               5.2.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 45/89

         P7_TA(2013)0180
   YK:n suojeluvastuun periaate
   Euroopan parlamentin suositus neuvostolle 18. huhtikuuta 2013 Yhdistyneiden kansakuntien suojeluvastuun periaatteesta (2012/2143(INI))
   (2016/C 045/15)

      Euroopan parlamentti, joka

               —

               ottaa huomioon esimerkiksi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2, 3 ja 21 artiklaan sisältyvät Euroopan unionin arvot, tavoitteet, periaatteet ja politiikat,

               —

               ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan,

               —

               ottaa huomioon ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen,

               —

               ottaa huomion 9. joulukuuta 1948 tehdyn yleissopimuksen joukkotuhontana pidettävän rikoksen ehkäisemiseksi ja rankaisemiseksi,

               —

               ottaa huomioon Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön,

               —

               ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen 7. lokakuuta 2009 antaman päätöslauselman suojeluvastuusta (A/RES/63/308),

               —

               ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston huhtikuussa 2006 antaman päätöslauselman nro 1674 sekä turvallisuusneuvoston marraskuussa 2009 antaman päätöslauselman nro 1894 siviilien suojelusta aseellisissa konflikteissa (1),

               —

               ottaa huomioon naisia, rauhaa ja turvallisuutta koskevat YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 1325 (2000) ja 1820 (2008), naisiin ja lapsiin kohdistuvan seksuaalisen väkivallan torjumista aseellisissa konflikteissa koskevan YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1888 (2009), YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1889 (2009), jolla pyritään tiukentamaan YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1325 täytäntöönpanoa ja valvontaa, sekä YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1960 (2010), jolla luotiin mekanismi tiedon keräämiseen seksuaaliseen väkivaltaan aseellisessa selkkauksessa syyllistyneistä sekä heidän luetteloimiseensa,

               —

               ottaa huomioon YK:n turvallisuusneuvoston 26. helmikuuta 2011 Libyasta antaman päätöslauselman 1970, jossa viitataan suojeluvastuuseen sekä sallitaan lukuisat muut kuin pakkokeinot julmuuksien leviämisen estämiseksi; ottaa huomioon YK:n turvallisuusneuvoston 17. maaliskuuta 2011 antaman päätöslauselman 1973 Libyan tilanteesta, ja toteaa, että tässä päätöslauselmassa annettiin jäsenvaltioille lupa toteuttaa kaikki tarvittavat toimet siviilien ja siviiliväestön asuttamien alueiden suojelemiseksi ja että siinä viitattiin ensimmäistä kertaa nimenomaisesti suojeluvastuun ensimmäiseen pilariin; toteaa, että sen jälkeen vastaavat viittaukset on sisällytetty YK:n päätöslauselmaan 1975 Norsunluurannikosta, YK:n päätöslauselmaan1996 Sudanista ja YK:n päätöslauselmaan 2014 Jemenistä,

               —

               ottaa huomioon YK:n vuoden 2005 huippukokouksen päätösasiakirjan 138 ja 139 kohdan (2),

               —

               ottaa huomioon väliintuloa ja valtiollista itsemääräämisoikeutta käsittelevän komitean (International Commission on Intervention and State Sovereignty) vuonna 2001 antaman raportin suojeluvastuun periaatteesta, uhkia, haasteita ja muutosta koskevan YK:n korkean tason paneelin vuonna 2004 antaman raportin ”A more secure world: our shared responsibility” (3) sekä YK:n pääsihteerin vuonna 2005 antaman raportin ”In larger freedom: towards development, security and human rights for all” (4),

               —

               ottaa huomioon YK:n pääsihteerin laatimat raportit ja erityisesti sen raportit seuraavista aiheista: suojeluvastuun täytäntöönpano (2009) (5), ennakkovaroitusjärjestelmä, arviointi ja suojeluvastuu (2010) (6), alueellisten ja paikallisten järjestelyjen osuus suojeluvastuun täytäntöönpanossa (2011) (7) sekä suojeluvastuusta ja sitä koskevasta oikea-aikaisesta ja määrätietoisesta toiminnasta (2012) (8),

               —

               ottaa huomioon YK:n pääsihteerin marraskuussa 2012 antaman YK:n toimia Sri Lankassa käsittelevän sisäisen tutkintaraportin, jossa tutkitaan kansainvälisen yhteisön epäonnistumista siviilien suojelussa humanitaaristen ja ihmisoikeuksia koskevien lakien laajamittaisilta rikkomisilta ja esitetään YK:n tulevia toimia koskevia suosituksia, jotta voidaan puuttua tehokkaasti vastaaviin tilanteisiin, joihin liittyy suuriin ihmisjoukkoihin kohdistuvia julmia rikoksia,

               —

               ottaa huomioon YK:n pääsihteerin 25. heinäkuuta 2012 antaman raportin ”Strengthening the role of mediation in the peaceful settlement of disputes, conflict prevention and resolution”,

               —

               ottaa huomioon Brasilian 9. syyskuuta 2011 YK:lle esittämän aloitteen suojelun vastuullisuudesta sekä käsitteen kehittämiseen ja edistämiseen liittyvistä näkökohdista (”Responsibility while protecting: elements for the development and promotion of a concept”),

               —

               ottaa huomioon vuonna 2001 hyväksytyn Euroopan unionin ohjelman väkivaltaisten konfliktien estämiseksi (Göteborgin ohjelma) ja sen täytäntöönpanoa käsittelevät vuotuiset kertomukset,

               —

               ottaa huomioon 25. toukokuuta 2010 hyväksytyt EU:n painopisteet YK:n yleiskokouksen 65. istuntoa varten (9),

               —

               ottaa huomioon vuoden 2012 Nobelin rauhanpalkinnon, joka ei ole vain tunnustus EU:n historiallisesta panoksesta rauhan säilyttämiseen Euroopassa ja koko maailmassa vaan vahvistaa myös odotuksia siitä, että EU pyrkii vastedes kansainvälisen oikeuden sääntöihin perustuvaan ja rauhanomaisempaan maailmanjärjestykseen,

               —

               ottaa huomioon kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen (10) sekä humanitaarista apua koskevan eurooppalaisen konsensuksen (11),

               —

               ottaa huomioon 8. kesäkuuta 2011 antamansa suosituksen neuvostolle YK:n yleiskokouksen 66. istunnosta (12) sekä 13. kesäkuuta 2012 antamansa suosituksen neuvostolle YK:n yleiskokouksen 67. istunnosta (13),

               —

               ottaa huomioon 16. helmikuuta 2012 antamansa päätöslauselman parlamentin kannasta YK:n ihmisoikeusneuvoston 19. istuntoon (14),

               —

               ottaa huomioon 11. toukokuuta 2011 antamansa päätöslauselman ”EU maailmanlaajuisena toimijana: sen rooli monenvälisissä järjestöissä” (15),

               —

               ottaa huomioon 19. helmikuuta 2009 antamansa päätöslauselman Euroopan turvallisuusstrategiasta ja Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta (16),

               —

               ottaa huomioon työjärjestyksen 121 artiklan 3 kohdan ja 97 artiklan,

               —

               ottaa huomioon ulkoasiainvaliokunnan mietinnön sekä kehitysyhteistyövaliokunnan lausunnon (A7-0130/2013),

               A.

               ottaa huomioon, että YK:n vuoden 2005 huippukokouksen päätösasiakirjassa annetaan ensimmäistä kertaa suojeluvastuun periaatteen yleinen määritelmä; ottaa huomioon, että YK:n huippukokouksen päätösasiakirjan 138 ja 139 kohdassa esitetty suojeluvastuun periaate on tärkeä askel kohti rauhanomaisempaa maailmaa, koska se velvoittaa valtiot suojelemaan kansalaisiaan kansanmurhalta, sotarikoksilta, etnisiltä puhdistuksilta ja rikoksilta ihmisyyttä vastaan ja velvoittaa lisäksi kansainvälisen yhteisön auttamaan valtioita tämän tehtävän hoitamisessa ja puuttumaan asiaan, jos ne eivät pysty suojelemaan kansalaisiaan näiltä neljältä mainitulta rikokselta ja loukkaukselta;

               B.

               ottaa huomioon, että suojeluvastuun periaate perustuu kolmeen pilariin: i) kukin valtio on ensisijaisesti velvollinen suojelemaan omia kansalaisiaan kansanmurhalta, sotarikoksilta, etnisiltä puhdistuksilta ja rikoksilta ihmisyyttä vastaan, ii) kansainvälisen yhteisön on tuettava valtioita suojeluvastuun täytäntöönpanossa ja iii) kansainvälisen yhteisön on ryhdyttävä kollektiivisiin toimiin jos jokin valtio ei selvästi kykene suojelemaan kansalaisiaan tai syyllistyy itse mainittuihin rikoksiin;

               C.

               toteaa, että kuten YK:n vuoden 2005 huippukokouksen päätösasiakirjaa edeltävässä suojeluvastuuta koskevassa asiakirjassa ja erityisesti väliintuloa ja valtiollista itsemääräämisoikeutta käsittelevän komitean (Commission on Intervention and State Sovereignty) vuonna 2001 antamassa raportissa kehotettiin, suojeluvastuun periaatetta on täsmennetty sisällyttämällä siihen ennaltaehkäisyä koskeva vastuu, reagointivastuu ja jälleenrakennusvastuu väliintuloa ja valtiollista itsemääräämisoikeutta käsittelevän komitean raportin mukaisesti;

               D.

               pitää myönteisenä suojeluvastuun periaatteen kehittämistä, koska siten selvennetään ja lujitetaan valtioiden velvoitteita varmistaa siviiliväestön suojelu; toteaa, että tämä kansainvälisen yhteisön epäonnistumisista Ruandassa vuonna 1994 syntynyt periaate on kansojen yhteisön selviytymisen kannalta ratkaiseva;

               E.

               katsoo, että tämän oikeutetun voimankäytön on kyseisissä tapauksissa tapahduttava harkitusti, oikeasuhteisesti ja rajoitetusti;

               F.

               toteaa, että suojeluvastuun periaatteen kehittäminen on tärkeä askel kohti kansanmurhan, sotarikosten, etnisten puhdistusten ja ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten ennakointia ja ehkäisemistä sekä niihin puuttumista ja kohti kansainvälisen oikeuden perusperiaatteiden, erityisesti kansainvälisen humanitaarisen oikeuden sekä kansainvälisten pakolais- ja ihmisoikeuslakien, noudattamista; katsoo, että kyseistä periaatetta pitäisi noudattaa mahdollisimman johdonmukaisesti ja yhdenmukaisesti ja että tämän tavoitteen saavuttamiseksi on ratkaisevan tärkeää, että ennakkovaroitus- ja arviointimenettelyt toteutetaan asianmukaisesti, harkitusti ja ammattimaisesti ja että voimankäyttöön turvaudutaan vasta viimeisenä keinona;

               G.

               toteaa, että yli kymmenen vuotta suojeluvastuun käsitteen käyttöönoton jälkeen ja kahdeksan vuotta sen jälkeen, kun kansainvälinen yhteisö vahvisti suojeluvastuun periaatteen YK:n huippukokouksessa vuonna 2005, viimeaikaiset tapahtumat ovat jälleen osoittaneet, että kyseisen periaatteen kattamaan neljään rikokseen on tärkeää ja haasteellista puuttua oikea-aikaisesti ja määrätietoisesti ja että suojeluvastuu on määriteltävä tarkemmin sen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi ja suuriin ihmisjoukkoihin kohdistuvien julmuuksien estämiseksi;

               H.

               katsoo, että suojeluvastuun periaatetta – ja erityisesti sen ennalta ehkäisevää ulottuvuutta – kehittämällä voidaan edistää kansainvälisiä toimia rauhanomaisemman maailman kehittämiseksi; toteaa, että monet suuriin ihmisjoukkoihin kohdistuvat julmat rikokset liittyvät väkivaltaisiin konflikteihin ja edellyttävät siten tehokkaiden valmiuksien luomista rakenteellista ja toimivaa konfliktienestoa varten, jotta voiman käyttöön viimeisenä keinona jouduttaisiin turvautumaan mahdollisimman harvoin;

               I.

               toteaa, että kaikkien YK:n peruskirjan VI, VII ja VIII luvussa mainittujen keinojen, kuten muiden kuin pakkokeinojen sekä kollektiivisten toimien, käyttäminen on äärimmäisen tärkeää, jotta suojeluvastuun periaatetta voitaisiin kehittää edelleen ja jotta se olisi aiempaa oikeutetumpi;

               J.

               katsoo, että tehokkain tapa ehkäistä konflikteja, väkivaltaa ja inhimillistä kärsimystä on edistää ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamista, oikeusvaltion periaatteiden noudattamista, hyvää hallintoa, ihmisten turvallisuutta, talouden kehitystä, köyhyyden poistamista, osallisuutta, sosioekonomisia oikeuksia, sukupuolten tasa-arvoa, demokraattisia arvoja ja käytäntöjä sekä taloudellisen epätasa-arvoisuuden vähentämistä;

               K.

               toteaa, että vuonna 2011 Libyassa toteutettu sotilaallinen väliintulo osoitti tarpeen selventää alueellisten ja paikallisten järjestöjen asemaa suojeluvastuun periaatteen soveltamisessa; toteaa, että kyseiset järjestöt voisivat toimia suojeluvastuun täytäntöönpanossa sekä toimien oikeuttajina että aktiivisina toteuttajina, mutta niillä ei useinkaan ole valmiuksia ja voimavaroja tätä varten;

               L.

               katsoo, että ihmisoikeuksilla on keskeinen asema kansainvälisissä suhteissa;

               M.

               toteaa, että on tarpeen muuttaa suojeluvastuun periaatetta koskevaa unionin lähestymistapaa, johon olisi otettava mukaan suojeluvastuun sisällyttäminen kaikkiin kehitysyhteistyötä, avun antamista ja kriisinhallintaa koskeviin unionin malleihin; toteaa, että tämän olisi perustuttava ohjelmiin, joihin jo sisältyy suojeluvastuun periaate;

               N.

               katsoo, että suojeluvastuun periaatteen ennalta ehkäisevän osuuden johdonmukaisemmalla täytäntöönpanolla, välitystoimet ja varhaisessa vaiheessa toteutetut ennalta ehkäisevät diplomaattiset toimet mukaan luettuina, voitaisiin vähentää konfliktien ja väkivallan uhkaa ja auttaa estämään niiden laajentuminen, mikä vähentäisi osaltaan myös tarvetta turvautua kansainväliseen väliintuloon reagointivastuun nojalla; toteaa, että kaksiraiteinen diplomatia on tärkeä ennaltaehkäisevän diplomatian väline, jossa hyödynnetään sovittelupyrkimysten inhimillistä ulottuvuutta;

               O.

               toteaa, että suojeluvastuun periaate on ensisijaisesti ennaltaehkäisevä järjestelmä ja että sotilaallisten väliintulojen olisi oltava viimeinen keino tilanteissa, joissa sovelletaan suojeluvastuun periaatetta; toteaa, että suojeluvastuun periaatetta on sovellettava mahdollisuuksien mukaan ensisijaisesti diplomaattisten ja pitkän aikavälin toimien avulla, joissa keskitytään valmiuksien kehittämiseen ihmisoikeuksien, hyvän hallinnon, oikeusvaltion, köyhyyden vähentämisen ja koulutuksen ja terveydenhuollon painottamisen, koulutuksen ja kaupankäynnin kehittämisen avulla toteutettavan konfliktienehkäisyn, tehokkaan asevalvonnan ja laittoman asekaupan torjumisen ja varhaisvaroitusjärjestelmien tehostamisen aloilla; toteaa lisäksi, että on olemassa monia vaihtoehtoisia ei-sotilaallisia pakottamiskeinoja, kuten ennaltaehkäisevää diplomatiaa, sanktioita, tilivelvollisuusjärjestelmiä ja välitysmenettelyjä; katsoo, että EU:n on edelleen toimittava johtavassa asemassa konfliktien ehkäisyssä;

               P.

               toteaa, että alueellisten järjestöjen kanssa tehtävä yhteistyö on tärkeä ulottuvuus suojeluvastuun periaatetta koskevassa työssä; katsoo, että siksi on vahvistettava ennaltaehkäisyä ja tehokkaiden toimintapolitiikkojen määrittelyä koskevia alueellisia valmiuksia edellä mainittujen neljän rikostyypin ehkäisemiseksi ja tunnistamiseksi; toteaa, että vuonna 2014 pidettävä EU:n ja Afrikan huippukokous tarjoaa hyvän tilaisuuden osoittaa tukea Afrikan unionin johtajia kohtaan ja edistää Afrikan osuutta suojeluvastuun periaatteen toteuttamiseen;

               Q.

               ottaa huomioon, että toimivaa sovittelua koskevissa YK:n suuntaviivoissa tunnistetaan ongelma, että myös Kansainvälisen rikostuomioistuimen antamat pidätysmääräykset, sanktiointijärjestelmät sekä terrorismin torjuntaan tarkoitetut kansalliset ja kansainväliset toimet vaikuttavat siihen, miten jotkut konfliktin osapuolet voidaan osallistaa sovitteluprosessiin; ottaa huomioon, että välitöntä asioihin puuttumista vaativien rikosten määrittelyssä kansainvälisessä oikeudessa on edistytty merkittävästi Kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamisen jälkeen; toteaa, että näiden määritelmien täyttymisen arviointiin tarkoitettua riippumatonta mekanismia ei edelleenkään ole olemassa, mikä on olennainen puute; toteaa, että Rooman perussäännön täytäntöönpano tehostaisi Kansainvälisen rikostuomioistuimen työtä; toteaa, että kaikki kansainväliseen yhteisöön kuuluvat valtiot eivät ole ratifioineet Rooman perussääntöä;

               R.

               toteaa, että Kansainvälinen rikostuomioistuin ja suojeluvastuu liittyvät toisiinsa, koska kummankin tavoitteena on estää kansanmurhia, ihmisyyttä vastaan tehtyjä rikoksia ja sotarikoksia; toteaa, että suojeluvastuun periaatteella tuetaan yhtäältä Kansainvälisen rikostuomioistuimen tavoitetta torjua rankaisemattomuutta pyrkimällä varmistamaan, että valtiot noudattavat oikeudellista vastuutaan, mutta se vahvistaa toisaalta myös Kansainvälisen rikostuomioistuimen soveltamaa täydentävyysperiaatetta, jonka mukaan päävastuu syytteiden nostamisesta kuuluu valtioille;

               S.

               katsoo, että Kansainvälisellä rikostuomioistuimella on rikosten torjunnan lisäksi tärkeä rooli myös valtioiden jälleenrakentamisessa ja sovittelumenettelyissä;

               T.

               toteaa, että EU on aina edistänyt aktiivisesti suojeluvastuun periaatetta kansainvälisissä yhteyksissä; katsoo, että EU:n on vahvistettava asemaansa kansainvälisenä poliittisena toimijana ihmisoikeuksien ja humanitaarisen oikeuden edistämisessä antamalla niille poliittista tukea myös omissa toimissaan;

               U.

               toteaa, että myös EU:n jäsenvaltiot ovat tukeneet suojeluvastuun periaatetta mutta vain muutama jäsenvaltio on sisällyttänyt periaatteen kansallisiin asiakirjoihinsa;

               V.

               toteaa, että viimeaikaiset kokemukset tietyistä kriiseistä, kuten Sri Lankan, Norsunluurannikon, Libyan ja Syyrian kriisistä, ovat osoittaneet, että edelleen on vaikeaa päästä yhteisymmärrykseen siitä, miten voidaan varmistaa suojeluvastuun periaatteen oikea-aikainen ja tehokas täytäntöönpano ja löytää yhteinen poliittinen tahto sekä varmistaa tehokkaat valmiudet kansallisten tai paikallisten viranomaisten tai ei-valtiollisten toimijoiden suorittamien kansanmurhien, etnisten puhdistusten ja ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten ja niistä siviileille koituvien menetysten ehkäisemiseksi tai lopettamiseksi;

               W.

               toteaa, että tilanteissa, joissa suojeluvastuun periaatetta sovelletaan, on erittäin tärkeää säilyttää ero sotilaallisten ja humanitaaristen toimijoiden valtuuksien välillä, jotta varmistetaan luottamus kaikkien humanitaaristen toimijoiden neutraaliuteen ja puolueettomuuteen ja vältetään todellisten avuntoimitusten ja lääkinnällisen tai minkä tahansa muunlaisen avun, edunsaajien luo pääsyn tai paikan päällä olevan humanitaarisen henkilökunnan henkilökohtaisen turvallisuuden vaarantuminen;

               X.

               toteaa, että Brasilian tekemä aloite suojelun vastuullisuudesta on tervetullut lisä suojeluvastuun periaatteen toimeksiannon täytäntöönpanoon sovellettavien kriteerien kehittämiseen, mukaan luettuna soveltamisalan oikeasuhteisuus ja intervention kesto, seurausten tasapainoisuus, poliittisten tavoitteiden selvyys etukäteen ja intervention perusteita koskeva avoimuus; katsoo, että hyväksyttyjen toimeksiantojen seurantaa ja tarkistusmenettelyjä olisi vahvistettava muun muassa kansanmurhien ennaltaehkäisyä ja suojeluvastuun periaatetta käsittelevien YK:n pääsihteerin erityisneuvonantajien sekä YK:n ihmisoikeusvaltuutetun avulla ja että ne olisi toteutettava oikeudenmukaisesti, harkitusti ja ammattimaisesti ilman poliittista asiaan puuttumista tai kaksinaismoraalia (17);

               Y.

               ottaa huomioon, että kansainvälisen yhteisön välitöntä asioihin puuttumista vaativien rikosten määrittelyssä kansainvälisessä oikeudessa on edistytty merkittävästi Kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamisen jälkeen; toteaa, että näiden määritelmien soveltamista koskevia riippumattomia arviointimekanismeja ei edelleenkään ole olemassa, mikä on olennainen puute;

               Z.

               katsoo, että YK:n ihmisoikeusvaltuutetulla on tärkeä rooli ajankohtaisia suuriin ihmisjoukkoihin kohdistuvia julmia rikoksia koskevan tietoisuuden lisäämisessä; katsoo, että YK:n ihmisoikeusneuvoston merkitys suojeluvastuun periaatteen täytäntöönpanossa kasvaa jatkuvasti, koska se voi antaa tiedonhankintavaltuuskunnille ja tutkintalautakunnille valtuudet neljää aiemmin mainittua rikosta ja loukkausta koskevien tietojen keräämiseksi ja arvioimiseksi ja sillä on yhä paremmat mahdollisuudet vedota suojeluvastuun periaatteeseen Libyan tai Syyrian tilanteen kaltaisissa kriiseissä;

               AA.

               toteaa, että suojeluvastuun periaatteen kapea-alainen mutta syvällekäyvä täytäntöönpano rajoittaisi sen soveltamisen koskemaan vain neljää edellä mainittua suuriin joukkoihin kohdistuvaa julmaa rikosta ja loukkausta;

               AB.

               katsoo, ettei suojeluvastuun periaatetta pitäisi soveltaa humanitaaristen hätätilanteiden ja luonnonkatastrofien yhteydessä; katsoo, ettei humanitaarisia toimia tulisi käyttää poliittisten toimien tekosyynä ja että kaikkien asianosaisten toimijoiden on kunnioitettava humanitaarista toimintaa;

               AC.

               katsoo, että konfliktien jälkeisissä tilanteissa on tarjottava kokonaisvaltaista apua ja että vakavia ihmisoikeusloukkauksia koskevan vastuuvelvollisuuden, kansainvälisen humanitaarisen oikeuden noudattamisen sekä rankaisemattomuuden torjunnan varmistaminen edellyttää lisätoimia;

               1.

               suosittaa komission varapuheenjohtajalle / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkealle edustajalle, Euroopan ulkosuhdehallinnolle, komissiolle, jäsenvaltioille ja neuvostolle, että

                           (a)

                           EU:n sitoutuminen suojeluvastuuseen vahvistetaan uudelleen hyväksymällä neuvoston, Euroopan ulkosuhdehallinnon, komission ja Euroopan parlamentin yhdessä laatima toimielinten välinen suojeluvastuun periaatetta koskeva konsensus, johon sisältyy yhteisymmärrys suojeluvastuun periaatteen vaikutuksista EU:n ulkoisiin toimiin ja sen toimien ja välineiden mahdolliseen osuuteen kriisitilanteissa; tällöin on otettava huomioon myös sidosryhmien, mukaan luettuina kansalaisyhteiskunnan toimijat ja kansalaisjärjestöt, näkökohdat;

                           (b)

                           lisätään komission varapuheenjohtajan / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta parlamentille vuosittain antamaan kertomukseen luku konfliktien ehkäisystä ja liennyttämisestä suojeluvastuun periaatetta soveltamalla; analysoidaan tässä luvussa suojeluvastuun periaatteen täytäntöönpanossa olennaisten välineiden ja hallintorakenteiden hyödyllisyyttä sekä mahdollista tarvetta tarkistaa niitä; tämä luku valmistellaan yhteistyössä ihmisoikeuksista vastaavan EU:n erityisedustajan kanssa ja siinä otetaan huomioon konfliktien ehkäisyyn tai ihmisoikeuksien suojeluun liittyviä erityskysymyksiä koskevat parlamentin hyväksymät kannat; keskustellaan tuloksista parlamentin kanssa;

                           (c)

                           sisällytetään suojeluvastuun periaate EU:n kehitysapuun; lisätään unionin ennalta ehkäisevän diplomatian, sovittelutoiminnan, kriisintorjunnan ja toimintavalmiuksien ammattimaisuutta erityisesti tiedonkeruun, tietojenvaihdon ja ennakkovaroitusjärjestelmien alalla sekä vahvistetaan niitä; parannetaan komission, neuvoston ja Euroopan ulkosuhdehallinnon yksiköiden toimien koordinointia kaikkien suojeluvastuuseen liittyvien näkökohtien osalta sekä tiedotetaan parlamentille säännöllisesti suojeluvastuun periaatteen edistämiseksi tehdyistä aloitteista;

                           (d)

                           varmistetaan riittävä politiikan suunnittelu, toimintasuunnitelmat ja valmiuksien kehittäminen yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa (YUTP), jotta unioni voi panna suojeluvastuun periaatteen täysimääräisesti täytäntöön tekemällä tiivistä kansainvälistä yhteistyötä YK:n ja alueellisten järjestöjen kanssa;

                           (e)

                           kehitetään edelleen EU:n konfliktinesto- ja liennytysvalmiuksia oikeudellisten asiantuntijoiden, poliisiviranomaisten ja alueellisten analyytikoiden päivystysvalmiudet mukaan luettuina, sekä perustetaan riippumaton EU:n rauhaninstituutti, jonka tehtävänä on antaa EU:lle sovittelua, kaksiraiteista diplomatiaa sekä rauhan rakentamiseen ja konfliktien liennyttämiseen liittyvien parhaiden käytäntöjen vaihtoa koskevia neuvoja ja parantaa niihin liittyviä EU:n valmiuksia; vahvistetaan EU:n ulkopoliittisten välineiden, erityisesti vakautusvälineen, ennalta ehkäisevää ulottuvuutta;

                           (f)

                           vahvistetaan ennakkovaroitusjärjestelmän, poliittisen suunnittelun ja korkean tason päätöksenteon välisiä yhteyksiä Euroopan ulkosuhdehallinnossa ja neuvostossa;

                           (g)

                           sisällytetään alue- ja maakohtaisiin strategia-asiakirjoihin järjestelmällisesti arvio kansanmurhaan, sotarikoksiin, etnisiin puhdistuksiin ja ihmisyyttä vastaan tehtyihin rikoksiin liittyvistä riskitekijöistä ja pyritään torjumaan niitä vuoropuhelussa sellaisten kolmansien maiden kanssa, joissa näiden rikosten ja loukkauksien uhka on olemassa;

                           (h)

                           kehitetään EU:n edustustojen ja jäsenvaltioiden lähetystöjen kanssa tehtävää yhteistyötä ja niiden henkilöstön sekä siviili- ja sotilaallisiin tehtäviin osallistuvien henkilöiden koulutusta kansainvälisiä ihmisoikeuksia, humanitaarista oikeutta ja rikosoikeutta koskevissa kysymyksissä sekä sellaisten tilanteiden tunnistamisessa, joihin liittyy mahdollisesti jokin edellä mainituista neljästä rikoksesta ja loukkauksesta, muun muassa käymällä säännöllistä vuoropuhelua paikallisen kansalaisyhteiskunnan kanssa; varmistetaan, että EU:n erityisedustajat toteuttavat suojeluvastuuta aina kuin se on tarpeen ja ulotetaan ihmisoikeuksista vastaavan EU:n erityisedustajan valtuudet koskemaan myös suojeluvastuuseen liittyviä kysymyksiä; nimetään Euroopan ulkosuhdehallinnon sisältä sen nykyisten rakenteiden ja voimavarojen puitteissa suojeluvastuun periaatteesta vastaava yhteyspiste, jonka tehtävänä on esimerkiksi lisätä tietoisuutta suojeluvastuun vaikutuksista sekä varmistaa huolestuttavissa tilanteissa oikea-aikainen tiedonkulku kaikkien asianosaisten toimijoiden välillä; kannustetaan perustamaan jäsenvaltioihin suojeluvastuun periaatteesta vastaavia kansallisia yhteyspisteitä; tehdään ennalta ehkäisevästä diplomatiasta ja sovittelusta ammattimaisempaa ja vahvistetaan sitä;

                           (i)

                           aloitetaan EU:ssa sisäinen keskustelu Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston uudistamisesta ja vauhditetaan tätä keskustelua, koska turvallisuusneuvosto on ainoa kansainvälinen elin, joka voi laillisesti päättää suojeluvastuuseen perustuvasta väliintulosta ilman kohdevaltion suostumusta;

                           (j)

                           osallistetaan ja koulutetaan kansalaisyhteiskunnan ja kansalaisjärjestöjen edustajia, jotka voisivat toimia epämuodollisen tai ”toisen raiteen” diplomatian tehtävissä ja näin edistää hyvien käytäntöjen vaihtoa tällä alalla;

                           (k)

                           vahvistetaan yhteistyötä alueellisten ja paikallisten järjestöjen kanssa esimerkiksi tukemalla niiden suojeluvastuuseen liittyviä toimia ennaltaehkäisyn, valmiuksien kehittämisen ja tilanteeseen puuttumisen alalla;

                           (l)

                           varmistetaan, että kaikki EU:n jäsenvaltiot ratifioivat pikaisesti Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntöön tehtävät tarkistukset, joissa määritellään rikos nimeltä aggressio, koska rikostuomioistuimella voi olla tärkeä osuus suuriin ihmisjoukkoihin kohdistuvien julmien rikosten ehkäisyssä sekä toimissa vastuuvelvollisuuden takaamiseksi;

                           (m)

                           vaaditaan sisällyttämään Kansainvälistä rikostuomioistuinta koskeva lauseke kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin ja harkitaan sellaisten maiden kanssa tehtyjen sopimusten tarkistamista, jotka eivät pane täytäntöön Kansainvälisen rikostuomioistuimen antamia pidätysmääräyksiä;

                           (n)

                           kannatetaan kaksiraiteista lähestymistapaa, eli edistetään suojeluvastuun periaatteen yleistä hyväksyntää sekä kannustetaan valtioita tukemaan ja avustamaan Kansainvälistä rikostuomioistuinta;

               2.

               kannustaa komission varapuheenjohtajaa / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaa edustajaa

                           (a)

                           osallistumaan aktiivisesti voimassa oleviin kansainvälisiin ihmisoikeussäädöksiin ja Geneven yleissopimukseen nojautuen keskusteluun, jota käydään suojeluvastuun periaatteesta ja jonka tavoitteena on vahvistaa kansainvälisen yhteisön keskittymistä suojeluvastuun ennalta ehkäisevään osuuteen ja muiden kuin pakkokeinojen yleiseen soveltamiseen, ja laatimaan tätä tarkoitusta varten konkreettisen toimintasuunnitelman, johon sisältyy myös jälleenrakentamisvastuuta ja -tarvetta koskevia pohdintoja;

                           (b)

                           edistämään suojeluvastuun periaatetta YK:ssa ja tekemään työtä sen yleistämiseksi olennaisena osana kollektiivista turvallisuusmallia, joka perustuu monenvälisyyteen ja YK:n ensisijaisuuteen ja liittyy Kansainvälisen rikostuomioistuimen vahvistamiseen; muistuttamaan, että suojeluvastuun periaatteeseen kuuluu myös rankaisemattomuuden torjumiseen liittyvä vastuu.

                           (c)

                           tukemaan YK:n pääsihteerin pyrkimyksiä elvyttää ja parantaa suojeluvastuun periaatteen vaikutusten ymmärtämistä sekä tekemään yhteistyötä muiden YK:n jäsenvaltioiden kanssa, jotka haluavat parantaa kansainvälisen yhteisön valmiuksia ehkäistä suojeluvastuun periaatteen piiriin kuuluvia suuriin ihmisjoukkoihin kohdistuvia julmia rikoksia ja puuttua niihin;

                           (d)

                           pyytämään YK:n turvallisuusneuvostoa ottamaan huomioon Brasilian ehdotuksen suojelun vastuullisuudesta (”‘Responsibility while Protecting”) suojeluvastuun periaatteen mahdollisimman tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi ja vahinkojen minimoimiseksi sekä osallistumaan erityisesti suojeluvastuun periaatteen kolmannen pilarin täytäntöönpanoon sovellettavien kriteerien kehittämiseen, mukaan luettuna soveltamisalan oikeasuhteisuus ja väliintulon kesto, seurausten tasapainoisuus, poliittisten tavoitteiden selvyys etukäteen ja väliintulon perusteita koskeva avoimuus; koska tällaiset kriteerit kehittämällä voitaisiin saada suojeluvastuuseen nykyisin vastahakoisesti suhtautuvat maat vakuuttuneiksi sen sovellettavuudesta, vahvistamaan hyväksyttyjen toimeksiantojen seuranta- ja tarkistusmekanismeja myös kansanmurhien ehkäisyä ja suojeluvastuun periaatetta käsittelevien YK:n pääsihteerin erityisneuvonantajien ja YK:n ihmisoikeusvaltuutetun avulla sekä toteuttamaan nämä toimet oikeudenmukaisesti, harkitusti ja ammattimaisesti ilman poliittista asiaan puuttumista tai kaksinaismoraalia (18);

                           (e)

                           ottamaan yhteistyössä jäsenvaltioiden ja kansainvälisten kumppanien kanssa opiksi suojeluvastuun periaatteen käytöstä Libyassa vuonna 2011 saaduista kokemuksista sekä tämänhetkisestä kyvyttömyydestä ryhtyä toimiin Syyriassa;

                           (f)

                           ehdottamaan Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston viidelle pysyvälle jäsenelle, että nämä hyväksyvät vapaaehtoiset käytännesäännöt, joiden nojalla veto-oikeuden käyttö rajoitetaan tapauksiin, joissa on kyse kansanmurhasta, sotarikoksista, etnisestä puhdistuksesta tai rikoksista ihmisyyttä vastaan;

                           (g)

                           luomaan yhteydet EU:n alueellisiin kumppaneihin, jotta alueellisten ja paikallisten järjestöjen rooli suojeluvastuun periaatteen soveltamisessa voitaisiin määrittää selkeämmin;

                           (h)

                           tekemään töitä sen puolesta, että suojeluvastuun periaatteesta tulee kansainvälisen oikeuden alalle uusi sääntö, jonka soveltamisalan YK:n jäsenvaltiot määrittivät YK:n huippukokouksessa vuonna 2005;

                           (i)

                           ilmoittamaan turvallisuusneuvostolle, että nyt muotoutumassa olevan suojeluvastuuta koskevan normin vakiinnuttaminen kansainvälisen oikeuden säännöksi ei rajoittaisi neuvoston päätösvaltaa;

                           (j)

                           auttamaan vahvistamaan sovittelua, kaksiraiteista diplomatiaa sekä uusien konfliktien rauhanomaiseen ratkaisemiseen sekä konfliktien liennyttämiseen ja ennakkovaroitusjärjestelmiin liittyvien parhaiden käytäntöjen, kuten YK:n poliittisen asioiden osaston sovittelutoiminnan tukiyksikön käytäntöjen, vaihtoa koskevia sääntöjä ja valmiuksia YK:n tasolla; vahvistamaan kansanmurhien ehkäisyn erityisneuvonantajan ja suojeluvastuun erityisneuvonantajan toimintaa; ottamaan ihmisoikeusneuvoston mukaan suojeluvastuun periaatetta koskevaan keskusteluun;

                           (k)

                           varmistamaan yhteistyössä niiden jäsenvaltioiden kanssa, joilla on paikka YK:n turvallisuusneuvostossa, ja kaikkien kansainvälisten kumppanien kanssa, että kaikki suojeluvastuun periaatteen mahdolliset uudet muutokset ovat täysin yhdenmukaisia kansainvälisen humanitaarisen oikeuden kanssa, sekä tukemaan kansainvälisen humanitaarisen oikeuden täysipainoista noudattamista ja seuraamaan sitä tulevissa tapauksissa, joissa sovelletaan suojeluvastuun periaatetta;

                           (l)

                           pohtimaan EU:n yhteistä edustusta turvallisuusneuvostossa sekä YK:n valtuuttamien YUTP-operaatioiden rahoittamista yhteisön talousarviosta;

                           (m)

                           osallistamaan YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmien 1325 ja 1820 mukaisesti naisia, naisjohtajat ja naisryhmät mukaan luettuina, huomattavasti suuremmassa määrin kaikkeen konfliktien ennaltaehkäisyyn, liennyttämiseen ja ratkaisemiseen;

                           (n)

                           tekemään YK:n kanssa yhteistyötä sen puolesta, että suojeluvastuun periaatteen täytäntöönpano ja rankaisemattomuuden torjunta liitetään selvästi toisiinsa suojeluvastuun periaatteen soveltamisalaan kuuluvien vakavimpien rikosten osalta;

               3.

               kehottaa komission varapuheenjohtajaa / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaa edustajaa

                           (a)

                           esittämään Euroopan parlamentin ulkoasiainvaliokunnalle kolmen kuukauden kuluessa tämän suosituksen antamisesta konkreettisen toimintasuunnitelman parlamentin ehdotuksiin liittyvistä jatkotoimenpiteistä sekä askeleista kohti suojeluvastuun periaatetta koskevan yhteisymmärryksen saavuttamista;

               4.

               kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja tiedoksi komissiolle, komission varapuheenjohtajalle / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkealle edustajalle, Euroopan ulkosuhdehallinnolle ja jäsenvaltioille.

      (1)  S/RES/1674.

      (2)  A/RES/60/1.

      (3)  http://www.un.org/secureworld/report3.pdf

      (4)  A/59/2005.

      (5)  A/63/677.

      (6)  A/64/864.

      (7)  A/65/877-S/2011/393.

      (8)  A/66/874-S/2012/578.

      (9)  10170/2010.

      (10)  EUVL C 46, 24.2.2006, s. 1.

      (11)  EUVL C 25, 30.1.2008, s. 1.

      (12)  EUVL C 380 E, 11.12.2012, s. 140.

      (13)  Hyväksytyt tekstit, P7_TA(2012)0240.

      (14)  Hyväksytyt tekstit, P7_TA(2012)0058.

      (15)  EUVL C 377 E, 7.12.2012, s. 66.

      (16)  EUVL C 76 E, 25.3.2010, s. 61.

      (17)  Pääsihteerin 25. heinäkuuta 2012 laatiman raportin ”Responsibility to protect: timely and decisive response” (A/66/874-S/2012/578) 51 artikla.

      (18)  YK:n pääsihteerin 25. heinäkuuta 2012 laatiman raportin ”Responsibility to protect: timely and decisive response” (A/66/874-S/2012/578) 51 artikla..


title: Neuvoston suositus, annettu 14 päivänä heinäkuuta 2015, Unkarin vuoden 2015 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Unkarin vuoden 2015 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               18.8.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 272/76

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 14 päivänä heinäkuuta 2015,
   Unkarin vuoden 2015 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Unkarin vuoden 2015 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   (2015/C 272/20)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi kasvu- ja työllisyysstrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia vauhdittaa kestävää kasvua ja lisätä kilpailukykyä.

               (2)

               Neuvosto antoi 14 päivänä heinäkuuta 2015 komission ehdotusten pohjalta suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (3). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat, jotka jäsenvaltioita on kehotettu ottamaan huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Neuvosto antoi 8 päivänä heinäkuuta 2014 suosituksen (4) Unkarin vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Unkarin vuoden 2014 tarkistetusta lähentymisohjelmasta.

               (4)

               Komissio hyväksyi 28 päivänä marraskuuta 2014 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2015 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio hyväksyi samana päivänä asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella myös varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Unkari kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (5)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 18 päivänä joulukuuta 2014 investointien edistämisen, rakenneuudistusten tehostamisen ja julkisen talouden vastuullisen ja kasvua edistävän vakauttamisen painopisteet.

               (6)

               Komissio julkaisi 26 päivänä helmikuuta 2015 Unkaria koskevan vuoden 2015 maaraportin. Siinä arvioitiin Unkarin edistymistä 8 päivänä heinäkuuta 2014 hyväksyttyjen maakohtaisten suositusten noudattamisessa. Maaraportti sisältää myös asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laaditun perusteellisen tarkastelun tulokset. Komissio päättelee analyysinsa perusteella, että Unkarin makrotaloudessa on epätasapainoja, jotka edellyttävät määrätietoisia politiikkatoimia ja seurantaa. Erityisesti olisi kiinnitettävä huomiota riskeihin, jotka aiheutuvat ulkomaisesta nettovarallisuusasemasta (joka on edelleen erittäin negatiivinen, vaikka vaihtotasetta on hieman saatu tasapainotettua), mittavasta julkisesta velasta, rahoitusalaan kohdistuvasta merkittävästä sääntelyrasituksesta sekä järjestämättömien lainojen suuresta määrästä, jotka vaikeuttavat velan vähentämistä.

               (7)

               Unkari toimitti vuoden 2015 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2015 lähentymisohjelmansa 30 päivänä huhtikuuta 2014. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (8)

               Unkariin sovelletaan tällä hetkellä vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevää osiota ja väliaikaista velkasääntöä vuosina 2013–2015. Hallitus suunnittelee vuoden 2015 lähentymisohjelmassa, että julkisen sektorin alijäämää supistetaan vähitellen 2,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2015 ja edelleen 1,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2018, ja uudelleenlasketun rakenteellisen rahoitusaseman (5) perusteella odotuksena on keskipitkän aikavälin tavoitteen – 1,7 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen – saavuttaminen viimeistään vuonna 2017. Lähentymisohjelman mukaan hallitus aikoo supistaa asteittain julkisen talouden velkaa suhteessa BKT:hen siten, että se on 74,9 prosenttia vuonna 2015 ja 68,9 prosenttia vuonna 2018. Julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on laajalti ottaen uskottava vuoteen 2016 saakka ja muuttuu sen jälkeen suotuisaksi. Toimenpiteitä, joiden avulla tuetaan suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamista vuodesta 2016 eteenpäin, ei ole vielä täsmennetty riittävästi varsinkaan vuoden 2016 jälkeiseltä ajalta. Komission kevään 2015 talousennusteen mukaan on sekä rakenteellisen rahoitusaseman että menojen nettokasvun perusteella olemassa riski siitä, että Unkari poikkeaa merkittävästi vaaditusta sopeutuksesta kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta vuosina 2015 ja 2016. Tämän vuoksi vuosina 2015 ja 2016 tarvitaan lisätoimenpiteitä. Samanaikaisesti Unkarin ennustetaan noudattavan väliaikaista velkasääntöä vuonna 2015 sekä siirtymäkauden jälkeistä velan supistamiselle asetettua vertailuarvoa vuonna 2016. Neuvosto katsoo lähentymisohjelmasta tekemänsä arvioinnin ja komission kevään 2015 talousennusteen perusteella olevan vaarana, että Unkari ei noudata vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Unkarin julkisen talouden ohjausjärjestelmän kannalta olisi hyödyllistä soveltaa tehokkaammin jo aiemmin hyväksyttyä julkisen talouden keskipitkän aikavälin kehystä ja antaa finanssipoliittiselle neuvostolle merkittävämpi analyyttinen tehtävä.

               (9)

               Pankkisektori on 12 viime kuukauden aikana kärsinyt jo aiemmin esiintyneistä merkittävistä ongelmista, jotka liittyvät erityisesti markkinapohjaisen lainanannon palauttamiseen pääoman kartuttamismahdollisuuksia parantamalla sekä tehokkaampaan lainasalkun siivoukseen. Pankkien lainananto on vuoden 2013 puolivälistä perustunut etupäässä tuettuihin ohjelmiin. Muun muassa noin 40 prosenttia pk-yrityksille myönnetyistä lainoista on saanut tukea näistä ohjelmista. Merkittävä vero- ja sääntelyrasitus sekä ongelmallisten lainojen suuri osuus aiheuttavat yhdessä sen, ettei pankeilla ole tarvittavia kannustimia lisätä tukijärjestelyjen piiriin kuulumatonta tavallista lainanantoa. Unkarin ulkoiset vastuut ja niiden rahoitusvakaudelle aiheuttamat riskit ovat vähentyneet huomattavasti sen jälkeen kun ulkomaiseen valuuttaan sidotut asuntolainat sidottiin hiljattain kotimaan valuuttaan. Vanhat ulkomaan valuuttaan sidotut kotitalouksien lainat ovat kuitenkin yhä edelleen tärkein syy järjestämättömien lainojen suureen osuuteen. Suurinta osaa tähän mennessä käyttöön otetuista ulkomaiseen valuuttaan sidottuja lainoja koskevista tukijärjestelyistä ei ole erityisesti tarkoitettu vaikeuksissa oleville lainanottajille lukuun ottamatta valtion omaisuudenhoitoviraston kotitalouksille tarkoittamaa tukiohjelmaa, joka ei todennäköisesti ratkaise järjestämättömien lainojen ongelmaa. Tehokasta lainasalkun siivousta hankaloittavat muun muassa ulosmittausten puute sekä niin tuomioistuimissa kuin niiden ulkopuolella toteutettavien kriisinratkaisumenettelyjen tehottomuus. Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin kanssa hiljattain tehty sopimus sisältää useita hallituksen antamia sitoumuksia rahoitusalan haasteiden ratkaisemiseksi, kuten pankkiveron asteittainen alentaminen sekä ennalta kuulemisen periaatteen noudattaminen. Toteuttamalla tinkimättä nämä toimenpiteet voidaan edistää asianmukaisen ja ennakoitavissa olevan julkisen talouden kehyksen palauttamista. Unkari on kuluneen vuoden aikana toistuvasti lisännyt suoria omistuksiaan pankkisektorilla. Valtion puuttuminen pankkisektorin toimintaan suoria omistuksia lisäämällä saattaa aiheuttaa merkittäviä finanssipoliittisia riskejä, vaikka kyse olisi vain väliaikaisesta toiminnasta.

               (10)

               Verotuksen alalla hiljattain toteutetut muutokset (uusien verojen käyttöönotto ja olemassa olevien verojen korotukset) ovat johtaneet siihen, että on palattu aiempaan käytäntöön eli on kasvatettu alakohtaisten yritysverojen painoarvoa. Näiden muutosten ennalta arvaamattomuus ja valikoivuus vääristävät investointeja kaikilla aloilla. Monista uusista toimenpiteistä huolimatta eräiden pienituloisten palkansaajaryhmien verorasitus on edelleen unionin suurimpia. Tämä koskee erityisesti yksineläjiä. Näyttää siltä, että verorasituksen painopistettä voitaisiin siirtää vielä enemmän kasvua suosiviin tulolähteisiin. Useat viime vuoden aikana toteutetut toimenpiteet auttavat tehostamaan järjestelmiä, joilla torjutaan veronkiertoa. Vähittäismyymälöiden kassakoneet on saatu liitettyä internetpohjaiseen järjestelmään, ja kyseistä ohjelmaa on nyt tarkoitus laajentaa kattamaan useita markkinapalveluja vuonna 2015. Eritellyn alv-ilmoituksen tekemiselle asetettua raja-arvoa on alennettu. Vuonna 2015 otettiin käyttöön sähköinen järjestelmä maantierahdin valvontaa varten. Sillä pyritään ensisijaisesti vähentämään karusellipetoksia. Veronkannon hallinnollista tehokkuutta voidaan kuitenkin edelleen parantaa huomattavasti ja verosäännösten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia voidaan vähentää erityisesti pk-yritysten osalta.

               (11)

               Unkarin työmarkkinatilanne parani yleisesti ottaen vuonna 2014, ja työllisyys koheni yksityisellä sektorilla talouden elpymisen ansiosta. Vuodesta 2011 huomattavasti laajennettuun julkiseen työllistämisohjelmaan liittyy kuitenkin edelleen merkittäviä haasteita. Ohjelmassa näyttää olevan kyse tehottomasta ja tuloksettomasta aktiivisesta työmarkkinapolitiikasta, joka saattaa vääristää työmarkkinoiden asianmukaista toimintaa. Jos samat resurssit käytettäisiin eri tavalla, niistä voisi olla enemmän hyötyä Unkarin taloudelle. Ohjelmasta julkiselle taloudelle aiheutuvat kustannukset ovat nelinkertaistuneet neljän viime vuoden aikana ja ovat nyt 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kustannusten arvioidaan edelleen kaksinkertaistuvan vuosina 2015–2018. Tämä estää resurssien hyödyntämisen koulutuksen ja palvelujen aloilla tarvittaviin olennaisiin parannuksiin, joilla voitaisiin lisätä osallistumista avoimille työmarkkinoille. Vaarana on, että näin mittavat julkiset työllistämistoimet aiheuttavat merkittäviä sitomisvaikutuksia ja korvaavat pysyvästi sosiaalietuusjärjestelmän matalan osaamistason työntekijöiden osalta. Julkista työllistämisohjelmaa ei koordinoida riittävästi muiden aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden kanssa, eikä se edistä tarpeeksi ohjelmaan osallistujien paluuta avoimille työmarkkinoille. Julkisen työllistämisohjelman piiriin kuuluvista työntekijöistä vain 13,8 prosenttia onnistui palaamaan avoimille työmarkkinoille vuoden 2014 alkupuoliskolla. Tämä viittaa siihen, että julkiset työllistämistoimet eivät tue riittävästi työntekijöiden paluuta työmarkkinoille. Vaikka ohjelma on tarkoitettu pitkäaikaistyöttömille ja matalan osaamistason työntekijöille (ja epäedullisessa asemassa olevilla alueilla eläville työttömille), 47 prosentilla ohjelmaan vuonna 2013 osallistuneista oli joko ylemmän perusasteen ja keskiasteen koulutus tai korkea-asteen koulutus. Työttömyyskorvausjaksoa (3 kk) ei ole pidennetty, eikä se siten vastaa työllistymiseen keskimäärin kuluvaa aikaa (yli vuosi). Unkari on toteuttanut useita ohjelmia, joiden avulla pyritään parantamaan romanien pääsyä työmarkkinoille. Lisäksi on otettu käyttöön valvontajärjestelmä. Olisi kehitettävä tehostettuja ja koordinoituja toimenpiteitä, joilla voidaan merkittävästi vähentää köyhyyttä. Köyhyysindikaattorien mukaan tilanne on hieman paranemassa, mutta köyhyys on edelleen huolestuttavan yleistä erityisesti romanien ja lasten keskuudessa. Sosiaaliturvan riittävyydessä ja kattavuudessa on edelleen puutteita.

               (12)

               Viime vuosina käyttöön otettuja, palvelusektorille pääsyä vaikeuttavia esteitä ei ole poistettu. Päinvastoin, vuonna 2014 otettiin käyttöön uusia esteitä, jotka hankaloittavat taloudellisten resurssien tehokasta jakamista, lisäävät epävarmuutta sijoittajien keskuudessa ja rajoittavat kilpailua. Niihin kuuluu muun muassa keskisuuria ja suuria vähittäiskauppoja koskeva vaatimus hankkia toimilupa keskitetysti. Korruptio ja avoimuuden puute ovat edelleen ongelmia julkishallinnossa, päätöksenteossa ja julkisissa hankinnoissa. Vähäinen kilpailu julkisissa hankinnoissa ja suorahankintojen laajamittainen käyttö jatkuivat myös vuonna 2014. Julkisten hankintojen hallinnointia uudistettiin vuonna 2014, ja uudistuksen tuloksia on seurattava tarkasti. Unkari esitti marraskuussa 2014 toimintasuunnitelman julkisia hankintoja koskevien uusien direktiivien saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä kilpailun ja avoimuuden edistämiseksi. Lisäksi se on ilmoittanut useista toimenpiteistä, joilla pyritään parantamaan korruptiontorjuntakehystä.

               (13)

               Vaikka romanilasten koulutuksen tukemiseksi on toteutettu eräitä toimenpiteitä, tarvitaan järjestelmällistä lähestymistapaa, jotta voidaan edistää osallistavaa koulutusta. Suuri osa romanilapsista on edelleen koululuokissa tai kouluissa, joissa enemmistö oppilaista on romaneja. Lisäksi romanioppilaiden koulutustaso on kansallista keskiarvoa heikompi. Opettajia ei ole koulutettu antamaan muita heikommassa asemassa oleville ryhmille riittävästi tukea. Tarvitaan lisää toimenpiteitä, joilla tuetaan siirtymistä koulutusmuodosta ja -vaiheesta toiseen sekä koulutuksesta työmarkkinoille. Suunnitellut muutokset valtion rahoittamissa perusasteen ja keskiasteen koulutuspaikoissa sekä korkea-asteen koulutuksen pääsyvaatimusten kiristäminen saattavat edelleen vähentää mahdollisuuksia siirtyä koulutusmuodosta toiseen. Erityisesti tämä koskee muita heikommassa asemassa olevia ryhmiä. Korkea-asteen koulutuksen keskeyttämisaste on Unkarissa hyvin suuri. Hallitus ilmoitti joulukuussa 2014 hyväksyneensä korkea-asteen koulutusta koskevan kansallisen strategian. Strategiassa asetetaan tavoitteeksi korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuuden nostaminen 34 prosenttiin. Hiljattain toteutetuilla toimenpiteillä ei ole yleisesti ottaen onnistuttu lisäämään muita heikommassa asemassa olevien ryhmien osallistumista korkea-asteen koulutukseen eikä ehkäisemään koulutuksen keskeyttämistä. Nykyinen rahoitusjärjestelmä ei riittävästi tue yhtäläistä pääsyä koulutukseen.

               (14)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Unkarin talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2015 maaraportissa. Se on arvioinut myös lähentymisohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Unkarille viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Unkarin finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–5.

               (15)

               Neuvosto on tutkinut lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (6) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.

               (16)

               Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman ja lähentymisohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–3,

         SUOSITTAA, että Unkari toteuttaa vuosina 2015 ja 2016 toimia, joilla se:

               1.

               sopeuttaa julkista taloutta kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2015 ja 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2016;

               2.

               toteuttaa toimia reaalitalouden normaalin luototuksen palauttamiseksi ja poistaa esteet markkinalähtöiseltä lainasalkun siivoukselta; pienentää huomattavasti ehdollisiin velkoihin liittyviä riskejä, jotka liittyvät valtion omistusten lisääntymiseen pankkisektorilla;

               3.

               poistaa vääristävät alakohtaiset yritysverot; poistaa palvelualoille, myös vähittäiskauppasektorille, pääsyä vaikeuttavat perusteettomat esteet; supistaa pienituloisten palkansaajien verokiilaa muun muassa siirtämällä verorasitusta aloille, jotka ovat vähemmän haitallisia kasvun kannalta; jatkaa edelleen veronkierron torjuntaa, verosäännösten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten vähentämistä ja veronkannon tehostamista; lujittaa julkisia hankintoja koskevia rakenteita kilpailun ja avoimuuden lisäämiseksi sekä parantaa edelleen korruptiontorjuntakehystä;

               4.

               siirtää julkiseen työllistämisohjelmaan osoitetut budjettiresurssit aktiivisiin työmarkkinatoimenpiteisiin, joilla edistetään pääsyä ensisijaisille työmarkkinoille; parantaa sosiaaliturvan ja työttömyysetuuksien riittävyyttä ja kattavuutta;

               5.

               lisää muita heikommassa asemassa olevien ryhmien ja erityisesti romanien osallistumista osallistavaan koulutukseen ja parantaa näille ryhmille tarkoitettuja tukitoimia järjestämällä opettajille kohdennettua koulutusta; tehostaa toimenpiteitä, joilla tuetaan siirtymistä koulutusvaiheesta toiseen sekä koulutuksesta työmarkkinoille, ja parantaa keskeisten taitojen opetusta.

      Tehty Brysselissä 14 päivänä heinäkuuta 2015.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         P. GRAMEGNA

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Pidetty voimassa jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 6 päivänä toukokuuta 2014 annetulla neuvoston päätöksellä 2014/322/EU (EUVL L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Neuvoston suositus, annettu 8 päivänä heinäkuuta 2014, Unkarin vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta ja neuvoston lausunto Unkarin vuoden 2014 lähentymisohjelmasta (EUVL C 247, 29.7.2014, s. 77).

      (5)  Rakenteellinen rahoitusasema, jonka komissio on laskenut uudelleen lähentymisohjelman tietojen perusteella yhteisesti sovittuja menetelmiä noudattaen.

      (6)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Komission suositus, annettu 11 päivänä helmikuuta 2009 , ydinlaitosten toiminnanharjoittajien velvollisuudesta perustaa ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmä (tiedoksiannettu numerolla K(2009) 785)

text:
               12.2.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 41/17

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 11 päivänä helmikuuta 2009,
   ydinlaitosten toiminnanharjoittajien velvollisuudesta perustaa ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmä
   (tiedoksiannettu numerolla K(2009) 785)
   (2009/120/Euratom)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 77 ja 124 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euratomin ydinmateriaalivalvonnan täytäntöönpanosta 8 päivänä helmikuuta 2005 annetussa komission asetuksessa (Euratom) N:o 302/2005 (1) määriteltiin niiden Euratomin perustamissopimuksen 79 artiklassa määrättyjen vaatimusten luonne ja laajuus, jotka on täytettävä, jotta käytetystä ja tuotetusta malmista, lähtöaineesta ja erityisestä halkeamiskelpoisesta aineesta voidaan pitää kirjanpitoa.

               (2)

               Asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 7 artiklassa edellytetään, että ydinlaitosten toiminnanharjoittajat ylläpitävät ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmää, ja asetetaan tällaiselle järjestelmälle tiettyjä vaatimuksia.

               (3)

               Euratomin perustamissopimuksessa tarkoitetun ydinmateriaalivalvontajärjestelmän perustamista koskevassa komission valmisteluasiakirjassa (Implementing Euratom Treaty Safeguards, IETS) (2) esitetään vaatimus, että komission on laadittava referenssikehys korkealaatuisia ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmiä varten. Asiakirjan mukaan ydinlaitosten toiminnanharjoittajien ylläpitämien ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmien tarkastaminen on yksi komission valvontavelvollisuuksista.

               (4)

               Ydinmateriaalivalvonnan tutkimuksen ja kehittämisen eurooppalainen järjestö (European Safeguards Research and Development Association, ESARDA) esitti vuonna 2007 hyvän käytännön ohjeet ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmille. Ohjeissa käsiteltiin sellaisia kyseisen järjestelmän osia, jotka voidaan tarkastaa, sekä mahdollisia arviointiperusteita laadukkaan suorituksen osoittamiseksi kussakin näistä osista,

         SUOSITTAA:
   1 jakso –   Tarkoitus ja soveltamisala
   Tässä suosituksessa selostetaan asetuksessa (Euratom) N:o 302/2005 säädetyt oikeudelliset velvoitteet täyttävän ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän ominaisuudet. Jotkin suosituksessa kuvatut ominaisuudet ovat merkityksellisiä vain tiettyjä toimintoja harjoittavissa laitoksissa (3).
   2 jakso –   Termit ja määritelmät

               1.

               ”Suojalaitteet” ovat laitoksen, säiliön tai laitteen rakenteellinen ominaisuus, jonka tarkoitus on turvata alueen tai yksikön (mukaan luettuna ydinmateriaalivalvontalaitteiden tai tietojen) fyysinen eheys ja ylläpitää tietojatkumoa alueesta tai yksiköstä estämällä havaitsematon pääsy käsiksi ydinmateriaaliin tai muuhun materiaaliin tai niiden havaitsematon siirto taikka suojattujen yksiköiden luvaton käsittely. Esimerkkejä ovat varastohuoneen tai varastoaltaan seinät, kuljetuspullot ja varastosäiliöt.

               2.

               ”Oikaisutoimenpide” on toimenpide, jolla poistetaan ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmässä havaitun poikkeaman, anomalian tai muun ei-toivotun tilanteen syy. Oikaisutoimenpiteen tarkoituksena on estää tapauksen toistuminen. Oikaisun ja oikaisutoimenpiteen välillä on ero.

               3.

               ”Tietojenkäsittely” on yhteys mittaustulosten ja materiaalin jäljitykseen liittyvien tietojen tuottamisen ja erilaisten sääntelyyn liittyvien kertomusten, Euratomin tarkastuksia tukevien asiakirjojen ja laitoksen itsensä suorittamaan materiaalin jäljittämiseen liittyvien sisäisten työasiakirjojen välillä.

               4.

               ”Varastontarkastus”, jonka ydinlaitoksen toiminnanharjoittaja tekee, on laadunvalvontaohjelma, jonka tarkoituksena on varmistaa oikea-aikaisesti yhdenpitävyys kirjanpidon ja fyysisen tilanteen välillä. Varastontarkastuksen yhteydessä olisi ratkaistava havaitut poikkeamat ja raportoitava niistä, ja inventaarion sekä muun paikallisen ja keskitetyn kirjanpidon välille on saatava aikaan yhdenpitävyys.

               5.

               ”Varastoyksikköluettelo” on täydellinen luettelo ydinmateriaaliyksiköistä, jotka on sijoitettu materiaalitasealueelle tai sen tiettyyn osaan laitoskohtaisen menettelyn tuloksena. Luettelossa voi olla erinä käsiteltyjä yksiköitä. Luettelossa olisi mainittava yksiköiden tai erien tunnistetiedot ja sijoituspaikat. Yksiköiden tai erien massat ja muut ominaisuudet olisi voitava jäljittää.

               6.

               ”Materiaalitasetestaus” on menetelmä, jolla arvioidaan materiaalitasearvo; tasetestissä otetaan huomioon perusteltu arvio mittausepävarmuudesta, ja sen avulla päätetään, voidaanko tase hyväksyä vai ei.

               7.

               ”Materiaalitasepoikkeama” on materiaalitasearvo, jota materiaalitasetesti ei hyväksy.

               8.

               ”Mittaus” on toimi, jonka tarkoituksena on määrittää selvitettävän ydinmateriaalin määrä ja ominaisuudet.

               9.

               ”Ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmä” tarkoittaa kaikkia ydinlaitoksen toimintoja, jotka liittyvät ydinmateriaalin kirjanpitoon ja valvontaan, mukaan luettuna tietojen määritys ja käsittely sekä raportointi komissiolle.

               10.

               ”Ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän poikkeama” on mikä tahansa poikkeama kahden tai useamman kyseiseen järjestelmään liittyvän tiedon (esimerkiksi kirjanpitoasiakirjat) välillä, jota ei voida hyväksyä hyväksyttävän mittaustulosten vaihtelun tai hyväksyttävän epävarmuuden arvioinnin perusteella. Näihin poikkeamiin kuuluvat mittauspoikkeamat, materiaalitasepoikkeamat ja ydinmateriaalivalvonta-poikkeamat.

               11.

               ”Ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän anomalia” on kyseisen järjestelmän poikkeama tai sarja poikkeamia, jotka todennäköisesti merkitsevät, että merkittävä määrä ydinmateriaalia puuttuu tai on liikaa. Ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän anomalia voidaan havaita tutkittaessa mitä tahansa kyseisen järjestelmän poikkeamia.

               12.

               ”Ydinmateriaalivalvontapoikkeama” on ydinmateriaalin tunnistamisessa tai paikallistamisessa havaittu vaatimustenvastaisuus.

               13.

               ”Ydinmateriaalin jäljitys” tarkoittaa kaikkien materiaalitasealueella olevien ydinmateriaaliyksiköiden tunnistuksen, siirtojen, sijoituspaikan ja perus-ominaisuuksien dokumentointia. Jäljitykseen kuuluvat erityisesti toimintaan liittyvät kirjanpitoasiakirjat, jotka ovat perusta erien muutosten, uusien mittausten, lähettäjän ja vastaanottajan antamien tietojen välisten erojen ja luokan muutosten ilmoittamiselle.

               14.

               ”Ydinalan toiminnanharjoittaja” on henkilö tai yritys, joka perustaa laitoksen tai käyttää sitä lähtöaineiden tai erityisten halkeamiskelpoisten aineiden tuottamiseen, erottamiseen, jälleenkäsittelyyn, varastointiin tai muuhun käyttöön. Termiä käytetään myös viittaamaan organisaatioon, joka viime kädessä vastaa siitä, että ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmä on asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 mukainen.

               15.

               ”Suorituskykyindikaattori” on pääasiallinen indikaattori, joka osoittaa yksilön, ryhmän, organisaation tai toimen saavutuksia.

               16.

               ”Varastonmääritys” tarkoittaa prosessia, jossa tuotetaan täydellinen luettelo materiaalitasealueen ydinmateriaaliyksiköistä perustaksi, joka mahdollistaa komission tarkastajien tekemän varastonmäärityksen todentamisen.

               17.

               ”Varastonmäärityksen todentaminen” tarkoittaa tarkastusta, jossa todennetaan toiminnanharjoittajan tekemän varastonmäärityksen pätevyys ja suljetaan materiaalitasekausi. Varastonmäärityksen todentaminen perustuu toiminnanharjoittajan laatimaan inventoitavien yksiköiden luetteloon. Tätä luetteloa verrataan varastonmäärityksen raportoituihin luetteloihin.

               18.

               ”Laadunvalvonta” tarkoittaa valvontaa, jonka tarkoituksena on varmistaa laatuvaatimusten täyttyminen.

               19.

               ”Laadunhallintajärjestelmä” tarkoittaa yhteen sovitettuja toimia organisaation johtamiseksi ja valvomiseksi laadun suhteen.

               20.

               ”Laadunvarmistus” tarkoittaa sitä osaa laadunhallintajärjestelmästä, jossa keskitytään varmistamaan luottamusta laatuvaatimusten täyttymiseen.

               21.

               ”Jäljitettävyys” on sitä, että käsiteltävän asian historia, soveltaminen tai sijoituspaikka voidaan jäljittää.

         3 jakso –   Ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän hallinnointi
   Organisaatio ja vastuualueet

               1.

               Ylimmän johdon on varmistettava, että vastuut ja valtuudet määritellään ja organisaatiossa tiedotetaan niistä. Johdon keskuudesta on nimettävä henkilö, joka muiden velvollisuuksiensa ohella on vastuussa siitä, että hän varmistaa toimitusjohtajalle vuosittain kirjallisesti, että ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmä toimii asianmukaisesti.

               2.

               Johdon tehtäviin ja vastuihin on kuuluttava myös organisaatiossa noudatettavat menettelyt ja viestintäkanavat, joilla

                           a)

                           välitetään tietoa ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän suorituskyvystä sekä hierarkiassa että kustakin toiminnasta vastaavilla alueilla,

                           b)

                           osoitetaan vastuut ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän parantamiseksi, jossa parannustarpeiden määrittely perustuu arviointiperusteisiin,

                           c)

                           tuotetaan ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän anomalioita koskevaa tietoa järjestelmän johtajalle,

                           d)

                           varmistetaan, että ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän toimintaan osallistuvalla henkilöstöllä on tarvittavat pätevyydet,

                           e)

                           varmistetaan riittävä tietoisuus ydinmateriaalivalvontaan liittyvistä oikeudellisista velvoitteista.

         Laadunhallinta ja -valvonta

               3.

               Keskeisiin tehtäviin on kuuluttava laadunvarmistus- ja laadunvalvontatoimenpiteitä. Näiden toimenpiteiden tavoitteina on oltava:

                           a)

                           inhimillisten erehdysten vähentäminen,

                           b)

                           laitteiden ja tietokoneohjelmien oikean toiminnan varmistaminen,

                           c)

                           useiden indikaattorien käyttöönotto, joiden tarkoituksena on varoittaa johtoa, jos havaitaan puutteellista suorituskykyä (suorituskykyindikaattorit),

                           d)

                           sisäiset arviointimenettelyt riittämättömän suorituksen havaitsemiseksi,

                           e)

                           oikaisevan toiminnan mekanismit, jos suoritus on riittämätöntä.

         4 jakso –   Mittaukset ja mittausten valvonta
   Mittausohjelma

               1.

               Laitoksissa, joissa tehdään mittauksia, on laadittava ohjelma, joka tuottaa riittävän tarkkaa ja täsmällistä tietoa sellaisen materiaalin määristä ja ominaisuuksista, jotka on mainittava kirjanpidosta tehtävissä lausumissa. Mittaustoimet on tehtävä niin, että jäljittäminen on mahdollista tutkittaessa anomaliaa. Mittaustoimiin kuuluvat materiaalin mittauksen lisäksi myös prosessit, joilla varmistetaan mitattavan materiaalin edustavuus, ja kaikki tämän näytemateriaalin myöhempi käsittely (näytteenotto, näytteen kuljetus ja valmistelu) sekä vaaditut tietojenkäsittelyprosessit. Niihin kuuluvat myös mittausten valvontaan ja laadunvarmistukseen vaaditut mittaustoimet.

         Kirjanpitotietoja koskevat vaatimukset

               2.

               Jotta voidaan varmistaa mittausten asianmukaisuus, seuraavat seikat on otettava huomioon:

                           a)

                           sovellettujen mittausmenetelmien validointi,

                           b)

                           mittaustulosten jäljitettävyys,

                           c)

                           täsmällisyys ja tarkkuus,

                           d)

                           se, että vastuuhenkilö hyväksyy kunkin mittaustuloksen,

                           e)

                           että näytteenotto on edustavaa.

               3.

               Jos kirjanpitotiedot perustuvat laskelmiin eivätkä suoriin mittauksiin, on arvot validoitava ja niiden on oltava jäljitettävissä ja hyväksyttyjä. Samaa vaaditaan yksiköiden lukumäärän laskemiselta.

         Mittausten valvonta

               4.

               Käytössä on oltava mittausten valvontaohjelma, jotta voidaan varmistaa mittaustulosten pätevyys ja niihin liittyvät kirjanpitolausumissa käytetyt epävarmuudet.

               5.

               Mittausten valvontaohjelmaan on kuuluttava

                           a)

                           toimenpiteet, joilla varmistetaan laitteiden toimiminen vaaditulla tavalla,

                           b)

                           vakuutus, että kirjanpidossa esiintyvissä massoissa ei ole merkittävää mittausvääristymää ja että mittausepävarmuus on arvioitu asianmukaisesti,

                           c)

                           kirjattuina kaikki mittausten valvontaohjelman raakatiedot,

                           d)

                           kuvaus mittauslaitteista ja -menetelmistä,

                           e)

                           mittausmenettelyjen hyväksyntä.

         5 jakso –   Ydinmateriaalin jäljittäminen

               1.

               Ydinmateriaalin jäljityksessä on dokumentoitava jokainen ydinmateriaaliyksikön siirto ja sijainti. Siinä olisi oltava tietoa myös materiaalin ominaisuuksista ja suojaamisesta. Kaikki toimet, jotka liittyvät ydinmateriaalin sijaintiin, tunnistukseen, luonteeseen tai määrään, on dokumentoitava. Jäljitykseen kuuluvat erityisesti asiakirjat, jotka ovat perusta erien muutosten, uusien mittausten, lähettäjän ja vastaanottajan antamien tietojen välisten erojen ja luokan muutosten ilmoittamiselle.

         Tunnistetiedot

               2.

               Ydinmateriaalin on mahdollisuuksien mukaan oltava säiliöissä, joihin on merkitty materiaalin yksilölliset tunnistetiedot. Kun ydinmateriaali ei ole siirrettävässä säiliössä, tarkkaan rajoitettua prosessipaikkaa voidaan pitää sekä ”säiliön” tunnistetietona että säiliön/materiaalin sijaintipaikkana. Tämä koskee myös prosessiastioissa tai muissa laitteissa olevaa materiaalia. Säiliöiden tunnistetietojen on oltava pysyviä ja helppolukuisia varaston tarkistuksia varten. Jos yksikön tunnistetietoa tarvitsee muuttaa, yhteys vanhojen ja uusien tunnistetietojen välillä on kirjattava. Jos ydinmateriaali on jonkinlaisessa kaksinkertaisessa säiliössä, on missä tahansa säiliössä tai paikassa olevan materiaalin luonne ja ominaisuudet voitava jäljittää tunnistevalvonnan avulla.

         Varastointipaikan tunnistus

               3.

               Sijaintipaikoilla, joissa ydinmateriaalia voidaan pitää, on oltava tunnistetiedot, jotka ovat perustana materiaalin sijainnin ja siirtojen kirjaamiselle. Alueilla olevat erityiset sijoituspisteet on tarvittaessa mainittava selostettaessa tarkkaa sijaintia. Varastovalvonnan asiakirjoista on käytävä ilmi kunkin varastointipaikan sisällön tunnistetiedot, ja minkä tahansa yksilöidyn yksikön sijainti on voitava selvittää. Missä tahansa paikassa sijaitsevan materiaalin luonne ja ominaisuudet on voitava saada tiedoksi tunnistevalvonnan avulla tai muilla keinoilla.

         Materiaalin jäljitys tuotannon aikana

               4.

               Kun ydinmateriaalia syötetään prosessiin (tai se pakataan uudelleen), on tuotantokirjanpidon avulla voitava tunnistaa yksiköt, joista materiaali on syötetty prosessiin (tai uusiin säiliöihin). Tämän tarkoituksena on materiaalin merkityksellisten ydinteknisten ominaisuuksien jäljitettävyys prosessissa.
               Tuotantokirjanpidossa on eriteltävä prosessiin syötetyn tai uudelleen pakatun materiaalin määrä, ja kuten mainittu, ydinmateriaalin luonnetta koskevien tietojen jäljitettävyys on ylläpidettävä.
               Kun ilmenee uusia yksiköitä tai materiaalieriä prosessoinnin tai uudelleenpakkauksen tuloksena, on näiden yksiköiden massat ja tunnistetiedot määritettävä ja tunnistetiedot on yhdistettävä vastaaviin massaa koskeviin tuloksiin ja mittaushistoriaan.

         Varastonvalvonta

               5.

               Ydinlaitoksen toiminnanharjoittajan harjoittamassa varastonvalvonnassa on

                           a)

                           varmistettava, että kaikki ydinmateriaalin siirrot varastoista prosessialueille ja päinvastoin kirjataan (varastopaikat eli Key Measurement Points, KMP),

                           b)

                           todennettava säännöllisesti, että varastokirjanpito vastaa KMP:iden virtaamakirjanpitoa, varastosijaintikirjanpitoa ja prosessikirjanpitoa, ja verrattava säännöllisesti paikallista ja materiaalitasealueen keskuskirjanpitoa sen toteamiseksi, että ne vastaavat toisiaan,

                           c)

                           otettava huomioon niitä varastonvalvontatoimenpiteitä koskeva kirjanpito, joilla varmistetaan yksiköiden ydinmateriaalisisältöä koskevien tietojen jatkuvuus,

                           d)

                           tarkistettava säännöllisesti, että paikalla olevaa materiaalia koskevat tiedot ja fyysinen todellisuus vastaavat toisiaan,

                           e)

                           selvitettävä havaitut poikkeamat ja raportoitava niistä sekä verrattava kirjanpitoa muuhun paikalliseen tai keskuskirjanpitoon vastaavuuden toteamiseksi.

                     Jos siirretään ydinmateriaalia, joka ei ole säiliössä oleva yksikkö, siirretyn materiaalin määrä on mitattava.

         Poikkeamien hallinta

               6.

               Laitoksessa olisi oltava menetelmät ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän poikkeamien tunnistamista ja tutkimista varten, ja sen on dokumentoitava poikkeamien käsittely. Toimintatavan olisi oltava seuraavanlainen:

                           a)

                           On selostettava, miten kunkin tyyppinen poikkeama tutkitaan ja millä edellytyksin poikkeama voidaan katsoa selvitetyksi. Muun muassa henkilökunnan vastuut ja käytettävät lisätiedot on määriteltävä.

                           b)

                           Kirjanpitoasiakirjat ja määräysten mukaiset lausumat on oikaistava asianmukaisesti, kun poikkeama on selvitetty.

                           c)

                           Kun poikkeamaa ei ole pystytty selvittämään, on asia sekä poikkeaman selvittämiseksi tehdyt toimet kirjattava.

         Anomalioiden hallinta

               7.

               Laitoksessa olisi oltava käytössä menetelmät, jotka vastaavat asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 6 artiklassa ja 14 artiklassa (Erikoisraportit) säädettyjä raportointivelvollisuuksia. Tämän suosituksen 5 jakson 6 kohdassa kuvatun poikkeamien hallinnan lisäksi

                           a)

                           asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 15 artiklan a kohdassa tarkoitetut ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän anomaliat on tunnistettava ja tutkittava ja niiden käsittely on dokumentoitava. Tällaisten tutkimusten tarkoituksena on vahvistaa ajoissa kirjanpidollinen näyttö siitä, että kaikesta materiaalista on esitetty selvitys.

                           b)

                           asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 15 artiklan b kohdassa tarkoitetut muut tilanteet on tunnistettava ja tutkittava ja niiden käsittely on dokumentoitava.

                           c)

                           henkilöstön vastuut ja tarvittavan sisäisen viestinnän muoto on määriteltävä, kun on toteutettava asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 15 artiklan a tai b kohdassa tarkoitettuja toimia. Myös mekanismit, joilla henkilöstö tiedottaa komissiolle, on määriteltävä.

                           d)

                           on määriteltävä henkilöstön vastuut ja valtuudet, jotta voidaan toimittaa lisätietoja tai -selityksiä, kun niitä pyydetään asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 14 artiklan nojalla.

         6 jakso –   Tietojenkäsittely ja valvonta

               1.

               Laitoksessa on oltava tietojenkäsittelyjärjestelmä, joka

                           a)

                           pystyy varastoimaan turvallisesti ja varmasti kaiken ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän moitteettomaan toimintaan tarvittavan raakatiedon,

                           b)

                           pystyy tuottamaan asetuksessa (Euratom) N:o 302/2005 vaaditut lausumat (varastonmuutosraportit, materiaalitaseraportit, varastonmääritysluettelot, erikoisraportit, ennakkoilmoitukset),

                           c)

                           pystyy tuottamaan materiaalitasetesteille materiaalitaseen standardipoikkeaman (tarvittaessa),

                           d)

                           pystyy tuottamaan erityyppisiä varastonmuutoslausumiin liittyviä asiakirjoja, kuten lähetysasiakirjat,

                           e)

                           pystyy tuottamaan valmisteluasiakirjoja tavanomaista varastonvalvontaa varten,

                           f)

                           pystyy tuottamaan valmisteluasiakirjoja varastonmääritystä varten,

                           g)

                           pystyy tuottamaan varastonmääritykseen perustuvan varastoyksikköluettelon, jota käytetään varastonmäärityksen todentamisessa tai muussa todentamisessa.

               2.

               Käytössä on oltava tietojenkäsittelymenettelyt kirjanpidon oikaisemiseksi ja oikaisuja koskevien lausumien tuottamiseksi, kun tilanne, jossa poikkeama on havaittu, sitä vaatii. Oikaisumenettelyissä on varmistettava jäljitettävyys. Tietojenkäsittelyjärjestelmän aukottomuus ja virheettömyys on varmistettava laadunvalvonta- ja laadunvarmistustoimenpiteillä.

               3.

               Tietojenkäsittelyssä on lisäksi voitava

                           a)

                           tuottaa varastoluettelot, joiden avulla toiminnanharjoittaja pystyy tarkistamaan varastot,

                           b)

                           tuottaa varastoluettelot, joista saadaan kaikki tarvittavat tiedot asiakirjoissa kuvattujen sijaintipaikkojen ja todellisen fyysisen sijaintipaikan välisten poikkeamien tunnistamiseksi,

                           c)

                           tukea paikallisen ja materiaalitasealueen keskuskirjanpidon säännöllistä vertailua, kun prosessissa olevaa ydinmateriaalia koskeva kirjanpito säilytetään eri paikoissa,

                           d)

                           sisällyttää oikaisut, joiden on perustuttava varaston poikkeamien tutkintaan ja selvittelyyn,

                           e)

                           dokumentoida varaston tarkistuksen ja tietokantaan tehtyjen korjausten tulokset, mihin sisältyy myös havaittujen poikkeamien dokumentointi suorituskykyindikaattoreiden laadintaa varten.

               4.

               Tietojenkäsittelynmenettelyjen pitäisi tarjota ydinmateriaalien kirjanpito- ja valvontajärjestelmän hoitajalle valvontaan tarvittavaa tietoa. Tämän tulisi kattaa henkilöstön jäsenet, jotka käynnistävät kunkin käyttöohjelman, ja lisäksi pitäisi voida yksilöidä käytetyt sovellusohjelmat sekä paikantaa käytetyt tietosyötteet ja luodut tulosteet. Pitäisi myös olla mahdollista tunnistaa mahdolliset sovellusohjelmien käytöt tai asiakirjojen tai tietojen käyttö, jotka eivät ole hyväksytyn tietojenkäsittelypolitiikan mukaisia.

         Jäljitettävyys

               5.

               Tietojenkäsittelyjärjestelmän on tuotettava asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 nojalla vaaditut tiedot ja ylläpidettävä kaikkien toimitettujen tietojen jäljitettävyyttä. Pitäisi olla mahdollista tunnistaa kaikki tiedot tai raakatiedot, joita voitaisiin tarvita asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 vaatimuksiin liittyvien poikkeamien ja anomalioiden ratkaisemiseksi.

         7 jakso –   Materiaalitase
   Tavaroiden vastaanotto ja lähetys

               1.

               Ydinlaitoksen toiminnanharjoittajan on suoritettava muun muassa seuraavat vastaanottomenettelyt:

                           a)

                           tarkistettava lähetystä koskevat tiedot (täydellisyys, johdonmukaisuus),

                           b)

                           tarkistettava kuljetussäiliön ja sinettien luonne, tunnistetiedot ja eheys ja tarkistettava tarvittaessa alustavasti ydinmateriaalin luonne,

                           c)

                           syötettävä vastaanotettua materiaalia koskevat tiedot kirjanpitojärjestelmään,

                           d)

                           tarkastettava erot lähettäjän ja vastaanottajan ilmoittamien tietojen välillä ja käsiteltävä ne,

                           e)

                           tehtävä poikkeamien edellyttämät oikaisutoimenpiteet,

                           f)

                           tehtävä kirjanpitomerkinnät siten, että jäljitettävyys on taattu,

                           g)

                           varmistettava, että asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 21 ja 22 artiklassa säädetyt velvollisuudet täytetään.

               2.

               Ydinlaitoksen toiminnanharjoittajan on lähetyksiin liittyvissä menettelyissä määriteltävä:

                           a)

                           millaisia tietoja vastaanottajalle lähetetään,

                           b)

                           miten kirjanpitoa on päivitettävä,

                           c)

                           miten toteutetaan oikaisutoimet ja reagoidaan vastaanottajan ilmoittamiin poikkeamiin,

                           d)

                           miten lähetysprosessi valmistellaan ja toteutetaan,

                           e)

                           miten kirjanpitomerkinnöillä varmistetaan jäljitettävyys,

                           f)

                           miten varmistetaan, että asetuksen (Euratom) N:o 302/2005 21 ja 22 artiklassa säädetyt velvollisuudet täytetään.

         Varastonmääritys

               3.

               Kullekin materiaalitasealueelle on tehtävä varastonmääritys jokaisena kalenterivuonna, ja kahden peräkkäisen varastonmäärityksen välinen aika saa olla enintään 14 kuukautta. Varastonmääritysmenettelyihin kuuluvat myös menettelyt, joita käytetään raportoitaessa komissiolle ja joilla tuotetaan luettelo varastoyksiköistä varastonmäärityksen todentamista varten. Ydinlaitosten toiminnanharjoittajien on varastonmäärityksissä otettava erityisesti huomioon seuraavat tarpeet:

                           a)

                           varastonmääritysmenetelmien ja vastuiden määrittely kullekin varastoalueelle ja prosessialueelle,

                           b)

                           luotettavan yksiköittäin eritellyn luettelon laatiminen kaikesta materiaalista kussakin materiaalitasealueen pisteessä. Menettelyillä on voitava varmistaa, ettei mitään materiaalia jätetä huomiotta.

                           c)

                           Varastonmääritystoimet on kirjattava.

                           d)

                           Jos varastonmääritystoimiin kuuluu fyysisiä tarkistuksia (tunnisteiden tarkistus tai mittaus), on menettelyissä oltava säännöt tietojenkäsittelyjärjestelmissä oleviin tietoihin tehtävien tarpeellisten oikaisujen määrittelemiseksi (jos on havaittu poikkeamia) ja säännöt näiden oikaisujen toimittamisesta tietojenkäsittelyosastolle.

                           e)

                           Komission tarkastajille varastonmäärityksen varmentamista varten esitettävä materiaalitasealueen varastoyksikköluettelo on varmennettava vastuuhenkilön allekirjoituksella ennen luovuttamista.

                           f)

                           Jos jonkin varastoalueen varastonmääritys perustuu pelkästään tavaransiirtoasiakirjoihin, on menetelmän uskottavuutta lisättävä siten, että

                                       i)

                                       annetaan laadunvalvonta- ja laadunvarmistussäännöt siirtokirjanpidon pitämistä varten,

                                       ii)

                                       varmistetaan laadunvalvonta- ja laadunvarmistustoimenpiteillä luotettavat rekisterit varastopisteistä,

                                       iii)

                                       kirjataan säännöllisesti, että mainittuja laadunvalvonta- ja laadunvarmistussääntöjä ja -määräyksiä noudatetaan,

                                       iv)

                                       alueella olevan materiaalin eheys tarkistetaan,

                                       v)

                                       riippumaton taho varmistaa, että siirtokirjanpito on aukoton.

               4.

               Virallista todennusta varten tehdyssä varastoyksiköiden luettelossa on kustakin yksiköstä ilmoitettava

                           a)

                           sijoituspaikka ja siellä oleva varastopaikka,

                           b)

                           säiliön tyyppi ja tunnistetiedot tarvittaessa,

                           c)

                           materiaalin tyyppi,

                           d)

                           yksikön sisältämän ydinmateriaalin massa (brutto-, taara- ja nettopaino),

                           e)

                           uraanin rikastusaste,

                           f)

                           plutoniumin isotooppikoostumus, jos se on saatavilla.

                     Varastoyksiköiden luettelossa on mainittava materiaali, jota on vaikea mitata joko sen sijainnin vuoksi (prosessisäiliössä) tai koska se on mittaukseen soveltumattomassa muodossa. Toiminnanharjoittajan on tällaisissa tapauksissa ilmoitettava kunkin yksikön arvioitu massa, ja arvioon käytetyistä tiedoista on annettava jäljitettävyysviitteet. Jos materiaaliin ei pääse käsiksi tai se on prosessiastiassa, on sen massa-arvion kanssa ilmoitettava materiaalin sijaintipaikka. Mitattujen jätteiden, vahingossa menetetyn materiaalin ja hävittämistä varten siirrettyjen jätteiden massa-arvojen historia on voitava jäljittää.

         Materiaalitasetestit

               5.

               Jos materiaalitasealuetta käytetään prosesseihin tai uudelleenmittauksiin, on varastonmäärityksestä johdettu materiaalitase ja myös varastonvalvontaan kuuluvat prosessialueen materiaalitaseet testattava ennen hyväksymistä käyttäen sellaisia taseen standardipoikkeamia, joissa otetaan huomioon perusteltu mittausepävarmuus ja arvioitujen määrien ollessa kyseessä sekä prosessiin että mittaukseen liittyvä epävarmuus. Näiden testien on kuuluttava erottamattomasti laadunvarmistusjärjestelmään.
               Kaikissa tasetestimenettelyissä on otettava huomioon seuraavat seikat:

                           a)

                           Minkä tahansa taseen standardipoikkeaman laskemisessa käytettävän ohjelmiston on oltava tietokoneohjelmiin ja niiden käyttöön sovelletun laatupolitiikan mukainen.

                           b)

                           Minkä tahansa taseen standardipoikkeaman laskemisessa käytettyjen kirjanpitoon ja mittausmenetelmiin liittyvien tietojen on kuuluttava dataan ja sen käyttöön sovellettuun laatupolitiikkaan.

                           c)

                           Standardipoikkeaman laskemiseen käytetyt algoritmit on kuvattava teknisessä asiakirjassa.

                           d)

                           Menetelmällä olisi voitava tuottaa sellaisia taseen standardipoikkeamia, jotka heijastavat oikealla tavalla prosessin vaiheita taseeseen liittyvällä aikavälillä ja myös taseen laskemisessa käytettyjen massa-arvojen mittaushistoriaa (tai arviointimenetelmää).

                           e)

                           Jos prosessissa olevan materiaalin arviot perustuvat historiatietoon tai jonkinlaiseen mallinnukseen, on arviointimenetelmä ja epävarmuuden selvittämiseksi käytetty menetelmä selostettava teknisessä asiakirjassa.

                           f)

                           Tasetestauksen suoritusmenettelyt, ohjelmiston käyttöopas, ohjelmiston kuvaus ja tekniset menetelmää koskevat asiakirjat on kirjoitettava siten, että niiden aukottomuus ja keskinäinen johdonmukaisuus voidaan todeta.

      Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
      Tehty Brysselissä 11 päivänä helmikuuta 2009.

            Komission puolesta

         Andris PIEBALGS

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 54, 28.2.2005, s. 1.

      (2)  SEC(2007) 293.

      (3)  Mittauksia ja materiaalitasetestausta koskevilla viitteillä ei ole merkitystä sellaisessa laitoksessa, jossa ei tehdä mittauksia.


title: EFTAn valvontaviranomaisen suositus, annettu 17 päivänä maaliskuuta 1995, yhteensovitetusta elintarvikkeiden virallista tarkastusta koskevasta ohjelmasta vuodeksi 1995

text:
Avis juridique important

|

E1995C0608(01)

Virallinen lehti nro L 125 , 08/06/1995 s. 0026 - 0027

EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN SUOSITUS,annettu 17 päivänä maaliskuuta 1995,yhteensovitetusta elintarvikkeiden virallista tarkastusta koskevasta ohjelmasta vuodeksi 1995 EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, jokaottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 109 artiklan ja pöytäkirjan 1,ottaa huomioon sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan sekä pöytäkirjan 1,ottaa huomioon ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 50 kohdassa tarkoitetun säädöksen [virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta 14 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/397/ETY (1)] ja erityisesti sen 14 artiklan 3 kohdan,sekä katsoo, ettäEuroopan talousalueen moitteettoman toiminnan kannalta on tarpeen järjestää yhteensovitetut elintarvikkeiden tarkastusohjelmat Euroopan talousalueella,EFTA-valtioita on kuultu EFTAn valvontaviranomaista avustavassa EFTAn elintarvikekomiteassa 17 päivänä marraskuuta 1994,tällaisilla ohjelmilla olisi ETA-sopimuksen nojalla voimassa olevan lainsäädännön noudattamisen lisäksi voitava valvoa, että elintarvikkeet ovat kulutukseen kelpaavia, jakansallisten ohjelmien ja yhteensovitettujen ohjelmien samanaikaisella täytäntöönpanolla voidaan saada kokemusta, jota ei vielä tällä hetkellä ole paljon,ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:1. Suositellaan, että EFTA-valtiot ottavat näytteitä seuraavista tuotteista ja määrittävät tietyt tekijät vuonna 1995:1) Liukenevan kahvin sekoittaminen muista kuin kahvipavuista peräisin olevaan aineeseen;2) Listeria monosytogeenit, escherichia coli ja aeromonas jäähdytetyissä salaateissa ja maustetuissa salaattiaineksissa;3) Euroopan talousalueella ja kolmansista maista tuotua hunajaa koskevat kasvi- ja maantieteelliset ilmoitukset;4) Jälleenmyyntisektorin kautta myytävien pakastettujen elintarvikkeiden lämpötila.2. Neuvoston direktiivin 89/397/ETY 14 artiklan 3 kohdan vuoksi EFTA-valtioille suositellaan yhteensovitettua tarkastusohjelmaa. Aiheista on keskusteltu EFTA-valtioiden kanssa, ja valitut aiheet käsittävät kansanterveyden ja kuluttajien etujen suojelun sekä vapaan kaupan.3. Kullekin aiheelle ehdotetaan määrittelymenetelmää, jos se on aiheellista. Näytteenotolle ei ole laadittu yhdenmukaisia rajoja. Otettujen näytteiden määrän olisi oltava tarpeeksi suuri, jotta sillä saataisiin yleiskuva kyseisen elintarvikkeen markkinoista kussakin EFTA-valtiossa.4. Näytteiden määrä ja käytetyt määrittelymenetelmät olisi mainittava tai esiteltävä lyhyesti vastauslomakkeiden malleissa.I. Liukenevan kahvin sekoittaminen Liukenevaan kahviin voidaan joskus sekoittaa kahvipensaaseen kuuluvaa muuta kuin kahvipavusta peräisin olevaa ainesta, kuten kuoria, kalvoa, kasvin vartta tai maltodekstriinejä. Tämä ei ole ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 14 kohdassa tarkoitetun säädöksen [neuvoston direktiivin 77/436/ETY (2)] mukaista.II. Listeria monosytogeenit, escherichia coli ja aeromonas jäähdytetyissä salaateissa ja maustetuissa salaattiaineksissa Epidemiologiset tutkimukset ovat osoittaneet tuoreiden vihannesten käyttöön liittyviä listerioosi-tapauksia, ja eri tieteelliset julkaisut viittaavat näiden tuotteiden mahdolliseen escherichia coli, listeria monosytogeeni ja aeromonas -lajien tartuntaan.III. Euroopan talousalueella ja kolmansista maista tuotua hunajaa koskevat kasvi- ja maantieteelliset ilmoitukset Yhteisön hunajamarkkinoilla on viime aikoina ollut kova kilpailu, ja katsaukset osoittavat, että niin tuotteen kasvitieteellisestä alkuperästä kuin alueestakin, josta tuote on kotoisin, tehdään vääriä ilmoituksia.IV. Vähittäismyyntisektorin kautta myytävien pakastettujen elintarvikkeiden lämpötila Helposti pilaantuvien elintarvikkeiden tuoreusajan ja varastointilämpötilan välisen suhteen osalta näyttää aiheelliselta valvoa pakastettujen elintarvikkeiden lämpötilaa, erityisesti niiden, joiden käsittelytoimenpiteet ovat erityisen tärkeitä.Tehty Brysselissä 17 päivänä maaliskuuta 1995.EFTAn valvontaviranomaisen puolestaKnut ALMESTADPuheenjohtaja(1) EYVL N:o L 186, 30.6.1989, s. 23(2) EYVL N:o L 172, 12.7.1977, s. 20