Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007SC0067

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2011  /* SEK/2007/0067 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 23.1.2007SEK(2007) 67 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2011(komission esittämä)PERUSTELUTYleistä taustaaHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Kun sopimusta vuonna 2005 uudistettiin, todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen finanssipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelma, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistettu ohjelma vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetun) vakausohjelman, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetun) lähentymisohjelman). Italia toimitti ensimmäisen vakausohjelmansa joulukuussa 1998. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 8 päivänä helmikuuta 1999 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.Taustaa tarkistetun ohjelman arvioimiseksiKomissio on tutkinut Italian uusimman tarkistetun vakausohjelman, joka toimitettiin sille 4 päivänä joulukuuta 2006, ja on antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi (ks. jäljempänä keskeiset kohdat, joita on arvioitu).Jotta voitaisiin saada kuva siitä, millaisessa kehyksessä tarkistetussa vakausohjelmassa esitettyä finanssipoliittista strategiaa arvioidaan, jäljempänä esitetään tiivistelmä seuraavista seikoista:1.  talouden ja finanssipolitiikan kehitys kymmenen viime vuoden aikana2.  maan tilanne vakaus- ja kasvusopimuksen korjaavaa menettelyä koskevien säännösten perusteella (liiallisia alijäämiä koskeva menettely)3.  viimeisin arvio maan tilanteesta vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevien säännösten perusteella (tiivistelmä edellistä tarkistettua vakausohjelmaa koskevasta neuvoston lausunnosta) ja4.  komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmasta.Talouden ja finanssipolitiikan viimeaikainen kehitysRakenteelliset heikkoudet, jotka ylläpitävät tuottavuuden heikkoa kasvua ja ulkoisen kilpailukyvyn heikkenemistä näyttäisivät olevan perussyy siihen, miksi Italian talouden kasvu on viimeisten kymmenen vuoden aikana ollut niin heikkoa. Kokonaistuotannon kasvu on jäänyt alle euroalueen keskiarvon 1990-luvun puolivälistä asti, ja potentiaalisen kasvun arvioidaan hidastuneen 1990-luvun alkuvuosien reilusta 2 prosentista 1 ¼ prosenttiin 2000-luvulla. Heikosta kasvusta huolimatta inflaatio on vuoteen 2005 asti ollut jonkin verran euroalueen keskiarvoa korkeampi. Positiivista on se, että Italia on yksi harvoista maista, joissa työllisyys on lisääntynyt voimakkaasti vuosisadan vaihteen jälkeen, ja työttömyysaste on alentunut huomattavasti. Italialla on kuitenkin vielä pitkä matka EU:n työllisyyslukujen keskiarvoon, ja epätavallinen dynaamisen työllisyyskasvun ja hitaan BKT:n kasvun yhdistelmä tuo esiin Italian tuottavuusongelman. Julkisen talouden alijäämä on ylittänyt perustamissopimuksessa määrätyn 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuodesta 2003 alkaen. Julkisen velan suhde BKT:hen on edelleen hyvin korkea, ja se alkoi taas kasvaa vuonna 2005, jolloin se oli 106,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Suhdannetasoitettu perusjäämä on jatkuvasti heikentynyt vuodesta 1998, ja juoksevien perusmenojen suhde BKT:hen on jatkuvasti huonontunut vuodesta 2001.Italian liiallista alijäämää koskeva menettelyNeuvosto teki 28 päivänä heinäkuuta 2005 päätöksen, jonka mukaan Italialla on 104 artiklan 6 kohdan mukainen liiallinen alijäämä. Samaan aikaan neuvosto antoi 104 artiklan 7 kohdan mukaisen suosituksen, jonka mukaan liiallinen alijäämä on korjattava vuoteen 2007 mennessä. Italiaa kehotettiin erityisesti pitämään tiukasti kiinni vuoden 2006 talousarviosta, supistamaan rakenteellista alijäämää vuoteen 2007 mennessä vähintään 1,6 prosentilla suhteessa BKT:hen vuoden 2005 tasoon verrattuna siten, että vähintään puolet korjauksesta tapahtuu vuonna 2006, ja varmistamaan, että velan suhde BKT:hen supistuu ja lähestyy viitearvoa riittävän nopeasti.Komission 22 päivänä helmikuuta 2006 antamassa tiedonannossa todettiin, että täysimääräisesti täytäntöönpantuina ja tehoavina Italian toteuttamat toimenpiteet olisivat neuvoston suosituksen mukaisia. Täytäntöönpanossa on kuitenkin vielä epävarmuutta, mikä edellyttää jatkuvaa seurantaa.Neuvoston edellisestä ohjelmasta esittämä lausuntoNeuvosto antoi 14 päivänä maaliskuuta 2006 lausunnon edellisestä tarkistetusta vakausohjelmasta, joka kattoi vuodet 2005–2009. Neuvosto oli sitä mieltä, että ”ohjelmaa voidaan pitää asianmukaisena liiallisen alijäämän korjaamiseksi vuoteen 2007 mennessä edellyttäen, että vuoden 2006 talousarvio toteutuu täysin ja tehokkaasti ja että vuonna 2007 suoritetaan jatkotoimenpiteitä”. Perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan mukaisesti 28 päivänä heinäkuuta 2005 antamiensa suositusten perusteella ja julkisen talouden kestävyyden parantamiseksi neuvosto kehotti Italiaa:i) toteuttamaan ohjelmassa vuosiksi 2006 ja 2007 suunnitellut rakenteelliset toimet, jotta se voisi taata liiallisen alijäämän korjaamisen uskottavalla ja kestävällä tavalla vuoteen 2007 mennessä;ii) selittämään tarkasti, millaisia laajoja sopeutusuraan kuuluvia toimenpiteitä vuonna 2007 ja ohjelman viimeisinä vuosina toteutetaan, ja varmistamaan, että keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävässä sopeuttamisessa noudatetaan edelleen vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia;iii) varmistamaan, että julkisen velan suhde BKT:hen supistuu kohti perustamissopimuksen mukaista 60 prosentin viitearvoa aiempaa nopeammin, muun muassa kiinnittämällä erityistä huomiota muihin velan määrään vaikuttaviin tekijöihin kuin nettoluotonottoon; jaiv) parantamaan julkisen talouden suunnittelua lisäämällä sen avoimuutta ja soveltamalla tehokkaasti vanhoja ja uusia menetelmiä menojen valvomiseksi, tarkastamiseksi ja ilmoittamiseksi.Komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmastaItalia on esittänyt kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman, jonka täytäntöönpanosta toimitettiin kertomus 19 päivänä lokakuuta 2006. Italian kansallisessa uudistusohjelmassa pidetään keskeisinä haasteina/painopisteinä seuraavia: julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys, kansalaisten ja yritysten valinnanvapauden laajentaminen, kannustaminen tieteelliseen tutkimukseen ja teknologisiin innovaatioihin, opetuksen ja koulutuksen kehittäminen, infrastruktuurin parantaminen sekä ympäristön suojelu.Komission tätä ohjelmaa koskevasta arviosta (joka hyväksyttiin osana joulukuussa 2006 esitettyä vuotuista seurantakertomusta[2]) kävi ilmi, että Italian täytäntöönpanokertomuksessa on edellisen vuoden kansalliseen uudistusohjelmaan verrattuna selkeämpi strategia, joka kattaa kaikki politiikan alat ja niiden välisen synergian ja joka on näin kunnianhimoisempi. Eniten edistystä on saavutettu mikrotalouden alalla. Makrotalouden alalla ehdotetut strategiat ja toimenpiteet ovat yleisesti ottaen asianmukaiset, mutta niiden täytäntöönpano on ratkaiseva tekijä. Työllisyyspolitiikkaa on vahvistettava eräillä avainalueilla.Ottaen huomioon havaitut vahvuudet ja heikkoudet suositettiin, että Italia toteuttaisi toimia julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden, tuote- ja palvelumarkkinoiden kilpailukyvyn, alueellisten työllisyyserojen sekä elinikäisen oppimisen ja koulutuksen suhteen.Keskeiset kohdat, joita on arvioitu Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan (vakausohjelmat) ja 9 artiklan 1 kohdan (lähentymisohjelmat) nojalla on arvioitu seuraavat seikat: ovatko ohjelman taustalla olevat taloutta koskevat oletukset realistisia; mikä on jäsenvaltioiden esittämä keskipitkän aikavälin tavoite ja onko sopeutusura sopiva; ovatko sopeutusuran suhteen toteutettavat ja/tai ehdotetut toimenpiteet riittäviä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi suhdannekierron aikana; arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa: toteutetaanko sopeutustoimia enemmän taloudellisesti hyvinä aikoina (taloudellisesti huonoina aikoina sopeutustoimia voidaan toteuttaa vähemmän) ja – euroalueen ja ERM II -jäsenvaltioiden osalta – pyrkiikö jäsenvaltio vuosittain parantamaan suhdannetasoitettua rahoitusasemaansa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (viitearvo keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi); määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa (jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saavuttaneet tavoitettaan) tai sallittaessa väliaikainen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (jäsenvaltiot, jotka ovat saavuttaneet tavoitteensa): sellaisten huomattavien rakenneuudistusten toteuttaminen, jotka tuovat suoria pitkäaikaisia kustannussäästöjä (myös potentiaalista kasvua lisäämällä) ja joilla on sen vuoksi todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (edellyttäen, että säilytetään riittävä varmuusmarginaali, jolla varmistetaan, ettei 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity, ja edellyttäen, että julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan palaavan takaisin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen ohjelmakaudella); erityistä huomiota on kiinnitettävä eläkeuudistuksiin, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä, johon sisältyy pakollinen täysin rahastoiva pilari; vastaako jäsenvaltion talouspolitiikka talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Ohjelmassa esitettyjen makrotaloudellisten oletusten realistisuutta arvioidaan komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen perusteella ja soveltaen yhteisesti sovittuja menetelmiä, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa. Arvioitaessa, vastaako ohjelma talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, käytetään perustana vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyviä julkista taloutta koskevia talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Arviointi kattaa myös seuraavat: kuinka velkasuhde on kehittynyt ja miltä julkisen talouden kestävyys näyttää pitkällä aikavälillä. Näihin olisi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tehostamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2005 annetun neuvoston selvityksen mukaan kiinnitettävä riittävästi huomiota julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnassa. Komission 12 päivänä lokakuuta 2006 antamassa tiedonannossa määritellään, kuinka pitkän aikavälin kestävyyttä olisi arvioitava[3]; kuinka hyvin ohjelma on sopusoinnussa jäsenvaltion esittämän, kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman kanssa. Eurooppa-neuvostolle 7 päivänä kesäkuuta 2005 esittämiensä vuosien 2005–2008 julkista taloutta koskevien laajojen suuntaviivojen saatteessa Ecofin-neuvosto totesi, että kansallisten uudistusohjelmien olisi vastattava vakaus- ja lähentymisohjelmia; onko noudatettu käytännesääntöjä[4], joissa muun muassa määrätään vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteisestä rakenteesta ja tietotaulukoista. |-  Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2011EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[5] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:5.  Neuvosto tarkasteli [27 päivänä helmikuuta 2007] Italian tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2006–2011.6.  Ohjelman perustana olevan makrotalouden skenaarion mukaan kokonaistuotannon kasvu laskee aluksi vuoden 2006 1,6 prosentista 1,3 prosenttiin vuonna 2007. Tämän jälkeen talouden kasvu kiihtyy asteittain ja on 1,7 prosenttia vuonna 2011. Saatavilla olevien tietojen perusteella tämä skenaario näyttää perustuvan realistisiin kasvuoletuksiin. Ohjelman inflaatioennusteet vaikuttavat matalilta ohjelman loppuvuosina.7.  Vuoden 2006 tarkistetussa vakausohjelmassa alijäämän ennustetaan olevan 5,7 prosenttia suhteessa BKT:hen[6]. Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste oli puolestaan 4,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission skenaariossa ei oteta huomioon poikkeamaa, jonka suuruus on 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Poikkeama johtuu suurten nopeuksien junahankkeeseen ( Ferrovie dello Stato – RFI/TAV )[7] liittyvän rautatieyhtiön velan mitätöimisestä budjettimenettelyn loppuvaiheessa tehdyllä päätöksellä. Komission yksiköiden syksyn talousennusteessa julkisen talouden alijäämän taasen ennustetaan olevan korkeampi kuin edellisessä tarkistetussa vakausohjelmassa esitetty 3,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Ero on 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja sen selityksenä ovat pääasiassa kertaluonteisten menojen erilainen vaikutus (0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen) ja yhteisöjen tuomioistuimen yritysautojen arvonlisäverotuksesta antaman tuomion pysyvästi kielteinen vaikutus (noin 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen).8.  Ohjelman julkisen talouden strategialla pyritään korjaamaan liiallinen alijäämä vuonna 2007 (alijäämän on määrä laskea 2,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen). Tämän jälkeen julkisen talouden rahoitusaseman uskotaan paranevan tasaisesti ohjelmakauden ajan ja olevan vuonna 2011 positiivinen 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Perusjäämän odotetaan paranevan 5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2011, kun se vuonna 20066 oli 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoteen 2007 asti sopeutus on pääasiassa tuloperusteista, välittömien verojen ja sosiaaliturvamaksujen lisäykseen perustuvaa. Vuoden 2007 jälkeen annetaan ainoastaan korjauksen määrä, joka vaaditaan, jotta trendien mukaiset julkisen talouden tavoitteet saavutetaan. Edelliseen ohjelmaan verrattuna tavoitteet säilyvät pitkälti muuttumattomina vuodesta 2007 eteenpäin, vaikka makrotalouden skenaario onkin hieman aiempaa heikompi. Sopeutus on kuitenkin vuonna 2007 paljon suurempi, koska alijäämän lähtökohta vuonna 2006 oli paljon suurempi.9.  Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen rahoitusaseman (eli suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä) odotetaan paranevan vuoden 2006 noin 4 prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen ¼ prosenttiin ohjelmakauden loppuun eli vuoteen 2011 mennessä. Edellisen tarkistetun vakausohjelman tapaan ohjelmassa esitetään julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi tasapainoinen rakenteellinen rahoitusasema, joka ohjelmassa pyritään saavuttamaan vuoteen 2010 mennessä. Ohjelman edellisessä tarkistuksessa keskipitkän aikavälin tavoitetta ei pyritty saavuttamaan ohjelmakaudella (päättyi 2009). Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (arviolta noin 1 ½ prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen) tiukempi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Keskipitkän aikavälin tavoite on vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä euroalueelle ja ERM II -jäsenvaltioille määritellyn vaihteluvälin sisällä ja heijastaa riittävästi velkasuhdetta ja keskimääräistä potentiaalista tuotannon kasvua pitkällä aikavälillä.10.  Julkisen talouden toteutuma voi vuonna 2006 olla ohjelmassa ennakoitua parempi ja vuoden 2007 jälkeen ohjelmassa ennakoitua heikompi. Vuonna 2007 julkista taloutta koskeviin ennusteisiin liittyvät riskit näyttävät tarkistetussa ohjelmassa olevan pitkälti tasapainossa. Positiivista on se, että kassatietojen perusteella vuoden 2006 alijäämä voi osoittautua pienemmäksi kuin ennustettu 5,7 prosenttia suhteessa BKT:hen, jolloin perusvaikutus olisi vuonna 2007 ennustettua parempi. Useiden vuoden 2007 talousarvioon sisältyvien toimenpiteiden tehoavuuteen liittyy kuitenkin huomattavia riskejä. Julkiselle taloudelle keskipitkällä aikavälillä erityisesti terveydenhuoltomenojen jatkuvista ylityksistä aiheutuvia riskejä ei voida sulkea pois. Vuoden 2007 jälkeisestä sopeutusstrategiasta ei myöskään anneta tarkkoja tietoja, mikä lisää julkisen talouden suunniteltuun vakautukseen liittyviä riskejä.11.  Tämän riskinarvioinnin perusteella näyttää siltä, että ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys on pääosin asianmukainen liiallisen alijäämän korjaamiseksi vuoteen 2007 mennessä, kuten neuvosto on suositellut. Tämä edellyttää, että julkisen talouden toimenpiteet pannaan täysimääräisesti ja tehokkaasti täytäntöön. Kaiken kaikkiaan suunniteltuun 1 ¼ prosentin rakenteelliseen sopeutukseen suhteessa BKT:hen vuonna 2007 liittyy negatiivisia riskejä. Käytettävissä olevat tiedot osoittavat kuitenkin, että rakenteellinen sopeutus voi vuonna 2006 olla ennustettua parempi (¼ prosenttia suhteessa BKT:hen), mikä vaikuttaisi suotuisammin vuoteen 2007. Finanssipolitiikan viritys ei ehkä tarjoa riittävää varmuusmarginaalia sen varmistamiseksi, ettei julkisen talouden alijäämän 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa ennen vuotta 2010. Lisäksi se ei ehkä riitä varmistamaan keskipitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamista ohjelmakaudella ohjelmassa suunnitellulla tavalla. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että euroalueella ja ERM II -jäsenvaltioissa rakenteellista rahoitusasemaa olisi parannettava vuosittain vähimmäismäärällä, jonka ohjeena on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono.12.  Julkisen talouden bruttovelan arvioidaan virallisesti olleen 107,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, joten velkasuhde ylittää selvästi sille perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon. Velkasuhteen ennustetaan ohjelmassa supistuvan asteittain noin 98 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2011. Kassatietojen perusteella velkasuhde todennäköisesti kehittyy ohjelmassa ennustettua suotuisammin vuonna 2006. Velan ennakoituun kehitykseen kohdistuvat riskit vaikuttavat olevan pääpiirteissään tasapainossa vuonna 2007. Suunniteltuun velan vähentämiseen liittyvät riskit kasvavat vuoden 2007 jälkeen, koska yksityiskohtaiset tiedot sopeutusstrategiasta puuttuvat. Tämän riskinarvioinnin perusteella velkasuhde ei ehkä supistu ohjelmakaudella riittävästi kohti viitearvoa.13.  Väestön ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvat pitkän aikavälin vaikutukset ovat Italiassa EU:n keskiarvoa vähäisemmät, sillä toteutettujen eläkeuudistusten ansiosta eläkemenot kasvavat EU:n keskiarvoa vähemmän. Tämä edellyttää kuitenkin sitä, että uudistukset pannaan täytäntöön kaikilta osin ja että niihin sisältyy myös suunniteltu elinajanodotteen mukaan tehtävä säännöllinen vakuutusmatemaattinen tarkistus. Erityisesti vanhempien työntekijöiden työllisyysasteen nostaminen parantaisi työntekijöiden eläkkeitä tulevaisuudessa ja edistäisi eläkeuudistusten onnistumista. Julkisen talouden alkuasetelma on edelleen huomattava riski julkisen talouden kestävyydelle myös ilman väestön ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvia pitkän aikavälin vaikutuksia, vaikka se onkin jonkin verran parantunut vuoteen 2005 verrattuna. Lisäksi julkinen velka ylittää nykyään reilusti perustamissopimuksessa asetetun viitearvon, ja sen vähentämiseen on saatava suuri perusylijäämä, joka säilyy suurena pitkän ajan. Kaiken kaikkiaan Italian julkisen talouden kestävyyteen näyttää liittyvän keskisuuria riskejä.14.  Vakausohjelma sisältää laadullisen arvion siitä, miten kansallisen uudistusohjelman täytäntöönpanosta lokakuussa 2006 esitetty kertomus kaiken kaikkiaan vaikuttaa keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan. Ohjelmassa esitetään joitakin tietoja siitä, millaisia suoria julkisen talouden kustannuksia tai säästöjä kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitelluista tärkeimmistä uudistuksista aiheutuisi. Julkista taloutta koskevissa ennusteissa näytetään otettavan huomioon, miten kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitellut toimet vaikuttavat julkiseen talouteen. Vakausohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimet vaikuttavat kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien mukaisilta. Molemmissa ohjelmissa käsitellään julkisen talouden kestävyyttä ja pyritään palkkatulojen verokiilan kaventamiseen vuosina 2007–2008.15.  Ohjelmaan sisältyvä julkisen talouden strategia on pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen.16.  Vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevissa käytännesäännöissä täsmennettyjen tietovaatimusten osalta voidaan todeta, että ohjelmasta puuttuu pakollisia ja vapaaehtoisia tietoja[8].Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että ohjelma on pääosin asianmukainen liiallisen alijäämän korjaamiseksi vuoteen 2007 mennessä. Tämä edellyttää, että vuoden 2007 talousarvio toteutetaan täysimääräisesti ja tehokkaasti Vuoden 2007 jälkeen suunniteltu sopeutus on vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukainen ja mahdollistaa keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisen ohjelmakauden loppuun mennessä. Sopeutusstrategiasta ei kuitenkaan anneta tarkkoja tietoja, mikä sinällään on riski julkiselle taloudelle asetettujen tavoitteiden saavuttamiselle vuoden 2007 jälkeen ja haittaa vakauttamisstrategian asianmukaista arviointia.Edellä esitetyn arvion ja 28 päivänä heinäkuuta 2005 annetun 104 artiklan 7 kohdan mukaisen suosituksen perusteella Italiaa kehotetaan:i) saavuttamaan suunniteltu julkisen talouden vakauttaminen vuonna 2007 liiallisen alijäämätilanteen korjaamiseksi EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan mukaisen neuvoston suosituksen mukaisesti;ii) varmistamaan liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen, että edistyminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta on riittävää tavoitteen saavuttamiseksi ohjelmakauden loppuun mennessä ja että velkasuhdetta supistetaan vastaavasti;iii) korkean velka-asteen huomioon ottaen panemaan hyväksytyt eläkeuudistukset kaikilta osin täytäntöön, jotta vältetään merkittävä ikääntymiseen liittyvien menojen kasvu; jaiv) parantamaan talousarviomenettelyä lisäämällä sen avoimuutta, selittämällä tarkasti julkisen talouden strategiaa pitemmällä aikavälillä sekä panemalla tehokkaasti täytäntöön menetelmät menojen, erityisesti terveydenhuoltomenojen, valvomiseksi ja tarkastamiseksi.Italiaa kehotetaan myös noudattamaan paremmin käytännesäännöissä täsmennettyjä tietovaatimuksia.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |BKT:n määrä (% muutos) | VO joulukuu 2006 | 0,0 | 1,6 | 1,3 | 1,5 | 1,6 | 1,7 | 1,7 |KOM marraskuu 2006 | 0,0 | 1,7 | 1,4 | 1,4 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 0,0 | 1,5 | 1,5 | 1,7 | 1,8 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |YKHI-inflaatio (%) | VO joulukuu 2006 | 2,2 | 2,2 | 2,1 | 1,7 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |KOM marraskuu 2006 | 2,2 | 2,3 | 2,0 | 1,9 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 2,3 | 2,3 | 2,2 | 2,0 | 2,0 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | VO joulukuu 20061 | -1,3 | -0,9 | -0,9 | -0,8 | -0,7 | -0,5 | -0,5 |KOM marraskuu 20065 | -1,4 | -1,0 | -1,0 | -1,1 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | -1,5 | -1,2 | -1,0 | -0,8 | -0,6 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20067 | -4,1 | -5,7 | -2,8 | -2,2 | -1,5 | -0,7 | 0,1 |KOM marraskuu 2006 | -4,1 | -4,7 | -2,9 | -3,1 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | -4,3 | -3,5 | -2,8 | -2,1 | -1,5 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Perusjäämä6 (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20067 | 0,7 | -0,9 | 2,2 | 2,8 | 3,4 | 4,2 | 5,0 |KOM marraskuu 2006 | 0,5 | -0,1 | 1,8 | 1,7 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 0,6 | 1,3 | 1,9 | 2,6 | 3,2 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Suhdannetasoitettu rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20061 7 | -3,5 | -5,3 | -2,3 | -1,8 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |KOM marraskuu 2006 | -3,4 | -4,1 | -2,4 | -2,5 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | -3,5 | -2,9 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Rakenteellinen rahoitusasema2 (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20061 3 | -4,0 | -3,9 | -2,5 | -1,9 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |KOM marraskuu 20064 | -3,9 | -3,6 | -2,5 | -2,6 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | -4,1 | -3,2 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | 106,6 | 107,6 | 106,9 | 105,4 | 103,5 | 100,7 | 97,8 |KOM marraskuu 2006 | 106,6 | 107,2 | 105,9 | 105,7 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 108,5 | 108,0 | 106,1 | 104,4 | 101,7 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Huom. 1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. 2 (Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä. 3 Ohjelman mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2007 ja 2008, alijäämää supistavia. Vuonna 2006 1,4 prosenttia suhteessa BKT:hen alijäämää lisääviä). 4 Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja 0,1 prosenttia vuosina 2007 ja 2008, alijäämää supistavia. Vuonna 2006 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen alijäämää lisääviä). 5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 1,2 prosenttia vuonna 2005, 1,3 prosenttia vuonna 2006, 1,4 prosenttia vuonna 2007 ja 1,5 prosenttia vuonna 2008. 6 Ohjelmassa ja komission yksiköitten ennusteissa käytettyjä tietoja perusjäämästä ei voida verrata suoraan toisiinsa, koska välillisiä rahoituspalveluja on käsitelty eri tavalla. Ohjelmassa olevat tiedot ovat käytännesäännöissä vaadittujen määritelmien mukaisia. Komission tietoja perusjäämästä on ohjelman tietoihin verrattaessa mukautettava noin + 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. 7 Vuoden 2006 julkisen talouden tietoja on muutettu ohjelmassa siten, että niihin sisältyy menoerä, jonka suuruus on 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen olevaa menoerä ja joka johtuu siitä, että valtio on mitätöinyt suurten nopeuksien junahankkeeseen liittyvän rautatieyhtiön velan. Velan mitätöinti on mainittu vakausohjelmassa ja hyväksytty vuoden 2007 budjettilain viimeisessä muutoksessa. Lähde: Vakausohjelma (VO), komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste (KOM) ja komission yksiköiden laskelmat. |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Kaikki tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle ”Kasvua ja työllisyyttä koskevan uudistetun Lissabonin strategian täytäntöönpano – Tulosten vuosi”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys EU:ssa, 12.10.2006, KOM(2006) 574 lopullinen, ja Euroopan komissio, talouden ja rahoituksen pääosasto (2006), ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nro 4/2006.[4] ”Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet”, hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11.10.2005.[5] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Vuoden 2006 vakausohjelman taulukoissa ei oteta huomioon, että julkiset menot suhteessa BKT:hen ovat 0,9 prosenttia korkeammat, mikä johtuu ohjelmassa mainitusta kertaluonteisesta rautatieyhtiön velan mitätöimisestä. Tämän ylimääräisen menoerän johdosta vuoden 2006 tavoitealijäämä on 5,7 prosenttia suhteessa BKT:hen eikä taulukoissa mainittu 4,8 prosenttia, ja se vaikuttaa myös muihin julkista taloutta koskeviin tietoihin.[7] Eurostatin 23 päivänä toukokuuta 2005 tekemän päätöksen (katso Eurostat News Release N° 65/2005) mukaan tämä rautatieyhtiön velka oli jo kirjattu valtion velaksi, joten hallituksen päätöksellä ei ole vaikutusta velkaan.[8] Esimerkiksi talousarviota ei ole jaoteltu vuosille 2008–2011 asetettujen alijäämätavoitteiden mukaisesti.


title: Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (ÉY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Suomen tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2001-2004 .

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2013 , Puolan vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu neuvoston lausunto Puolan vuosien 2012–2016 lähentymisohjelmasta

text:
               30.7.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 217/63

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 9 päivänä heinäkuuta 2013,
   Puolan vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu neuvoston lausunto Puolan vuosien 2012–2016 lähentymisohjelmasta
   2013/C 217/16
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään kasvuun ja parantaa sen kilpailukykyä.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (2). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät 29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.

               (4)

               Neuvosto antoi 10 päivänä heinäkuuta 2012 suosituksen (3) Puolan vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Puolan vuosien 2012–2015 lähentymisohjelmasta.

               (5)

               Komissio hyväksyi 28 päivänä marraskuuta 2012 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2013 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio hyväksyi niin ikään 28 päivänä marraskuuta 2012 makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (4) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa Puolan ei katsottu kuuluvan niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 7 päivänä helmikuuta 2013 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2013 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2013.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 14 päivänä maaliskuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (8)

               Puola toimitti vuoden 2013 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuosien 2012–2016 lähentymisohjelmansa 30 päivänä huhtikuuta 2013. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (9)

               Puola on toteuttanut vuosina 2011 ja 2012 huomattavia vakauttamistoimia neuvoston suosituksen mukaisesti. Liiallisen alijäämän korjaamiselle asetettua määräaikaa ei kuitenkaan maailmantalouden tilanteen heikennyttyä pystytty noudattamaan, ja sen korjaamiselle tarvitaan lisää aikaa. Asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vuoden 2013 lähentymisohjelman arvioinnin perusteella neuvosto katsoo, että lähentymisohjelman julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on optimistinen. Erityisesti yksityisen kulutuksen ja yksityisten investointien odotetaan lisääntyvän komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteessa arvioitua vahvemmin, mikä johtaa nopeampaan kokonaiskasvuun vuonna 2013 (1,5 prosenttia 1,1 prosentin sijasta). Lähentymisohjelmassa kaavaillun julkisen talouden strategian tavoitteena on saada alijäämä 3,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen viimeistään vuonna 2013 (vuosi liiallista alijäämää koskevan menettelyn alkuperäisen määräajan eli vuoden 2012 jälkeen) ja saavuttaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite viimeistään vuonna 2016. Lähentymisohjelman mukaan alijäämä on kuitenkin tarkoitus supistaa alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vasta vuoteen 2015 mennessä. Kun otetaan huomioon lähentymisohjelmassa esitetyt ylioptimistiset kasvu- ja tuloennusteet, neuvosto katsoo, että viranomaisten suunnittelemilla julkisen talouden toimilla ei pystytä korjaamaan liiallista alijäämää vuoteen 2013 mennessä, ellei lisäksi toteuteta muita merkittäviä toimia, joilla vakautusta tehostetaan kyseisenä vuonna. Lähentymisohjelma perustuu optimistiseen skenaarioon, eikä sen tueksi ole esitetty riittävästi yksityiskohtaisia toimenpiteitä, mistä syystä sillä ei voida uskottavasti varmistaa alijäämän korjaamista viimeistään vuonna 2014. Tästä syystä tarvitaan yksityiskohtaisiin toimenpiteisiin perustuvia lisätoimia sekä vuonna 2013 että vuonna 2014.
               Viranomaiset eivät ole riittävässä määrin hyödyntäneet kriisiä edeltänyttä kasvuympäristöä julkisten menojen rakenteen uudistamiseksi siten, että etusijalla asetettaisiin kasvua edistävät menoerät. Lähentymisohjelmassa vahvistetaan aiempi keskipitkän aikavälin tavoite, joka on –1 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteita. Kun otetaan huomioon (uudelleenlaskettu) rakenteellinen alijäämä, keskipitkän aikavälin tavoitetta ei ennusteiden mukaan saavuteta vuoteen 2016 mennessä, kuten lähentymisohjelmassa kaavailtiin, koska suunniteltu eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta, vuositasolla 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen (rakenteellisin luvuin) vuonna 2015 ja 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2016, ei ole riittävää. Julkisten menojen kasvuvauhti, jossa on otettu huomioon päätösperäiset tulopuolen toimenpiteet, vastaa vakaus- ja kasvusopimuksessa vahvistettua vertailuarvoa koko ohjelmakauden osalta. Myös lähentymisohjelman myöhempinä vuosina saatetaan tarvita lisätoimia ja muutoksia sopeutustoimien koostumukseen, sillä eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta perustuu ensisijaisesti huomattaviin julkisten investointimenojen leikkauksiin, eikä niitä tueta riittävästi yksityiskohtaisilla toimenpiteillä. Puolan julkisen velan odotetaan olevan edelleen alle 60 prosenttia suhteessa BKT:hen koko ohjelmakauden ajan. Kansalliset viranomaiset ennustavat sen pysyvän suunnilleen samana eli olevan hieman yli 55,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2014/2015 saakka (ja supistuvan vuonna 2016). Komissio puolestaan arvioi julkisen velan kasvavan noin 59 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014, kun otetaan huomioon vakauttamissuunnitelmiin ja velan vähentämistoimiin liittyvät potentiaaliset riskit. Toimet, joilla varmistetaan verosäännösten noudattaminen, ovat edelleen keskeisellä sijalla veronkierron torjunnassa. Lisäksi tarvitaan toimia verovelvollisille aiheutuvan hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi ja verohallinnon tehokkuuden parantamiseksi. Jotta julkisen talouden vakauttamisstrategian onnistuminen voitaisiin varmistaa, olisi tärkeää tukea julkisen talouden vakauttamista kattavilla rakenteellisilla uudistuksilla.

               (10)

               Pitkän aikavälin kasvunäkymiä haittaavat kasvua edistävien menojen (koulutus-, tutkimus- ja innovointimenot) vähäinen osuus ja julkisten investointien väheneminen. Puolan terveydenhuoltosektorin ongelmia ovat terveydenhuoltopalvelujen rajallinen saatavuus ja kustannustehottomuus. Terveydenhuoltomenojen odotetaan kasvavan huomattavasti keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä väestön ikääntyessä, mikä lisää julkiseen talouteen kohdistuvaa rasitusta. Järjestelmää voitaisiin parantaa vahvistamalla perusterveydenhuoltoa ja lähetejärjestelmiä sekä parantamalla sairaalahoidon kustannustehokkuutta.

               (11)

               Hallitus ei ole vielä toteuttanut Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän mukaista pysyvää menosääntöä. Puolan edistyminen keskipitkän aikavälin suunnittelussa ja hallinnon eri tasojen välisen koordinoinnin parantamisessa budjettimenettelyissä oli niin ikään vähäistä.

               (12)

               Nuorisotyöttömyys on lisääntymässä, mikä johtuu muun muassa siitä, että koulutusta ei ole kohdennettu riittävästi työmarkkinoiden tarpeisiin. Tähän mennessä toteutettujen koulutusjärjestelmän uudistusten tarkoituksena on puuttua osaamisen ja työpaikkojen kohtaamattomuuteen, mutta oppisopimuskoulutuksen ja työssäoppimisen saatavuutta on edelleen parannettava, koulujen ja työnantajien yhteistyötä lujitettava ja opetuksen laatua kehitettävä. Nuorisotakuun täytäntöönpano nykyisten toimien pohjalta edistäisi osaltaan nuorten työllistymistä. Harva aikuinen osallistuu edelleenkään elinikäiseen oppimiseen eikä elinikäisen oppimisen strategiaa ole hyväksytty.

               (13)

               Lasten päivähoidossa hallitus on keskittynyt niin kutsutun taapero-ohjelman täytäntöönpanoon. Sen ansiosta päivähoitopaikkojen lukumäärä on kahden viime vuoden aikana lähes kaksinkertaistunut, mutta paikkoja on silti suhteellisesti vähän eivätkä ne riitä tyydyttämään kysyntää. Puola on toteuttanut vain vähäisiä toimia tilapäisten työsuhteiden laajamittaisen käytön karsimiseksi. Vastoin tahtoaan määräaikaisella sopimuksella työskentelevien työntekijöiden osuus kaikista työllisistä on Puolassa unionin kolmanneksi suurin, ja erityisen runsaasti tällaisia työntekijöitä on 15–24-vuotiaiden ikäryhmässä. Usein väitetään, että määräaikaiset työsopimukset ovat työttömille keino päästä työmarkkinoille ja saada aikaa myöten vakituinen työsopimus, mutta tämä ei kuitenkaan näytä pitävän paikkaansa Puolassa useimpien työntekijöiden kohdalla. Sen sijaan tällaisten sopimusten laajamittainen käyttö näyttäisi heikentävän työvoiman laatua ja tuottavuutta, koska tilapäisten työntekijöiden pääsyä ammatilliseen koulutukseen on yleensä rajoitettu. Määräaikaisiin työsuhteisiin liittyvä palkkaepäsuhta on niin ikään suhteellisen suuri, mikä on yksi syy siihen, että työssäkäyvien köyhyysaste on Puolassa unionin korkeimpia. Lisäksi Puolassa käytetään laajalti uusittavia yksityisoikeudellisia sopimuksia, joiden tarjoama sosiaaliturva on huomattavan rajoittunut. Hallituksen laatiman Nuoriso 2011 -raportin mukaan yli 50 prosentilla nuorista työntekijöistä on tällainen työsopimus.

               (14)

               Ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste on Puolassa alhainen. Vaikka varhaiseläkkeelle siirtymisen mahdollisuuksia on merkittävästi vähennetty ja maassa on toteutettu yleinen eläkeuudistus, kaivostyöläisiä varten on edelleen erityiseläkejärjestelmä. Myös viljelijöiden sosiaaliturvarahasto (KRUS) kannustaa pienviljelijöitä pysyttelemään maataloussektorilla lähinnä siksi, että järjestelmässä ei seurata tarkasti yksittäisten viljelijöiden tuloja. Tämän seurauksena maaseudulla on piilotyöttömyyttä, mikä hidastaa tuottavuuden kasvua ja vähentää työvoiman alueellista ja alakohtaista liikkuvuutta.

               (15)

               Puolan T&K-menot kuuluvat jäsenvaltioiden alhaisimpiin, ja maa kuuluu suorituksiltaan heikoimpien joukkoon myös innovatiivisuutta laajemmin mittaavien indikaattorien perusteella. T&K-menot suhteessa BKT:hen olivat Puolassa 0,77 prosenttia vuonna 2011, mikä on unionin alhaisimpia tuloksia. Etenkin yksityissektorin T&K-menot ovat alhaiset (0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2011). Puolalaiset yritykset ovat turvautuneet laajalti teknologian omaksumiseen eli olemassa olevan teknologian soveltamiseen kiinteään pääomaan tehtyjen investointien muodossa. Näin on voitu lisätä tuottavuutta ja talouskasvua, mutta nyt Puolan on pyrittävä kehittämään kotimaista innovointia. Tiedemaailman ja korkea-asteen koulutuksen uudistusten avulla on käynnistetty mittava rakenneuudistus tiede- ja yritysmaailman yhteistyön kehittämiseksi. Näitä uudistuksia ei ole kuitenkaan vielä arvioitu. Tarvitaan kokonaisvaltaisempi lähestymistapa, jotta tutkimuksen, innovoinnin ja teollisuuspolitiikan alalla voidaan toteuttaa toimia koordinoidusti ja varmistaa, että koko innovointisykliä tuetaan asianmukaisin välinein.

               (16)

               Kaikilla Puolan talouselämän aloilla on edelleen mahdollista saada erittäin suuret hyödyt lisäämällä energiatehokkuutta, erityisesti rakennusten eristystä parantamalla. Tällä tavoin voitaisiin tukea talouskasvua. Maan sähköverkko on edelleen kuormitettu, mutta suunnitelmat energiaverkkojen yhteenliitettävyyden parantamiseksi naapurimarkkinoiden kanssa etenevät. Kaasumarkkinoiden kilpailua haittaavat edelleen useat tekijät, erityisesti yhä kesken oleva säänneltyjen hintojen asteittainen poistaminen ja se, että vakiintuneen toimijan markkinaosuus on noin 97 prosenttia sekä vähittäis- että tukkumyynnistä ja että 90 prosenttia maakaasun tuonnista tulee Venäjältä.

               (17)

               Vaikka jonkin verran edistymistä onkin tapahtunut, Puolan alikehittynyt liikenneinfrastruktuuri on edelleen merkittävä kasvun pullonkaula. Suuret tieinfrastruktuurihankkeet ovat edenneet, mutta rautateiden investointihankkeet ovat edelleen pitkälti viivästyneet. Heikkoon kuntoon päässyt rautatieinfrastruktuuri vaatii huomattavia ja yhä kasvavia investointeja, sillä noin 20 000 kilometrin rautatieverkostosta vain 36 prosenttia on teknisesti hyvässä kunnossa. Viimeaikaisista ponnisteluista huolimatta Puola on edelleen huomattavasti jäljessä muista jäsenvaltioista tieto- ja viestintäteknologian kasvupotentiaalin kehittämisessä. Kiinteän laajakaistan kattavuus on yksi unionin alhaisimmista sekä valtakunnallisesti että maaseudulla. Vesiverkostoihin ei edelleenkään investoida tarpeeksi.

               (18)

               Puolan julkishallinnon suorituskyky jää alle EU:n keskitason. Keskeisiä ongelmia ovat avoimuuden puute, verojärjestelmän monimutkaisuus ja sääntelyn noudattamisesta johtuvat kustannukset, siviili- ja kauppaoikeudellisten menettelyjen keskimääräisen käsittelyajan jatkuva pidentyminen sekä pitkälliset maksukyvyttömyysmenettelyt ja alhainen perintäaste. Myös julkishallinnon sähköiset viranomaispalvelut jäävät alle EU:n keskitason. Puolassa aloitettu uudistus, jonka tarkoituksena on helpottaa pääsyä säänneltyihin ammatteihin, on jäänyt jälkeen alun perin ilmoitetusta aikataulusta.

               (19)

               Komissio on laatinut eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Puolan talouspolitiikasta. Se on arvioinut kansallisen uudistusohjelman ja lähentymisohjelman. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Puolan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–7.

               (20)

               Neuvosto on tutkinut lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (5) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,

         SUOSITTAA, että Puola toteuttaa vuosina 2013–2014 toimia, joilla se

               1.

               vahvistaa vuodeksi 2013 ja sen jälkeiseksi ajaksi laadittua julkisen talouden strategiaa, jonka tukena on riittävästi täsmennettyjä toimenpiteitä sekä vuonna 2013 että vuonna 2014, ja toteuttaa kyseisen strategian, jotta voidaan varmistaa liiallisen alijäämän korjaaminen kestävällä tavalla hyvissä ajoin eli viimeistään vuonna 2014 sekä neuvoston liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä antamissa suosituksissa esitettyjen julkisen talouden toimien täytäntöönpano; julkisen talouden epätasapainotilojen korjaaminen kestävällä tavalla edellyttää, että toteutetaan uskottavasti kunnianhimoisia rakenteellisia uudistuksia, jotka lisäisivät talouden sopeutuskykyä ja edistäisivät kasvupotentiaalia ja työllisyyttä; jatkaa liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen rakenteellista sopeutusta siten, että Puola voi saavuttaa keskipitkän aikavälin tavoitteen viimeistään vuonna 2016; julkisen talouden laadun parantamiseksi leikkaa jatkossa kasvua edistäviä menoja mahdollisimman vähän ja tarkistaa menopolitiikkaansa tavalla, joka parantaa sosiaalipolitiikan kohdentamista ja terveydenhuoltomenojen kustannusvaikuttavuutta ja -tehokkuutta; parantaa verolainsäädännön noudattamista erityisesti verohallintoa tehostamalla;

               2.

               varmistaa, että Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän mukainen pysyvä menosääntö otetaan käyttöön vuonna 2013; toteuttaa toimenpiteitä koordinointimekanismien vahvistamiseksi hallinnon eri tasojen välillä keskipitkällä aikavälillä toteutettavissa ja vuotuisissa budjettimenettelyissä;

               3.

               lujittaa toimia nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi esimerkiksi ottamalla käyttöön nuorisotakuun, parantaa oppisopimuskoulutuksen ja työssäoppimisen saatavuutta, lujittaa koulujen ja työnantajien yhteistyötä ja kehittää opetuksen laatua; hyväksyy ehdotuksen elinikäistä oppimista koskevaksi strategiaksi; torjuu työssäkäyvien köyhyyttä ja työmarkkinoiden segmentoitumista muun muassa helpottamalla siirtymistä määräaikaisesta työsuhteesta vakituiseen työsuhteeseen ja rajoittamalla yksityisoikeudellisten sopimusten liiallista käyttöä;

               4.

               jatkaa toimia, joilla naisten työvoimaosuutta lisätään, erityisesti panostamalla kohtuuhintaisiin ja laadukkaisiin päivähoitopalveluihin ja esiopetukseen sekä varmistamalla näiden palveluiden rahoituksen jatkuvuuden ja henkilöstön pätevyyden; työvoiman alakohtaisen liikkuvuuden parantamiseksi toteuttaa pysyviä toimenpiteitä viljelijöiden sosiaaliturvarahaston (KRUS) uudistamiseksi; lakkauttaa asteittain kaivostyöläisten oman eläkejärjestelmän ja siirtää heidät yleisen eläkejärjestelmän piiriin; tukee yleistä eläkeuudistusta edistämällä ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyttä, jotta työmarkkinoilta poistumisikää voidaan myöhentää;

               5.

               toteuttaa lisätoimia innovointia edistävän liiketoimintaympäristön varmistamiseksi lujittamalla yhteyksiä tutkimus-, innovaatio- ja teollisuuspolitiikan välillä, kehittämällä edelleen uusiutuvia rahoitusvälineitä ja verokannustimia sekä kohdentamalla voimassa olevat välineet paremmin innovointisyklin eri vaiheisiin;

               6.

               uudistaa ja laajentaa energian tuotantokapasiteettia ja parantaa koko energiaketjun tehokkuutta; nopeuttaa ja laajentaa sähköverkon ja erityisesti rajatylittävien liitäntäverkkojen kehittämistä sekä poistaa rajatylittävän sähkökaupan esteet; vahvistaa kilpailua kaasusektorilla poistamalla säännellyt hinnat asteittain; vahvistaa rautatiemarkkinoiden sääntelyelimen asemaa ja resursseja ja varmistaa, että rautateiden investointihankkeet pannaan täytäntöön tuloksellisesti ja viipymättä; nopeuttaa toimia laajakaistan kattavuuden lisäämiseksi; parantaa jäte- ja vesihuoltoa;

               7.

               jatkaa liiketoimintaympäristön parantamista yksinkertaistamalla sopimusten täytäntöönpanoa ja rakennuslupiin liittyviä vaatimuksia sekä vähentämällä verosäännösten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia; hyväksyy ja toteuttaa suunnitellun uudistuksen, jolla vapautetaan pääsy ammatillisten palvelujen harjoittamiseen.

      Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2013.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         R. ŠADŽIUS

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetty voimassa vuodelle 2013 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 22 päivänä huhtikuuta 2013 annetulla neuvoston päätöksellä 2013/208/EU (EUVL L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUVL C 219, 24.7.2012, s. 65.

      (4)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Euroopan keskuspankin suositus, annettu 4 päivänä helmikuuta 2013 , Euroopan unionin neuvostolle Central Bank of Cyprusin ulkopuolisista tilintarkastajista (EKP/2013/3)

text:
               9.2.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 37/1

         EUROOPAN KESKUSPANKIN SUOSITUS,
   annettu 4 päivänä helmikuuta 2013,
   Euroopan unionin neuvostolle Central Bank of Cyprusin ulkopuolisista tilintarkastajista
   (EKP/2013/3)
   2013/C 37/01
   EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 27.1 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan keskuspankin (EKP) neuvoston suosittelemat ja Euroopan unionin neuvoston hyväksymät riippumattomat ulkopuoliset tilintarkastajat tarkastavat Euroopan keskuspankin ja kansallisten keskuspankkien tilit.

               (2)

               Central Bank of Cypruksen nykyisten ulkopuolisten tilintarkastajien toimikausi päättyy tilikauden 2012 tilintarkastuksen jälkeen. Tämän vuoksi on tarpeen nimittää uudet ulkopuoliset tilintarkastajat tilikaudesta 2013 alkaen.

               (3)

               Central Bank of Cyprus on valinnut KPMG Limitedin ulkopuolisiksi tilintarkastajikseen tilikausiksi 2013–2017,

         SUOSITTELEE
   että KPMG Limited nimitetään Central Bank of Cyprusin ulkopuolisiksi tilintarkastajiksi tilikausiksi 2013–2017.

      Tehty Frankfurt am Mainissa 4 päivänä helmikuuta 2013.

            EKP:n puheenjohtaja

         Mario DRAGHI


title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä kesäkuuta 2009 , potilasturvallisuudesta ja hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemisestä ja valvonnasta

text:
               3.7.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 151/1

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 9 päivänä kesäkuuta 2009,
   potilasturvallisuudesta ja hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemisestä ja valvonnasta
   2009/C 151/01
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 152 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon (3),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Perustamissopimuksen 152 artiklassa määrätään, että kansallista politiikkaa täydentävä yhteisön toiminta suuntautuu kansanterveyden parantamiseen, ihmisten sairauksien ja tautien ehkäisemiseen sekä ihmisten terveyttä vaarantavien tekijöiden torjuntaan.

               (2)

               Arviolta 8–12 prosenttia sairaalapotilaista jäsenvaltioissa kärsii hoidon aikana haittatapahtumista (4).

               (3)

               Euroopan tautien ehkäisy- ja valvontakeskus on arvioinut, että hoitoon liittyviä infektioita esiintyy EU:ssa keskimäärin yhdellä sairaalapotilaalla kahdestakymmenestä, eli vuosittain 4,1 miljoonalla potilaalla, ja että joka vuosi 37 000 kuolemantapausta johtuu näistä infektioista.

               (4)

               Heikko potilasturvallisuus on paitsi vakava kansanterveysongelma myös merkittävä taloudellinen rasite rajallisille terveydenhuoltoresursseille. Suuri osa haittatapahtumista sekä sairaalasektorilla että perusterveydenhuollossa on ehkäistävissä ja niistä useimmat vaikuttavat johtuvan järjestelmiin liittyvistä tekijöistä.

               (5)

               Tämä suositus perustuu Maailman terveysjärjestön (WHO) potilasturvallisuusallianssin (World Alliance on Patient Safety), Euroopan neuvoston ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) tekemään potilasturvallisuutta koskevaan työhön ja täydentää sitä.

               (6)

               Yhteisö tukee seitsemännessä tutkimuksen ja kehityksen puiteohjelmassa (5) terveydenhuoltojärjestelmien tutkimusta, erityisesti terveyttä käsittelevään aihealueeseen kuuluvaa terveydenhuoltopalvelujen laatua koskevaa tutkimusta, jonka yksi painopiste on potilasturvallisuus. Potilasturvallisuuteen kiinnitetään erityistä huomiota myös tieto- ja viestintätekniikkaa käsittelevässä aihealueessa.

               (7)

               Lokakuun 23 päivänä 2007 julkaisemassaan valkoisessa kirjassa ”Yhdessä terveyden hyväksi: EU:n strateginen toimintamalli vuosiksi 2008–2013” komissio määrittelee potilasturvallisuuden keskeiseksi toiminta-alaksi.

               (8)

               Tutkimusten mukaan tehokkaiden ja kattavien potilasturvallisuusstrategioiden laatiminen ja täytäntöönpano on jäsenvaltioissa eritasoista (6). Sen vuoksi tällä suosituksella pyritään luomaan puitteet, joilla edistetään toimintatapojen kehittämistä ja tulevia toimia jäsenvaltioissa ja niiden välillä EU:n tärkeimpien potilasturvallisuuskysymysten ratkaisemiseksi.

               (9)

               Potilaille olisi annettava tietoa ja vaikutusmahdollisuuksia ottamalla heidät mukaan potilasturvallisuusprosessiin. Heille olisi tiedotettava potilasturvallisuusstandardeista, parhaista käytännöistä ja/tai käytössä olevista turvallisuustoimenpiteistä ja siitä, miten he saavat helposti ymmärrettävää tietoa valitus- ja oikeussuojajärjestelmistä.

               (10)

               Jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön, ylläpidettävä tai parannettava kattavia ilmoitus- ja oppimisjärjestelmiä, joiden avulla haittatapahtumien laajuus ja syyt voidaan selvittää tehokkaiden ratkaisujen ja toimenpiteiden kehittämiseksi. Potilasturvallisuus olisi sisällytettävä terveydenhuollon työntekijöiden koulutukseen hoidon tarjoajina.

               (11)

               Yhteisön tasolla olisi kerättävä vertailukelpoisia yhdistelmätietoja tehokkaiden ja läpinäkyvien potilasturvallisuusohjelmien, -rakenteiden ja -toimintatapojen käyttöön ottamiseksi, ja tietoa parhaista käytännöistä olisi jaeltava jäsenvaltioiden keskuudessa. Keskinäisen oppimisen helpottamiseksi jäsenvaltioiden ja Euroopan komission olisi yhdessä kehitettävä yhteinen potilasturvallisuusterminologia ja yhteiset indikaattorit ottaen huomioon asiaan liittyvien kansainvälisten järjestöjen tällä alalla jo tekemän työn.

               (12)

               Tieto- ja viestintätekniikan välineillä, kuten sähköisillä terveyskertomuksilla tai sähköisillä lääkemääräyksillä, voidaan parantaa potilasturvallisuutta esimerkiksi seulomalla järjestelmällisesti lääkkeiden yhteisvaikutuksia tai allergioita. Tieto- ja viestintätekniikan välineillä olisi myös pyrittävä lisäämään lääkkeiden käyttäjien tietoisuutta.

               (13)

               Mikrobilääkkeiden maltilliseen käyttöön tähtäävien strategioiden (7) täydentämiseksi olisi laadittava kansallinen strategia, jolla hoitoon liittyvien infektioiden ehkäiseminen ja valvonta sisällytettäisiin kansallisiin kansanterveystavoitteisiin ja jolla pyrittäisiin vähentämään hoitoon liittyvien infektioiden riskiä terveydenhuollon laitoksissa. On tärkeää, että kansallisen strategian eri osa-alueiden täytäntöönpanemiseen tarvittavat resurssit ovat osa terveyspalvelujen tuottamisen perusrahoitusta.

               (14)

               Hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemisen ja valvonnan olisi oltava terveydenhuollon laitosten ensisijainen strateginen tavoite pitkällä aikavälillä. Yhteistyötä olisi tehtävä kaikilla hierarkkisilla tasoilla ja kaikissa toiminnoissa toimintamallien ja organisaation muuttamiseksi tulosperusteisiksi, määrittelemällä vastuut kaikilla tasoilla, huolehtimalla tukitoimintojen ja paikallisten teknisten resurssien järjestämisestä sekä ottamalla käyttöön arviointimenettelyt.

               (15)

               Hoitoon liittyvistä infektioista ei ole aina saatavilla riittävästi tietoja, jotta seurantaverkostot voisivat tehdä tarkoituksenmukaisia vertailuja laitosten välillä ja jotta voitaisiin seurata hoitoon liittyvien patogeenien epidemiologiaa ja arvioida ja ohjeistaa hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemistä ja valvontaa koskevia toimintatapoja. Sen vuoksi seurantajärjestelmiä olisi otettava käyttöön tai tehostettava sekä terveydenhuollon laitosten tasolla että paikallisella ja kansallisella tasolla.

               (16)

               Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä vähentämään hoitoon liittyviä infektioita saaneiden henkilöiden määrää. Hoitoon liittyvien infektioiden vähentämiseksi olisi edistettävä infektioiden valvontaan erikoistuneiden terveydenhuollon ammattihenkilöiden palvelukseen ottamista. Lisäksi jäsenvaltioiden ja niiden terveydenhuollon laitosten olisi harkittava infektioiden valvonnan yhteyshenkilöiden käyttöä erikoistuneen infektioita valvovan henkilöstön tukemiseksi kliinisellä tasolla.

               (17)

               Jäsenvaltioiden olisi työskenneltävä tiiviissä yhteistyössä terveydenhuoltoteknologian alan kanssa potilasturvallisuuden kannalta parempien tuotteiden suunnittelun edistämiseksi, jotta terveydenhuollon haittatapahtumien esiintymistä voitaisiin vähentää.

               (18)

               Edellä mainittujen potilasturvallisuutta ja hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemistä ja valvontaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että ne noudattavat kaikilta osiltaan kattavaa lähestymistapaa ja ottavat huomioon tärkeimmät tekijät, joilla on todellista vaikutusta haittatapahtumien esiintymiseen ja niistä aiheutuvaan rasitteeseen.

               (19)

               Yhteisön toiminnassa kansanterveyden alalla otetaan täysimääräisesti huomioon jäsenvaltioiden terveyspalvelujen ja sairaanhoidon järjestämiseen ja tarjoamiseen liittyvät velvollisuudet,

         SUOSITTAA,
   soveltaen tässä suosituksessa seuraavia määritelmiä:

               ’haittatapahtumalla’ tarkoitetaan tapahtumaa, joka aiheuttaa potilaalle haittaa,

               ’haitalla’ tarkoitetaan elimistön rakenteen tai toiminnan heikkenemistä ja/tai mitä tahansa siitä johtuvaa vahingollista vaikutusta,

               ’hoitoon liittyvällä infektiolla’ tarkoitetaan tauteja tai patologioita, joihin liittyy infektion aiheuttava mikro-organismi tai sen tuotteita ja jotka saavat alkunsa terveydenhuollon toimintayksikössä tai liittyvät hoitotoimenpiteeseen tai hoitoon,

               ’potilasturvallisuudella’ tarkoitetaan potilaan oikeutta siihen, että hoidosta ei aiheudu tarpeetonta eikä mahdollista haittaa,

               ’prosessi-indikaattorilla’ tarkoitetaan indikaattoria, jolla viitataan sovittujen toimintojen noudattamiseen; tällaisia toimintoja ovat esimerkiksi käsihygienia, seuranta ja standardisoidut operatiiviset menettelyt,

               ’rakenneindikaattorilla’ tarkoitetaan indikaattoria, jolla viitataan mihin tahansa resurssiin, kuten työntekijöihin, infrastruktuuriin tai komiteaan,

         ETTÄ JÄSENVALTIOT:
   I   YLEISIÄ POTILASTURVALLISUUSKYSYMYKSIÄ KOSKEVAT SUOSITUKSET

               1.

               Tukevat kansallisten toimintatapojen ja ohjelmien käyttöönottoa ja kehittämistä

                           a)

                           nimeämällä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen tai muu toimivaltainen elin, joka on vastuussa potilasturvallisuudesta sen alueella,

                           b)

                           vahvistamalla potilasturvallisuus ensisijaiseksi terveyspolitiikan ja -ohjelmien tavoitteeksi sekä kansallisella että alueellisella ja paikallisella tasolla,

                           c)

                           tukemalla turvallisempien helppokäyttöisten järjestelmien, prosessien ja välineiden kehittämistä tieto- ja viestintätekniikkaa hyödyntäen,

                           d)

                           tarkistamalla ja päivittämällä säännöllisesti turvallisuusstandardit ja/tai parhaat käytännöt, joita niiden alueella sovelletaan terveydenhuoltoon,

                           e)

                           varmistamalla, että terveysalan ammatilliset järjestöt osallistuvat aktiivisesti potilasturvallisuustyöhön,

                           f)

                           omaksumalla turvallisten käytäntöjen edistämiseksi erityinen lähestymistapa tavallisimmin esiintyvien haittatapahtumien kuten lääkkeistä aiheutuvien tapahtumien, hoitoon liittyvien infektioiden ja komplikaatioiden ehkäisemiseksi kirurgisten toimenpiteiden aikana tai niiden jälkeen.

               2.

               Antavat kansalaisille ja potilaille vaikutusmahdollisuuksia ja tietoa

                           a)

                           ottamalla potilasjärjestöt ja niiden edustajat mukaan potilasturvallisuutta koskevien toimintatapojen ja ohjelmien kehittämiseen kaikilla asiaankuuluvilla tasoilla,

                           b)

                           antamalla potilaille tietoa

                                       i)

                                       käytössä olevista potilasturvallisuusstandardeista,

                                       ii)

                                       riskeistä, käytössä olevista turvallisuustoimenpiteistä virheiden ja haittojen vähentämiseksi tai ehkäisemiseksi, mukaan lukien parhaat käytännöt, sekä oikeudesta antaa suostumuksensa hoitoon kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena, potilaiden valintojen ja päätöksenteon helpottamiseksi,

                                       iii)

                                       valitusmenettelyistä ja käytettävissä olevista oikeussuojakeinoista sekä sovellettavista ehdoista ja edellytyksistä,

                           c)

                           ottamalla huomioon potilasturvallisuutta koskevan ydinosaamisen kehittämismahdollisuudet (eli turvallisen hoidon varmistamiseen tarvittavat keskeiset tiedot, taidot ja asenteet).

               3.

               Tukevat sellaisten haittatapahtumia koskevien moitteettomien ilmoitus- ja oppimisjärjestelmien laatimista tai vahvistavat sellaisia järjestelmiä,

                           a)

                           joista saadaan tietoja virheiden, haittatapahtumien ja läheltä piti -tapahtumien laajuudesta, tyypeistä ja syistä,

                           b)

                           jotka luomalla avoimen, oikeudenmukaisen ja ei-rankaisevan toimintaympäristön kannustavat terveydenhuollon henkilöstöä ilmoittamaan tapauksista aktiivisesti. Tällainen ilmoittaminen olisi eriytettävä terveydenhuollon henkilöstöä koskevista jäsenvaltioiden kurinpitojärjestelmistä ja -menettelyistä. Lisäksi tarvittaessa terveydenhuollon työntekijöiden vastuuta koskevat oikeudelliset kysymykset olisi selkeytettävä,

                           c)

                           joiden puitteissa potilaille, heidän läheisilleen ja muille omaishoitajille annetaan tarvittaessa mahdollisuus ilmoittaa kokemuksistaan,

                           d)

                           jotka täydentävät muita turvallisuutta koskevia ilmoitusjärjestelmiä, kuten lääketurvatoiminnan ja lääkinnällisten laitteiden turvallisuudesta ilmoittamista koskevia järjestelmiä, välttäen kuitenkin mahdollisuuksien mukaan päällekkäisiä ilmoitusmenettelyitä.

               4.

               Edistävät asiaankuuluvalla tasolla terveydenhuollon työntekijöiden potilasturvallisuuskoulutusta

                           a)

                           tukemalla kaikkien terveydenhuollon ammattihenkilöiden ja terveydenhuollon muiden työntekijöiden sekä terveydenhuollon toimintayksiköissä työskentelevän johto- ja hallintohenkilöstön monialaista potilasturvallisuuskoulutusta,

                           b)

                           sisällyttämällä potilasturvallisuuden osaksi perustutkinto- ja jatkotutkinto-opintoja, työpaikkakoulutusta sekä terveydenhuollon ammattihenkilöiden ammatillista täydennyskoulutusta,

                           c)

                           ottamalla huomioon potilasturvallisuutta koskevan ydinosaamisen kehittämisen, eli turvallisen hoidon varmistamiseen tarvittavat keskeiset tiedot, taidot ja asenteet, jotta ydinosaamista voidaan jakaa kaikkien terveydenhuollon työntekijöiden sekä asianomaisen johto- ja hallintohenkilöstön keskuudessa,

                           d)

                           tuottamalla tietoa potilasturvallisuusstandardeista, riskeistä ja käytössä olevista turvallisuustoimenpiteistä, mukaan lukien parhaat käytännöt, virheiden ja haittojen vähentämiseksi tai ehkäisemiseksi ja jakamalla sitä kaikille terveydenhuollon työntekijöille sekä edistämällä työntekijöiden aktiivisuutta,

                           e)

                           tekemällä yhteistyötä terveysalan ammatillista koulutusta tarjoavien organisaatioiden kanssa sen varmistamiseksi, että potilasturvallisuuteen kiinnitetään asianmukaista huomiota korkeakoulutuksen opinto-ohjelmissa ja nykyisessä terveydenhuollon ammattihenkilöiden koulutuksessa, mukaan lukien tarvittavien taitojen kehittäminen sellaisten käyttäytymisen muutosten johtamiseksi ja aikaansaamiseksi, joita tarvitaan potilasturvallisuuden parantamiseksi järjestelmän muutoksen avulla.

               5.

               Luokittelevat ja mittaavat potilasturvallisuutta yhteisön tasolla tekemällä yhteistyötä keskenään ja komission kanssa

                           a)

                           kehittääkseen yhteisiä määritelmiä ja terminologiaa, ottamalla huomioon kansainvälisen standardointitoiminnan, kuten potilasturvallisuuden kansainvälisen luokituksen, jota WHO on kehittämässä, ja Euroopan neuvoston tällä alalla tekemän työn,

                           b)

                           kehittääkseen luotettavat ja vertailukelpoiset indikaattorit turvallisuusongelmien tunnistamiseksi, turvallisuuden parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden tehokkuuden arvioimiseksi ja jäsenvaltioiden välisen keskinäisen oppimisen helpottamiseksi. Kansallisella tasolla tehty työ ja kansainvälinen toiminta, kuten OECD:n terveydenhuollon laatuindikaattorihanke ja yhteisön terveysindikaattoreita koskeva hanke, olisi otettava huomioon,

                           c)

                           kerätäkseen ja jakaakseen vertailukelpoisia tietoja potilasturvallisuustuloksista ongelmatyyppien ja määrien suhteen keskinäisen oppimisen helpottamiseksi ja ensisijaisten tavoitteiden asettamiseksi, tavoitteenaan auttaa jäsenvaltioita antamaan yleisölle tulevaisuudessa tietoa asiaankuuluvista indikaattoreista.

               6.

               Jakavat tietoa, kokemuksia ja parhaita käytäntöjä tekemällä yhteistyötä keskenään ja komission kanssa sekä asiaan liittyvien eurooppalaisten ja kansainvälisten elinten kanssa

                           a)

                           ottaakseen käyttöön tehokkaita ja läpinäkyviä potilasturvallisuusohjelmia, -rakenteita ja -toimintatapoja sekä ilmoitus- ja oppimisjärjestelmiä terveydenhuollon haittatapahtumien välttämiseksi,

                           b)

                           varmistaakseen tehokkaat potilasturvallisuutta koskevien toimenpiteet ja ratkaisut terveydenhuollon toimintayksiköiden tasolla ja arvioidakseen niiden siirrettävyyttä,

                           c)

                           hälyttääkseen tärkeistä potilasturvallisuutta koskevista riskeistä kohtuullisessa ajassa.

               7.

               Kehittävät ja tukevat potilasturvallisuutta koskevaa tutkimusta.

         II   HOITOON LIITTYVIEN INFEKTIOIDEN EHKÄISEMISTÄ JA VALVONTAA KOSKEVAT LISÄSUOSITUKSET

               8.

               Hyväksyvät ja panevat täytäntöön asiaankuuluvalla tasolla hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemistä ja valvontaa koskevan strategian tavoitteenaan

                           a)

                           ottaa käyttöön ehkäisemis- ja valvontatoimenpiteitä jäsenvaltioiden tai alueellisella tasolla hoitoon liittyvien infektioiden hillitsemisen tueksi, erityisesti

                                       i)

                                       toteuttaakseen tarvittaessa riskiin perustuvia standardisoituja infektioiden ehkäisemis- ja valvontatoimenpiteitä kaikissa terveydenhuollon toimintayksiköissä,

                                       ii)

                                       edistääkseen infektioiden ehkäisemis- ja valvontatoimenpiteiden johdonmukaisuutta ja niistä tiedottamista tiettyä potilasta hoitavien tai hänestä huolehtivien terveydenhuollon tarjoajien välillä,

                                       iii)

                                       antaakseen suuntaviivoja ja suosituksia saataville kansallisella tasolla,

                                       iv)

                                       kannustaakseen noudattamaan ehkäisemis- ja valvontatoimenpiteitä hyödyntäen rakenne- ja prosessi-indikaattoreja ja käytössä olevien hyväksymis- tai sertifiointimenettelyjen tuloksia,

                           b)

                           parantaa infektioiden ehkäisemistä ja valvontaa terveydenhuollon laitoksissa, erityisesti kannustamalla terveydenhuollon laitoksia ottamaan käyttöön

                                       i)

                                       infektioiden ehkäisemis- ja valvontaohjelma, jossa käsitellään esimerkiksi organisatorisia ja rakenteellisia järjestelyjä, diagnoosimenetelmiä ja hoitotoimenpiteitä (esimerkiksi mikrobihoito), resurssitarpeita, seurantatavoitteita, koulutusta ja potilaille tiedottamista,

                                       ii)

                                       asianmukaiset organisatoriset hallintojärjestelyt infektioiden ehkäisemis- ja valvontaohjelman laadintaa ja seurantaa varten,

                                       iii)

                                       asianmukaiset organisatoriset järjestelyt ja pätevä henkilöstö infektioiden ehkäisemis- ja valvontaohjelman toteuttamista varten.

                           c)

                           laatia tai tehostaa aktiivisia seurantajärjestelmiä

                                       i)

                                       kansallisella tai alueellisella tasolla

                                                   —

                                                   tekemällä tarvittaessa säännöllisesti prevalenssitutkimuksia,

                                                   —

                                                   ottamalla huomioon tiettyjen infektiotyyppien seurannan merkitys kansallisten viitetietojen saamiseksi, sekä siihen liittyen prosessi- ja rakenneindikaattorit kansallisten strategioiden arvioimiseksi,

                                                   —

                                                   järjestämällä nopea tunnistus ja asianmukaiselle elimelle ilmoittaminen hälyttävistä hoitoon liittyvistä organismeista tai hoitoon liittyvistä infektioklustereista jäsenvaltion tason vaatimusten mukaisesti,

                                                   —

                                                   ilmoittamalla yhteisön kannalta tai kansainvälisesti merkityksellisten klusterien ja infektiotyyppien esiintymisestä voimassa olevan yhteisön lainsäädännön (8) tai voimassa olevien kansainvälisten määräysten,

                                       ii)

                                       terveydenhuollon laitosten tasolla

                                                   —

                                                   edistämällä mikrobiologisen dokumentoinnin ja potilasrekisterien korkeaa laatua,

                                                   —

                                                   seuraamalla tiettyjen infektiotyyppien esiintymistä käyttämällä prosessi- ja rakenneindikaattoreja infektioiden valvontatoimenpiteiden täytäntöönpanon arvioimiseen,

                                                   —

                                                   harkitsemalla tiettyjen infektiotyyppien ja/tai tiettyjen hoitoon liittyvien patogeenikantojen esiintymien seurantaa hälyttävien hoitoon liittyvien organismien tai hoitoon liittyvien infektioklusterien nopeaa tunnistamista varten,

                                       iii)

                                       käyttämällä tarvittaessa Euroopan tautien ehkäisy- ja valvontakeskuksen suosittelemia seurantamenetelmiä ja -indikaattoreita ja yhteisön tasolla sovittuja tapausmääritelmiä päätöksen N:o 2119/98/EY säännösten mukaisesti.

                           d)

                           edistämällä terveydenhuollon työntekijöiden koulutusta

                                       i)

                                       kansallisella tai alueellisella tasolla määrittelemällä ja toteuttamalla erityisiä infektionvalvontahenkilöstön koulutusohjelmia, jotka liittyvät infektioiden valvontaan, ja tehostamalla muiden terveydenhuollon työntekijöiden koulutusta, joka koskee hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemistä ja valvontaa,

                                       ii)

                                       terveydenhuollon laitosten tasolla

                                                   —

                                                   antamalla kaikille terveydenhuollon henkilökuntaan kuuluville, mukaan lukien johtajat, hygienian ja infektioiden ehkäisemisen ja valvonnan perusperiaatteita koskevaa säännöllistä koulutusta,

                                                   —

                                                   antamalla säännöllistä jatkokoulutusta henkilökunnalle, jonka työhön kuuluu erityisiä hoitoon liittyvien infektioiden ehkäisemiseen ja valvontaan liittyviä tehtäviä,

                           e)

                           parantamalla terveydenhuollon laitosten potilaille antaman tiedon laatua

                                       i)

                                       asettamalla potilaiden saataville objektiivista ja ymmärrettävää tietoa hoitoon liittyvien infektioiden riskistä, terveydenhuollon laitoksen toteuttamista toimenpiteistä näiden infektioiden ehkäisemiseksi ja siitä, miten potilaat voivat myötävaikuttaa niiden ehkäisemiseen,

                                       ii)

                                       antamalla yksityiskohtaisia tietoja esimerkiksi ehkäisemis- ja valvontatoimenpiteistä hoitoon liittyvien patogeenien kolonisoimille tai tartuttamille potilaille,

                           f)

                           tukemalla tutkimusta muun muassa epidemiologian, nanoteknologian ja nanomateriaalien sovellusten, uusien ennaltaehkäisy- ja hoitotekniikkojen ja -toimenpiteiden alalla sekä infektioiden ehkäisemisen ja valvonnan kustannustehokkuuden osalta.

               9.

               Harkitsevat 8 kohdassa tarkoitetun strategian täytäntöönpanon koordinoimiseksi ja komission, Euroopan tautien ehkäisy- ja valvontakeskuksen, Euroopan lääkeviraston ja muiden jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa ja koordinointia varten perustavansa mahdollisuuksien mukaan 9 päivään kesäkuuta 2011 mennessä alojen välisen mekanismin tai samankaltaisia järjestelmiä, jotka vastaavat kunkin jäsenvaltion infrastruktuuria, ja jotka toimivat yhteistyössä mikrobiolääkkeiden maltillisesta käytöstä ihmislääketieteessä 15 päivänä marraskuuta 2001 annetun neuvoston suosituksen (9) N:o 2002/77/EY mukaisesti perustetun, olemassa olevan alojen välisen mekanismin kanssa tai jotka on sisällytetty kyseiseen mekanismiin.

         III   LOPULLISET SUOSITUKSET

               10.

               Tiedon jakaminen tästä suosituksesta terveydenhuollon organisaatioille, ammatillisille järjestöille ja oppilaitoksille sekä niiden rohkaiseminen noudattamaan suositeltuja toimintatapoja, jotta tärkeimmät sen osa-alueet voidaan toteuttaa käytännössä.

               11.

               Tämän suosituksen täytäntöönpanon edistymisestä raportoiminen komissiolle 9 päivään kesäkuuta 2011 mennessä ja myöhemmin komission pyynnöstä, jotta myötävaikutetaan suosituksen seurantaan yhteisön tasolla.

         KEHOTTAA KOMISSIOTA
   antamaan 9 päivään kesäkuuta 2012 mennessä neuvostolle täytäntöönpanokertomuksen, jossa arvioidaan suosituksen vaikutuksia jäsenvaltioiden toimittamien tietojen pohjalta, tarkastelemaan, missä määrin ehdotetut toimenpiteet ovat olleet tehokkaita, ja harkitsemaan, tarvitaanko lisätoimia.

      Tehty Luxemburgissa 8 päivänä kesäkuuta 2009.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         Petr ŠIMERKA

      (1)  Lausunto annettu 23. huhtikuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Lausunto annettu 25. maaliskuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  Lausunto annettu 22. huhtikuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (4)  ”Improving patient safety in the EU”, potilasturvallisuuden parantamista EU:ssa koskeva tekninen raportti, joka on laadittu Euroopan komissiolle ja jonka RAND Corporation julkaisi vuonna 2008.

      (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1982/2006/EY, tehty 18 päivänä joulukuuta 2006, Euroopan yhteisön seitsemännestä tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelmasta (2007–2013) (EUVL L 412, 30.12.2006, s. 1).

      (6)  Yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelmasta 2003–2008 rahoitettu potilaiden turvallisuuden parantamista Euroopassa koskeva SIMPATIE-hanke (Safety improvement for Patients in Europe), (http://www.simpatie.org).

      (7)  Esimerkiksi 10. kesäkuuta 2008 annetut neuvoston päätelmät mikrobilääkeresistenssista (asiak. 9637/08).

      (8)  Esimerkiksi Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2119/98/EY, tehty 24 päivänä syyskuuta 1998, tartuntatautien epidemiologisen seurannan ja valvonnan verkoston perustamisesta yhteisöön sekä kansainvälinen terveyssäännöstö (EYVL L 268, 3.10.1998, s. 1) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 726/2004, annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta (EUVL L 136, 30.4.2004, s. 1).

      (9)  EYVL L 34, 5.2.2002, s. 13.


Avis juridique important

|

E2001C0174

EFTAn valvontaviranomaisen suositus N:o 174/01/COL, annettu 8 päivänä kesäkuuta 2001, yhteensovitetusta yhteisön valvontaohjelmasta vuodeksi 2001 viljojen sekä tiettyjen kasviperäisten tuotteiden, hedelmät ja vihannekset mukaan luettuina, torjunta-ainejäämien enimmäismäärien noudattamisen varmistamiseksi

Virallinen lehti nro L 015 , 17/01/2002 s. 0042 - 0048

EFTAn valvontaviranomaisen suositusN:o 174/01/COL,annettu 8 päivänä kesäkuuta 2001,yhteensovitetusta yhteisön valvontaohjelmasta vuodeksi 2001 viljojen sekä tiettyjen kasviperäisten tuotteiden, hedelmät ja vihannekset mukaan luettuina, torjunta-ainejäämien enimmäismäärien noudattamisen varmistamiseksiEFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, jokaottaa huomioon ETA-sopimuksen ja erityisesti sen 109 artiklan ja pöytäkirjan 1,ottaa huomioon valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja pöytäkirjan 1,ottaa huomioon ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 38 kohtaan lisätyn säädöksen (viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/362/ETY(1)), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, ja erityisesti sen 7 artiklan 2 kohdan b alakohdan,ottaa huomioon ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 54 kohtaan lisätyn säädöksen (torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/642/ETY(2)), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, ja erityisesti sen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan,on kuullut EFTAn valvontaviranomaista avustavaa EFTAn elintarvikekomiteaa,sekä katsoo seuraavaa:(1) Direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan EFTAn valvontaviranomainen toimittaa vuosittain joulukuun 31 päivään mennessä sitä avustavalle EFTAn elintarvikekomitealle suosituksen yhteensovitetuksi valvontaohjelmaksi sen varmistamiseksi, että kyseisten direktiivien liitteessä II annettuja torjunta-ainejäämien enimmäismääriä noudatetaan.(2) Kolmen aiemman yhteensovitetun vuosittaisen valvontaohjelman laatimisesta, toteuttamisesta ja siitä raportoimisesta saadut kokemukset osoittavat monivuotisten ohjelmien olevan tehokkaimpia ja käytännöllisimpiä. Näyttää soveliaalta esittää tässä suosituksessa tulevien ohjelmien kehys. Komission asetuksen (EY) N:o 645/2000(3) 1 artiklan 1 kohdan mukaan komission suosituksissa vahvistetut määräajat voivat kestää yhdestä vuodesta viiteen vuoteen.(3) EFTAn valvontaviranomaisen olisi pyrittävä asteittain järjestelmään, jossa voidaan arvioida direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa ja direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu todellinen altistuminen ruokavalion torjunta-aineille. Tällaisten arvioiden toteutettavuuden tutkimisen helpottamiseksi käytettävissä pitäisi olla tiedot, jotka koskevat torjunta-ainejäämien valvontaa useissa tärkeän osan eurooppalaisissa ruokavalioissa muodostavissa elintarvikkeissa (ks. liite II). Torjunta-ainejäämien valvontaa varten EFTAn jäsenvaltioissa käytettävissä olevilla resursseilla voidaan yhteensovitetussa valvontaohjelmassa analysoida ainoastaan 10 tuotteen näytteet vuodessa. Torjunta-aineiden käyttö on muuttunut ohjelman viiden vuoden määräajan aikana. Kutakin torjunta-ainetta olisi yleensä valvottava 20-30 elintarvikkeessa kolmen vuoden jaksoissa.(4) Valvottaessa vuoden 2001 osalta suositettuja torjunta-aineita voidaan tutkia asefaattia, benomyyli-ryhmää, klorpyrifossia, iprodionia ja metamidofossia koskevien tietojen käyttömahdollisuutta, sillä näitä yhdisteitä (liitteessä I oleva ryhmä A) on jo valvottu vuosina 1996-2000 sen arvioimiseksi, kuinka ruokavalion torjunta-aineille on todellisuudessa altistuttu. Jatkuvan valvonnan avulla voidaan helpommin havaita muutokset torjunta-aineiden esiintymisessä.(5) Valvottaessa vuosien 2001-2004 osalta suositettuja torjunta-aineita voidaan tutkia diatsinonia, metalaksyylia, metidationia, tiabendatsolia ja triatsofossia koskevien tietojen käyttömahdollisuutta sen arvioimiseksi, kuinka ruokavalion torjunta-aineille on todellisuudessa altistuttu, sillä näitä yhdisteitä (liitteessä I oleva ryhmä B) on jo valvottu vuosina 1997-2000.(6) Valvottaessa vuosien 2001-2004 osalta suositettuja torjunta-aineita voidaan tutkia klorpyrifossi-metyyliä, deltametriiniä, endosulfaania, imatsaliilia, lambdasyhalotriinia, manebi-ryhmää, mekarbamia, permetriiniä, pirimifossi-metyyliä ja vinklotsoliinia koskevien tietojen käyttömahdollisuutta sen arvioimiseksi, kuinka ruokavalion torjunta-aineille on todellisuudessa altistuttu, sillä näitä yhdisteitä (liitteessä I oleva ryhmä C) on jo valvottu vuosina 1998, 1999 ja 2000.(7) Valvottaessa vuosien 2000-2004 osalta suositettuja torjunta-aineita voidaan tutkia atsinfossi-metyyliä, kaptaania, klorotaloniilia, diklofluanidia, dikofolia, dimetoaattia, folpettia, malationia, ometoaattia, prosymidonia, propysamidia ja atsoksistrobiinia koskevien tietojen käyttömahdollisuutta sen arvioimiseksi, kuinka ruokavalion torjunta-aineille on todellisuudessa altistuttu, sillä atsoksistrobiinia lukuun ottamatta näitä yhdisteitä (liitteessä I oleva ryhmä D) on jo valvottu vuosina 1998, 1999 ja 2000.(8) Disulfotonin, foraatin, tiometonin ja oksidemetoni-metyylin valvontaa ei voida tehdä useita jäämiä koskevilla tavanomaisilla määritysmenetelmillä. EFTAn jäsenvaltioissa, joissa torjunta-ainejäämiä havaitaan kaikkein todennäköisimmin, on syytä kerätä tiedot näiden jäämien esiintymisestä, kun sitä epäillään.(9) Kussakin yhteensovitetussa valvontaohjelmassa otettavien näytteiden määrän osalta on tarpeen omaksua järjestelmällinen tilastollinen lähestymistapa. Codex Alimentarius(4) -komissio on vahvistanut tällaisen lähestymistavan. Binomiaalisen todennäköisyysjakauman avulla voidaan laskea, että yhteensä 459 näytteen tutkiminen antaa 99 prosentin luotettavuuden siitä, että todetaan ainakin yksi näyte, jonka torjunta-ainejäämät ylittävät pienimmän havaittavissa olevan määrän, kun yksi prosentti kasviperäisistä tuotteista sisältää torjunta-ainejäämiä yli pienimmän havaittavissa olevan määrän. Tämän vuoksi olisi otettava vähintään 459 näytettä koko Euroopan talousalueella. Ne suositellaan suhteutettavaksi EFTAn jäsenvaltioiden kesken väestön ja kuluttajien määrän perusteella siten, että vuosittain otetaan kustakin tuotteesta vähintään 12 näytettä.(10) Euroopan unionin jäsenvaltioiden asiantuntijat keskustelivat Portugalin Oeirasissa 15 ja 16 päivänä syyskuuta 1997 vuotta 1999 koskevan valvontasuosituksen liitteessä II julkaistuista torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmiä koskevista ohjeluonnoksista. Niistä keskusteltiin ja ne otettiin huomioon myös 20 ja 21 päivänä marraskuuta 1997 kokoontuneessa kasvinsuojelutyöryhmän torjunta-ainejäämäryhmässä. On sovittu, että EU:n jäsenvaltioiden analyysilaboratoriot panevat täytäntöön nämä ohjeluonnokset mahdollisimman täydellisinä ja että niitä tarkistetaan näiden kokemusten perusteella. EU:n jäsenvaltioiden asiantuntijat keskustelivat näistä ohjeluonnoksista Ateenassa Kreikassa 15-17 päivänä marraskuuta 1999 ja tarkistivat ne. Tarkistetut ohjeluonnokset toimitetaan pysyvälle kasvinterveyskomitealle ja Euroopan komissio julkaisee ne(5).(11) Direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 2 kohdan alakohdassa ja direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa EFTAn jäsenvaltioita vaaditaan yksilöimään kansallisten tarkastusohjelmiensa laadinnassa soveltamansa perusteet samalla kun ne toimittavat EFTAn valvontaviranomaiselle tiedot seuraavan kalenterivuoden ohjelmistaan. Kyseisiin tietoihin olisi sisällyttävä perusteet, joita sovelletaan päätettäessä otettavien näytteiden ja tehtävien määritysten määrästä, sekä sovelletut ilmoitusten kynnysrajat ja perusteet, joiden mukaan kyseiset rajat on vahvistettu. Määrityksiä tekevien laboratorioiden hyväksymisen yksityiskohtaiset edellytykset olisi ilmoitettava (ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 54n kohdassa mainitun säädöksen mukaiset hyväksymissäännökset; virallista elintarvikkeiden tarkastusta koskevista lisätoimenpiteistä 29 päivänä lokakuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/99/ETY(6)).(12) Tiedot valvontaohjelmien tuloksista soveltuvat erityisen hyvin käsiteltäviksi, tallennettaviksi ja välitettäviksi sähköisillä tai tietojenkäsittelyjärjestelmillä. On kehitetty formaatteja, joilla EU:n jäsenvaltiot voivat toimittaa komissiolle tietoja levykkeellä. EFTAn jäsenvaltiot voisivat käyttää samaa formaattia ja ne voisivat näin lähettää kertomuksensa EFTAn valvontaviranomaiselle vakiomuodossa. Kyseisen vakiomuodon edelleen kehittäminen tapahtuu tehokkaimmin kehittämällä ohjeita,SUOSITTELEE, ETTÄ EFTAN JÄSENVALTIOT:1. Ottavat näytteitä ja analysoivat liitteessä I vahvistettuja tuotteen ja torjunta-ainejäämän yhdistelmiä vähintään 12 näytteen perusteella kustakin tuotteesta ja ottaen tarvittaessa huomioon kansallisen, Euroopan talousalueen ja kolmansien maiden osuuden kyseisen EFTAn jäsenvaltion markkinoista. Yhdistetystä näytteestä analysoidaan erikseen yksi tuote vähintään yhden mahdollisesti akuutin riskin aiheuttavan torjunta-aineen osalta ottamalla kaksi näytettä asianmukaisesta määrästä mieluiten saman tuottajan tuotteita. Jos ensimmäisestä yhdistetystä näytteestä löydetään havaittavissa oleva määrä torjunta-ainetta, toisen näytteen tuotteet analysoidaan erikseen. Vuonna 2001 tämä yhdistelmä on foraatti/peruna ja/tai metidatiooni/omena.2. Ottavat näytteitä ja analysoivat disulfotonia, foraattia, tiometonia ja oksidemetoni-metyylia maissa, joissa näitä torjunta-aineita saa käyttää kyseisissä tuotteissa, liitteessä I vahvistettujen kunkin tuotteen näytteiden lukumäärien perusteella.3. Laativat 31 päivään elokuuta 2002 mennessä liitteessä I vuodeksi 2001 vahvistettujen erityisten ohjelmien tuloksista kertomuksen, johon sisältyvät käytetyt analyysimenetelmät ja toteutuneet ilmoitusten kynnysrajat. Kertomus laaditaan EFTAn valvontaviranomaisen vuodeksi 1999 antaman suosituksen(7) liitteessä II vahvistettujen torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmien mukaisesti ja liitteessä III esitetyssä muodossa (myös sähköisessä muodossa).4. Toimittavat EFTAn valvontaviranomaiselle ja ETA:n/EFTAn jäsenvaltioille kaikki direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 3 kohdassa ja direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan 3 kohdassa vaaditut vuoden 2000 valvontaohjelmaa koskevat tiedot 31 päivään elokuuta 2001 mennessä sen varmistamiseksi, että torjunta-ainejäämien enimmäismäärien noudattamista valvotaan vähintään tarkastusnäytteitä ottamalla, ja erityisesti:1) direktiivien 86/362/ETY ja 90/642/ETY liitteessä II lueteltuja torjunta-aineita koskevien kansallisten ohjelmiensa tulokset verrattuina yhdenmukaistettuihin määriin, ja jos näitä määriä ei ole vielä vahvistettu yhteisössä, verrattuina voimassa oleviin kansallisiin määriin;2) tiedot laboratorioidensa laadunvalvontamenetelmistä ja erityisesti torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmiä koskevista ohjeista, joita ne eivät ole voineet soveltaa tai joiden soveltamisessa on ollut vaikeuksia;3) tiedot määritykset tekevän laboratorion direktiivin 93/99/ETY 3 artiklan säännösten mukaisesta hyväksymisestä (mukaan lukien hyväksymistyyppi, hyväksynnän antanut elin ja hyväksymistodistuksen jäljennös);4) tiedot pätevyys- ja aluetesteistä, joihin laboratorio on osallistunut.5. Lähettävät EFTAn valvontaviranomaiselle 30 päivään syyskuuta 2001 mennessä kansallisen ohjelmansa, jolla aiotaan valvoa direktiiveillä 90/642/ETY ja 86/362/ETY vahvistettuja torjunta-ainejäämien enimmäistasoja vuonna 2002.6. Tämä suositus on osoitettu Islannille, Liechtensteinille ja Norjalle.Tehty Brysselissä 8 päivänä kesäkuuta 2001.EFTAn valvontaviranomaisen puolestaHannes HafsteinKollegion jäsen(1) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71.(3) EYVL L 78, 29.3.2000, s. 7.(4) Codex Alimentarius, Pesticide Residues in Foodstuffs, Rooma 1994, ISBN 92-5-203271-1; osa 2, s. 372.(5) EYVL L 128, 21.5.1999, s. 30. Tarkistettu versio on asiakirjassa SANCO/3103/2000 (http://europa.eu.int/comm/food/fs/ph_ps/pest/index_en.htm).(6) EYVL L 290, 24.11.1993, s. 14.(7) EYVL L 74, 23.3.2000, liite II (torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmiä koskevat ohjeet), s. 25, ja liite III (valmisteluasiakirja, raportointiformaatti), s. 38.LIITE ISuosituksen 1 kohdassa esitetyt kussakin erityisessä ohjelmassa valvottavat tuote-/torjunta-aineyhdistelmät>TAULUKON PAIKKA>(a) Omenat, tomaatti, salaatit, mansikat, viinirypäleet.(b) Päärynät, banaanit, pavut (tuoreet tai jäädytetyt), perunat, porkkanat, appelsiinit, mandariinit, persikat/nektariinit, pinaatti.(c) Kukkakaali, paprika, vehnä, meloni, riisi, kurkku, keräkaali, herneet (jäädytetyt tai tuoreet, määritys ilman palkoja).(d) Omenat, kaura, tomaatit, salaatti, viinirypäleet, mansikat, purjo, sipulit, appelsiinimehu, omenamehu, ruis, munakoiso.LIITE IIVuosia 1996-2004 koskeva yhteensovitettu valvontaohjelma arvioitavan saantiajan ja soveltamisalan kannalta>TAULUKON PAIKKA>z Omena, mansikka, viinirypäle, tomaatti, salaatti.y Mandariini, päärynä, banaani, papu, peruna.x Appelsiini, persikka, porkkana, pinaatti.w Kukkakaali, paprika, vehnä, meloni.v Riisi, kurkku, keräkaali, herne.u Sipuli, purjo, appelsiinimehu, omenamehu, ruis.