoustullien eikä arvotullien muodossa. Alustavassa vaiheessa otettiin käyttöön arvotullit. Arvotullit ovat yleensä toimenpiteiden parhaaksi katsottu muoto, koska toimenpide on tehokkaampi siinä tapauksessa, että vientihinnat vaihtelevat. Unionin tuotannonala pyysi toimenpiteiden käyttöönottoa paljoustullien muodossa kolmesta pääsyystä:

                           —

                           Intialaisten pallografiittirautaputkien vientihinnat ovat olleet laskusuunnassa, mikä on pahentunut sen jälkeen, kun väliaikaiset polkumyyntitullit otettiin käyttöön.

                           —

                           Intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien absorbtiokäytännöt alkoivat jo väliaikaisten polkumyyntitullin käyttöönotosta ja järjestelyt etuyhteydessä olevien yritysten välillä ovat erittäin todennäköisiä tässä tapauksessa.

                           —

                           Pallografiittirautaputkien hinnat voivat heilahdella raaka-aineiden hintaheilahtelujen mukaisesti.

               (157)

               Edellä esitetystä tuotannonalan ensimmäisestä syystä voidaan todeta, että intialaisten vientihintojen tutkimusajanjakson jälkeen tapahtunutta mahdollista laskua, joka on johtanut polkumyynnin kasvamiseen, voidaan käsitellä asianmukaisemmin perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisen välivaiheen tarkastelun puitteissa. Jossakin määrin ensimmäiseen syyhyn liittyvän toisen syyn osalta perusasetuksessa on erityinen säännös, jossa käsitellään absorptiokäytäntöjä. On syytä huomata, että absorptiota koskevan säännöksen (perusasetuksen 12 artikla) mukaan muutoksia normaaliarvossa voidaan tarkastella uudelleen, ja näin tunnustetaan implisiittisesti, että vientihinnan laskeminen saattaa aiheutua kustannusten muutoksista, jotka johtavat normaaliarvon laskuun ja vaikuttavat näin polkumyynnin tasoon. Kolmannen kohdan osalta tuotannonalalla tunnustetaan, että pallografiittirautaputkien tärkeimmän pääraaka-aineen, rautamalmin, hinnat ovat laskeneet vuodesta 2014. Tämä vaikuttaa normaaliarvoon samoin kuin vientihintaan ja tämän vuoksi myös polkumyynnin tasoon. Rautamalmin hinnan lasku on todennäköisesti vaikuttanut pallografiittirautaputkien hinnan laskuun tutkimusajanjakson päättymisestä lähtien. Se, että pallografiittirautaputkien hinnat vaihtelevat raaka-ainehintojen vaihtelun mukaisesti, ei ole syy ottaa käyttöön kiinteää tullia arvotullin sijaan.

               (158)

               Kaikki edellä esitetyt syyt huomioon ottaen katsotaan, että kiinteä tulli, joka aiheuttaisi kohtuuttoman rasitteen tuojille tilanteissa, joissa vientihinnat laskevat raaka-aineen hintojen mukaisesti, ei ole perusteltu. Lisäksi kiinteät tullit soveltuvat paremmin homogeenisiin tuotteisiin eikä nyt tarkasteltavana olevan tuotteen kaltaisiin tuotteisiin, joissa on erilaisia tuotelajeja.

               (159)

               Polkumyyntitutkimuksen kanssa rinnakkain tehtiin tukien vastainen tutkimus. Kun otetaan huomioon alhaisemman tullin säännön käyttö ja se, että lopulliset tukimarginaalit ovat alemmat kuin vahingon korjaava taso, komission olisi otettava lopullinen tasoitustulli käyttöön vahvistettujen lopullisten tukimarginaalien tasoisena ja sen jälkeen otettava käyttöön lopullinen polkumyyntitulli vahingon korjaavaan tasoon asti.

               (160)

               Voidakseen välttää polkumyyntitoimenpiteiden osalta kaksinkertaisen laskennan komissio otti huomioon sen, että tukijärjestelmistä kolme on vientitukia, jotka alentavat vientihintoja ja näin nostavat polkumyyntimarginaaleja. Tämän vuoksi komissio alensi polkumyyntimarginaalia niiden tukien verran, joiden todettiin liittyvän viennistä riippuvaisiin järjestelmiin rinnakkaisessa tukien vastaisessa tutkimuksessa. Edellä esitetyn perusteella kyseiset tullit otetaan käyttöön seuraavassa esitetyn suuruisina:

                           Yrityksen nimi

                           Tukimarginaali

                           Polkumyyntimarginaali

                           Vahingon korjaava taso

                           Tasoitustulli

                           Polkumyyntitulli

                           Tullit yhteensä

                           Jindal Saw Ltd

                           8,7 %

                           19,0 %

                           48,8 %

                           8,7 %

                           14,1 %

                           22,8 %

                           Electrosteel Castings Ltd

                           9,0 %

                           4,1 %

                           54,6 %

                           9,0 %

                           0 %

                           9,0 %

                           Kaikki muut yritykset

                           9,0 %

                           14,1 %

                           23,1 %

               (161)

               Tässä asetuksessa yrityksille vahvistetut yksilölliset polkumyyntitullit määritettiin nyt tehdyn tutkimuksen päätelmien perusteella. Näin ollen ne kuvastavat kyseisten yritysten tutkimuksen aikaista tilannetta. Näitä tulleja voidaan siten soveltaa (toisin kuin koko maata koskevia, ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavia tulleja) yksinomaan asianomaisesta maasta peräisin olevan, erikseen mainittujen yritysten eli tarkoin määrättyjen oikeussubjektien tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin. Jos yrityksen nimeä ei ole erikseen mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan siihen on sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.

               (162)

               Kaikki näiden yksilöllisten polkumyyntitullien soveltamiseen liittyvät pyynnöt (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta tehdyt pyynnöt) on toimitettava viipymättä komissiolle (15), ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot, erityisesti tiedot, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin tuotanto- tai myyntiyksiköiden muutoksiin mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkinamyynnin ja viennin muutoksia. Tätä asetusta muutetaan tarvittaessa tämän mukaisesti saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelo ajan tasalle.

               (163)

               Toimenpiteiden kiertämisriskin minimoimiseksi katsotaan, että tässä tapauksessa tarvitaan erityissäännöksiä, joiden avulla voidaan varmistaa polkumyyntitoimenpiteiden asianmukainen soveltaminen. Erityisiin toimenpiteisiin kuuluu muun muassa seuraava: sellaisen pätevän kauppalaskun esittäminen jäsenvaltioiden tulliviranomaisille, joka täyttää tämän asetuksen 1 artiklan 3 kohdassa esitetyt vaatimukset. Tuontitavaroista, joiden mukana ei ole tällaista kauppalaskua, kannetaan kaikkiin muihin yrityksiin sovellettava tulli.

         6.3   Väliaikaisten tullien lopullinen kantaminen

               (164)

               Todettujen polkumyyntimarginaalien ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon suuruuden vuoksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen mukaisten väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät olisi kannettava lopullisesti. Lopullisen yhdistetyn polkumyynti- ja tasoitustullin ylittävät vakuutena olevat määrät olisi vapautettava.

         6.4   Toimenpiteiden täytäntöönpanokelpoisuus

               (165)

               Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä väitti, että yksi vientiä harjoittava tuottaja on ryhtynyt absorboimaan käyttöön otettuja väliaikaisia tulleja kieltäytymällä nostamasta hintojaan. Väitettä ei voida todentaa tämän tutkimuksen puitteissa. Jos esitetään erillinen absorptiotutkimusta koskeva pyyntö, tällainen tutkimus voidaan laittaa perusasetuksen 12 artiklan 1 kohdan nojalla vireille, jos asiasta toimitetaan alustava näyttö.

               (166)

               Asetuksen (EY) N:o 1225/2009 15 artiklan 1 kohdalla perustettu komitea ei antanut lausuntoa,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
   1 artikla
   1.   Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa Intiasta peräisin olevia pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettuja putkia, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7303 00 10 ja ex 7303 00 90 (Taric-koodit 7303001010, 7303009010), lukuun ottamatta pallografiittirautaputkia, joissa ei ole sisä- ja ulkopinnoitetta, jäljempänä ’pinnoittamattomat putket’.
   2.   Jäljempänä lueteltujen yritysten valmistamien, 1 kohdassa kuvattujen tuotteiden vapaasti unionin rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraava:

               Yritys

               Lopullinen polkumyyntitulli

               Taric-lisäkoodi

               Electrosteel Castings Ltd

               0 %

               C055

               Jindal Saw Ltd

               14,1 %

               C054

               Kaikki muut yritykset

               14,1 %

               C999

         3.   Edellä 2 kohdassa mainituille yrityksille määritetyn yksilöllisen polkumyyntitullin soveltaminen edellyttää, että jäsenvaltioiden tulliviranomaisille esitetään pätevä kauppalasku, jossa on oltava kauppalaskun laatineen tahon nimellä ja tehtävänimikkeellä yksilöidyn työntekijän päiväämä ja allekirjoittama vakuutus seuraavassa muodossa: ”Allekirjoittanut vahvistaa, että tässä laskussa tarkoitetut, Euroopan unioniin vietäviksi myydyt pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistetut putket, (määrä), on valmistanut (yrityksen nimi ja osoite) (Taric-lisäkoodi) Intiassa. Allekirjoittanut vakuuttaa, että tässä laskussa ilmoitetut tiedot ovat täydelliset ja paikkansapitävät.” Jos tällaista kauppalaskua ei esitetä, asianomaiseen yritykseen sovelletaan ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
   4.   Jollei toisin säädetä, sovelletaan tulleja koskevia voimassa olevia säännöksiä ja määräyksiä.
   2 artikla
   Kannetaan lopullisesti täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/1559 käyttöön otetun väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät. Vapautetaan edellä 1 artiklan 2 kohtaan sisältyvän polkumyyntitullin ja komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2016/387 (16) käyttöön otetun tasoitustullin yhdistetyn määrän ylittävät vakuutena olevat määrät.
   Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
      Tehty Brysselissä 17 päivänä maaliskuuta 2016.

            Komission puolesta

            Puheenjohtaja

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  EUVL L 343, 22.12.2009, s. 51.

      (2)  Komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/1559, annettu 18 päivänä syyskuuta 2015, väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuonnissa (EUVL L 244, 19.9.2015, s. 25).

      (3)  Ilmoitus Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuontia koskevan polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisesta (EUVL C 461, 20.12.2014, s. 35).

      (4)  Ilmoitus Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuontia koskevan tukien vastaisen menettelyn vireillepanosta (EUVL C 83, 11.3.2015, s. 4).

      (5)  Komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/387, annettu 17 päivänä maaliskuuta 2016, lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuonnissa (katso tämän virallisen lehden sivu 1).

      (6)  Neuvoston asetus (EY) N:o 1784/2000, annettu 11 päivänä elokuuta 2000, lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Brasiliasta, Japanista, Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta, Thaimaasta ja Tšekin tasavallasta peräisin olevien tempervalurautaisten putkien liitos- ja muiden osien tuonnissa, kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta (EYVL L 208, 18.8.2000, s. 10).

      (7)  Komissio vahvisti alustavassa vaiheessa, että joidenkin tuotelajien kotimarkkinamyynti ei ollut edustavaa, sillä niiden osuus samanlaisen tai siihen verrattavissa olevan tuotelajin kokonaisvientimäärästä unioniin oli alle 5 prosenttia. Ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 21 kappale.

      (8)  Ks. tukien vastaisen asetuksen johdanto-osan 84–86 kappale ja 119–125 kappale.

      (9)  Asia T-138/02, 14 päivänä marraskuuta 2006, Nanjing Metalink International Co. Ltd v. Euroopan unionin neuvosto, 61 kohta.

      (10)  http://ec.europa.eu/eurostat/data/database# → Population and Labour Conditions → Labour Costs → Labour Cost index, nominal value – annual data (NACE Rev. 2) (lc_lci_r2_a), dataset for Industry (except construction).

      (11)  Asia T-310/12, 20 päivänä toukokuuta 2015, Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd v. Euroopan unionin neuvosto, 134 ja 135 kappale.

      (12)  Komission asetus (EU) N:o 1043/2011 väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta ja Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan oksaalihapon tuonnissa (EUVL L 275, 20.10.2011, s. 1); johdanto-osan 103 kappale.

      (13)  Asia M.565, Solvay/Winerberger, kohta 19, viitattu muissa asioissa M.2294 EtexGroup / Glynwed PipeSystems, kohta 8.

      (14)  Commission's Guidelines on Vertical Restraints (2010/C-130/01).

      (15)  Osoite: European Commission, Directorate-General for Trade, Directorate H, 1049 Brussels, Belgium.

      (16)  Katso alaviite 5.