title: Neuvoston suositus, annettu 12 päivänä heinäkuuta 2016, Liettuan vuoden 2016 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Liettuan vuoden 2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               18.8.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 299/69

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 12 päivänä heinäkuuta 2016,
   Liettuan vuoden 2016 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Liettuan vuoden 2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   (2016/C 299/17)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komissio hyväksyi 26 päivänä marraskuuta 2015 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2016 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 17 ja 18 päivänä maaliskuuta 2016. Komissio hyväksyi 26 päivänä marraskuuta 2015 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Liettua ei kuulu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu. Samana päivänä komissio hyväksyi myös suosituksen neuvoston suositukseksi euroalueen talouspolitiikasta. Eurooppa-neuvosto vahvisti suosituksen 18 ja 19 päivänä helmikuuta 2016, ja neuvosto antoi sen 8 päivänä maaliskuuta 2016 (3). Koska Liettua kuuluu maihin, joiden rahayksikkö on euro, ja koska taloudet ovat talous- ja rahaliitossa tiiviisti yhteydessä toisiinsa, Liettuan olisi varmistettava, että suositus pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti.

               (2)

               Liettuaa koskeva maaraportti julkaistiin 26 päivänä helmikuuta 2016. Siinä arvioitiin Liettuan edistymistä neuvoston 14 päivänä heinäkuuta 2015 hyväksymien maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteidensa saavuttamisessa.

               (3)

               Liettua toimitti vuoden 2016 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2016 vakausohjelmansa 29 päivänä huhtikuuta 2016. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (4)

               Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (4) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa tämän säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla Euroopan rakenne- ja investointirahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

               (5)

               Vuoden 2016 vakausohjelmassaan Liettua on pyytänyt mahdollisuutta poiketa väliaikaisesti keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä vaaditulta sopeutusuralta 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017, jotta voidaan ottaa huomioon merkittäviä rakenneuudistuksia, joilla on positiivinen vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen. Ennen lopullista sopimusta on kuitenkin epävarmaa, millaisista uudistustoimenpiteistä on kyse ja kuinka ne toteutetaan. Vaikka Liettualla on riittävästi finanssipoliittista liikkumavaraa hyödyntääkseen väliaikaista poikkeamaa, se ei näytä täyttävän uudistuksen toteuttamiseen liittyvää kelpoisuuskriteeriä, joka on rakenneuudistuslausekkeen soveltamisen edellytys. Tässä vaiheessa ei ole myöskään mahdollista arvioida, kuinka realistinen hallituksen arvio uudistuksen vaikutuksesta on. Tämän vuoksi näiden uudistusten vaikutusta ei ole vielä otettu huomioon määritettäessä vaadittua sopeutusuraa kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta vuonna 2017.

               (6)

               Liettuaan sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota. Hallitus suunnittelee vuoden 2016 vakausohjelmassaan julkisen talouden rahoitusaseman parantamista 0,8 prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen vuonna 2016 0,9 prosentin ylijäämään suhteessa BKT:hen vuonna 2019. (Uudelleenlasketun (5)) rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan pysyttelevän julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen – 1 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen – yläpuolella vuonna 2016 ja sen jälkeen. Sopeutusuraan sisältyy eläkejärjestelmän systeeminen muutos vuonna 2016, mutta vuodelle 2017 suunniteltua rakenteellista uudistusta ei ole otettu huomioon. Vakausohjelman mukaan julkisen velan odotetaan vähenevän 39,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2016 ja edelleen 35,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2019. Julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Toimenpiteitä, joita tarvitaan tukemaan suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamista vuodesta 2018 eteenpäin, ei ole vielä riittävästi täsmennetty. Komission kevään 2016 talousennusteen mukaan rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan olevan – 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2016, minkä voidaan katsoa olevan lähellä julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta. Vuonna 2017 rakenteellisen rahoitusaseman ennustetaan olevan – 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä ylittää keskipitkän aikavälin tavoitteen. Neuvosto katsoo vakausohjelmasta tekemänsä arvioinnin ja komission kevään 2016 talousennusteen perusteella, että Liettuan odotetaan noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia.

               (7)

               Väestön ikääntymisestä, heikoista terveydenhuoltotuloksista ja huomattavasta nettomääräisestä maastamuutosta johtuva työikäisen väestön väheneminen voi vahingoittaa Liettuan kasvupotentiaalia ja viime kädessä sen tulevaa lähentymiskehitystä. Samalla myös eläke- ja pitkäaikaishoitojärjestelmien kestävyys vaarantuu. Arvioiden mukaan työikäisestä väestöstä menetetään kumulatiivisesti 35 prosenttia vuoteen 2030 mennessä. Jos tämä trendi ei muutu, se vaarantaa työmarkkinoille soveltuvan työvoiman saatavuuden sekä pitkän aikavälin talouskasvun ja sosiaaliturvajärjestelmien kestävyyden. Uhka kohdistuu erityisesti eläkejärjestelmään.

               (8)

               Väestörakenteen nykyinen kehitys korostaa tarvetta toteuttaa Liettuassa kattava eläkejärjestelmän uudistus, jossa paneudutaan nykyisen eläkejärjestelmän keskipitkän aikavälin kestävyyteen ja eläkkeiden riittävyyteen liittyviin riskeihin. Köyhien osuus ikääntyneistä on Liettuassa EU:n suurimpia. Tällä hetkellä ei ole kuitenkaan käytössä julkisista varoista rahoitettujen eläkkeiden indeksointimekanismia, ja sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluviin eläkkeisiin osoitetaan suhteellisen vähän varoja. Parlamentti ei ole vielä hyväksynyt hallituksen ehdottamaa lakiesitystä, jolla otettaisiin indeksointijärjestelmä käyttöön, kytkettäisiin eläkeikä elinajanodotteen muutoksiin vuoden 2026 jälkeen ja parannettaisiin sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluvien eläkkeiden perusosan rahoitustapaa.

               (9)

               Liettuan terveydenhuoltotulokset kuuluvat EU:n heikoimpiin. Erityisesti 20–64-vuotiaiden kuolleisuus on EU:n korkein. Tämä vaikuttaa merkittävästi potentiaaliseen käytettävissä olevaan työvoimaan ja työn tuottavuuteen. Terveydenhuoltojärjestelmän puutteita ovat muun muassa liiallinen tukeutuminen laitoshoitoon sekä vähäinen panostaminen ennaltaehkäisyyn ja kansanterveyden edistämiseen. Väestörakenteen kielteiseen kehitykseen on puututtava.

               (10)

               On tärkeää, että Liettua vahvistaa investointeja inhimilliseen pääomaan, jotta voidaan torjua joitakin työikäisen väestön vähenemisen kielteisiä vaikutuksia ja tukea maan siirtymistä suuremman arvonlisän talouteen. Koulutustaso on noussut, mutta suurella osalla oppilaista on riittämättömät perustaidot. Liettuassa on pyrittävä varmistamaan opetuksen korkea laatu, jolla on ratkaiseva merkitys, kun vähennetään alisuoriutumista ja poistetaan koulutusjärjestelmän muita puutteita. Lisäksi korkea-asteen koulutuksessa on parannettava opetuksen laatua ja sen kykyä edistää innovointia. Jatkuvasti vähäisenä pysyvä osallistuminen aikuiskoulutukseen heikentää pyrkimyksiä parantaa inhimillisen pääoman laatua ja lisätä tuottavuutta. Joillekin talouden aloille on syntymässä osaamisvajetta. Tilanteen odotetaan pahenevan tulevaisuudessa. Nopea palkkakehitys ja tuottavuuden kasvun hidastuminen voivat heikentää kustannuskilpailukykyä. Sen vuoksi on tärkeää parantaa koulutuksen soveltuvuutta työmarkkinoiden tarpeisiin, rationalisoida koulutusjärjestelmän rakennetta ja rahoitusta, kehittää elinikäistä oppimista sekä parantaa aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden kohdentamista ja vaikuttavuutta. Liettua on toteuttanut toimia tehostaakseen aktiivisia työmarkkinatoimenpiteitä ja muita työnhakijoiden tukipalveluja. Vielä voidaan kuitenkin kohdistaa toimia paremmin erityisryhmiin, erityisesti hyvin pitkään työttömänä olleisiin ja niihin, joilla ei ole tarvittavia taitoja. Aktiivisiin työmarkkinatoimenpiteisiin käytetään edelleen vain vähän varoja, ja sosiaaliset turvaverkot ovat Liettuassa heikkoja. Noin 27 prosenttia Liettuan väestöstä on köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa, ja tuloerot ovat EU:n korkeimpia. Hallitus aikoo parantaa työttömyysetuuksien ja sosiaaliavustusten kattavuutta ja riittävyyttä, mutta asiaa koskevaa lainsäädäntöä ei ole vielä annettu.

               (11)

               Työlain ja sosiaalisen mallin kattavaa tarkistamista käsitellään parhaillaan parlamentissa. Tarkoituksena on lisätä työmarkkinasuhteiden joustavuutta ja parantaa turvaa työmarkkinoilla, mutta asiaa koskevaa lainsäädäntöä ei ole vielä annettu. Keskeisen tärkeitä tekijöitä ovat työmarkkinaosapuolten osallistuminen uudistuksen täytäntöönpanoon ja niiden kanssa käytävä laajempi vuoropuhelu.

               (12)

               Investoinnit ovat elpyneet hitaasti talouskriisin alkamisen jälkeen, ja niitä tuetaan tulevina vuosina EU:n rakenne- ja investointirahastoista. Tästä huolimatta uutta teknologiaa ei ole otettu käyttöön ja omaksuttu koko taloudessa, ja innovaatiot ovat vähäisiä. Tämä hidastaa tuottavuuden kasvua. Myös yksityiset investoinnit tutkimukseen ja innovointiin ovat olleet vähäisiä. Tämä johtuu kenties siitä, että yritysten tutkimus- ja innovointitoiminnan ja julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyön kannustimet ovat riittämättömät. Yksityisiä investointeja lisäämällä voitaisiin lieventää riskejä, jotka liittyvät Liettuan julkisten tutkimus- ja innovaatioinvestointien riippuvuuteen EU:n rakenne- ja investointirahastoista. Korkea-asteen koulutusjärjestelmässä on laatuun ja innovoinnin tuloksiin liittyviä puutteita. Lisäksi yhteistyö ulkomaisten yliopistojen ja tutkimuskeskusten kanssa on vähäistä. Tutkimus- ja innovointijärjestelmä on hajanainen, ja siinä esiintyy päällekkäisyyksiä ja kaksinkertaista työtä. Tämä estää Liettuaa saavuttamasta tutkimus- ja kehitysvalmiuksissa kriittistä massaa, jota innovatiivisen osaamisen lisääminen edellyttäisi. Liettuan on lisättävä kannustimia tiedemaailman ja yritysten väliseen innovointiin ja yhteistyöhön muun muassa kehittämällä inhimillistä pääomaa ja investoimalla siihen. Näin voitaisiin lisätä teknologian siirtoa reaalitalouteen. Innovoinnin tasoa voitaisiin nostaa myös parantamalla liettualaisten yritysten heikkoja valmiuksia omaksua ulkopuolista tietämystä kaupallisia tarkoituksia varten.

               (13)

               Komissio on osana eurooppalaista ohjausjaksoa tehnyt kattavan analyysin Liettuan talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2016 maaraportissa. Se on arvioinut myös vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Liettualle viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Liettuan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska EU:n yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–3.

               (14)

               Neuvosto on tutkinut vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (6) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,

         SUOSITTAA, että Liettua toteuttaa vuosina 2016 ja 2017 toimia, joilla se

               1.

               varmistaa, että poikkeaminen julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteesta rajoitetaan eläkejärjestelmän systeemiseen uudistamiseen liittyvään sallittuun määrään vuosina 2016 ja 2017; keventää matalapalkkaisten työntekijöiden verorasitusta siirtämällä verotuksen painopistettä muihin lähteisiin, jotka ovat vähemmän haitallisia kasvun kannalta, ja parantaa verosäännösten noudattamista, erityisesti arvonlisäverotuksen alalla;

               2.

               lisää investointeja inhimilliseen pääomaan ja pyrkii poistamaan osaamisvajeen parantamalla koulutuksen soveltuvuutta työmarkkinoiden tarpeisiin parantamalla opetuksen ja aikuiskoulutuksen laatua; lisää aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden kattavuutta ja vaikuttavuutta; vahvistaa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelumekanismien roolia; parantaa terveydenhuoltojärjestelmän suorituskykyä lisäämällä avohoitoa sekä parantamalla sairauksien ennaltaehkäisyä ja kansanterveyden edistämistä; parantaa työttömyys- ja sosiaalietuuksien kattavuutta ja riittävyyttä;

               3.

               toteuttaa toimenpiteitä, joilla parannetaan tuottavuutta ja tehostetaan uuden teknologian käyttöönottoa ja omaksumista koko taloudessa; parantaa innovaatiopolitiikan koordinointia ja kannustaa yksityisiin investointeihin muun muassa kehittämällä vaihtoehtoisia rahoitustapoja.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä heinäkuuta 2016.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         P. KAŽIMÍR

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1176/2011, annettu 16 päivänä marraskuuta 2011, makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta (EYVL L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUVL C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Rakenteellinen rahoitusasema sellaisena kuin komissio on sen laskenut uudelleen vakausohjelman tietojen perusteella ja yhteistä menetelmää noudattaen.

      (6)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007SC0066

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2010  /* SEK/2007/0066 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 23.1.2007SEK(2007) 66 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2010(komission esittämä)PERUSTELUTYleistä taustaaHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Kun sopimusta vuonna 2005 uudistettiin, todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen finanssipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelma, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistettu ohjelma vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetun) vakausohjelman, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetun) lähentymisohjelman). Ranska toimitti ensimmäisen vakausohjelmansa tammikuussa 1999. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 15 päivänä maaliskuuta 1999 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.Taustaa tarkistetun ohjelman arvioimiseksiKomissio on tutkinut Ranskan vakausohjelman viimeisimmän tarkistuksen, joka toimitettiin sille 6 päivänä joulukuuta 2006, ja antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi.Jotta voitaisiin saada kuva siitä, millaisessa kehyksessä tarkistetussa vakausohjelmassa esitettyä finanssipoliittista strategiaa arvioidaan, jäljempänä esitetään tiivistelmä seuraavista seikoista:1.  talouden ja finanssipolitiikan kehitys kymmenen viime vuoden aikana2.  viimeisin arvio maan tilanteesta vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevien säännösten perusteella (tiivistelmä edellistä tarkistettua vakausohjelmaa koskevasta neuvoston lausunnosta) ja3.  komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmasta.Talouden ja finanssipolitiikan viimeaikainen kehitysKymmenen viime vuoden kokemusten mukaan suhdannekierto Ranskassa seuraa tarkkaan euroaluetta ja kasvuluvut ovat samanlaisia. Työttömyysaste oli Ranskassa kymmenen viime vuoden aikana kuitenkin keskimäärin 10 prosenttia, mikä on prosenttiyksikön korkeampi kuin euroalueella. Se on edelleen suhteellisen korkea, vaikka se onkin laskenut 12,1 prosentista vuonna 1997 alle 9 prosenttiin. Ranskan talouden melko vakaata kasvua ylläpitivät pääosin kotimainen kysyntä ja erityisesti yksityinen kulutus kotitalouksien vahvistuneen ostovoiman avulla. Kysyntäpuolella talous hyötyi suotuisan politiikkayhdistelmän vaikutuksista, mutta tämä johti puolestaan merkittävään epätasapainoon julkisessa taloudessa. Vuonna 2004 aloitetun vakauttamisprosessin ansiosta alijäämä alitti vuonna 2005 perustamissopimuksessa määrätyn 3 prosentin viitearvon, ja liiallisia alijäämiä koskeva menettely lopetettiin tammikuussa 2007. Vakauttamista on kuitenkin jatkettava sekä julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden parantamiseksi että talouden taantumista selviämiseksi tulevaisuudessa. Vanhempien työntekijöiden alhaisen työllistymisen nykyistä näkyvämpi parantaminen edistäisi BKT:n kasvua ja vähentäisi julkiseen talouteen kohdistuvia paineita. Ranskan talouden haasteet liittyvätkin kestävyyteen ja tehokkuuteen.Neuvoston edellisestä ohjelmasta esittämä lausuntoNeuvosto antoi 24 päivänä maaliskuuta 2006 lausuntonsa edellisestä, vuodet 2005–2009 kattavasta vakausohjelman tarkistuksesta ja totesi pitävänsä ”hyvänä suunnitelmana sitä, että Ranskan vakausohjelmassa keskitytään julkisen velan vähentämiseen. Julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen ja pitkän aikavälin kestävyyteen liittyy kuitenkin riskejä”. Neuvosto kehotti Ranskaa ”toteuttamaan viipymättä tarvittavat rakenteelliset sopeutustoimet, joilla julkisen talouden alijäämä supistetaan alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006 uskottavalla ja kestävällä tavalla; toteuttamaan tarvittavat toimet, joilla varmistetaan julkisen talouden suunniteltu vakauttaminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta ja parannetaan julkisen talouden kestävyyttä pitkällä aikavälillä; ja tehostamaan julkisen talouden alasektoreille määritettyjen menosääntöjen seurantaa ja noudattamista, jotta kunnianhimoisista monivuotisista menokatoista ei poiketa”.Komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmastaRanska on esittänyt kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman, jonka täytäntöönpanosta toimitettiin kertomus 5 päivänä lokakuuta 2006. Ranskan kansallisessa uudistusohjelmassa pidetään painopisteinä seuraavia: edellytysten luominen vahvalle talouskasvulle, työttömyyden vähentäminen ja työllisyyden lisääminen sekä osaamistalouden rakentaminen.Komission arviosta (joka hyväksyttiin osana joulukuussa 2006 esitettyä vuotuista seurantakertomusta [2] ) kävi ilmi, että Ranska edistyy kansallisen uudistusohjelmansa toteuttamisessa. Ranska on jatkanut julkisen taloutensa vakauttamista erityisesti sitä tukevilla makrotaloudellisilla toimilla pyrkien samalla lisäämään kasvumahdollisuuksiaan uusilla tutkimusta ja innovointia koskevilla sitoumuksilla. Työmarkkinat toimivat edelleen heikosti.Keskeiset kohdat, joita on arvioitu Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan nojalla on arvioitu seuraavat seikat: ovatko ohjelman taustalla olevat taloutta koskevat oletukset realistisia; mikä on jäsenvaltioiden esittämä keskipitkän aikavälin tavoite ja onko sopeutusura sopiva; ovatko sopeutusuran suhteen toteutettavat ja/tai ehdotetut toimenpiteet riittäviä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi suhdannekierron aikana; arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa: toteutetaanko sopeutustoimia enemmän taloudellisesti hyvinä aikoina (taloudellisesti huonoina aikoina sopeutustoimia voidaan toteuttaa vähemmän) ja – euroalueen ja ERM II -jäsenvaltioiden osalta – pyrkiikö jäsenvaltio vuosittain parantamaan suhdannetasoitettua rahoitusasemaansa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (viitearvo keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi); määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa (jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saavuttaneet tavoitettaan) tai sallittaessa väliaikainen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (jäsenvaltiot, jotka ovat saavuttaneet tavoitteensa): sellaisten huomattavien rakenneuudistusten toteuttaminen, jotka tuovat suoria pitkäaikaisia kustannussäästöjä (myös potentiaalista kasvua lisäämällä) ja joilla on sen vuoksi todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (edellyttäen, että säilytetään riittävä varmuusmarginaali, jolla varmistetaan, ettei 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity, ja edellyttäen, että julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan palaavan takaisin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen ohjelmakaudella); erityistä huomiota on kiinnitettävä eläkeuudistuksiin, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä, johon sisältyy pakollinen täysin rahastoiva pilari; vastaako jäsenvaltion talouspolitiikka talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Ohjelmassa esitettyjen makrotaloudellisten oletusten realistisuutta arvioidaan komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen perusteella ja soveltaen yhteisesti sovittuja menetelmiä, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa. Arvioitaessa, vastaako ohjelma talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, käytetään perustana vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyviä julkista taloutta koskevia talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Arviointi kattaa myös seuraavat: kuinka velkasuhde on kehittynyt ja miltä julkisen talouden kestävyys näyttää pitkällä aikavälillä. Näihin olisi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tehostamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2005 annetun neuvoston selvityksen mukaan kiinnitettävä riittävästi huomiota julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnassa. Komission 12 päivänä lokakuuta 2006 antamassa tiedonannossa määritellään, kuinka pitkän aikavälin kestävyyttä olisi arvioitava[3]; kuinka hyvin ohjelma on sopusoinnussa jäsenvaltion esittämän, kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman kanssa. Eurooppa-neuvostolle 7 päivänä kesäkuuta 2005 esittämiensä vuosien 2005–2008 julkista taloutta koskevien laajojen suuntaviivojen saatteessa Ecofin-neuvosto totesi, että kansallisten uudistusohjelmien olisi vastattava vakaus- ja lähentymisohjelmia; onko noudatettu käytännesääntöjä[4], joissa muun muassa määrätään vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteisestä rakenteesta ja tietotaulukoista. |-  Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2010EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[5] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:4.  Neuvosto tutki [27 päivänä helmikuuta 2007] Ranskan tarkistetun vakausohjelman, joka kattaa vuodet 2006–2010.5.  Ohjelmassa esitetään kaksi erilaista makrotaloutta ja julkista taloutta koskevaa ennustetta: varovainen ja optimistinen skenaario. Varovaista skenaariota, joka on komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteiden mukainen, pidetään viiteskenaariona arvioitaessa julkista taloutta koskevia ennusteita. Käytettävissä olevien tietojen perusteella se näyttää perustuvan realistisiin, joskin vuoden 2006 osalta jonkin verran optimistisiin ennusteisiin. Kokonaistuotannon arvellaan ohjelmakaudella kasvavan 2 ¼% vuodessa. Myös ohjelmassa esitetyt inflaatioennusteet vaikuttavat realistisilta.6.  Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaan julkisen talouden alijäämäksi arvioidaan 2,7 % suhteessa BKT:hen, kun edellisen tarkistetun vakausohjelman tavoite oli 2,9 % (ja toteutunut alijäämä vuonna 2005 oli 2,9 % suhteessa BKT:hen). Vaikka BKT:n kasvuennuste on sama edellisessä ja nykyisessä tarkistuksessa, 2–2,5 %, kasvu koostuu nykyisessä tarkistuksessa enemmän veroista, sillä se perustuu suurempaan yksityiseen kulutukseen. Alijäämätilanteen odotettua parantumista tukevat a) BKT:n kasvun nopeutuminen (1,2 % noin 2 %), mikä lisää tuloja (noin 5 miljardia euroa eli 0,3 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen), ja b) menojen väheneminen.7.  Ohjelma on osa Ranskan viranomaisten kokonaisstrategiaa, jonka mottona on ”kansallinen sitoutuminen velan vähentämiseen”, ja se muodostuu monivuotisesta velan vähentämisohjelmasta, jonka tavoitteena on alijäämän poistaminen ja alle 60% suhteessa BKT:hen jäävä velkaantumisaste vuoteen 2010 mennessä. Sen mukaan julkisen talouden alijäämää supistetaan jatkuvasti mutta takapainotteisesti 2,7 % suhteessa BKT:hen vuonna 2006 (2,5 prosenttia vuonna 2007) 0 % suhteessa BKT:hen vuonna 2010, jolloin supistus on kokonaisuudessaan 2,7 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Perusjäämä muuttuu vuodesta 2007 alkaen 2,5 % ylijäämäksi vuoteen 2010 mennessä verrattuna 0,1 % alijäämään suhteessa BKT:hen vuonna 2006. Julkisen talouden vakauttaminen on suunniteltu menojohteiseksi: se perustuu julkisten (perus)menojen lisäyksen monivuotisiin tavoitteisiin, joissa edellytetään, että menot alenevat tänä aikana suhteessa BKT:hen lähes kolmella prosenttiyksiköllä. Edelliseen ohjelmaan verrattuna tarkistetussa ohjelmassa pitkälti vahvistetaan suunniteltu julkisen talouden sopeutus makrotalouden skenaarion pysyessä pääosin muuttumattomana.8.  Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen rahoitusaseman (eli suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä) odotetaan paranevan vuoden 2006 noin 2 ½ prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen noin ¼ prosentin ylijäämään ohjelmakauden loppuun eli vuoteen 2010 mennessä. Edellisen tarkistetun vakausohjelman tapaan ohjelmassa esitetään julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi tasapainoinen rakenteellinen rahoitusasema, joka ohjelmassa pyritään saavuttamaan vuoteen 2010 mennessä. Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (arviolta noin 1 ½ prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen) tiukempi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Keskipitkän aikavälin tavoite on vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä euroalueelle ja ERM II -jäsenvaltioille määritellyn vaihteluvälin sisällä ja heijastaa riittävästi velkasuhdetta ja keskimääräistä potentiaalista tuotannon kasvua pitkällä aikavälillä.9.  Julkista taloutta koskeviin ennusteisiin liittyvät riskit näyttävät tarkistetussa ohjelmassa olevan pitkälti tasapainossa lähitulevaisuudessa (vuoteen 2008 asti), mutta julkisen talouden toteutuma voi olla ohjelmassa ennakoitua huonompi ohjelmakauden loppuvuosina. Lähitulevaisuudessa sopeutus perustuu pääasiassa tiukempaan menojen hallintaan valtion tasolla. Sen tukemiseksi pannaan asteittain täytäntöön uusi budjettilainsäädäntö[6] sekä nykyaikaistamistarkastusten tulokset. Sopeutus on realistinen, vaikka paikallisviranomaisten menokehitys onkin riskitekijä. Voidaan epäillä, saadaanko tavoitteena olevat voimakkaat korjaustoimenpiteet ohjelmakauden loppuvuosina kokonaan toteutettua. Vaikka menotavoitteessa valtion tasolla onkin pysytty hyvin, suunnitellut tiukat hillintätoimet edellyttävät joitakin uudistuksia, joita ei ole täsmennetty ohjelmassa. Riskit muuttuvat negatiivisiksi, kun tarkastellaan yleisemmin Ranskan talousarvion vakauttamisstrategian kannalta keskeistä julkisten menokattojen saavuttamista yhdessä täytäntöönpanon valvontamekanismien puuttumisen ja joitakin aloja, erityisesti paikallisviranomaisia, koskevan menosääntöjen puuttumisen kanssa.10.  Tämän riskinarvioinnin perusteella on mahdollista, ettei ohjelmassa esitetty finanssipolitiikan viritys riitä varmistamaan keskipitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamista vuoteen 2010 mennessä ohjelmassa suunnitellulla tavalla. Se näyttää kuitenkin tarjoavan riittävän varmuusmarginaalin sen varmistamiseksi, ettei julkisen talouden alijäämän 3 % viitearvo suhteessa BKT:hen ylity talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa ohjelmakauden lopussa, todennäköisimmin vuodesta 2009 alkaen. Vuotta 2007 lukuun ottamatta vauhti, jolla julkista taloutta sopeutetaan ohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi, on pitkälti vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että euroalueella ja ERM II -jäsenvaltioissa rakenteellista rahoitusasemaa olisi parannettava vuosittain vähintään 0,5% suhteessa BKT:hen, ja että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja että sitä voidaan sopeuttaa vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono. Vaikka Ranska onkin vasta hiljattain korjannut liiallisen alijäämänsä, suunniteltu sopeutus vuonna 2007 on vain 0,3 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, vaikkei nykyistä taloudellista tilannetta voidakaan pitää ”huonoina aikoina” vaan verojoustot viittaavat jopa ”hyviin aikoihin”.11.  Julkisen talouden bruttovelan arvioidaan olleen 64,6 % suhteessa BKT:hen vuonna 2006, joten velkasuhde ylittää sille perustamissopimuksessa asetetun 60% viitearvon. Ohjelmassa ennustetaan, että julkisen velan suhde BKT:hen supistuu 6 ½ prosenttiyksikköä ohjelmakauden aikana. Velkasuhteen kehitys voi olla jonkin verran suunniteltua epäsuotuisampaa ohjelman loppuvuosina, mikä johtuu 1) edellä mainituista julkisen talouden tavoitteisiin liittyvistä riskeistä ja 2) historiallisen keskiarvon yleensä ylittävään ei-strategisten omaisuuserien myyntiin liittyvästä epävarmuudesta. Näistä riskeistä huolimatta velkasuhde näyttäisi ohjelmakaudella olevan pienenemässä riittävästi viitearvoa kohden.12.  Väestön ikääntymisestä julkiseen talouteen aiheutuvat pitkän aikavälin vaikutukset ovat Ranskassa hieman EU:n keskiarvon alapuolella ja eläkemenot kasvavat hieman vähemmän kuin monissa muissa maissa jo toteutettujen eläkeuudistusten ansiosta. Julkisen talouden alkuasetelma on edelleen huomattava riski julkisen talouden kestävyydelle myös ilman väestön ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvia pitkän aikavälin vaikutuksia, vaikka se onkin hieman parantunut vuoteen 2005 verrattuna. Lisäksi bruttovelan määrä ylittää perustamissopimuksessa määrätyn viitearvon. Julkisen talouden vakauttamisen jatkaminen vähentää osaltaan julkisen talouden kestävyyteen kohdistuvia riskejä. Julkisen talouden kestävyys hyötyisi myös eläkeuudistuksen etujen säilyttämisestä ja ehkä jopa niiden lujittamisesta. Ranskan julkisen talouden kestävyyteen näyttää yleisesti liittyvän keskisuuria riskejä.13.  Vakausohjelma sisältää laadullisen arvion siitä, miten lokakuussa 2006 esitetty Ranskan kansallinen uudistusohjelma kaiken kaikkiaan vaikuttaa keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan. Ohjelmassa ei kuitenkaan esitetä järjestelmällisesti tietoja kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitelluista tärkeimmistä uudistuksista aiheutuvista suorista julkisen talouden kustannuksista tai säästöistä. Julkista taloutta koskevissa ennusteissa näytetään kuitenkin otettavan huomioon, miten kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitellut toimet vaikuttavat julkiseen talouteen. Vakausohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimet vaikuttavat kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien mukaisilta.14.  Ohjelmaan sisältyvä julkisen talouden strategia on pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen.15.  Vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevissa käytännesäännöissä täsmennettyjen tietovaatimusten osalta voidaan todeta, että ohjelmasta puuttuu joitakin pakollisia ja vapaaehtoisia tietoja[7].Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että tulojen kasvaessa voimakkaasti ohjelmassa asetetaan liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen etusijalle velan vähentäminen ja keskipitkän aikavälin tavoitteisiin aiotaan päästä menoperusteisella sopeutuksella, joka on jonkin verran takapainotteinen. Julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen liittyy riskejä varsinkin ohjelmakauden loppuvuosina.Edellä olevan arvion perusteella kehotetaan, että Ranska:i) hyödyntää vahvoja kasvunäkymiä ja vuoden 2006 odotettua paremman julkisen talouden toteuman positiivista perusvaikutusta etupainottaakseen keskipitkän aikavälin tavoitteisiin tähtäävää sopeutusuraa erityisesti vuonna 2007, jotta keskipitkän aikavälin tavoitteet voidaan saavuttaa ohjelmakauden loppuun mennessä, mikä alentaa velkatasoa ja parantaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä;ii) tehostaa julkisen talouden alasektoreille määritettyjen menosääntöjen seurantaa ja noudattamista, jotta kunnianhimoisista monivuotisista menokatoista ei poiketa.Julkisen talouden kehityksen ja ennusteiden vertailu2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |BKT:n määrä (% muutos) | VO joulukuu 2006 | 1,2 | 2,0-2,5 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ |KOM marraskuu 2006 | 1,2 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 2006 | 1,5-2,0 | 2,0-2,5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ | Tieto puuttuu |YKHI-inflaatio (%) | VO joulukuu 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,9 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ |KOM marraskuu 2006 | 1,9 | 2,0 | 1,8 | 1,9 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 2006 | 1,9 | 1,8 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ | Tieto puuttuu |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | VO joulukuu 20061 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | -0,5 | -0,4 | -0,3 |KOM marraskuu 20065 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | -0,9 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 20061 | -0,5 | -0,4 | -0,6 | -0,8 | -0,9 | Tieto puuttuu |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | -2,9 | -2,7 | -2,5 | -1,8 | -0,9 | 0,0 |KOM marraskuu 2006 | -2,9 | -2,7 | -2,6 | -2,2 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 2006 | -3,0 | -2,9 | -2,6 | -1,9 | -1,0 | Tieto puuttuu |Perusjäämä (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | -0,2 | -0,1 | 0,1 | 0,7 | 1,7 | 2,5 |KOM marraskuu 2006 | -0,2 | -0,1 | 0,0 | 0,4 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 2006 | -0,3 | -0,3 | 0,0 | 0,6 | 1,6 | Tieto puuttuu |Suhdannetasoitettu rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20061 | -2,5 | -2,4 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |KOM marraskuu 2006 | -2,5 | -2,3 | -2,3 | -1,8 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 20061 | -2,8 | -2,7 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | Tieto puuttuu |Rakenteellinen rahoitusasema2 (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20063 | -3,0 | -2,5 | -2,2 | -1,6 | -0,7 | 0,2 |KOM marraskuu 20064 | -3,1 | -2,6 | -2,3 | -1,8 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 2006 | -3,3 | -2,9 | -2,3 | -1,5 | -0,6 | Tieto puuttuu |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | 66,6 | 64,6 | 63,6 | 62,6 | 60,7 | 58,0 |KOM marraskuu 2006 | 66,6 | 64,7 | 63,9 | 63,3 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO tammikuu 2006 | 65,8 | 66,0 | 65,6 | 64,6 | 62,8 | Tieto puuttuu |Huom. |1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. |2 (Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä. |3 Ohjelman mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, sen jälkeen 0 prosenttia; kaikki kyseiset toimenpiteet pienentävät alijäämää). |4 Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja 0,2 prosenttia vuonna 2006, sen jälkeen 0 prosenttia; kaikki kyseiset toimenpiteet pienentävät alijäämää). |5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 2,0 prosenttia vuonna 2005, 2,2 prosenttia vuonna 2006, 2,2 prosenttia vuonna 2007 ja 2,3 prosenttia vuonna 2008. |Lähde: |Vakausohjelma (VO), komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste (KOM) ja komission yksiköiden laskelmat. |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Kaikki tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle ”Kasvua ja työllisyyttä koskevan uudistetun Lissabonin strategian täytäntöönpano – Tulosten vuosi”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys EU:ssa, 12.10.2006, KOM(2006) 574 lopullinen, ja Euroopan komissio, talouden ja rahoituksen pääosasto (2006), ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nro 4/2006.[4] ”Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet”, hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11.10.2005.[5] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Uudella LOLF-lailla (loi organique sur les lois de finances), jonka täytäntöönpano aloitettiin vuonna 2006, pyritään parantamaan julkisten menojen hallinnan avoimuutta ja tehokkuutta.[7] Erityisesti ei ole toimitettu tietoja kollektiivisesta kulutuksesta eikä lyhyen ja pitkän aikavälin koroista (vuosiksi 2008–2010).


title: Neuvoston suositus, annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012 , Belgian vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Belgian vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               24.7.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 219/5

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012,
   Belgian vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Belgian vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2012/C 219/02
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopalla kestävän kasvun vauhdittamiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen olevien mahdollisuuksien lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (3). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Neuvosto antoi 12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen (4) Belgian kansallisesta uudistusohjelmasta vuodelta 2011 ja lausunnon Belgian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2014.

               (4)

               Komissio hyväksyi 23 päivänä marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin eurooppalainen ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä helmikuuta 2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Belgia on yksi niistä jäsenvaltioista, joiden osalta laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (5)

               Neuvosto antoi 1 päivänä joulukuuta 2011 päätelmät, joissa kehotetaan sosiaalisen suojelun komiteaa esittämään yhdessä työllisyyskomitean ja muiden komiteoiden kanssa näkemyksensä toimista, joita suositellaan Eurooppa 2020 -strategian puitteissa toteutettavan politiikkajakson yhteydessä. Nämä näkemykset ovat osa työllisyyskomitean lausuntoa.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 15 päivänä helmikuuta 2012 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2012 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2012.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että etusijalle on asetettava kasvua edistävän julkisen talouden vakauttaminen, normaalin luotonannon edellytysten palauttaminen, kasvun ja kilpailukyvyn edistäminen, työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin puuttuminen sekä julkishallinnon nykyaikaistaminen.

               (8)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (9)

               Belgia toimitti vuosia 2012–2015 koskevan vakausohjelmansa ja vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 30 päivänä huhtikuuta 2012. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon. Komissio on myös arvioinut asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklassa tarkoitetussa perusteellisessa tarkastelussa, onko Belgiassa makrotalouden epätasapaino. Komissio totesi perusteellisessa tarkastelussaan, että Belgiassa on ulkoinen epätasapaino, mutta se ei ole liiallinen.

               (10)

               Neuvosto on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että julkisen talouden ennusteiden perustana oleva makrotalouden skenaario on vuosien 2012 ja 2013 osalta realistinen, mutta vuosien 2014 ja 2015 osalta optimistinen, koska BKT:n kasvun odotetaan olevan huomattavasti korkeampi kuin komission yksiköiden vuoden 2012 kevään talousennusteessa esitetty viimeisin arvio potentiaalisesta kasvusta. Vakausohjelmassa esitetyn julkisen talouden strategian tavoitteena on, että alijäämä supistuu alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2012 (2,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun se vuonna 2011 oli 3,7 prosenttia suhteessa BKT:hen) ja nollaan vuonna 2015. Vakausohjelmassa vahvistetaan aiempi julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite, joka on 0,5 prosentin rakenteellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen, mikä vastaa riittävästi vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Vuoden 2012 suunniteltu alijäämä noudattaa neuvoston liiallisen alijäämän korjaamiselle asettamaa määräaikaa, ja suunnitellut julkisen talouden toimet vastaavat liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn mukaisen neuvoston suosituksen mukaista vähimmäistasoa, joka on ¾ prosenttia suhteessa BKT:hen (rakenteellisesti mitattuna). Julkisten menojen kasvuvauhti, jossa on otettu huomioon harkinnanvaraiset tulopuolen toimenpiteet, vastaa vakaus- ja kasvusopimuksessa menojen kasvulle määriteltyä viitearvoa vuosina 2013–2015, mutta ei vuonna 2012. Kun otetaan huomioon (uudelleenlaskettu) julkisen talouden rakenteellinen rahoitusasema (5), vakausohjelmassa odotetaan rakenteellisen rahoitusaseman paranevan 1,1 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2012 ja keskimäärin noin 0,8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuosina 2013–2015.
               On kuitenkin olemassa riskejä, jotka johtuvat siitä, että vuodesta alkaen 2013 toteutettavia lisätoimenpiteitä ei ole vielä täsmennetty ja että makrotalouden skenaario on vuodesta 2014 alkaen liian optimistinen. Julkinen velka oli 98,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2011, eli selvästi yli 60 prosentin kynnysarvon. Vakausohjelman mukaan sen odotetaan kuitenkin vakiintuvan ja sitten laskevan 92,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2015. Tämä merkitsisi riittävää edistymistä kohti vakaus- ja kasvusopimuksessa velan supistamiselle asetettua viitearvoa.
               Lisäksi rahoitussektorille myönnetyistä huomattavista takauksista johtuvat epäsuorat vastuut ovat erityisen suuret. Erityisesti menoja koskevalle sääntöperusteiselle, monivuotiselle julkisen talouden kehykselle olisi hyötyä Belgian alueiden ja yhteisöjen sekä paikallistason täytäntöönpanomekanismeista ja/tai sitoumuksista, joiden avulla niille osoitetut alijäämätavoitteet voitaisiin toteuttaa.

               (11)

               Väestön ikääntymisestä johtuviin kustannuksiin olisi puututtava, ja alijäämä olisi saatava supistumaan rakenteellisesti, jotta julkisen velan huomattavaa määrää voidaan vähentää. Uusi liittohallitus sopi joulukuussa 2011 Belgian vanhusten sosiaaliturvajärjestelmän uudistamisesta. Aloitetut lainsäädäntöuudistukset on nyt pantava tehokkaasti täytäntöön ja täytäntöönpanoa on seurattava, jotta todellista eläkkeellesiirtymisikää saadaan nostettua. Vanhusten sosiaaliturvauudistusta on nyt tärkeää tukea toimenpiteillä, jotka kannustavat aktiiviseen ikääntymiseen ja työurien pidentämiseen. Tavoitteen saavuttamista olisi tuettava myös muilla uudistuksilla, kuten kytkemällä lakisääteinen eläkeikä elinajanodotteeseen.

               (12)

               Belgian rahoitusjärjestelmään kohdistuu edelleen merkittäviä haasteita. Belgian pankkien rakenneuudistus on meneillään, eikä finanssikriisin vuoksi vuosina 2008/2009 myönnettyä valtiontukea ole vielä maksettu kokonaan takaisin. Lisäksi pankkisektorin ja julkisen sektorin riskit ovat sidoksissa toisiinsa takausten suuren määrän vuoksi.

               (13)

               Vaihtotase heikkenee vähitellen. Palvelutaseen koheneminen ei riitä tasapainottamaan tavarakaupan taseen heikkenemistä. Belgian tavaravienti on menettänyt jalansijaa paitsi suhteessa laajenevaan maailmankauppaan myös suhteessa muihin euroalueen jäsenvaltioihin ja euroalueeseen keskimäärin. Tämä johtuu kotimaan yksikkötyökustannusten epäsuotuisasta kehityksestä verrattuna Belgian tärkeimpiin kauppakumppaneihin (Alankomaat, Ranska ja Saksa) ja euroalueeseen kokonaisuutena. Koska käytössä on palkkojen automaattinen indeksointijärjestelmä, hallituksen toimet reaalipalkkojen kasvun rajoittamiseksi enintään 0,3 prosenttiin kaudella 2011–2012 eivät välttämättä ole estäneet nimellispalkkoja nousemasta enemmän kuin naapurimaissa. Vaikka tuottavuusaste on korkea, Belgian kasvu on heikkoa, ja myös välillisten panosten, lähinnä energian, kustannukset ovat suuret. Kaasun ja sähkön vähittäishinnat on jäädytetty inflaation hillitsemiseksi, mutta palkkaneuvottelujen ja palkkojen indeksointijärjestelmän uudistamiseksi ei ole toteutettu mitään konkreettisia toimenpiteitä. Yksityisen sektorin tutkimus- ja kehitystoiminnan (T&K) intensiteetti on viime vuosina polkenut paikoillaan, ja pula ammattitaitoisesta työvoimasta saattaa muodostaa merkittävän esteen Belgian talouden innovaatiosuorituskyvyn kehittämiselle etenkin tieteen ja tekniikan alalla.

               (14)

               Sekä nuorempien että iäkkäämpien työntekijöiden työllisyyttä on pyritty parantamaan ja työttömiä saamaan takaisin työmarkkinoille toteuttamalla eräitä rakenteellisia toimenpiteitä. Belgia on aloittanut laajan työttömyysturvajärjestelmän uudistuksen. Työmarkkinoilla on kuitenkin edelleen rakenteellisia ongelmia, ja niihin puuttuminen edellyttää lisätoimia. On olennaisen tärkeää lisätä elinikäiseen oppimiseen osallistumista ja jatkaa ammatillisen koulutuksen uudistamista, jotta voidaan tehostaa aktiivista työmarkkinapolitiikkaa etenkin iäkkäämpien työntekijöiden ja muita heikommassa asemassa olevien ryhmien, kuten maahanmuuttajataustaisen väestön, hyväksi. Työhön kohdistuvan verorasituksen vähentämisessä ei ole tapahtunut merkittävää edistystä. Kesäkuussa 2011 otettiin käyttöön uusi verohyvitys alimpien palkkaluokkien hyväksi, mutta se ei ole riittänyt korjaamaan huomattavaa työttömyysloukkua palkka-asteikon alapäässä. Verotuksen painopistettä ei ole pyritty siirtämään työnteosta kulutus- ja/tai ympäristöveroihin.

               (15)

               Monien tavaroiden ja palvelujen hinnat ovat yleisesti ottaen korkeammat kuin muissa jäsenvaltioissa. Tämä on osoitus siitä, että kilpailupaineita on vähän etenkin vähittäismarkkinoilla ja verkkotoimialoilla, sekä siitä, että valvontakehys on heikko. Vähittäiskaupan alalla esteitä ja toiminnan rajoituksia on yhä runsaasti. Kilpailua rajoitetaan edelleen säännöksillä, joilla rajoitetaan aukioloaikoja, suojataan vakiintuneita toimijoita uusilta yrityksiltä ja estetään uusien liiketoimintamallien ja teknologioiden levittämistä. Verkkotoimialojen kilpailua haittaa Belgiassa yleisesti ongelma, joka johtuu vakiintuneen operaattorin vahvasta asemasta ja merkittävistä markkinoille pääsyn esteistä muihin jäsenvaltioihin verrattuna. Tämä merkitsee, että aikaisemmin kyseisillä aloilla monopoliasemassa olleet toimijat pystyvät edelleen veloittamaan korkeampia hintoja kuin kilpailumarkkinoilla olisi mahdollista. Belgian kilpailuviranomaista ollaan uudistamassa, mutta on epäselvää, onko uudistettava viranomainen riittävän itsenäinen ja onko sillä käytössään riittävät resurssit.

               (16)

               Belgia on oikealla tiellä saavuttaakseen tavoitteen lisätä uusiutuvien energialähteiden käyttöä taloudessa. Sen sijaan maa ei ole edistynyt riittävästi tavoitteessa vähentää 15 prosentilla kasvihuonekaasupäästöjä päästökaupan ulkopuolisilla aloilla (6). Belgia ei ole toteuttanut vuonna 2011 riittäviä toimenpiteitä tai poliittisia aloitteita tilanteen korjaamiseksi.

               (17)

               Belgia on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset ja vuonna 2011 esitettyjen sitoumusten täytäntöönpano liittyvät kilpailukyvyn lisäämiseen, työllisyysasteen nostamiseen, julkisen talouden kestävyyden parantamiseen ja rahoitusjärjestelmän vakauden vahvistamiseen. Komissio on arvioinut Euro Plus -sopimukseen perustuvien sitoumusten täytäntöönpanoa. Arvioinnin tulokset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa.

               (18)

               Komissio on laatinut eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Belgian talouspolitiikasta. Se on arvioinut sekä vakausohjelman että kansallisen uudistusohjelman ja esittänyt perusteellisen arvioinnin. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Belgian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa 1–7.

               (19)

               Neuvosto on tämän arvion perusteella tutkinut vakausohjelman, ja sen lausunto (7) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävässä suosituksessa 1.

               (20)

               Neuvosto on tutkinut Belgian vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelman ja sen vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Sen asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla antamat suositukset ilmenevät erityisesti jäljempänä esitettävistä suosituksista 1, 4, 5 ja 6,

         SUOSITTAA, että Belgia toteuttaa vuosina 2012–2013 toimia, joilla se

               1.

               toteuttaa vuoden 2012 talousarvion varmistaakseen, että liiallinen alijäämä korjataan vuoteen 2012 mennessä; määrittää lisäksi toimenpiteet, jotka ovat tarpeen julkisen talouden strategian toteuttamiseksi vuonna 2013 ja sen jälkeen, jotta voidaan varmistaa liiallisen alijäämän korjaaminen kestävällä tavalla ja jotta edetään riittävästi kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta, mukaan lukien menojen kasvulle asetetun viitearvon saavuttaminen, ja varmistaa edistymisen kohti velan supistamiselle asettua viitearvoa; mukauttaa finanssipoliittista kehystä sen varmistamiseksi, että julkisen talouden tavoitteet ovat sitovia sekä liittovaltion tasolla että sitä alemmilla tasoilla, ja lisää avoimuutta taakan jakamisessa ja vastuuvelvollisuutta kaikilla hallintotasoilla;

               2.

               jatkaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden parantamista supistamalla ikääntymiseen liittyviä menoja, terveydenhoitomenot mukaan lukien; toteuttaa erityisesti varhaiseläke- ja eläkejärjestelmien uudistuksen ja toteuttaa lisätoimia, joilla varmistetaan todellisen eläkkeellesiirtymisiän korottaminen, myös kytkemällä lakisääteinen eläkeikä elinajanodotteeseen.

               3.

               stimuloi heikoimpien pankkien pääoman kasvattamista pankkisektorin vahvistamiseksi niin, että se voi täyttää normaalin tehtävänsä talouden luotonantajana;

               4.

               toteuttaa työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisen käytännön mukaisesti toimenpiteitä palkkaneuvottelujärjestelmän ja palkkojen indeksointijärjestelmän uudistamiseksi edistääkseen työpaikkojen luomista ja parantaakseen kilpailukykyä; varmistaa ensimmäiseksi, että palkkojen nousu vastaa paremmin työn tuottavuuden kehitystä ja kilpailukykyä, i) ottamalla käyttöön ns. palkkanormiin sisältyviä jälkikäteen tehtäviä korjauksia koskevia mekanismeja ja edistämällä kattavia sopimuksia (all-in agreements) kustannuskilpailukyvyn parantamiseksi sekä ii) helpottamalla alakohtaisten työehtosopimusten ulkopuolelle jättäytymistä koskevien lausekkeiden käyttöä, niin että palkkojen nousu ja työn tuottavuuden kehitys vastaavat paikallistasolla paremmin toisiaan;

               5.

               siirtyy verotuksessa merkittävästi työn verottamisesta vähemmän kasvua vääristävään verotukseen, kuten ympäristöveroihin; jatkaa aloitetun työttömyysturvajärjestelmän uudistuksen toteuttamista työntekoa estävien kannustinloukkujen vähentämiseksi ja vahvistaa keskittymistä työllisyyden tukemiseen ja ikääntyneiden työntekijöiden ja muita heikommassa asemassa olevien ryhmien, erityisesti maahanmuuttajataustaisen väestön, aktivointipolitiikkoihin; hyödyntää suunnitelmia alueellistaa työmarkkinoita koskevaa toimivaltaa nykyistä pidemmälle työvoiman liikkuvuuden vilkastuttamiseksi alueiden välillä sekä koulutuksen, elinikäisen oppimisen, ammattikoulutuksen ja työllisyyspolitiikkojen johdonmukaisuuden vahvistamiseksi; laajentaa nykyisiä aktivointitoimia kaikkiin ikäryhmiin;

               6.

               jatkaa kilpailun tehostamista vähittäiskaupan alalla vähentämällä esteitä ja toiminnan rajoituksia; ottaa käyttöön toimenpiteitä kilpailun tehostamiseksi verkkotoimialoilla tarkistamalla sääntelystä johtuvia esteitä ja vahvistamalla valtiontukisääntöjen tehokasta täytäntöönpanoa koskevia institutionaalisia järjestelyjä.

               7.

               toteuttaa lisätoimenpiteitä, jotta tehostetaan edistymistä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien tavoitteiden saavuttamisessa päästökaupan ulkopuolisilla aloilla, erityisesti varmistamalla, että liikenneala osallistuu tämän tavoitteen saavuttamiseen merkittävällä panoksella.

      Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2012.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         V. SHIARLY

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Pidetty voimassa vuodelle 2012 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 26 päivänä huhtikuuta 2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/238/EU (EUVL L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUVL C 209, 15.7.2011, s. 1.

      (5)  Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleen laskemana ohjelman tietojen perusteella ja yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.

      (6)  Belgiassa vain 37,9 prosenttia päästöistä on peräisin EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvilta aloilta. Maan tärkeimmät päästökaupan ulkopuoliset alat ovat tieliikenne (21,5 %) ja energian käyttö (38,9 %).

      (7)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52004SC0918

Komission suositus sisämarkkinoihin vaikuttavien direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä  /* SEK/2004/0918 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 12.7.2004SEK(2004) 918 lopullinenKOMISSION SUOSITUSsisämarkkinoihin vaikuttavien direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöäKOMISSION SUOSITUSsisämarkkinoihin vaikuttavien direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:1.  Jäsenvaltiot saavat valita muodon ja keinot saattaessaan direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöään, mutta direktiivi velvoittaa niitä saavutettavien tulosten ja osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräajan osalta.2.  Eurooppa-neuvosto on tunnustanut toimivien sisämarkkinoiden[1] suuren merkityksen Euroopan talouden kilpailukyvylle, ja se on useissa huippukokouksissaan, kuten Tukholmassa maaliskuussa 2001, Barcelonassa maaliskuussa 2002 sekä Brysselissä maaliskuussa 2003 ja 2004, toistuvasti kehottanut jäsenvaltioita asettamaan etusijalle sisämarkkinoihin vaikuttavien direktiivien saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä.3.  Euroopan parlamentti[2], Euroopan talous- ja sosiaalikomitea[3] ja alueiden komitea[4] ovat toistuvasti ilmaisseet huolensa siitä, että jäsenvaltiot eivät ole onnistuneet saattamaan sisämarkkinadirektiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöään asianmukaisesti ja hyvissä ajoin. Myös paremmasta lainsäädännöstä 16 päivänä joulukuuta 2003 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa[5] korostetaan, että jäsenvaltioiden on noudatettava perustamissopimuksen 10 artiklaa, ja kehotetaan jäsenvaltioita varmistamaan, että yhteisön lainsäädäntö saatetaan asianmukaisesti, viipymättä ja säädettyjen määräaikojen puitteissa osaksi kansallista lainsäädäntöä.4.  Näistä kehotuksista huolimatta ja huolimatta siitä, että lainsäädännön asianmukainen ja oikea-aikainen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on lakisääteinen velvoite, jäsenvaltiot jättävät säännöllisesti sisämarkkinadirektiivit saattamatta asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä itse sopimissaan määräajoissa, useimmat jäsenvaltiot eivät täytä edes Eurooppa-neuvoston asettamia tilapäisiä tavoitteita direktiivien saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja monia direktiivejä ei ole kaikissa jäsenvaltioissa saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä vielä pitkään sen jälkeen, kun määräaika saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt.5.  Sisämarkkinadirektiivien viivästynyt tai virheellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä aiheuttaa ongelmia yrityksille ja kansalaisille, jotka usein jäävät tästä syystä vaille tiettyjä oikeuksiaan.6.  Sisämarkkinadirektiivien viivästynyt tai virheellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä jättää lisäksi yritykset ja kuluttajat ilman niitä täysimääräisiä taloudellisia etuja, joita asianmukaisesti toimivat sisämarkkinat voivat tarjota, ja vahingoittaa koko Euroopan talouden kilpailukykyä, kun yhteisö ei pysty luomaan talouskasvua ja samalla pitämään yllä korkeatasoista sosiaalista yhteenkuuluvuutta.7.  Kun Euroopan unionin jäsenvaltioita on 25 tai useampikin, kasvaa riski siitä, että direktiivien viivästynyt tai virheellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä aiheuttaa sisämarkkinoiden pirstoutumista ja sen myötä sisämarkkinoiden taloudellisten etujen hupenemista.8.  Komissio aikoo jatkossakin ensisijaisena toimenaan toteuttaa tarmokkaasti oikeudellisia toimia jäsenvaltioita vastaan, jos direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt tai virheellinen, ja se aikoo tukea vertaispainetta julkaisemalla säännöllisesti sisämarkkinoiden tulostaulussa tiedot direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä jäsenvaltioissa; vaikka nämä toimet ovat aiemmin olleet jossakin määrin menestyksellisiä, vaje saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä on edelleen ongelma.Sen vuoksi komission ja jäsenvaltioiden aktiivisempi lähestymistapa on tarpeen.9.  Tiedonannossaan yhteisön lainsäädännön soveltamisen tehokkaammasta valvonnasta vuonna 2002[6] komissio toi esille sen, miten se voi auttaa jäsenvaltioita saattamaan direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä ja miten se käytännössä näin myös tekee.10.  On kuitenkin jäsenvaltioiden vastuulla varmistaa, että direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä asianmukaisesti ja ajoissa.11.  Perustamissopimuksen 10 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia perustamissopimuksesta tai yhteisön toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi.12.  Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut, että jäsenvaltiot eivät voi vedota omissa oikeusjärjestelmissään vallitseviin säännöksiin, toimintatapoihin tai olosuhteisiin perustellakseen sitä, että ne eivät ole noudattaneet direktiiveissä säädettyjä velvoitteita ja aikarajoja.13.  Koska direktiivien saattaminen asianmukaisesti ja ajoissa osaksi kansallista lainsäädäntöä epäonnistuu toistuvasti, jäsenvaltioiden on syytä tarkistaa menettelyitään ja toimintatapojaan, jotta ne voisivat johdonmukaisesti täyttää tämän lakisääteisen velvoitteensa.14.  Muutamat jäsenvaltiot onnistuvat säännöllisesti direktiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä muita paremmin, ja tämä osoittaa, että niissä on käytössä tai niissä on omaksuttu tehokkaammat rakenteet, menettelyt ja toimintatavat; minkään jäsenvaltion tilanne ei kuitenkaan ole moitteeton, joten parantamisen varaa on kaikilla. Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen mukaisesti jäsenvaltioiden olisi laadittava ja julkaistava omaan ja yhteisön käyttöön vastaavuustaulukoita, joista mahdollisimman selvästi käy ilmi direktiivien ja toimenpiteiden, joilla ne saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, vastaavuus.15.  Komissio ilmoitti tiedonannossaan Sisämarkkinastrategia – vuosien 2003–2006 painopisteet[7] antavansa suosituksen, jossa vahvistettuja hyviä toimintatapoja noudattamalla jäsenvaltiot varmistavat sisämarkkinadirektiivien nykyistä paremman ja nopeamman saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöään.16.  Jäsenvaltiot ovat ilmaisseet mielenkiintoa toistensa toimintatapoja kohtaan, ja niitä on sisämarkkinoiden neuvoa-antavan komitean välityksellä kuultu direktiivien saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä liittyvistä hyvistä toimintatavoista sekä erilaisista kansallisista perustuslakiin tai muihin lakeihin perustuvista taikka hallinnollisista säännöistä ja toimintatavoista, siltä osin kuin nämä vaikuttavat direktiivien saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä.17.  On tunnistettu joukko hyviä toimintatapoja, joiden avulla jäsenvaltiot voivat saattaa sisämarkkinadirektiivit osaksi kansallista lainsäädäntöään ajoissa ja asianmukaisesti.18.  Kunkin jäsenvaltion vastuulla on valita parhaiten soveltuvat menettelyt ja toimintatavat, joilla voidaan varmistaa sisämarkkinadirektiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ajoissa ja asianmukaisesti, kun muistetaan, että jossakin jäsenvaltiossa toimivat menettelyt ja toimintatavat eivät välttämättä ole yhtä tehokkaita toisessa jäsenvaltiossa.19.  Koska sisämarkkinadirektiivien viivästynyt saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta ja sekaannusta, yrityksille ja kansalaisille olisi ilmoitettava, jos direktiivejä ei ole ajoissa saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja tällöin kansalaisille ja yrityksille olisi myös tiedotettava laillisista oikeuksista.20.  Kun luonnos täytäntöönpanosäännöksiksi annetaan kansalliselle parlamentille, siihen olisi liitettävä ilmoitus, joka koskee säännösten ja yhteisön lainsäädännön vastaavuutta ja jossa ilmoitetaan parlamentille saatetaanko näillä säännöksillä kyseinen direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä kokonaisuudessaan vaiko osittain.21.  Kun komissiolle ilmoitetaan kansallisista täytäntöönpanosäännöksistä, sille olisi ilmoitettava, saatetaanko kyseinen direktiivi kokonaisuudessaan vai osittain osaksi kansallista lainsäädäntöä ja oletetaanko säännösten olevan yhteisön lainsäädännön mukaisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission tehtävää ja velvollisuuksia perustamissopimuksen valvojana.22.  Jos jäsenvaltiot päättävät sisällyttää direktiivin saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä laajempaan lainsäädäntöpakettiin, seurauksena voi olla direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetetun määräajan ylittyminen; muiden kuin direktiivin saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä kannalta tarpeellisten ehtojen ja vaatimusten lisääminen voi myös estää kyseisen direktiivin tavoitteiden saavuttamisen,SUOSITTELEE:(1) Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat organisatoriset tai muut toimet, jotta ne voivat viipymättä ja tehokkaasti tarttua niihin perimmäisiin syihin, joiden seurauksena ne toistuvasti rikkovat niitä lakisääteisiä velvoitteitaan, jotka koskevat sisämarkkinadirektiivien asianmukaista ja määräaikaan mennessä tapahtuvaa saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöään.(2) Jäsenvaltioiden olisi tarkasteltava liitteessä esitettyjä parhaita toimintatapoja ja ottaen huomioon kansalliset institutionaaliset perinteet olisi valittava ne toimintatavat, jotka parantavat tai joiden voidaan odottaa parantavan sisämarkkinadirektiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen nopeutta tai laatua.(3) Jäsenvaltioiden olisi julkaistava hyvissä ajoin luettelo niistä sisämarkkinadirektiiveistä, joita ei ole määräaikaan mennessä täysimääräisesti saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja ilmoitettava yrityksille ja kansalaisille, että näillä voi tietyin edellytyksin kyseisten direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen viivästymisestä huolimatta olla näistä direktiiveistä johtuvia laillisia oikeuksia; näiden tietojen olisi oltava saatavilla vähintään hallituksen www-sivustolla.(4) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kansallisille parlamenteille toimitettavien kansallisten täytäntöönpanosäännösten luonnoksiin liitetään ilmoitus siitä, että säännösten oletetaan olevan yhteisön lainsäädännön mukaisia ja että niillä saatetaan tietty direktiivi kokonaisuudessaan tai osittain osaksi kansallista lainsäädäntöä.(5) Jäsenvaltioiden olisi antaessaan ilmoituksen kansallisista täytäntöönpanosäännöksistä ilmoitettava komissiolle, että niiden parhaan ymmärryksen mukaan kyseiset säännökset ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia, ja ilmoitettava, saatetaanko direktiivi näillä säännöksillä osaksi kansallista lainsäädäntöä kokonaisuudessaan vai osittain.(6) Jäsenvaltioiden olisi pidättäydyttävä lisäämästä kansalliseen täytäntöönpanolainsäädäntöön sellaisia ehtoja tai vaatimuksia, jotka eivät ole tarpeen kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, kun tällaiset ehdot tai vaatimukset saattavat estää direktiivin tavoitteiden saavuttamisen.(7) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että direktiivien saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettua määräaikaa ei ylitetä, jos direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä sisällytetään laajempaan kansalliseen lainsäädäntöpakettiin.Tehty BrysselissäKomission puolestaKomission jäsenLIITEJÄSENVALTIOIDEN TUNNISTAMIA TOIMINTATAPOJA, JOILLA HELPOTETAAN SISÄMARKKINOIHIN VAIKUTTAVIEN DIREKTIIVIEN SAATTAMISTA OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ ASIANMUKAISESTI JA MÄÄRÄAIKAAN MENNESSÄ23.  Asianmukaiselle ja oikea-aikaiselle saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä pysyvä etusija politiikassa ja toiminnassa24.  Nimetään yksi ministeri, jonka vastuulla on seurata ja parantaa kaikkien sisämarkkinadirektiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä kyseisessä jäsenvaltiossa. Tällä ministerillä on tehtävälleen pääminimisterin näkyvä tuki ja muut ministerit ja hallinto tietävät, että hallitus pitää ensisijaisena direktiivien asianmukaista ja oikea-aikaista saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä.25.  Kaikki ministerit saavat säännöllisesti (esimerkiksi kuukausittain) kertomuksen kaikkien ministeriöiden/hallintoelinten tiedoista direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Direktiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevista tiedoista keskustellaan säännöllisesti ministereiden kokouksissa.26.  Direktiivien asianmukaiseen ja oikea-aikaiseen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä varataan riittävät voimavarat.27.  Pysyvän seurannan ja yhteensovittamisen varmistaminen sisämarkkinadirektiivien saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä hallinnollisella ja poliittisella tasolla28.  Yksi ministeriö tai hallintoelin vastaa osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen seurannasta kokonaisuudessaan. Se sovittaa yhteen direktiivien saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä ministeriöiden ja direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisesta vastaavien osavaltiotasoisten, alueellisten ja itsehallintoalueiden hallintoelinten kanssa, ja sille toimitetaan suunnitelma osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen aikatauluksi. Se varmistaa, että osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen edistymisestä keskustellaan korkealla hallinnollisella tasolla säännöllisesti (esimerkiksi kuukausittain). Se antaa kertomuksen säännöllisesti (esimerkiksi kuukausittain) direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen seurannasta vastaavalle ministerille. Se myös toimii kansallisena koordinaattorina suhteissa komissioon, kun käsitellään kyseisen jäsenvaltion tietoja direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä.29.  Kukin ministeriö ja kukin osavaltiotasoinen, alueellinen tai itsehallintoalueen hallintoelin, joka vastaa direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä, nimeää virkamiehiä, jotka ovat vastuussa direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen seurannasta kyseisessä ministeriössä tai elimessä ja jotka toimivat yhteyshenkilöinä. Nämä virkamiehet muodostavat kansallisen verkoston.30.  Annetaan suuntaviivoja, joissa vahvistetaan, miten direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä olisi toteutettava, ja varmistetaan, että siihen sovelletaan koko hallinnossa yhteistä lähestymistapaa.31.  Ylläpidetään keskitettyä kansallista tietokantaa direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tietokanta on kaikkien direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamiseen osallistuvien ministeriöiden ja osavaltiotasoisten, alueellisten jaitsehallintoalueiden hallintoelinten käytettävissä. Tietokannassa on jokaisesta direktiivistä seuraavat tiedot: direktiivin viitetiedot ja kohde; saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vastaava ministeriö tai muu hallintoelin sekä vastuuhenkilöt ministeriössä tai hallintoelimessä; luettelo direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamiseen osallistuvista muista ministeriöstä ja hallintoelimistä sekä vastuuhenkilöistä; direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittavat voimavarat; osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräaika; toimenpiteet direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä; saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä suunniteltu aikataulu (myös mahdollinen parlamenttikäsittely); edistymisen taso; direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä mahdolliset ilmenneet ongelmat sekä tieto siitä, onko direktiivin viivästyneen tai virheellisen osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen vuoksi aloitettu rikkomismenettely. Tietokannasta on milloin tahansa saatavilla tiedot direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä koko jäsenvaltion tai tietyn ministeriön osalta.32.  Ennen direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräaikaa (esimerkiksi kolme kuukautta ennen määräaikaa ja uudelleen kuukausi ennen määräaikaa) vastuussa olevalle ministeriölle tai muulle hallintoelimelle lähetetään muistutus.33.  Jos määräaika ylittyy, muistutus toimitetaan välittömästi sekä hallinnollisella että ministeritasolla ja kansalliselle parlamentille ilmoitetaan määräajan ylittämisestä.34.  Jäsenvaltiot hakevat hyvissä ajoin oma-aloitteisesti komission neuvoja ja apua direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä liittyvissä kysymyksissä. Komission perustaman yhteyspistetietokannan avulla tunnistetaan kysymyksestä vastaavat virkamiehet.35.  Sen varmistaminen, että valmistelut tehdään varhaisessa vaiheessa ja että niiden tavoitteena on direktiivin asianmukainen ja oikea-aikainen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä36.  Direktiiviä koskevista neuvotteluista vastaavassa ministeriössä tai muussa hallintoelimessä laaditaan näiden neuvotteluiden aikana tai vähintään ennen direktiivin antamista suunnitelma aikatauluksi direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Suunnitelma aikatauluksi sisältää kustakin direktiivistä seuraavat tiedot: direktiivin viitetiedot ja kohde; saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vastaava ministeriö tai muu hallintoelin sekä vastuuhenkilöt ministeriössä tai hallintoelimessä; luettelo direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä osallistuvista muista ministeriöstä ja hallintoelimistä sekä vastuuhenkilöistä; direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittavat voimavarat; osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräaika; olemassa olevan kansallisen lainsäädännön ja ehdotetun direktiivin vertailu; toimenpiteet direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä; ja saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä suunniteltu aikataulu (myös mahdollinen parlamenttikäsittely). Tämä suunnitelma aikatauluksi toimitetaan direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen seurannasta kokonaisuudessaan vastaavalle ministeriölle tai hallintoelimelle pian (esimerkiksi neljä viikkoa) sen jälkeen, kun direktiivi on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä , jotta varmistettaisiin direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevan tietokannan ajantasaisuus.37.  Lainsäädännön laatiminen aloitetaan, ennen kuin tai heti kun direktiivi on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä .38.  Direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vastaava ministeriö tai muu hallintoelin laatii vastaavuustaulukon, josta ilmenee, miten direktiivin kukin säännös saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Taulukko liitetään kaikkiin luonnoksiin kansalliseksi täytäntöönpanolainsäädännöksi, kun ne lähetetään parlamentille tai hallitukselle niiden keskustelujen helpottamiseksi, ja se liitetään komissiolle mahdollisesti toimitettaviin ilmoituksiin kansallisesta täytäntöönpanolainsäädännöstä.39.  Vältetään sellaisten täydentävien säännösten lisäämistä, jotka eivät ole tarpeen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jos lisäsäännöksiä annetaan, vastuussa oleva ministeriö tai muu hallintoelin perustelee, miksi se katsoo kyseiset säännökset tarpeellisiksi, ja vakuuttaa, että täydentävät säännökset eivät viivästytä direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä.40.  Direktiivineuvotteluista vastaavat kansalliset viranomaiset osallistuvat mahdollisuuksien mukaan direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jos tämä ei ole mahdollista, ne toimivat tiiviissä yhteistyössä direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vastaavien kanssa. Direktiivineuvotteluihin osallistuvien viranomaisten on joka tapauksessa välitettävä tietoa direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vastaaville koko direktiivineuvottelujen ajan, jotta varmistetaan kaikkien direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä mahdollisesti liittyvien ongelmien esittäminen ja käsitteleminen ennen direktiivin antamista.41.  Kaikkien osavaltiotasoisten, alueellisten tai itsehallintoalueiden hallintoelinten edustajille, joiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä, välitetään tietoja direktiivineuvottelujen aikana.42.  Kansallisesta täytäntöönpanolainsäädännöstä ilmoitetaan komissiolle sähköisesti.43.  Tiivis yhteistyö sisämarkkinadirektiivien saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä osallistuvien kansallisten, alueellisten tai itsehallintoalueiden parlamenttien kanssa asianmukaisen ja oikea-aikaisen osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen varmistamiseksi44.  Direktiiviehdotukset toimitetaan parlamenteille heti, kun komissio on ne esittänyt, ja niille kerrotaan direktiivineuvottelujen etenemisestä.45.  Parlamentit saavat säännöllisesti (esimerkiksi joka kolmas kuukausi) kertomuksen direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen edistymisestä, direktiiveistä, joiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt, sekä komission käynnistämistä rikkomismenettelyistä, joiden syynä on viivästynyt tai virheellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä.46.  Luonnoksen kansalliseksi lainsäädännöksi ohessa parlamenteille lähetetään direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskeva aikataulu, selkeä tieto määräajasta, mahdollisesti laaditut vastaavuustaulukot ja hallituksen ilmoitus siitä, että kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden oletetaan olevan yhteisön lainsäädännön mukaisia.47.  Parlamentit saavat hallitukselta ennakkovaroituksen (esimerkiksi kolme kuukautta ennen osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräaikaa) lähestyvästä direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräajasta. Niille ilmoitetaan, jos määräaika on ylittynyt.48.  Hallitukset kannustavat parlamentteja varaamaan käsittelyyn aikaa, jotta direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä tapahtuisi hyvissä ajoin.49.  Ripeät, näkyvät ja tehokkaat toimet niiden direktiivien saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, joiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt50.  Toteutetaan kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että direktiivit, joita ei ole ajoissa saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä mahdollisimman pian osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräajan jälkeen.51.  Jos yhden tai useamman direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt, parlamentteja rohkaistaan varaamaan tällaisten direktiivien käsittelyyn lisäaikaa, jotta ne voitaisiin mahdollisimman pian saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja jotta voitaisiin ratkaista viivästyksen aiheuttaneet menettelylliset ongelmat52.  Jäsenvaltiot julkaisevat luettelon direktiiveistä, joita ne eivät ole saattaneet osaksi kansallista lainsäädäntöä ajoissa ja ilmoittavat yrityksille ja kansalaisille, että niillä voi direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen viivästymisestä huolimatta tietyin edellytyksin olla kyseisistä osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamista odottavista direktiiveistä johtuvia laillisia oikeuksia.53.  Jos direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä myöhästyy toistuvasti, jäsenvaltiot tutkivat, missä määrin lainsäädäntömenettelyä parlamentissa voitaisiin lyhentää osaksi kansallista lainsäädäntöä saatettavien direktiivien osalta. Yhdessä käsittelyssä hyväksymistä tai nopeutettua menettelyä voidaan harkita.54.  Jos direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä myöhästyy toistuvasti ja jos jäsenvaltion perustuslaki tai sisäinen oikeusjärjestys sen sallii, harkitaan hallituksen asetusten antamista, jos tämä nopeuttaa direktiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä.[1] Sisämarkkinoihin kuuluvat myös Efta-maat (Islanti, Liechtenstein ja Norja), koska ne kuuluvat Euroopan talousalueeseen (ETA).[2] Harbourin esittelemä lausunto, EUVL C 234, 30.9.2003, s. 55; Millerin esittelemä lausunto, 25.2.2004.[3] EYVL C 221, 7.8.2001, s. 25; EYVL C 241, 7.10.2002, s. 180; EUVL C 234, 30.9.2003, s. 55.[4] EUVL C 128, 29.5.2003, s. 48.[5] EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1.[6] KOM(2002) 725 lopullinen, 11.12.2002.[7] KOM(2003) 238 lopullinen, 7.5.2003.