				|

		52013PC0395

			Suositus NEUVOSTON PÄÄTÖS liiallisen alijäämän olemassaolosta Romaniassa tehdyn päätöksen 2009/590/EY kumoamisesta /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Suositus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
liiallisen alijäämän olemassaolosta
Romaniassa tehdyn päätöksen 2009/590/EY kumoamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 126 artiklan 12 kohdan,
ottaa huomioon komission suosituksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Neuvoston päätöksellä
2009/590/EY[1],
joka tehtiin 7 päivänä heinäkuuta 2009 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen
104 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission suosituksesta, todettiin, että
Romaniassa oli liiallinen alijäämä. Neuvosto totesi, että julkisen talouden
alijäämä oli 5,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008 eli yli
perussopimuksessa määrätyn 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen ja
julkinen bruttovelka oli 13,6 prosenttia suhteessa BKT:hen eli selvästi
alle perussopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon[2].
(2)       Neuvosto antoi 7 päivänä
heinäkuuta 2009 perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan ja
liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97[3] 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti
Romanialle komission suositukseen perustuvan suosituksen liiallisen alijäämän
poistamiseksi viimeistään vuonna 2011. Suositus julkaistiin.
(3)       Neuvosto antoi
12 päivänä helmikuuta 2010 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen
126 artiklan 7 kohdan ja liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn
täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä 7 päivänä heinäkuuta
1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 3 artiklan 4 kohdan
mukaisesti Romanialle komission suositukseen perustuvan tarkistetun suosituksen
liiallisen alijäämän poistamiseksi vuoteen 2012 mennessä, todeten, että
Romanian viranomaiset olivat toteuttaneet tuloksellisia toimia 7 päivänä
heinäkuuta 2009 annetun neuvoston suosituksen mukaisesti ja että odottamattomat
haitalliset taloudelliset tapahtumat vaikuttivat huomattavan epäsuotuisasti
julkiseen talouteen. Tämä suositus julkaistiin.
(4)       Perussopimusten liitteenä
olevan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan 4
artiklan mukaan komissio toimittaa menettelyn täytäntöönpanoa varten
tarvittavat tiedot. Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn liiallisia
alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta
25 päivänä toukokuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 479/2009[4]
3 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on pöytäkirjan soveltamisen osana
annettava tiedot julkisen talouden alijäämistä ja veloista ja muista asiaan
liittyvistä muuttujista kahdesti vuodessa, ennen 1 päivää huhtikuuta ja
ennen 1 päivää lokakuuta.
(5)       Tarkastellessaan, olisiko
päätös liiallisten alijäämien olemassaolosta kumottava, neuvoston olisi
päätettävä asiasta annettujen tietojen perusteella. Liiallisen alijäämän
olemassaoloa koskeva päätös olisi lisäksi kumottava ainoastaan, jos alijäämä ei
komission ennusteiden mukaan ylitä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen
ennustejaksolla[5].
(6)       Niiden tietojen perusteella,
jotka komissio (Eurostat) on asetuksen (EY) N:o 479/2009 14 artiklan mukaisesti
toimittanut saatuaan Romanialta ilmoituksen ennen 1 päivää huhtikuuta 2013, ja
komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteen perusteella voidaan tehdä
seuraavat päätelmät:
–
Odotettua voimakkaampi taantuma vuonna 2009 johti
valtion tulojen tuntuvaan vähenemiseen, mikä kasvatti julkisen talouden
alijäämän 9 prosenttiin suhteessa BKT:hen valtion menojen
vähentämisyrityksistä huolimatta. Tämän ennakoimattoman tilanteen jälkeen ja
kun liiallisen alijäämän korjaamisen määräaikaa oli jatkettu yhdellä vuodella,
julkisen talouden alijäämä supistui siten, että se oli 6,8 prosenttia
suhteessa BKT:hen vuonna 2010, 5,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna
2011 ja 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012 eli alle perustamissopimuksessa
asetetun 3 prosentin viitearvon. Alijäämän korjaamisen taustalla ovat
pääasiassa menojen kasvun tiukka hillitseminen esimerkiksi julkisen sektorin
palkkamenojen valvonnan kautta, eläkkeiden jäädyttäminen ja kaikkien
sosiaalietuuksien vähentäminen eläkkeitä lukuun ottamatta. Sitä on tuettu myös
tulopuolen toimenpiteillä, esimerkiksi korottamalla alv-kantoja viidellä
prosenttiyksiköllä ja laajentamalla henkilökohtaisten tulojen veropohjaa.
Julkista taloutta on sopeutettu kahdella peräkkäisellä talouden
sopeutusohjelmalla sekä maksutasetuella.
–
Vuoden 2013 lähentymisohjelmassa ennustetaan, että
alijäämä supistuu edelleen siten, että se on 2,4 prosenttia suhteessa
BKT:hen vuonna 2013 ja 2,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014. Komission
yksiköiden kevään 2013 talousennusteessa julkisen talouden alijäämän
ennustetaan pienenevän siten, että se on 2,6 prosenttia suhteessa BKT:hen
vuonna 2013 ja 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014 eli alle
perussopimuksessa määrätyn viitearvon, olettaen, ettei politiikkaa muuteta.
–
Komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteen
mukaan julkisen talouden bruttovelka supistuu hieman 37,8 prosentista
suhteessa BKT:hen vuonna 2012 38,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna
2014.
(7)       Neuvosto muistuttaa, että
Romanian olisi vuodesta 2013 eli liiallisen alijäämän korjaamista seuraavasta
vuodesta alkaen edettävä asianmukaisessa tahdissa kohti keskipitkän aikavälin
tavoitettaan sekä noudatettava menojen kasvulle asetettua viitearvoa.
(8)       Neuvoston päätös liiallisen alijäämän
olemassaolosta kumotaan perussopimuksen 126 artiklan 12 kohdan mukaisesti, kun
liiallinen alijäämä kyseisessä jäsenvaltiossa on neuvoston käsityksen mukaan
korjattu.
(9)       Neuvoston käsityksen mukaan
Romanian liiallinen alijäämä on korjattu, minkä vuoksi päätös 2009/590/EY olisi
kumottava,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Kokonaistilanteen arviointi osoittaa, että
Romanian liiallisen alijäämän tilanne on korjattu.
2 artikla
Kumotaan päätös 2009/590/EY.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Romanialle.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EUVL L 202, 4.8.2009, s. 48.
[2]               Vuoden 2008 julkisen talouden alijäämä tarkennettiin
myöhemmin nykyiseen 5,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja velka 13,4 prosenttiin
suhteessa BKT:hen.
[3]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 8.
[4]               EUVL L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               Vastaa neuvoston 3 päivänä syyskuuta 2012 hyväksymiä
vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevia vaatimuksia sekä vakaus- ja
lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevia ohjeita. Ks.
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.


title: Komission suositus, annettu 7 päivänä helmikuuta 2008 , vastuullista nanotieteen ja nanoteknologian tutkimusta koskevista käytännesäännöistä (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 424)

text:
               30.4.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 116/46

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 7 päivänä helmikuuta 2008,
   vastuullista nanotieteen ja nanoteknologian tutkimusta koskevista käytännesäännöistä
   (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 424)
   (2008/345/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle tammikuussa 2000 antamassaan tiedonannossa Kohti eurooppalaista tutkimusaluetta (1) komissio ehdotti eurooppalaisen tutkimusalueen luomista Euroopan tutkimuspolitiikan lujittamiseksi ja jäsentämiseksi. Toukokuussa 2007 antamallaan vihreällä kirjalla Eurooppalainen tutkimusalue: uudet näköalat (2) komissio käynnisti uudelleen laajan toimielinten välisen ja julkisen keskustelun siitä, mitä olisi tehtävä sellaisen yhtenäisen ja houkuttelevan eurooppalaisen tutkimusalueen luomiseksi, joka vastaisi tiedeyhteisön, elinkeinoelämän ja kansalaisten tarpeita ja odotuksia.

               (2)

               Komissio antoi helmikuussa 2000 tiedonannon ennalta varautumisen periaatteesta (3). Tiedonannon tarkoituksena oli saada aikaan yhteisymmärrys sellaisten riskien arvioinnista, tarkastelusta ja hallinnasta, joita ei tieteen keinoin pystytä vielä täysin arvioimaan, sekä näistä riskeistä tiedottamisesta.

               (3)

               Lissabonissa maaliskuussa 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti tavoitteen, jonka mukaan yhteisöstä olisi seuraavan vuosikymmenen aikana tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

               (4)

               Komissio määritteli vuonna 2004 antamassaan tiedonannossa Tavoitteena eurooppalainen nanoteknologiastrategia (4) toimet, joilla pyritään luomaan tarvittavaa yhteisön lisäarvoa, jotta kilpailukyky tällä alalla voidaan säilyttää ja samalla varmistaa alan vastuullinen kehittäminen. Kilpailukykyneuvosto totesi 24 päivänä syyskuuta 2004 antamissaan päätelmissä (5) suhtautuvansa myönteisesti komission ehdottamaan integroituun, turvalliseen ja vastuulliseen lähestymistapaan sekä komission aikeeseen laatia nanoteknologiaa koskeva toimintasuunnitelma.

               (5)

               Komissio järjesti aiheesta julkisen kuulemisen ja laati sen pohjalta vuonna 2005 nanotieteen ja nanoteknologian toimintasuunnitelman (6), jossa esitetään jäsennetysti joukko toisiinsa kytkeytyviä toimia, joiden avulla on määrä välittömästi toteuttaa integroitu, turvallinen ja vastuullinen nanotiede ja -teknologiastrategia tiedonannossa Tavoitteena eurooppalainen nanoteknologiastrategia määritellyillä ensisijaisilla alueilla. Molemmissa tiedonannoissa tunnustetaan nimenomaisesti, että kaikessa nanotieteen ja nanoteknologian tutkimuksessa on otettava huomioon ympäristöön, ihmisten terveyteen ja turvallisuuteen liittyvät näkökohdat.

               (6)

               Nanotieteen ja nanoteknologian toimintasuunnitelman julkaisemisen jälkeen luonnontieteiden ja uusien teknologioiden etiikkaa käsittelevä eurooppalainen työryhmä antoi tammikuussa 2007 lausunnon nanolääketieteen eettisistä näkökohdista (7).

               (7)

               Kehittymässä olevia ja vastikään havaittuja terveysriskejä käsittelevä tiedekomitea antoi aiempaa lausuntoa koskevan julkisen kuulemisen yhteydessä esitettyjen kommenttien johdosta maaliskuussa 2006 muutetun lausunnon siitä, miten hyvin nykyisin käytössä olevilla menetelmillä voidaan arvioida keinotekoisesti valmistettuihin ja tahattomasti esiintyviin nanotuotteisiin liittyviä riskejä (8).

               (8)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi kesäkuussa 2006 tarkistetun kestävän kehityksen strategian, jolla hienosäädetään Göteborgin huippukokouksessa kesäkuussa 2001 julkistettua yhteisön kestävän kehityksen strategiaa. Strategian keskeisinä tavoitteina ovat ympäristön ja terveyden suojelu ja köyhyyden poistaminen.

               (9)

               Kilpailukykyneuvosto totesi 23 päivänä marraskuuta 2007 antamissaan päätelmissä (9), että on tarpeen edistää synergioita ja yhteistyötä kaikkien nanotieteen ja -teknologian sidosryhmien välillä, mukaan luettuina jäsenvaltiot, komissio, korkeakoulut, tutkimuslaitokset, teollisuus, rahoituslaitokset, valtioista riippumattomat järjestöt ja yhteiskunta yleensä.

               (10)

               Komissio antoi vuonna 2007 Euroopan nanotieteen ja nanoteknologian toimintasuunnitelman ensimmäisen täytäntöönpanokertomuksen (10). Tässä kertomuksessa komissio ilmoitti aikovansa laatia vastuullista nanotieteen ja nanoteknologian tutkimusta koskevat vapaaehtoiset käytännesäännöt.

               (11)

               Tämä suositus sisältää kyseiset käytännesäännöt, joiden tarkoituksena on edistää integroitua, turvallista ja vastuullista nanotieteen ja nanoteknologian tutkimusta Euroopassa koko yhteiskunnan hyödyksi.

               (12)

               Tässä suosituksessa esitetyissä yleisissä periaatteissa ja toteutettavia toimia koskevissa suuntaviivoissa on otettu huomioon julkisen kuulemisen tulokset.

               (13)

               Tämä suositus tarjoaa jäsenvaltioille välineen, jonka pohjalta ne voivat toteuttaa lisätoimenpiteitä turvallisen, eettisen ja kestävän nanotieteen ja nanoteknologian tutkimuksen varmistamiseksi Euroopan unionissa.

               (14)

               Suosituksella pyritään myös edistämään asianmukaista koordinointia jäsenvaltioiden välillä, jotta kaikkien nanotieteen ja -teknologian sidosryhmien väliset synergiat voidaan optimoida Euroopassa ja kansainvälisesti,

         SUOSITTELEE:

               1.

               Jäsenvaltioiden olisi noudatettava liitteenä olevissa vastuullista nanotieteen ja nanoteknologian tutkimusta koskevissa käytännesäännöissä esitettyjä yleisiä periaatteita ja toteutettavia toimia koskevia suuntaviivoja, kun ne laativat, hyväksyvät ja toteuttavat kestävää nanotiedettä ja -teknologiaa koskevia kehittämisstrategioitaan komission nanoteknologiastrategian ja -toimintasuunnitelman mukaisesti.

               2.

               Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä noudattamaan näitä yleisiä periaatteita ja suuntaviivoja, kun ne toteuttavat tutkimuksen ja kehittämisen sääntelyyn liittyviä kansallisia strategioitaan tai kehittävät alakohtaisia ja institutionaalisia tutkimus- ja kehittämisnormeja, ottaen huomioon olemassa olevat sovellettavat nanotiedettä ja -teknologiaa koskevat suuntaviivat, hyvät toimintatavat tai säännöt.

               3.

               Jäsenvaltioiden olisi omaksuttava tällaiset tutkimusta koskevat yleiset periaatteet ja suuntaviivat olennaiseksi osaksi institutionaalisia laadunvarmistusmekanismeja käyttämällä niitä apuna määriteltäessä kansallisten tai alueellisten rahoitusjärjestelmien rahoitusperusteita sekä soveltamalla niitä julkisten elinten tarkastus-, seuranta- ja arviointiprosesseissa.

               4.

               Jäsenvaltioiden olisi kannustettava asianomaisia kansallisia ja alueellisia viranomaisia, työnantajia ja tutkimusrahoituselimiä, tutkijoita sekä kaikkia nanotieteen ja -teknologian tutkimukseen osallistuvia tai siitä kiinnostuneita henkilöitä ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioita ottamaan käytännesäännöt vapaaehtoisesti käyttöön. Jäsenvaltioiden olisi myös pyrittävä toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että edellä mainitut tahot osaltaan kehittävät ja ylläpitävät kannustavaa tutkimusympäristöä, joka luo edellytykset nanotieteen ja -teknologian mahdollisuuksien turvalliselle, eettiselle ja tulokselliselle kehittämiselle.

               5.

               Jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä komission kanssa tarkasteltava uudelleen tätä suositusta kahden vuoden välein sekä seurattava, missä määrin sidosryhmät ovat hyväksyneet käytännesäännöt ja soveltaneet niitä.

               6.

               Olisi määriteltävä ja sovittava yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tätä käytännesääntöjen hyväksymistä ja soveltamista mittaavat kriteerit yhteisön tasolla toteutettujen vastaavien toimien pohjalta.

               7.

               Jäsenvaltioiden olisi kolmansien maiden kanssa tekemissään tutkimusstrategioita ja -toimia koskevissa kahdenvälisissä sopimuksissa ja kansainvälisten organisaatioiden jäseninä toimiessaan otettava tämä suositus asianmukaisesti huomioon, kun ne ehdottavat tutkimusstrategioita ja tekevät päätöksiä, ja koordinoitava toimintansa muiden jäsenvaltioiden ja komission kanssa.

               8.

               Tätä suositusta olisi myös käytettävä välineenä, jolla edistetään poliittisten päättäjien, tutkijoiden, elinkeinoelämän, eettisten komiteoiden, kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja koko yhteiskunnan keskuudessa kaikilla hallintotasoilla käytävää vuoropuhelua, jolla pyritään lisäämään suuren yleisön ymmärrystä uusien teknologioiden kehittämisestä ja sen osallistumista tähän kehittämiseen.

               9.

               Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2008 ja sen jälkeen vuoden välein kaikista tämän suosituksen johdosta toteuttamistaan toimenpiteistä. Niiden olisi myös tiedotettava komissiolle suosituksen soveltamisesta saaduista ensimmäisistä tuloksista ja annettava komissiolle tietoja hyvistä toimintatavoista.

      Tehty Brysselissä 7 päivänä helmikuuta 2008.

            Komission puolesta

         Janez POTOČNIK

            Komission jäsen

      (1)  KOM(2000) 6, 18.1.2000.

      (2)  KOM(2007) 161, 4.4.2007.

      (3)  KOM(2000) 1, 2.2.2000.

      (4)  KOM(2004) 338, 12.5.2004.

      (5)  Asiak. 12487/04.

      (6)  KOM(2005) 243, 7.6.2005.

      (7)  EGE:n lausunto nro 21, 17. tammikuuta 2007.

      (8)  SCENIHR/002/05, 10. maaliskuuta 2006.

      (9)  Asiak. 14865/07.

      (10)  KOM(2007) 505, 6.9.2007.

      LIITE
      Vastuullista nanotieteen ja nanoteknologian tutkimusta koskevat käytännesäännöt
      Näissä käytännesäännöissä annetaan jäsenvaltioille, työnantajille, tutkimusrahoituselimille, tutkijoille ja yleisemmin kaikille nanotieteen ja nanoteknologian tutkimukseen osallistuville tai siitä kiinnostuneille henkilöille ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioille (jäljempänä ’kaikki sidosryhmät’) ohjeita, jotka suosivat vastuullista ja avointa lähestymistapaa nanotieteen ja -teknologian tutkimukseen yhteisössä.
      Käytännesäännöt täydentävät olemassa olevia säännöksiä. Ne eivät rajoita tai muulla tavoin vaikuta jäsenvaltioiden mahdollisuuksiin antaa nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen suhteen laajempi suoja kuin mitä näissä käytännesäännöissä esitetään.
      Näitä käytännesääntöjä noudattavien sidosryhmien olisi pidettävä ohjenuoranaan myös Euroopan unionin perusoikeuskirjassa esitettyjä periaatteita soveltuvin osin.
      Komissio seuraa käytännesääntöjä säännöllisesti ja tarkistaa niitä kahden vuoden välein, jotta voidaan ottaa huomioon nanotieteen ja -teknologian maailmanlaajuinen kehitys ja niiden integroituminen yhteiskuntaan Euroopassa.
      1.   Soveltamisala ja tavoite
      Käytännesäännöissä kaikkia sidosryhmiä pyydetään toimimaan vastuullisesti ja yhteistyössä keskenään komission laatimien nanotieteen ja -teknologian strategian ja toimintasuunnitelman mukaisesti sen varmistamiseksi, että nanotieteen ja -teknologian tutkimusta harjoitetaan yhteisössä turvallisissa, eettisissä ja toimivissa puitteissa, jotka tukevat talouden, yhteiskunnan ja ympäristön kestävää kehitystä.
      Käytännesääntöjen soveltamisalaan kuuluvat kaikki eurooppalaisella tutkimusalueella toteutetut nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimet.
      Käytännesääntöjen soveltaminen on vapaaehtoista. Niissä esitetään kaikkia sidosryhmiä koskevat yleiset periaatteet ja toteutettavia toimia koskevat suuntaviivat. Käytännesääntöjen olisi helpotettava sääntelyllisiä ja ei-sääntelyllisiä lähestymistapoja, jotka on esitetty Euroopan nanotieteen ja -teknologian toimintasuunnitelmassa vuosille 2005–2009, ja parannettava nykyisten säännösten täytäntöönpanoa ja tieteellisten epävarmuustekijöiden selvittämistä.
      Lisäksi käytännesääntöjen tulisi muodostaa eurooppalainen pohja kolmansien maiden ja kansainvälisten organisaatioiden kanssa käytävälle vuoropuhelulle.
      2.   Määritelmät
      Näissä käytännesäännöissä sovelletaan seuraavia määritelmiä:

                  a)

                  Nano-objektit: Yleisesti tunnustetun kansainvälisen terminologian puuttuessa yleiskäsitettä ”nano-objekti” käytetään kaikkialla näissä käytännesäännöissä kuvaamaan nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen tuloksena syntyviä tuotteita. Käsitteeseen sisältyvät nanohiukkaset ja niiden nanomittakaavan kokoonpanot, nanojärjestelmät, nanomateriaalit, nanorakenteiset materiaalit ja nanotuotteet.

                  b)

                  Nanotieteen ja -teknologian tutkimus: Tässä tarkoitetussa laajimmassa merkityksessään nanotieteen ja -teknologian tutkimus kattaa kaikki tutkimustoimet, joissa ainetta käsitellään nanomittakaavassa (1–100 nm). Siihen sisältyvät kaikki keinotekoiset nano-objektit riippumatta siitä, ovatko ne valmistettuja vai tahattomasti syntyneitä. Luonnossa esiintyvät nano-objektit eivät kuulu käytännesääntöjen soveltamisalaan. Nanotieteen ja -teknologian tutkimus kattaa tutkimustoimet perustutkimuksesta aina soveltavaan tutkimukseen, teknologian kehittämiseen ja esinormatiiviseen ja normien laadintaan liittyvään tutkimukseen, jolla tuetaan tieteellistä neuvonantoa, standardointia ja sääntelyä.

                  c)

                  Nanotieteen ja -teknologian sidosryhmät: jäsenvaltiot, työnantajat, tutkimusrahoituselimet, tutkijat ja yleisemmin kaikki nanotieteen ja -teknologian tutkimukseen osallistuvat tai siitä kiinnostuneet henkilöt ja kansalaisyhteiskunnan organisaatiot.

                  d)

                  Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot: näissä käytännesäännöissä kansalaisyhteiskunnan organisaatiolla tarkoitetaan oikeussubjektia, joka on valtioista riippumaton ja voittoa tavoittelematon, joka ei edusta kenenkään kaupallista etua ja joka pyrkii yleistä etua palvelevaan yhteiseen tavoitteeseen.

            3.   Yleiset periaatteet
      Nämä käytännesäännöt perustuvat yleisiin periaatteisiin, jotka edellyttävät toimia sen varmistamiseksi, että kaikki sidosryhmät noudattavat niitä.
      3.1   Tarkoitus
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimien olisi oltava suuren yleisön ymmärrettävissä. Niissä olisi kunnioitettava perusoikeuksia, ja niiden suunnittelussa, toteutuksessa, levityksessä ja käytössä olisi pyrittävä edistämään yksilöiden ja yhteiskunnan hyvinvointia.
      3.2   Kestävyys
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimien olisi oltava turvallisia ja eettisiä. Niiden olisi myös edistettävä kestävää kehitystä yhteisön kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti sekä edistettävä Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhannen kehitystavoitteiden (1) saavuttamista. Niiden ei pitäisi vahingoittaa ihmisiä, eläimiä, kasveja eikä ympäristöä tai aiheuttaa niille biologista, fyysistä tai moraalista uhkaa nyt tai tulevaisuudessa.
      3.3   Ennalta varautuminen
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimissa olisi noudatettava ennalta varautumisen periaatetta eli ennakoitava tutkimuksen tulosten mahdollisia ympäristö-, terveys- ja turvallisuusvaikutuksia ja toteutettava asianmukaiset varotoimenpiteet, jotka ovat oikeassa suhteessa tarvittavan suojan tasoon, samalla kun tuetaan edistystä yhteiskunnan ja ympäristön hyödyksi.
      3.4   Osallisuus
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimien hallinnoinnin olisi pohjauduttava periaatteille, joiden mukaan kaikkien sidosryhmien olisi voitava osallistua tutkimustoimiin, ne olisi toteutettava avoimesti ja niissä olisi kunnioitettava perusteltuja tiedonsaantioikeuksia. Kaikkien sidosryhmien, jotka harjoittavat nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimia tai joita tällaiset tutkimustoimet koskevat, olisi voitava osallistua päätöksentekoprosesseihin.
      3.5   Huippuosaaminen
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimissa olisi noudatettava parhaita tieteellisiä normeja, mukaan luettuina tutkimuksen luotettavuutta koskevat normit ja hyvään laboratoriokäytäntöön (2) liittyvät normit.
      3.6   Innovointi
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimien hallinnoinnin olisi edistettävä mahdollisimman suurta luovuutta, joustavuutta ja suunnittelukykyä innovoinnin ja kasvun tueksi.
      3.7   Vastuullisuus
      Tutkijoiden ja tutkimusorganisaatioiden olisi oltava vastuussa sosiaalisista, ympäristöön liittyvistä ja ihmisten terveyteen kohdistuvista vaikutuksista, joita niiden harjoittama nanotieteen ja -teknologian tutkimus saattaa aiheuttaa nykyisille ja tuleville sukupolville.
      4.   Toteutettavia toimia koskevat suuntaviivat
      Tässä kohdassa esitetyt suuntaviivat perustuvat 3 kohdassa määriteltyihin yleisiin periaatteisiin. Niiden tarkoituksena on antaa ohjeita siitä, kuinka toteutetaan hyvä hallintotapa, asianmukainen ennalta varautuminen sekä käytännesääntöjen laaja levittäminen ja hyvä seuranta. Seuraavassa mainitaan, kenellä on päävastuu toimien toteuttamisesta, mutta kaikkien nanotieteen ja -teknologian sidosryhmien olisi osaltaan osallistuttava suuntaviivojen toteuttamiseen niin laajasti kuin mahdollista omien toimivaltuuksiensa puitteissa.
      4.1   Nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen hyvä hallintotapa
      Nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen hyvässä hallintotavassa olisi otettava huomioon kaikkien sidosryhmien tarve ja halu olla tietoisia nanotieteeseen ja -teknologiaan liittyvistä erityisistä haasteista ja mahdollisuuksista. Olisi luotava yleinen vastuullisuuden kulttuuri niitä haasteita ja mahdollisuuksia ajatellen, joita saattaa nousta esiin tulevaisuudessa ja joita ei voida tällä hetkellä ennakoida.
      4.1.1   Jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä komission kanssa pidettävä yllä avointa ja moniarvoista nanotieteen ja -teknologian tutkimusta käsittelevää yhteisön tason keskustelufoorumia keinona virittää nanotieteen ja -teknologian tutkimuksesta yhteiskunnallista keskustelua, joka edesauttaa huolenaiheiden ja toiveiden määrittelyä ja käsittelyä ja helpottaa mahdollisten aloitteiden ja ratkaisujen esiin tuomista. Jäsenvaltioiden olisi tämän mukaisesti parannettava tiedotusta nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen hyödyistä, riskeistä ja epävarmuustekijöistä. Erityishuomiota olisi kiinnitettävä nuoriin ja iäkkäisiin väestönosiin.
      4.1.2   Jäsenvaltioita ja nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselimiä, tutkimusorganisaatioita ja tutkijoita kannustetaan – teollis- ja tekijänoikeuksia asianmukaisesti kunnioittaen – asettamaan helposti saataville kaikki nanotieteeseen ja -teknologiaan liittyvä tieteellinen tietämys sekä kaikki asiaan liittyvät tiedot, kuten standardit, referenssiasiakirjat, merkinnät, vaikutuksia koskevat tutkimukset, säännökset ja lait, sellaisessa muodossa, että ne ovat sekä tavallisten kansalaisten että tiedeyhteisön ymmärrettävissä.
      4.1.3   Jäsenvaltioiden olisi kannustettava yksityisen ja julkisen sektorin laboratorioita jakamaan nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen parhaita toimintatapoja, ottaen asianmukaisesti huomioon teollis- ja tekijänoikeuksien suojan.
      4.1.4   Nanotieteen ja -teknologian tutkimusorganisaatioiden ja tutkijoiden olisi varmistettava, että tieteellisille tiedoille ja tuloksille tehdään asianmukainen vertaisarviointi, ennen kuin niitä levitetään laajasti tiedeyhteisön ulkopuolella, jotta voidaan varmistaa, että tiedot esitetään selkeästi ja objektiivisesti.
      4.1.5   Nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen mahdollisuudet huomioon ottaen jäsenvaltioiden ja nanotieteen ja -teknologian tutkimusorganisaatioiden olisi varmistettava, että tutkimuksessa pyritään suurimpaan mahdolliseen tieteelliseen luotettavuuteen. Kyseenalaisia nanotieteen ja -teknologian tutkimuskäytäntöjä (muun muassa plagiointia ja tulosten väärentämistä tai tekaisemista) olisi pyrittävä ehkäisemään, sillä ne saattavat aiheuttaa terveys-, turvallisuus- ja ympäristöriskejä, lisätä yleisön epäluottamusta ja hidastaa tutkimuksen hyötyjen levittämistä. Työnantajien ja kansallisten tai alueellisten lakien olisi suojeltava henkilöitä, jotka ilmoittavat epäasiallisista tutkimuskäytännöistä.
      4.1.6   Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että nanotieteen ja -teknologian tutkimukseen sovellettavien voimassa olevien lakien ja asetusten soveltamiseen osoitetaan riittävät henkilöstö- ja taloudelliset resurssit. Nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimia harjoittavien organisaatioiden olisi osoitettava avoimesti, että ne noudattavat asiaa koskevia säännöksiä.
      4.1.7   Kansallisten ja paikallisten eettisten komiteoiden ja toimivaltaisten viranomaisten olisi pohdittava, millä tavalla eettisiä arviointivaatimuksia tulisi soveltaa sekä siviili- että sotilaskäyttöön soveltuvan nanoteknologian tutkimukseen (kaksikäyttötuotteet). Niiden olisi erityisesti tarkasteltava vaikutuksia, joita voi olla perusoikeuksien kannalta seurauksena mahdollisista rajoituksista, jotka kohdistuvat ihmisen terveyttä koskevien tutkimustulosten julkaisemiseen ja tietoon perustuvaan suostumukseen.
      Osallistavan lähestymistavan suosiminen

                  4.1.8

                  Nanotieteen ja -teknologian laajoista suuntaviivoista olisi päätettävä osallistavalla tavalla siten, että kaikki sidosryhmät voivat esittää oman kantansa näistä suuntaviivoista käytävissä alustavissa keskusteluissa.

                  4.1.9

                  Jäsenvaltioita ja nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselimiä, tutkimusorganisaatioita ja tutkijoita kannustetaan pohtimaan tutkittavien teknologioiden tai objektien tulevia vaikutuksia mahdollisimman aikaisessa vaiheessa ja käyttäen ennakointimenettelyjä, joihin kaikki sidosryhmät voivat antaa panoksensa. Tämä voisi edesauttaa ratkaisujen löytämistä niihin mahdollisiin kielteisiin vaikutuksiin, joita uusien objektien tai teknologioiden käyttö voi myöhemmin aiheuttaa. Tällaisten ennakointimenettelyjen yhteydessä olisi tarvittaessa kuultava asiaa käsitteleviä eettisiä komiteoita.

                  4.1.10

                  Nanotieteen ja -teknologian tutkimuksen tulisi olla avointa kaikille sidosryhmille, ja sidosryhmille olisi annettava tietoja ja niitä olisi tuettava siten, että ne voivat osallistua aktiivisesti tutkimustoimiin oman tehtävänsä ja toimivaltuuksiensa puitteissa.

            Keskeiset tavoitteet

                  4.1.11

                  Tutkimusviranomaisten ja standardointielinten olisi pyrittävä vahvistamaan nanotieteen ja -teknologian standarditerminologia, jotta tieteellisen näytön välittäminen olisi helpompaa. Niiden olisi edistettävä standardimittausmenetelmien ja sopivien vertailumateriaalien käyttöä tieteellisten tietojen vertailtavuuden parantamiseksi.

                  4.1.12

                  Nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten olisi omistettava asianmukainen osuus nanotieteen ja -teknologian tutkimuksesta riskinarviointimenetelmien ja -välineiden kehittämiseen, nanomittakaavan metrologian parantamiseen ja standardointitoimintaan. Tässä yhteydessä olisi kiinnitettävä erityistä huomiota toisen sukupolven aktiivisten nanorakenteiden aiheuttamien riskien arviointimenetelmien kehittämiseen.

                  4.1.13

                  Jäsenvaltioiden ja nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten ja organisaatioiden olisi edistettävä nanotieteen ja -teknologian tutkimusta aloilla, joilla on laajimmat mahdolliset myönteiset vaikutukset. Etusijalle olisi asetettava tutkimus, jolla pyritään suojelemaan suurta yleisöä ja ympäristöä, kuluttajia ja työntekijöitä sekä vähentämään, parantamaan tai korvaamaan eläinkokeita.

                  4.1.14

                  Nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten olisi tehtävä ja julkaistava parhaaseen saatavilla olevaan tieteelliseen tietoon perustuvia tasapuolisia arviointeja niiden tutkimusalojen, joille rahoitusta voidaan myöntää, mahdollisista kustannuksista, riskeistä ja hyödyistä.

            Kiellot tai rajoitukset

                  4.1.15

                  Nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten ei pitäisi rahoittaa tutkimusta aloilla, joilla voidaan rikkoa perusoikeuksia tai eettisiä perusperiaatteita joko tutkimus- tai kehittämisvaiheessa (esim. keinotekoiset virukset, jotka voivat toimia taudinaiheuttajina).

                  4.1.16

                  Nanotieteen ja -teknologian tutkimusorganisaatioiden ei pitäisi harjoittaa tutkimusta, jonka tarkoituksena on muussa kuin hoitotarkoituksessa tehtävä ihmisen ominaisuuksien parantaminen, joka johtaa riippuvuuteen, tai jonka tarkoituksena on pelkästään ihmisruumiin suorituskyvyn parantaminen luvattomin keinoin.

                  4.1.17

                  Niin kauan kuin pitkän aikavälin turvallisuutta koskevia riskinarviointitutkimuksia ei ole saatavilla, olisi vältettävä tutkimusta, johon liittyy nano-objektien tarkoituksellinen tuominen ihmisruumiiseen tai niiden lisääminen elintarvikkeisiin (erityisesti vauvanruokiin), rehuihin, leluihin, kosmetiikkaan tai muihin tuotteisiin, jotka saattavat aiheuttaa ihmisten ja ympäristön altistumisen.

            4.2   Asianmukainen ennalta varautuminen
      Koska tietämys nano-objektien ympäristö- ja terveysvaikutuksista on puutteellista, jäsenvaltioiden olisi sovellettava ennalta varautumisen periaatetta suojellakseen nanotieteen ja -teknologian tutkimustoimien aikana sekä tutkijoita, jotka joutuvat ensimmäisinä kosketuksiin nano-objektien kanssa, että myös ammatinharjoittajia, kuluttajia, kansalaisia ja ympäristöä.
      4.2.1   Nanotieteen ja -teknologian tutkimukseen osallistuvien opiskelijoiden, tutkijoiden ja tutkimusorganisaatioiden olisi toteutettava erityiset terveys-, turvallisuus- ja ympäristötoimenpiteet, jotka on mukautettu manipuloitavien nano-objektien erityispiirteisiin. Nano-objektien aiheuttamien tautien ehkäisystä olisi laadittava erityiset ohjeet yhteisön vuosien 2007–2012 työterveys- ja työturvallisuusstrategian (3) mukaisesti.
      4.2.2   Nanotieteen ja -teknologian tutkimusorganisaatioiden olisi sovellettava olemassa olevia hyviä toimintatapoja luokituksiin ja merkintöihin. Lisäksi koska nano-objekteilla saattaa olla erityisominaisuuksia niiden koon takia, tutkimusorganisaatioiden olisi tutkittava järjestelmiä (mukaan luettuna esim. erityisten kuvamerkkien kehittäminen), joilla pyritään antamaan tietoja tutkijoille ja yleisemmin ottaen henkilöille, jotka saattavat joutua kosketuksiin nano-objektien kanssa tutkimustiloissa (esim. turva- ja pelastushenkilöstö), jotta he voivat toteuttaa tarvittavat ja asianmukaiset suojatoimenpiteet tehtäviään hoitaessaan.
      4.2.3   Nanotieteen ja -teknologian julkisten ja yksityisten tutkimusrahoituselinten olisi vaadittava, että jokaisen nanotieteen ja -teknologian tutkimusta koskevan tukihakemuksen yhteydessä esitetään riskinarviointi.
      4.2.4   Nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten ohjelmiin olisi sisällyttävä nanotieteen ja -teknologian mahdollisten sosiaalisten, ympäristöön liittyvien ja ihmisten terveyteen kohdistuvien vaikutusten seuranta riittävän ajanjakson aikana.
      Ennalta varautumisen periaatteen soveltamiseen olisi sisällyttävä tieteellisen tietämyksen aukkojen kaventaminen ja siten muun muassa seuraavien lisätoimenpiteiden toteuttaminen tutkimuksen ja kehittämisen alalla:
      4.2.5   Tutkimusrahoituselinten olisi omistettava asianmukainen osa nanotieteen ja -teknologian tutkimuksesta niiden mahdollisten riskien ymmärtämiseen, joita nano-objekteista aiheutuu erityisesti ympäristölle ja ihmisten terveydelle nano-objektien koko elinkaaren aikana niiden luomisesta aina käytöstä poistamiseen, kierrätys mukaan luettuna.
      4.2.6   Nanotieteen ja -teknologian tutkimusorganisaatioiden ja tutkijoiden olisi käynnistettävä ja koordinoitava erityisiä tutkimustoimia, joiden avulla voidaan saavuttaa parempi ymmärrys keinotekoisten tai luonnossa esiintyvien nano-objektien toksikologiaan ja ekotoksikologiaan liittyvistä biologisista perusprosesseista. Niiden olisi julkaistava laajasti nano-objektien biologisia vaikutuksia koskevat tiedot ja löydöt, kun ne on asianmukaisesti validoitu, riippumatta siitä, ovatko ne myönteisiä, kielteisiä vai neutraaleja.
      4.2.7   Nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten olisi käynnistettävä ja koordinoitava erityisiä tutkimustoimia, joiden avulla voidaan saavuttaa parempi ymmärrys nanotieteen ja -teknologian avaamien uusien alojen eettisistä, oikeudellisista ja yhteiskunnallisista vaikutuksista. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä tieto- ja viestintäteknologiaan ja bioteknologiaan sekä näiden alojen ja kognitiivisten tieteiden ja nanotieteen ja -teknologian lähentymiseen.
      4.3   Käytännesääntöjen laaja levittäminen ja seuranta
      4.3.1   Jäsenvaltioiden olisi tuettava näiden käytännesääntöjen laajaa levittämistä erityisesti kansallisten ja alueellisten julkisten tutkimusrahoituselinten kautta.
      4.3.2   Sen lisäksi, että nanotieteen ja -teknologian tutkijat ovat tietoisia näistä käytännesäännöistä, nanotieteen ja -teknologian tutkimusrahoituselinten olisi varmistettava, että tutkijat tuntevat kaiken asiaa koskevan lainsäädännön sekä eettiset ja sosiaaliset puitteet.
      4.3.3   Koska käytännesääntöjen soveltamista olisi seurattava kaikkialla yhteisössä, jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä komission kanssa määriteltävä riittävät toimenpiteet tällaisen seurannan toteuttamiseksi kansallisella tasolla ja synergioiden varmistamiseksi muiden jäsenvaltioiden kanssa.

         (1)  Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhannen julistus, yleiskokouksen päätöslauselma 55/2, 8.9.2000.

         (2)  Direktiivi 2004/9/EY ja direktiivi 2004/10/EY.

         (3)  KOM(2007) 62, 21.2.2007.


title: Komission suositus, annettu  8 päivänä joulukuuta 2005 , terveydenhuollon uudistuksia koskevien tiettyjen asioiden käsittelystä yhdenmukaistetuissa kuluttajahintaindekseissä neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 ja sen yksityiskohtaisten täytäntöönpanotoimenpiteiden mukaisesti   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               10.12.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 324/94

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 8 päivänä joulukuuta 2005,
   terveydenhuollon uudistuksia koskevien tiettyjen asioiden käsittelystä yhdenmukaistetuissa kuluttajahintaindekseissä neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 ja sen yksityiskohtaisten täytäntöönpanotoimenpiteiden mukaisesti
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2005/881/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Sairausvakuutusjärjestelmää uudistetaan Alankomaissa tammikuusta 2006 lähtien. Uusi pakollinen perussosiaalivakuutusjärjestelmä kattaa suuren osan koko väestön terveydenhuollosta, ja noin 37,5 prosentin suuruisen osan väestöstä odotetaan siirtyvän yksityisistä vakuutusjärjestelmistä uuteen sosiaalivakuutusjärjestelmään (jäljempänä ’uudistus’).

               (2)

               Uudistuksella muutetaan olennaisesti terveydenhuoltojärjestelmän organisaatiota ja institutionaalista rakennetta. Uudistusta on käsiteltävä yhdenmukaistetuissa kuluttajahintaindekseissä (YKHI) tarkoituksenmukaisella tavalla ja YKHI:ä koskevan lainsäädännön, erityisesti seuraavien asetusten, mukaisesti:

                           —

                           yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23 päivänä lokakuuta 1995 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2494/95 (1) ja erityisesti sen 4 artikla, 5 artiklan 3 kohta, 8 artiklan 3 kohta sekä 9 ja 12 artikla,

                           —

                           yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 toimeenpanon alkutoimenpiteistä 9 päivänä syyskuuta 1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1749/96 (2) 2 ja 4 artikla ja liite I a, erityisesti sen 16 ja 17 alaviite,

                           —

                           neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 soveltamisen tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä yhdenmukaistettujen kuluttajahintaindeksien (YKHI) painotusten laadun vähimmäisstandardeista 10 päivänä joulukuuta 1997 annettu komission asetus (EY) N:o 2454/97 (3),

                           —

                           neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 yksityiskohtaisista täytäntöönpanosäännöistä yhdenmukaistetussa kuluttajahintaindeksissä suoritettavan vakuutuksen käsittelyn vähimmäisvaatimusten osalta ja asetuksen (EY) N:o 2214/96 muuttamisesta 23 päivänä heinäkuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1617/1999 (4) 2 ja 3 artikla,

                           —

                           asetuksen (EY) N:o 2494/95 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä terveyden, koulutuksen ja sosiaalisen suojelun alaan kuuluvien tuotteiden yhdenmukaistetussa kuluttajahintaindeksissä suoritettavan käsittelyn vähimmäisvaatimusten osalta 8 päivänä lokakuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2166/1999 (5) 4 artikla,

                     ja käsittelyn tuloksena on saatava vertailukelpoisia, luotettavia ja merkityksellisiä YKHI:jä.

               (3)

               YKHI:ä koskevassa sääntelykehyksessä ei suoraan määrätä kyseessä olevan uudistuksen kaltaisista tapauksista, joissa sosiaalivakuutusjärjestelmään kuulumista koskevat säännöt muuttuvat perustavasti. Komissio ottaa huomioon uudistuksen mahdolliset vaikutukset YKHI:in ja niistä käyttäjille aiheutuvan epävarmuuden, ja katsoo siksi, että on tarpeellista antaa YKHI:ä koskevia nykyisiä asetuksia selventävä suositus uudistuksen käsittelystä YKHI:ssä.

               (4)

               YKHI:n oikeudellisessa kehyksessä edellytetään, että YKHI:ssä otetaan inflaation mittaamista varten huomioon muutokset nollahinnoista todellisiin hintoihin ja päinvastoin. Tämän yksinomaisen vaatimuksen perusteella vaikuttaisi siltä, että kyseessä olevan uudistuksen seurauksena YKHI:n pitäisi osoittaa erittäin merkittävää inflaation alenemista. Komissio (Eurostat) katsoo kuitenkin, että kyseisen uudistuksen osalta tällainen käsittely johtaisi perusteettomaan hinnanmuutokseen hinnoittelussa käytettävien erilaisten arvotuskäsitteiden seurauksena.

               (5)

               Terveydenhuoltomenojen arvotus YKHI:ssä (COICOP/YKHI 06) (6) määräytyy sairausvakuutuksen (COICOP/YKHI 12.5.3) käsittelyn mukaan.

               (6)

               Sosiaalivakuutusta, ennen uudistusta tai sen jälkeen, ei lueta kotitalouksien lopullisiin rahamääräisiin kulutusmenoihin. Yksityisiin vakuutusjärjestelmiin kuuluvan väestön määrä vähenee huomattavasti uudistuksen seurauksena.

               (7)

               Terveydenhuoltomenot henkeä kohti pysyvät periaatteessa muuttumattomina perus- tai viiteajanjaksoon verrattuna, mutta sekä kuluttajien perusjoukon koostumus että arvotuskäsite muuttuvat vertailtavina ajanjaksoina sairausvakuutusjärjestelmiin kuulumista koskevien uusien sääntöjen vuoksi.

               (8)

               Kuluttajien siirtymisellä uuteen sairausvakuutusjärjestelmään pitäisi siksi olla lähes neutraali vaikutus YKHI:in alkaen tammikuusta, jolloin kyseinen uudistus astuu voimaan.

               (9)

               Komissio katsoo, että tällainen käsittely ei aseta kyseenalaiseksi aiempien sellaisten tapauksien käsittelyä, joissa nollahinnat ovat muuttuneet todellisiksi hinnoiksi ja päinvastoin (esimerkiksi Alankomaiden televisiolupamaksujen poisto vuonna 2000 ja sairausvakuutusuudistus vuonna 2004 tai Saksan terveydenhuoltouudistus vuonna 2004).

               (10)

               Komissio (Eurostat) on ottanut huomioon tärkeimpien YKHI:n käyttäjien ja kansallisten YKHI-asiantuntijoiden edellä esitettyä koskevat näkemykset,

         SUOSITTELEE:

               1)

               YKHI:ä varten ei saisi tehdä muutoksia kuluttajahintoihin pelkästään siksi, että sairausvakuutusjärjestelmään kuulumista koskevia sääntöjä muutetaan. YKHI:ssä pitäisi pikemminkin huomioida tietyn järjestelmän sisällä tapahtuneet hinnanmuutokset sekä tietyn järjestelmän sisäisten hinnanmääräytymissääntöjen muutoksista johtuvat hinnanmuutokset.

               2)

               Sairausvakuutus- ja terveydenhuoltomenoja koskevien hintojen ja painojen olisi oltava johdonmukaisia keskenään, myös pitkällä aikavälillä.

               3)

               Täsmällisen ja merkityksellisen YKHI:n laadinnassa edellä kuvattuja piirteitä käsittävät uudistukset olisi otettava huomioon mukauttamalla painoja ja ketjuttamalla hintaindeksit

                           a)

                           sairausvakuutuksen osalta, tai sairausvakuutuksen sisäiset alaindeksit, sen tammikuun, jolloin uudistus tulee voimaan, ja edeltävän joulukuun välillä;

                           b)

                           terveydenhuoltomenojen osalta, tai terveydenhuoltomenojen sisäiset alaindeksit, sen tammikuun, jolloin uudistus tulee voimaan, ja edeltävän joulukuun välillä. Käsittely on näin johdonmukainen sairausvakuutusta koskevan käsittelyn kanssa.

               4)

               YKHI:jä laativien viranomaisten olisi noudatettava tätä suositusta kunkin uudistuksen erityiset olosuhteet huomioon ottaen.

               5)

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 8 päivänä joulukuuta 2005.

            Komission puolesta

         Joaquín ALMUNIA

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 257, 27.10.1995, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EYVL L 229, 10.9.1996, s. 3. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1708/2005 (EUVL L 274, 20.10.2005, s. 9).

      (3)  EYVL L 340, 11.12.1997, s. 24.

      (4)  EYVL L 192, 24.7.1999, s. 9.

      (5)  EYVL L 266, 14.10.1999, s. 1.

      (6)  Yksityisen kulutuksen käyttötarkoituksen mukainen luokitus YKHI:n tarpeisiin mukautettuna (COICOP/YKHI).


title: Neuvoston suositus, annettu 11 päivänä heinäkuuta 2017, Ruotsin vuoden 2017 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Ruotsin vuoden 2017 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               9.8.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 261/119

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 11 päivänä heinäkuuta 2017,
   Ruotsin vuoden 2017 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Ruotsin vuoden 2017 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   (2017/C 261/26)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komissio hyväksyi 16 päivänä marraskuuta 2016 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2017 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 9 ja 10 päivänä maaliskuuta 2017. Komissio hyväksyi 16 päivänä marraskuuta 2016 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Ruotsi kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (2)

               Ruotsia koskeva vuoden 2017 maaraportti julkaistiin 22 päivänä helmikuuta 2017. Siinä arvioitiin Ruotsin edistymistä neuvoston 12 päivänä heinäkuuta 2016 hyväksymän maakohtaisen suosituksen noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja sen kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteiden saavuttamisessa. Lisäksi siihen sisältyi asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laadittu perusteellinen tarkastelu, jonka tulokset julkaistiin samaten 22 päivänä helmikuuta 2017. Komissio päätteli analyysinsa perusteella, että Ruotsin makrotaloudessa on epätasapainoja. Erityisesti asuntojen hintojen yhtäjaksoinen nousu jo ennestään yliarvostetulta tasolta yhdistettynä kotitalouksien velan jatkuvaan kasvuun aiheuttaa hallitsemattomien korjausliikkeiden riskin. Vaikka pankeilla vaikuttaa olevan riittävästi pääomaa, hallitsemattomat korjausliikkeet voisivat vaikuttaa myös rahoitussektoriin, kun kotitalouksien asuntolainoja koskevat pankkien riskit kasvavat. Korjausliikkeiden heijastusvaikutukset voivat ulottua naapurimaihin, koska Ruotsin pankkikonsernit ovat Pohjoismaissa ja Baltian maissa järjestelmän kannalta merkittäviä. Ruotsin viranomaiset ovat hyvin tietoisia kasvavista riskeistä, ja viime vuosina on toteutettu toimenpiteitä, joilla hillitään asuntovelan kasvua ja lisätään asuntorakentamista. Tähän mennessä toteutetut toimenpiteet eivät kuitenkaan ole olleet riittäviä ratkaisemaan asuntomarkkinoiden ylikuumenemista. Kaiken kaikkiaan tarvitaan edelleen asumisen verotukseen liittyviä toimia sekä makrotason vakauden valvonnan välineistöön, uusien asuntojen tarjonnan pullonkauloihin sekä nykyisen asuntokannan tehokkaan käytön esteisiin liittyviä toimia.

               (3)

               Ruotsi toimitti vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2017 lähentymisohjelmansa 28 päivänä huhtikuuta 2017. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (4)

               Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastot) ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (3) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa kyseisen säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla ERI-rahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

               (5)

               Ruotsiin sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota. Hallitus suunnittelee vuoden 2017 lähentymisohjelmassaan, että se saavuttaa vuonna 2017 ylijäämän, joka on 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja pysyy edelleen koko ohjelmakauden ajan keskipitkän aikavälin julkisen talouden tavoitteessaan, joka on 1 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen. Vuoden 2017 lähentymisohjelman mukaan on odotettavissa, että julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen supistuu 39,5 prosenttiin vuonna 2017 ja edelleen 31,4 prosenttiin vuonna 2020. Julkisen velan on määrä supistua suhteessa BKT:hen lähinnä vahvan talouskasvun ja terveen julkisen talouden ansiosta. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Komission kevään 2017 talousennusteen mukaan rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan olevan BKT:hen suhteutettuna 0,4 prosenttia ylijäämäinen vuonna 2017 ja 0,8 prosenttia ylijäämäinen vuonna 2018, mikä ylittää julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen. Neuvosto katsoo vuoden 2017 lähentymisohjelmasta tekemänsä arvioinnin ja komission kevään 2017 talousennusteen perusteella, että Ruotsin odotetaan vuosina 2017 ja 2018 noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia.

               (6)

               Kotitalouksien velka on jatkanut kasvuaan jo ennestään korkealta tasolta. Kotitalouksien velka kasvoi 7,1 prosenttia vuonna 2016, ja sen määrä on lähes 86 prosenttia suhteessa BKT:hen ja noin 180 prosenttia suhteessa käytettävissä oleviin tuloihin. Tämä johtuu lähinnä asuntojen hintojen jatkuvan nousun aiheuttamasta asuntolainakannan kasvusta. Velkaantuneisuus jakautuu yhä epätasaisemmin, sillä uutta asuntovelkaa ottaneista kotitalouksista entistä suurempi osuus (16,4 prosenttia vuonna 2016) ottaa lainaa jopa 600 prosenttia käytettävissään olevista tuloista. Hallitus on toteuttanut joitakin makrovakaustoimia, kuten asuntolainojen lyhentämisen muuttaminen pakolliseksi vuonna 2016, mutta on epäselvää, onko toimilla riittävää vaikutusta keskipitkällä aikavälillä. Hallitus käynnisti helmikuussa 2017 lainsäädäntöprosessin makrovakausvalvonnasta vastaavan viranomaisen oikeudellisten valtuuksien laajentamiseksi, jotta voidaan varmistaa, että viranomainen voi jatkossa ottaa käyttöön mahdollisia makrovakaustoimia oikea-aikaisesti ja käyttää useammanlaisia välineitä. Lainsäädännön muutosten odotetaan tulevan voimaan viimeistään helmikuussa 2018. Kotitalouksien velan kasvua voitaisiin hillitä mukauttamalla verokannustimia, esimerkiksi rajoittamalla asteittain asuntolainakorkojen verovähennysoikeutta tai korottamalla juoksevia kiinteistöveroja, mutta hallitus ei ole edistynyt tässä asiassa.

               (7)

               Asuntojen hinnat ovat Ruotsissa nousseet nopeasti ja yhtäjaksoisesti 1990-luvun puolivälistä lähtien. Nopea hinnannousu on jatkunut erityisesti tärkeimmissä kaupunkikeskuksissa. Keskeisiä taustatekijöitä ovat omistusasumisen ja asuntovelan edullinen verokohtelu sekä edulliset luottoehdot yhdistettyinä asuntolainojen suhteellisen alhaiseen lyhennysasteeseen ja asuntojen tarjonnan jatkuvaan puutteeseen. Tämä puute liittyy asuntomarkkinoiden rakenteellisiin tehottomuustekijöihin. Asuntorakentaminen on jatkanut kasvuaan mutta on silti selvästi uuden rakennustuotannon tarvetta vähäisempää. Hallituksen 22-kohtaisessa asuntomarkkinasuunnitelmassa esitetään ratkaisuja joihinkin asuntopulan taustalla oleviin seikkoihin. Se sisältää muun muassa toimenpiteitä rakentamiseen käytettävissä olevan tonttimaan lisäämiseksi, rakentamiskustannusten supistamiseksi ja kaavoitusprosessin lyhentämiseksi. Siinä ei kuitenkaan kiinnitetä riittävästi huomiota eräisiin muihin rakenteellisiin tehottomuustekijöihin, kuten rakennusalan heikkoon kilpailutilanteeseen. Asuntopulaa pahentavat esteet, jotka haittaavat nykyisen asuntokannan tehokasta käyttöä. Ruotsin tiukasti säännellyt vuokra-asuntomarkkinat aiheuttavat lukkiutumisvaikutuksia ja sisäpiiri–ulkopiiri-vaikutuksia, mutta mitään merkittäviä politiikkatoimia joustavuuden lisäämiseksi vuokrien määrittämisessä ei ole toteutettu. Omistusasuntojen markkinoilla suhteellisen korkea myyntivoittovero vähentää asunnonomistajien liikkuvuutta. Kiinteistökauppojen myyntivoittoverojen lykkäämissääntöjä on uudistettu väliaikaisesti, mutta tämän toimen vaikutus jäänee vähäiseksi. Kohtuuhintaisten asuntojen puute voi rajoittaa myös työvoiman liikkuvuutta ja haitata maahanmuuttajien integrointia työmarkkinoille sekä edistää sukupolvien välistä eriarvoisuutta.

               (8)

               Ruotsin työllisyysaste oli vuonna 2016 unionin korkeimpia (81,2 prosenttia) ja pitkäaikaistyöttömyys kaikkien alhaisimpia. Haasteita riittää kuitenkin edelleen, kuten matalan osaamistason työntekijöiden ja EU:n ulkopuolelta tulleiden maahanmuuttajien integroiminen työmarkkinoille ja EU:n ulkopuolella syntyneiden naisten huomattavan työllisyyseron kaventaminen. Ruotsi on toteuttanut mittavia toimenpiteitä turvapaikanhakijoiden vastaanottamisessa ja pakolaisten ja muiden maahanmuuttajien kotouttamisessa. Tilannetta näyttää olevan kuitenkin mahdollista parantaa edelleen, sillä vuonna 2016 vain kolmannes tutustumisohjelmaan osallistujista oli työssä tai koulutuksessa 90 päivän kuluttua ohjelman suoritettuaan. Lisäksi edelleenkään ei ole luotu ammattipätevyyksien tunnustamisen kokonaisvaltaista toimintamallia eikä hallinnointijärjestelmää.

               (9)

               OECD:n vuoden 2015 kansainvälisen oppimistulosten arviointiohjelman (PISA-ohjelma) tutkimuksen mukaan 15-vuotiaiden perustaitojen hallinta on nyt kohentunut vuosia jatkuneen heikkenemisen jälkeen. Heikosti suoriutuneiden osuus on kuitenkin edelleen unionin keskitason tuntumassa, ja oppilaiden sosioekonomiseen taustaan liittyvät erot suoriutumisessa ovat kasvaneet. Hallituksen käynnistämät toimet koulujen tulosten ja koulutuksen tasapuolisuuden parantamiseksi sekä aloitteet, joilla äskettäin saapuneet maahanmuuttajat pyritään saamaan koulujärjestelmän piiriin, edellyttävät tiivistä seurantaa.

               (10)

               Komissio on vuoden 2017 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Ruotsin talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2017 maaraportissa. Se on arvioinut myös vuoden 2017 lähentymisohjelman ja vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelman sekä jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Ruotsille viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Se on ottanut huomioon ohjelmien ja jatkotoimenpiteiden merkityksen Ruotsin finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne unionin sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla unionin tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.

               (11)

               Neuvosto on tutkinut vuoden 2017 lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella ja katsoo (4), että Ruotsin odotetaan noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia.

               (12)

               Neuvosto on tutkinut vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelman ja vuoden 2017 lähentymisohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,

         SUOSITTAA, että Ruotsi toteuttaa vuosina 2017 ja 2018 toimia, joilla se

               1.

               ryhtyy toimiin kotitalouksien velkaan liittyvien riskien suhteen, etenkin rajoittamalla asteittain asuntolainakorkojen verovähennyskelpoisuutta tai korottamalla juoksevia kiinteistöveroja, samalla kun rajoitetaan luotonantoa, jos velanhoitokulut ovat liian suuret suhteessa tuloihin; edistää asuntoinvestointeja ja parantaa asuntomarkkinoiden tehokkuutta muun muassa muuttamalla vuokrista sopimista joustavammaksi ja tarkistamalla myyntivoittoveron määräytymismallia.

      Tehty Brysselissä 11 päivänä heinäkuuta 2017.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         T. TÕNISTE

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Komission suositus, annettu 27 päivänä marraskuuta 2013 , rikoksesta epäiltyjen tai syytettyjen oikeudesta oikeusapuun rikosoikeudellisissa menettelyissä

text:
               24.12.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 378/11

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 27 päivänä marraskuuta 2013,
   rikoksesta epäiltyjen tai syytettyjen oikeudesta oikeusapuun rikosoikeudellisissa menettelyissä
   2013/C 378/03
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Tämän suosituksen tarkoituksena on vahvistaa rikoksesta epäiltyjen tai syytettyjen ja neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (1) mukaisissa eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä etsittyjen henkilöiden oikeutta oikeusapuun rikosoikeudellisissa menettelyissä ja siten täydentää Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/48/EU (2) mukaista oikeutta käyttää avustajaa ja helpottaa tämän oikeuden tosiasiallista käyttöä.

               (2)

               Oikeus oikeusapuun rikosoikeudellisissa menettelyissä vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 3 kohdassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kohdan c alakohdassa. Se tunnustetaan myös kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 14 artiklan 3 kohdan d alakohdassa. Perusperiaatteet, joihin oikeusapujärjestelmän on perustuttava, esitetään Yhdistyneiden kansakuntien asiakirjassa Principles and Guidelines on Access to Legal Aid in Criminal Justice Systems (Oikeusavun saatavuutta rikosoikeusjärjestelmissä koskevat periaatteet ja suuntaviivat), jonka YK:n yleiskokous hyväksyi 20 päivänä joulukuuta 2012.

               (3)

               Avustajan käyttämistä koskevan oikeuden soveltamisalasta ja sisällöstä säädetään direktiivissä 2013/48/EU, eikä minkään tässä suosituksessa pitäisi tulkita rajoittavan asianomaisessa direktiivissä säädettyjä oikeuksia.

               (4)

               Rikosoikeudellisessa menettelyssä rikoksesta epäillyllä tai syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa siitä lähtien, kun toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet hänelle joko virallisella ilmoituksella tai muulla tavoin tiedon siitä, että häntä epäillään tai syytetään rikoksesta, ja riippumatta siitä, onko hän menettänyt vapautensa. Oikeutta käyttää avustajaa sovelletaan siihen saakka, kun kyseinen menettely on saatettu päätökseen, millä tarkoitetaan sen kysymyksen lopullista ratkaisemista, onko epäilty tai syytetty rikoksen tekijä, sekä tarvittaessa tuomion antamista ja muutoksenhaun ratkaisemista. Samaa aikajännettä olisi sovellettava oikeuteen saada oikeusapua.

               (5)

               ’Avustajalla’ tarkoitetaan tässä suosituksessa kaikkia henkilöitä, jotka ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, mukaan lukien hyväksytyn elimen antaman akkreditoinnin perusteella, päteviä ja oikeutettuja antamaan oikeudellisia neuvoja ja apua epäillyille ja syytetyille.

               (6)

               ’Oikeusavulla’ tarkoitetaan jäsenvaltion myöntämää rahoitusta ja apua, jolla varmistetaan, että oikeutta avustajaan voidaan käyttää tehokkaasti. Rahoituksen olisi katettava rikosoikeudellisissa menettelyissä epäillyille tai syytetyille ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä etsityille aiheutuvat puolustuksen kulut ja oikeudenkäyntikulut.

               (7)

               Jos epäillyllä, syytetyllä tai etsityllä ei ole varaa maksaa puolustuksen kuluja tai oikeudenkäyntikuluja tai osaa näistä kuluista, heidän olisi voitava saada oikeusapua siinä määrin kuin oikeuden toteutuminen sitä edellyttää.

               (8)

               Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetaan, epäillyltä tai syytetyltä ei pitäisi edellyttää, että hänen on epäilyksettömästi todistettava varojensa riittämättömyys. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että kukin seuraavista kriteereistä olisi otettava huomioon erikseen, kun määritetään, edellyttääkö oikeuden toteutuminen maksuttoman oikeusavun myöntämistä: rikoksen vakavuus, tuomion ankaruus, asian monimutkaisuus ja epäillyn tai syytetyn henkilökohtainen tilanne.

               (9)

               Lisäksi ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että oikeuden toteutumista koskevan kriteerin olisi periaatteessa katsottava täyttyvän, jos rikosseuraamuksena voi olla vapaudenmenetys.

               (10)

               Päätös siitä, myönnetäänkö rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä oikeusapua, olisi tehtävä riittävän ajoissa, jotta epäilty tai syytetty voi esittää asiansa konkreettisesti ja tehokkaasti.

               (11)

               Oikeusalan toimijoiden riippumattomuuden vuoksi puolustuksen hoitamisesta päättävät ensisijaisesti epäilty, syytetty tai etsitty henkilö itse ja hänen edustajansa. Jotta voidaan varmistaa oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuuden takaamiseksi tarvittava oikeusavun korkea ammatillinen taso, jäsenvaltioiden olisi perustettava tehokkaita järjestelmiä oikeudenkäyntiavustajien yleistä laadunvarmistusta varten. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön oikeudenkäyntiavustajien akkreditointijärjestelmiä. Joka tapauksessa jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että jos oikeusavussa tapahtuu laiminlyönti, joka on ilmeinen tai tuodaan riittävällä tavalla jäsenvaltion tietoon, asiassa ryhdytään toimenpiteisiin.

               (12)

               Puolustusasianajajille ja oikeudesta oikeusapuun päättäville henkilöille, kuten syyttäjille, tuomareille ja oikeusapulautakuntien jäsenille, olisi annettava asianmukaista koulutusta oikeusavun tosiasiallisen saatavuuden edistämiseksi.

               (13)

               Asianajajan ja asiakkaan välisen luottamuksen tärkeyden vuoksi toimivaltaisten viranomaisten olisi mahdollisuuksien mukaan otettava huomioon epäillyn tai syytetyn toivomukset oikeudenkäyntiavustajan valinnassa. Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetaan, viranomaiset voivat kuitenkin jättää tällaiset toivomukset huomiotta, jos niillä on asianmukaiset ja riittävät perusteet katsoa, että tämä on välttämätöntä, jotta oikeus toteutuisi.

               (14)

               Tässä suosituksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä eurooppalaisessa yleissopimuksessa tunnustetut periaatteet. Tällä suosituksella pyritään erityisesti edistämään oikeutta vapauteen, oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja oikeutta puolustukseen. Suositusta olisi tulkittava ja se olisi pantava täytäntöön tämän mukaisesti.

               (15)

               Siltä osin kuin Euroopan unionin perusoikeuskirjassa määrätään oikeuksista, jotka vastaavat niitä oikeuksia, joista määrätään ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä eurooppalaisessa yleissopimuksessa, asianomaisten oikeuksien merkityksen ja soveltamisalan olisi oltava sama kuin mainitussa yleissopimuksessa. Tämän suosituksen asiaa koskevia säännöksiä olisi siten tulkittava ja ne olisi pantava täytäntöön kunnioittaen näitä oikeuksia siten kuin niitä on tulkittu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä.

               (16)

               Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle tämän suosituksen johdosta toteuttamistaan toimista.

               (17)

               Komission olisi viimeistään neljän vuoden kuluttua tämän suosituksen tiedoksiantamisesta arvioitava, tarvitaanko lisätoimia, esimerkiksi lainsäädäntötoimenpiteitä, sen varmistamiseksi, että tämän suosituksen tavoitteet saavutetaan kaikilta osin,

         SUOSITTAA:
   1   JAKSO

      KOHDE JA SOVELTAMISALA

               1.

               Tämä suositus koskee rikosoikeudellisissa menettelyissä epäiltyjen tai syytettyjen ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä etsittyjen henkilöiden oikeutta oikeusapuun, ja sillä pyritään varmistamaan, että direktiivin 2013/48/EU mukaista oikeutta avustajaan voidaan käyttää tehokkaasti.

               2.

               Rikosoikeudellisissa menettelyissä epäillyillä tai syytetyillä olisi oltava oikeus oikeusapuun siitä lähtien, kun heitä epäillään rikoksesta. Tämän oikeuden olisi oltava voimassa siihen saakka, kun menettelyt on saatettu päätökseen.

         2   JAKSO

      OIKEUSAVUN SAATAVUUS

      Oikeus oikeusapuun

               3.

               Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että epäillyillä, syytetyillä ja etsityillä on tosiasiallinen oikeus oikeusapuun, jotta varmistetaan heidän oikeutensa oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin tämän suosituksen mukaisesti.

               4.

               Epäillylle, syytetylle tai etsitylle olisi myönnettävä oikeusapua ainakin jos hänen taloudellinen tilanteensa on sellainen, ettei hänellä ole varaa maksaa puolustuksen kuluja tai oikeudenkäyntikuluja tai osaa näistä kuluista (tarveharkinta), tai jos oikeusapu on välttämätöntä, jotta oikeus toteutuisi (aiheellisuusharkinta).

               5.

               Olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta kaikki olennaiset tiedot oikeusavusta rikosoikeudellisissa menettelyissä olisivat epäillyn, syytetyn tai etsityn saatavilla vaivattomasti ja ymmärrettävässä muodossa. Näitä tietoja ovat tieto siitä, milloin ja mistä oikeusapua haetaan, selkeät perusteet sen ratkaisemiseksi, onko henkilöllä oikeus oikeusapuun, sekä tieto valitusmahdollisuuksista tilanteissa, joissa oikeusapu on evätty tai oikeudenkäyntiavustajan antama oikeusapu ei riitä.

      Tarveharkinta

               6.

               Kun oikeutta oikeusapuun arvioitaessa edellytetään varojen riittämättömyyttä (tarveharkinta), hakijan taloudellista tilannetta olisi arvioitava sellaisten objektiivisten tekijöiden perusteella kuin tulot, omaisuus, perhetilanne, elintaso ja puolustusasianajajan käyttämisestä aiheutuvat kulut. Kun oikeusapua haetaan lapselle, olisi otettava huomioon lapsen omat varat, mutta ei hänen vanhempiensa tai vanhempainvastuunkantajan varoja.

               7.

               Jos tarveharkinnassa otetaan huomioon samassa taloudessa asuvan perheen tulot, mutta yksittäiset perheenjäsenet ovat riitaantuneet eikä heillä ole tasavertaista mahdollisuutta käyttää perheen tuloja, olisi otettava huomioon ainoastaan oikeusapua hakevan henkilön tulot.

               8.

               Tutkittaessa epäillyn, syytetyn tai etsityn varojen riittämättömyyttä olisi otettava huomioon kaikki olennaiset tosiseikat.

               9.

               Jos jäsenvaltiot määrittelevät kynnysarvon, jonka ylittyessä henkilön oletetaan pystyvän osittain tai kokonaan maksamaan puolustuksen kulut ja oikeudenkäyntikulut, niiden olisi kynnysarvoa asettaessaan otettava huomioon 6 kohdassa tarkoitetut tekijät. Tällaisen kynnysarvon olemassaolon ei kuitenkaan pitäisi estää henkilöitä, joiden varat ylittävät kynnysarvon, saamasta oikeusapua kuluja tai niiden osaa varten, jos heidän varansa eivät riitä kattamaan käsiteltävänä olevasta asiasta aiheutuvia kuluja.

               10.

               Epäillyltä, syytetyltä tai etsityltä ei pitäisi edellyttää sen todistamista epäilyksettömästi, että hänen varansa eivät riitä kattamaan puolustuksen kuluja ja oikeudenkäyntikuluja.

      Aiheellisuusharkinta

               11.

               Kun tutkitaan, edellyttääkö oikeuden toteutuminen oikeusavun myöntämistä (aiheellisuusharkinta), olisi arvioitava muun muassa asian monimutkaisuutta, epäillyn, syytetyn tai etsityn sosiaalista ja henkilökohtaista tilannetta, rikoksen vakavuutta sekä mahdollisen seuraamuksen ankaruutta. Kaikki olennaiset tosiseikat olisi otettava huomioon.

               12.

               Silloin kun henkilöä epäillään tai syytetään rikoksesta, josta voidaan määrätä vankeusrangaistus, ja tilanteissa, joissa oikeudellisen avustajan käyttö on pakollista, olisi katsottava, että oikeusavun myöntäminen edistää oikeuden toteutumista.

               13.

               Jos epäillylle, syytetylle tai etsitylle on myönnetty oikeusapua aiheellisuusharkinnan perusteella, oikeusavun kulut voidaan periä takaisin, jos henkilö tuomitaan lopullisesti rikoksesta, edellyttäen että hänellä on 6–10 kohdan mukaisesti määrittäen varaa maksaa kulut perintäajankohtana.

      Oikeusapuhakemuksia koskevat päätökset

               14.

               Oikeusapu olisi myönnettävä tai evättävä riippumattoman toimivaltaisen viranomaisen tekemällä päätöksellä viipymättä riittävän ajoissa, jotta epäilty, syytetty tai etsitty ehtii valmistella puolustustaan tehokkaasti ja konkreettisesti.

               15.

               Epäillyllä, syytetyllä tai etsityllä olisi oltava oikeus siihen, että päätöksiä, jotka koskevat hänen oikeusapuhakemuksensa hylkäämistä kokonaan tai osittain, tarkastellaan uudelleen.

               16.

               Jos hakemus hylätään kokonaan tai osittain, hylkääminen olisi perusteltava kirjallisesti.

         3   JAKSO

      OIKEUSAVUN TEHOKKUUS JA LAATU

      Eri oikeusapujärjestelmissä tarjottavan oikeusavun laatu

               17.

               Oikeudellisten menettelyjen oikeudenmukaisuuden varmistamiseksi oikeusapujärjestelmissä tarjottavan oikeusavun olisi oltava korkeatasoista. Sen vuoksi kaikissa jäsenvaltioissa olisi oltava käytössä oikeudenkäyntiavustajien laadunvarmistusjärjestelmiä.

               18.

               Toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava käytössään keinot vaihtaa oikeudenkäyntiavustajaa tai vaatia häntä täyttämään velvoitteensa, jos hän ei ole antanut riittävän laadukasta oikeusapua.

      Akkreditointi

               19.

               Jokaisessa jäsenvaltiossa olisi otettava käyttöön oikeudenkäyntiavustajien akkreditointijärjestelmä ja ylläpidettävä sitä.

               20.

               Jäsenvaltioita kehotetaan vahvistamaan oikeudenkäyntiavustajien akkreditointiperusteet ottaen huomioon parhaat käytänteet.

      Koulutus

               21.

               Rikosoikeudellisissa menettelyissä annettavaa oikeusapua koskevien päätösten tekemiseen osallistuvan henkilöstön olisi saatava asianmukaista koulutusta.

               22.

               Korkeatasoisen oikeudellisen neuvonnan ja oikeusavun varmistamiseksi olisi edistettävä oikeusapupalveluja tarjoaville lakimiehille suunnattua koulutusta ja koulutusohjelmien laatimista.

               23.

               Oikeudenkäyntiavustajien akkreditoinnin edellytyksenä olisi mahdollisuuksien mukaan oltava sitoutuminen ammatilliseen täydennyskoulutukseen.

      Oikeudenkäyntiavustajan nimittäminen

               24.

               Kansallisissa oikeusapujärjestelmissä olisi oikeudenkäyntiavustajaa valittaessa mahdollisuuksien mukaan otettava huomioon epäillyn, syytetyn tai etsityn omat toivomukset.

               25.

               Oikeusapujärjestelmässä olisi pyrittävä varmistamaan oikeudellisen edustuksen jatkuvuus siten, että epäilty, syytetty tai etsitty saa halutessaan käyttää aina samaa oikeudenkäyntiavustajaa.

               26.

               Olisi otettava käyttöön avoimia ja vastuullisia järjestelyjä sen varmistamiseksi, että epäilty, syytetty tai etsitty voi tehdä oikeusapujärjestelmän mukaista oikeusapua koskevan omaehtoisen valinnan ilman että häneen pyritään vaikuttamaan aiheettomasti.

         4   JAKSO

      TIEDONKERUU JA SEURANTA

      Tiedonkeruu

               27.

               Jäsenvaltioiden olisi kerättävä tämän suosituksen seurannan kannalta merkityksellisiä tietoja.

      Seuranta

               28.

               Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle tämän suosituksen täytäntöönpanemiseksi toteuttamistaan toimista viimeistään (36 kuukauden kuluttua suosituksen tiedoksiantamisesta).

         5   JAKSO

      LOPPUSÄÄNNÖKSET

               29.

               Tämä suositus on osoitettu jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 27 päivänä marraskuuta 2013.

            Komission puolesta

         Viviane REDING

            Varapuheenjohtaja

      (1)  Neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS, tehty 13 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä (EYVL L 190, 18.7.2002, s. 1).

      (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/48/EU, annettu 22 päivänä lokakuuta 2013, oikeudesta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä sekä oikeudesta saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle osapuolelle ja pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin (EUVL L 294, 6.11.2013, s. 1).