title: Komission suositus (EU) 2016/2123, annettu 30 päivänä marraskuuta 2016, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/43/EY 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asevoimia ja hankintaviranomaisia koskevien yleisten siirtolupien soveltamisalan ja ehtojen yhdenmukaistamisesta (tiedoksiannettu numerolla C(2016) 7711)

text:
               3.12.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 329/101

         KOMISSION SUOSITUS (EU) 2016/2123,
   annettu 30 päivänä marraskuuta 2016,
   Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/43/EY 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asevoimia ja hankintaviranomaisia koskevien yleisten siirtolupien soveltamisalan ja ehtojen yhdenmukaistamisesta

         (tiedoksiannettu numerolla C(2016) 7711)

   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/43/EY (1) 5 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on julkaistava ainakin neljä yleistä siirtolupaa.

               (2)

               Yleiset siirtoluvat ovat direktiivillä 2009/43/EY käyttöönotetun yksinkertaistetun lupajärjestelmän keskeinen tekijä.

               (3)

               Jäsenvaltioiden julkaisemien yleisten siirtolupien soveltamisalan erot, siltä osin kuin on kyse soveltamisalaan kuuluvista puolustukseen liittyvistä tuotteista, ja näiden tuotteiden siirtoihin sovelletut poikkeavat ehdot voivat vaikeuttaa direktiivin 2009/43/EY täytäntöönpanoa ja sen yksinkertaistamistavoitteen saavuttamista. Jäsenvaltioiden julkaisemien yleisten siirtolupien nojalla tehtyjen siirtojen soveltamisalan ja ehtojen yhdenmukaistaminen on tärkeää, jotta voidaan varmistaa näiden lupien houkuttelevuus ja käyttö.

               (4)

               Direktiivin 2009/43/EY 14 artiklalla perustetussa komiteassa olevat jäsenvaltioiden edustajat ovat ehdottaneet, että jäsenvaltioiden julkaisemien yleisten siirtolupien nojalla tehtyjen siirtojen soveltamisalaa ja ehtoja voitaisiin yhdenmukaistaa antamalla komission suositus.

               (5)

               Tässä suosituksessa esitetyt suuntaviivat ovat tulosta jäsenvaltioiden kanssa käydyistä neuvotteluista, joissa käsiteltiin direktiivin 2009/43/EY 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asevoimia ja hankintaviranomaisia koskevan yleisen siirtoluvan, jäljempänä ’asevoimia koskeva yleinen siirtolupa’, soveltamisalan ja ehtojen yhdenmukaistamista.

               (6)

               Tätä suositusta pidetään jäsenvaltioiden asevoimia koskevien yleisten siirtolupien perustana. Tämän suosituksen 1.1 kohdassa olevassa puolustukseen liittyvien tuotteiden luettelossa esitetään vähimmäistason viitteellinen luettelo tuotteista, joiden osalta jäsenvaltiot sallivat siirrot asevoimia koskevan yleisen siirtolupansa nojalla. Tämä tarkoittaa sitä, että jäsenvaltioiden julkaisemassa asevoimia koskevassa yleisessä siirtoluvassa voidaan sallia myös sellaisten direktiivin 2009/43/EY liitteeseen sisältyvien puolustukseen liittyvien tuotteiden siirrot, joita ei luetella tässä suosituksessa.

               (7)

               Jäsenvaltiot muistuttavat, että niitä sitovat eurooppalaisen lainsäädännön, kuten neuvoston yhteisen kannan 2008/944/YUTP (2), mukaiset sitoumukset ja vientivalvontaan liittyvät kansainväliset sitoumukset.

               (8)

               Tätä suositusta sovelletaan direktiivin 2009/43/EY liitteessä säädettyyn Euroopan unionin yhteiseen puolustustarvikeluetteloon. Tätä suositusta päivitetään tarvittaessa Euroopan unionin yhteisen puolustustarvikeluettelon tulevien päivitysten huomioon ottamiseksi,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   1.   DIREKTIIVIN 2009/43/EY 5 ARTIKLAN 2 KOHDAN A ALAKOHDASSA TARKOITETTUJA ASEVOIMIA JA HANKINTAVIRANOMAISIA KOSKEVAT YLEISET SIIRTOLUVAT
   1.1   Direktiivin 2009/43/EY 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asevoimia ja hankintaviranomaisia koskevan yleisen siirtoluvan nojalla siirtoa varten kelpaavat puolustukseen liittyvät tuotteet

   Seuraavat ML-luokat alakohtineen muodostavat direktiivin 2009/43/EY liitteessä säädetyn puolustukseen liittyvien tuotteiden luettelon alaryhmän. Kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asevoimia ja hankintaviranomaisia koskevan yleisen siirtoluvan, jäljempänä ’asevoimia koskeva yleinen siirtolupa’, on mahdollistettava vähintään jäljempänä olevissa ML-luokissa täsmennettyjen puolustukseen liittyvien tuotteiden siirrot. Jäsenvaltiot voivat halutessaan sisällyttää asevoimia koskevaan yleiseen siirtolupaansa useampia ML-luokkia, jotka sisältävät puolustukseen liittyviä tuotteita.
   Luettelo vähintään katettavista ML-luokista:

               —

               ML 4. Alakohdat a ja b. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           Miinat

                           —

                           Rypäleammukset, räjähtävät pienoispommit ja tytärammukset sekä niitä varten erityisesti suunnitellut komponentit

                           —

                           Kiväärikranaatit ja käsikranaatit

                           —

                           Torpedot, torpedot ilman taistelukärkeä ja torpedojen rungot

                           —

                           Pommit

                           —

                           Ohjatut, ohjaamattomat ja muut ammukset (esim. raketit, ohjukset, MANPAD)

                           —

                           Jalkaväen räjähteet, (itse)kiinnittyvät räjähteet ja onteloräjähteet

                     Näiden aseiden osalta jätetään ulkopuolelle myös seuraavat:

                           —

                           Taistelukärjet ja räjähtävät panokset

                           —

                           Sytytyspanokset

                           —

                           Kohteen havaitsevat kärjet, ohjausjärjestelmät, maalinhakulaitteet

                           —

                           Yksittäiset rakettien vaiheet

                           —

                           Ilmakehään palaamaan suunnitellut alukset

                           —

                           Moottorit

                           —

                           Työntövoimavektorin ohjausjärjestelmät

                           —

                           Laukaisimet ja laukaisulaitteet

                           —

                           Asettamiseen, harhautukseen tai häirintään tarkoitetut järjestelmät

                           —

                           MANPAD-järjestelmiä varten erityisesti suunnitellut komponentit

               —

               ML 5. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           Vastatoimiin tarkoitetut tuotteet

                           —

                           Laitteet ja komponentit, jotka on jätetty saman yleisen siirtoluvan muiden luokkien ulkopuolelle.

               —

               ML 6. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           Valmiit ajoneuvot

                           —

                           Kori ja tykkitornit

                           —

                           Laitteet ja komponentit, jotka on jätetty saman yleisen siirtoluvan muiden luokkien ulkopuolelle.

               —

               ML 7. Alakohta g

               —

               ML 9. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           Täydelliset alukset ja sukellusveneet

                           —

                           Vedenalaiset havaintolaitteet ja niitä varten erityisesti suunnitellut komponentit

                           —

                           Ilmasta riippumattomat käyttövoimayksiköt sukellusveneisiin ja niitä varten erityisesti suunnitellut komponentit

                           —

                           Täydelliset rungot

                           —

                           Vastatoimivälineet

                           —

                           Laitteet ja komponentit, jotka on jätetty saman yleisen siirtoluvan muiden luokkien ulkopuolelle.

               —

               ML 10. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           Täydelliset ilma-alukset

                           —

                           Täydelliset miehittämättömät ilma-alukset sekä niitä varten erityisesti suunnitellut tai muunnetut komponentit

                           —

                           Rungot taistelulentokoneita ja taisteluhelikoptereita varten

                           —

                           Moottorit taistelulentokoneita varten

                           —

                           Laitteet ja komponentit, jotka on jätetty saman yleisen siirtoluvan muiden luokkien ulkopuolelle.

               —

               ML 11. Alakohta a. Ainoastaan seuraavat tarvikkeet:

                           —

                           Ohjaus- ja navigointilaitteet, lukuun ottamatta MANPADeja varten tarkoitettuja järjestelmiä tai MTCR I:ssä määriteltyjä järjestelmiä

                           —

                           Automaattiset johto- ja valvontajärjestelmät.

               —

               ML 13. Alakohdat c ja d.

               —

               ML 14. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta MANPAD-harjoituslaitteita.

               —

               ML 15. Alakohdat b, c, d ja e.

               —

               ML 16. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           MANPAD-järjestelmiin liittyvät tarvikkeet

                           —

                           Kaikki sellaisiin tarvikkeisiin liittyvät tuotteet, joiden vienti ei ole sallittua saman yleisen siirtoluvan nojalla

               —

               ML 17. Alakohdat a, b, d, e, j, k, l, m, n, o ja p. Kaikki tarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia:

                           —

                           Alakohta n: Testimallit jätetään ulkopuolelle, jos ne on erityisesti suunniteltu ML 4, 6, 9 tai 10:ssä täsmennettyjen tuotteiden kehittämiseen, samoin kuin komponentit, jotka on erityisesti suunniteltu näitä testimalleja varten.

               —

               ML 21. Alakohdat a ja b. Ainoastaan seuraavat tarvikkeet ja vain, jos ne on sallittu muissa luokissa yleisessä siirtoluvassa:

                           a)

                           ’Ohjelmistot’, jotka on erityisesti suunniteltu tai muunnettu seuraavia varten:

                                       1.

                                       Direktiivin 2009/43/EY liitteessä säädettyjen laitteiden käyttö tai ylläpito;

                           b)

                           Seuraavat muut kuin ML21:n a alakohdassa tarkoitetut erityiset ’ohjelmistot’:

                                       1.

                                       ’Ohjelmistot’, jotka on erityisesti suunniteltu sotilaskäyttöön ja erityisesti suunniteltu sotilasasejärjestelmien mallintamiseen, simulointiin tai arviointiin;

                                       4.

                                       ’Ohjelmistot’, jotka on erityisesti suunniteltu sotilaskäyttöön ja erityisesti suunniteltu johtamis-, viesti-, valvonta- ja tiedustelusovelluksiin (C3I) tai johtamis-, viesti-, valvonta-, tietokone- ja tiedustelusovelluksiin (C4I).

               —

               ML 22. Alakohta a. Kaikki teknologia lukuun ottamatta kehittämistä ja tuotantoa varten vaadittua teknologiaa ja vain, jos se on sallittu muissa luokissa samassa yleisessä siirtoluvassa.

         1.2   Ehdot, jotka on sisällytettävä asevoimia koskevaan yleiseen siirtolupaan

   Seuraava ehtoja koskeva luettelo ei ole tyhjentävä. Jäsenvaltioiden asevoimia koskevaan yleiseen siirtolupaan lisäämät muut ehdot eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa jäljempänä lueteltujen ehtojen kanssa tai heikentää niitä.

               —

               Maantieteellinen kattavuus: Euroopan talousalue (EU28 + Islanti ja Norja (3))

               —

               Uudelleensiirrot ETA:n sisällä sallitaan ilman ennakkovalvontaa; ainoastaan jälkiraportointia voidaan vaatia.

               —

               Asevoimia koskeva yleinen siirtolupa on tarkoitettu direktiivin 2009/43/EY 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen hyväksyttävien vastaanottajien loppukäyttöön. Myöhempää myyntiä, joka ei ole tiedossa siirtohetkellä, pidetään uutena vientinä. Uuden viennin osalta on vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä valvoa myöhemmästä sellaisesta myynnistä johtuvaa vientiä tai siirtoa, joka ei ollut tiedossa siirtohetkellä.

               —

               Asevoimia koskevan yleisen siirtoluvan mukaista jälkikäteisvalvontaa varten jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että toimittajat raportoivat asevoimia koskevan yleisen siirtoluvan käytöstä direktiivin 2009/43/EY 8 artiklan 3 kohdassa täsmennettyjen raportointia koskevien vähimmäisvaatimusten mukaisesti.

         2.   JATKOTOIMET
   Jäsenvaltioita kehotetaan panemaan tämä suositus täytäntöön viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2017.
   Jäsenvaltioita kannustetaan ilmoittamaan komissiolle kaikista tämän suosituksen täytäntöönpanemiseksi toteutetuista toimenpiteistä.
   3.   OSOITUS
   Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 30 päivänä marraskuuta 2016

            Komission puolesta

         Elżbieta BIEŃKOWSKA

            Komission jäsen

      (1)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/43/EY, annettu 6 päivänä toukokuuta 2009, yhteisön sisällä tapahtuvia puolustukseen liittyvien tuotteiden siirtoja koskevien ehtojen yksinkertaistamisesta (EUVL L 146, 10.6.2009, s. 1).

      (2)  Neuvoston yhteinen kanta 2008/944/YUTP, 8 päivänä joulukuuta 2008 sotilasteknologian ja puolustustarvikkeiden viennin valvontaa koskevien yhteisten sääntöjen määrittämisestä (EUVL L 335, 13.12.2008, s. 99).

      (3)  ETA:n sekakomitean päätökseen N:o 111/2013, annettu 14 päivänä kesäkuuta 2013 (EUVL L 318, 28.11.2013, s. 12), jolla pantiin direktiivin 2009/43/EY täytäntöön ETA-alueella, sisältyi nimenomaista mukauttamista koskeva teksti: ”Tätä direktiiviä ei sovelleta Liechtensteiniin”.


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52006SC0284

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Saksan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2005-2009  /* SEK/2006/0284 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 1.3.2006SEK(2006) 284 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTOSaksan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2005–2009(komission esittämä)PERUSTELUTTaustaHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Sopimusta on muutettu kerran, vuonna 2005. Muuttamisen yhteydessä todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen budjettipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelmat, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistetut ohjelmat vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetut) vakausohjelmat, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetut) lähentymisohjelmat). Saksa toimitti ensimmäisen vakausohjelmansa tammikuussa 1999. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 15 päivänä maaliskuuta 1999 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.Jäsenvaltioiden on näissä ohjelmissa ilmoitettava keskipitkän aikavälin tavoitteena oleva julkisen talouden rahoitusasema ja esiteltävä sen saavuttamiseksi ja säilyttämiseksi toteutettavat toimenpiteet sekä taustalla olevat taloutta koskevat oletukset. Keskipitkän aikavälin tavoite olisi tarkistetun sopimuksen mukaan eriytettävä jäsenvaltioittain, koska talouden tila ja julkisen talouden rahoitusasema ovat unionin eri jäsenvaltioissa erilaiset ja koska myös kestävyyteen kohdistuvat finanssipoliittiset riskit ovat erilaisia. Sopimukseen tehtyjen muiden tarkistusten mukaan olisi lisäksi saavutettava koko suhdannekierron ajaksi symmetrisempi lähestymistapa finanssipolitiikkaan tehostamalla budjettikuria taloudellisesti hyvinä aikoina. Samalla sellaiset suuret rakenneuudistukset, joilla on todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen, olisi otettava huomioon arvioitaessa, voidaanko keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeutusurasta väliaikaisesti poiketa.Komissio on tutkinut Saksan viimeksi toimittaman tarkistetun vakausohjelman. Se on tässä yhteydessä ottanut huomioon yksiköidensä syksyn 2005 talousennusteen, käytännesäännöt[2], yhteisesti sovitut menetelmät, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa, sekä vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvät talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja on jäljempänä esitetyn arvion perusteella antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi.Arviointi1.  Saksan hallitus hyväksyi viimeisimmän tarkistetun vakausohjelmansa ja toimitti sen neuvostolle ja komissiolle 22 päivänä helmikuuta 2006, ts. 12 viikkoa käytännesäännöissä vahvistetun määräajan (1 päivä joulukuuta) jälkeen. Saksan hallitus, joka oli astunut virkaan vuoden 2005 loppupuolella, antoi 22 päivänä helmikuuta 2006 liittovaltion vuoden 2006 talousarvioesityksen ja myös lakiesityksen yleisen alv-kannan korottamisesta 16 prosentista 19 prosenttiin 1 päivästä tammikuuta 2007. Ohjelma kattaa vuodet 2005–2009. Se vastaa pääpiirteissään mallirakennetta, joka on määritetty uusissa käytännesäännöissä vakaus- ja lähentymisohjelmille[3].2.  Neuvosto teki 21 päivänä tammikuuta 2003 päätöksen, jonka mukaan Saksalla oli liiallinen alijäämä, ja suositteli perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan mukaisesti, että liiallinen alijäämä on korjattava vuoteen 2004 mennessä. Komissio antoi joulukuussa 2004 neuvostolle tiedonannon ”Saksan ja Ranskan tilanteesta suhteessa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisiin velvoitteisiin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion jälkeen”. Tiedonannossa komissio totesi, että liiallisen alijäämän korjaamiselle asetettuna määräaikana olisi pidettävä vuotta 2005. Neuvosto yhtyi tähän näkemykseen tammikuussa 2005. Komissio on suositellut 1 päivänä maaliskuuta 2006, että neuvosto esittäisi Saksalle perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohdan mukaisen vaatimuksen, jonka mukaan sen on toteutettava liiallisen alijäämän korjaamisen edellyttämät toimenpiteet vuoteen 2007 mennessä. Joulukuussa 2004 toimitetusta, vuosien 2004–2008 tarkistetusta vakausohjelmasta 17 päivänä helmikuuta 2005 antamassaan lausunnossa neuvosto kehotti Saksaa ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että liiallinen alijäämä korjataan vuoteen 2005 mennessä, sopeuttamaan julkista taloutta vuoden 2005 jälkeisinä vuosina lähellä tasapainoa olevan rakenteellisen rahoitusaseman saavuttamiseksi ohjelmakauden loppuun mennessä ja jatkamaan erityisesti terveydenhuoltojärjestelmään liittyviä rakenneuudistuksia, joilla edistetään julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä.3.  BKT:n kasvu on ollut Saksassa kymmenen viime vuoden aikana 1,4 prosenttia vuodessa eli yli puoli prosenttiyksikköä euroalueen keskiarvoa vähemmän. Kasvupotentiaali on heikentynyt jatkuvasti tällä kaudella. Talouden toimeliaisuutta on tukenut vahva vienti, mutta sitä on haitannut heikko kotimainen kysyntä. Vuosikymmenen alun pitkän taantuman jälkeen kysyntä ja tuotanto kasvoivat vuonna 2004, mutta heikkenivät taas sen jälkeen. Koska myös uusien työpaikkojen luominen oli vähäistä, työttömyysaste kasvoi 9 ½ prosenttiin työvoimasta. Vuonna 2005 julkisen talouden alijäämä ylitti perustamissopimuksessa määrätyn 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen neljäntenä peräkkäisenä vuotena. Julkinen velka, joka oli noin 40 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1991, on ylittänyt perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuodesta 2002.4.  Ohjelman perustana olevan makrotalouden skenaarion mukaan kokonaistuotannon kasvu nopeutuu vuoden 2005 0,9 prosentista vuoden 2006 1,4 prosenttiin kotimaisen kysynnän elpyessä. Kasvun odotetaan hidastuvan 1 prosenttiin vuonna 2007 ja piristyvän sen jälkeen niin, että vuosien 2005–2009 keskimääräinen kasvu on 1½ prosenttia. Potentiaalisen kasvun ennustetaan nopeutuvan hieman ohjelmakauden loppuvuosina. Tuotantokuilu kapenee asteittain, mutta on edelleen negatiivinen ohjelman viimeisenä vuonna. Tähän kasvuprofiiliin vaikuttaa uuden koalitiohallituksen hyväksymä toimintapolitiikka. Saatavilla olevien tietojen perusteella viiteskenaario näyttää realistiselta vuoden 2006 osalta. Sen jälkeisiä vuosia tarkasteltaessa voidaan todeta, että keskeisen skenaarion ennusteet näyttävät jokseenkin optimistisilta. Ohjelman inflaatioennusteet vuodeksi 2006 näyttävät realistisilta, mutta myös ne saattavat olla optimistisia ohjelman loppuvuosien osalta.5.  Eurostatin toimittamien tietojen mukaan Saksan julkisen talouden alijäämä oli 3,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005. Nämä tiedot perustuvat Saksan neuvoston asetuksen (EY) N:o 3605/93 mukaisesti komissiolle 24 päivänä helmikuuta 2006 tekemään alustavaan ilmoitukseen. Tietojen laatua ei ole vielä arvioitu. Edellisessä tarkistetussa vakausohjelmassa vuodeksi 2005 asetettu tavoite oli 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen.6.  Ohjelmassa esitetyn julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian päätavoitteena on varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys. Tämän saavuttamiseksi ohjelmassa esitetään julkisen talouden vakauttamisen jatkamista sekä kasvua ja työllisyyttä koskevien edellytysten parantamista. Ohjelman mukaan liiallinen alijäämä korjataan vuoteen 2007 mennessä. Tarkistetussa ohjelmassa ennustetaan, että nimellisalijäämä on vuonna 2006 3,3 prosenttia ja vuonna 2007 2,5 prosenttia. Alijäämän ennustetaan supistuvan tämän jälkeen vuosittain 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja saavuttavan vuonna 2009 1½ prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkisen talouden sopeuttaminen on sekä tulo- että menoperusteista. Vuodesta 2006 alkaen toteutettavien useiden menoihin liittyvien lisätoimenpiteiden tarkoituksena on edistää kasvua. Näihin toimenpiteisiin kuuluvat T&K-toiminnan rahoitus, yritysten poistoja koskevien sääntöjen lieventäminen ja investoinnit liikenneinfrastruktuuriin. Vakauttamista tukevat puolestaan verohuojennusten leikkaukset, esimerkiksi omistusasuntojen verotuki poistuu. Ohjelmassa pidetään sosiaalimenojen hillitsemistä vakauttamisstrategian avaintekijänä. Osa näin saaduista säästöistä käytetään vuoteen 2007 mennessä sosiaaliturvamaksujen alentamisen rahoittamiseen. Sosiaaliturvamaksujen osuuden supistumisen, joka johtuu myös maksuperustan vähäisestä kasvusta, ennustetaan korvautuvan suurelta osin alv-kannan korotuksella vuonna 2007. Julkisten investointien osuuden BKT:stä arvioidaan säilyvän vakaana. Edelliseen tarkistettuun ohjelmaan verrattuna sopeutusura on pysynyt yleisesti ottaen samanlaisena. Alijäämäsuhteen odotetaan kuitenkin olevan kunakin vuonna noin 0,5 prosenttiyksikköä suurempi ja vuonna 2006 tätäkin suurempi.7.  Liiallisen alijäämän korjaaminen vuoteen 2007 mennessä merkitsee ohjelman mukaan sitä, että rakenteellinen rahoitusasema (ts. suhdannetasoitettu rahoitusasema pois lukien kertaluonteiset ja väliaikaiset toimenpiteet) paranee kumulatiivisesti enemmän kuin yhden prosenttiyksikön suhteessa BKT:hen vuosina 2006–2007. Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen rahoitusaseman suunnitellaan paranevan ohjelmakauden aikana vuosittain keskimäärin noin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, vaikkakin hieman vähemmän vuosina 2008–2009. Ohjelmassa asetetaan julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi rakenteellinen tasapaino, jota ei kuitenkaan pyritä saavuttamaan ohjelmakauden aikana. Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (noin 1¾ prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen) vaativampi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Keskipitkän aikavälin tavoite sijoittuu euroalueen jäsenvaltioille ja ERM II -jäsenvaltioille vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä asetetulle vaihteluvälille ja se on myös hieman vaativampi kuin mitä julkinen velka suhteessa BKT:hen ja potentiaalisen tuotannon keskimääräinen kasvu edellyttäisivät pitkällä aikavälillä.8.  Julkisen talouden toteutumaan vuonna 2006 kohdistuvien riskien katsotaan olevan tasapainossa. Julkisen talouden toteutuma voi kuitenkin olla vuodesta 2007 alkaen ohjelmassa ennustettua heikompi. Sosiaalimenojen hillitseminen, jota ei selvitetä yksityiskohtaisesti ohjelmassa mutta jonka odotetaan muodostavan keskeisen tekijän julkisen talouden sopeuttamisessa, riippuu suunnitelmien määrätietoisesta toteuttamisesta, kuten kokemus osoittaa. Sosiaalimenot ovat olleet yksi tärkeimmistä syistä siihen, miksi aikaisemmissa ohjelmissa asetetut julkisen talouden tavoiterajat ovat ylittyneet. Julkisen talouden tavoitteet olisivat vaarassa, jos sosiaaliturvamaksujen alentaminen toteutettaisiin suunnitelmien mukaan saavuttamatta vastaavia menotavoitteita. Lisäksi heikko kasvu saattaisi merkitä riittämättömiä tuloja. Niitä olisi vaikea korvata menojen lisäsupistuksilla, jotta pysyttäisiin suunnitellulla alijäämäuralla. Ohjelmassa esitetään myös yhtiöverojärjestelmän uudistamista vuoteen 2008 mennessä sekä sairausvakuutusten ja pitkäaikaishoidon vakuutusten uudistamista. Vaikka näillä uudistuksilla on mahdollisesti myönteisiä vaikutuksia talouteen ja talousarvioon, niillä voi olla kielteinen vaikutus alijäämään lyhyellä aikavälillä.9.  Tämän riskinarvioinnin perusteella näyttää siltä, että ohjelmassa hahmoteltu finanssipolitiikan viritys riittää liiallisen alijäämän korjaamiseen vuoteen 2007 mennessä. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että se ei tarjoa riittävää varmuusmarginaalia sen varmistamiseksi, että alijäämä ei ylitä ennen ohjelmakauden toiseksi viimeistä vuotta 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa. Liiallisen alijäämän korjaamista seuraavina vuosina vauhti, jolla julkista taloutta sopeutetaan ohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi, on suurelta osin vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että euroalueella ja ERM II -jäsenvaltioissa rakenteellista rahoitusasemaa olisi parannettava vuosittain vähimmäismäärällä, jonka ohjeena on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono.10.  Velkasuhteen arvioidaan kasvaneen 67½ prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005, mikä ylittää perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa ennustetaan, että velkasuhde kasvaa noin 69 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006 ja supistuu sen jälkeen 67 prosenttiin ohjelmakauden lopussa. Velkasuhteen kehitys ei ehkä ole niin suotuisaa kuin ohjelmassa on ennustettu, kun otetaan huomioon edellä mainitut julkisen talouden tavoitteisiin liittyvät riskit. Tämän riskinarvioinnin perusteella saattaa olla niin, että velkasuhde ei supistu riittävästi kohti viitearvoa.11.  Riskit, joita Saksan julkisen talouden kestävyyteen kohdistuu ennustettujen väestön ikääntymisestä aiheutuvien julkisten menojen vuoksi, vaikuttavat kohtalaisilta[4]. Edellisinä vuosina toteutetut rakenneuudistukset ja erityisesti eläkeuudistus ovat auttaneet hillitsemään julkisten menojen tulevaa kasvua. Ohjelmassa mainitaan lisäksi suunnitelma korottaa lakisääteistä eläkeikää kahdella vuodella 67 vuoteen asteittain vuosina 2012–2029. Lisäksi aiotaan tarkistaa eläkemenojen laskentajärjestelmää menojen supistamiseksi ajan mittaan. Ohjelmassa ei kuitenkaan esitetä toteuttamissuunnitelmaa. Ohjelmassa mainitaan terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon järjestelmien rakenneuudistukset, mutta niitä ei selvitetä yksityiskohtaisemmin. Kun otetaan huomioon nykyinen suuri rakenteellinen alijäämä ja se, että julkinen bruttovelka ylittää tällä hetkellä perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, julkisen talouden vakauttaminen on toteutettava ohjelmakauden aikana määrätietoisesti pitkän aikavälin kestävyyteen kohdistuvien riskien vähentämiseksi.12.  Julkista taloutta koskevat suunnitellut toimenpiteet ovat pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisia. Saksa aikoo toteuttaa erityisesti useita rakenneuudistuksia parantaakseen julkisen talouden kestävyyttä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Jos sosiaaliturvajärjestelmiin liittyviä menoja hillitään suunnitelmien mukaan, julkisten menojen rakenne suosisi kasvua edistäviä menoluokkia Lissabonin strategian mukaisesti.13.  Saksan 7 päivänä joulukuuta 2005 toimittamassa uudistetun kasvua ja työllisyyttä koskevan Lissabonin strategian mukaisessa kansallisessa uudistusohjelmassa esitetään kuusi keskeistä haastetta: osaamisyhteiskunta; markkinoiden toiminta ja kilpailukyky; liiketoimintaympäristö; julkisen talouden kestävyys (mukaan lukien kestävä kasvu ja sosiaaliturva); ekologinen innovointi ja työmarkkinoiden uudelleen suuntaaminen. Vakausohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimenpiteet ovat yleisesti ottaen johdonmukaisia kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien kanssa. Kansallisessa uudistusohjelmassa määritettyjen toimien vaikutukset julkiseen talouteen on otettu suurelta osin huomioon vakausohjelmaan sisältyvissä julkisen talouden ennusteissa. Kansallisen uudistusohjelman sisällön lisäksi vakausohjelmassa esitetään, että liittovaltiojärjestelmän uudistuksen osana vakaus- ja kasvusopimuksesta mahdollisesti johtuvat sanktiot kohdistettaisiin tietyn kaavan mukaan hallinnon eri tasoille. Tämä määräys lisättäisiin Saksan perustuslakiin.Edellä esitetyn arvioinnin perusteella hallituksen julkisen talouden vakauttamiselle ohjelmassa antama etusija on tervetullut, mutta julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen ja pitkän aikavälin kestävyyteen liittyy riskejä. Kun otetaan huomioon myös komission 1 päivänä maaliskuuta 2006 antama suositus perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohdan mukaiseksi neuvoston päätökseksi, Saksan olisi aiheellista:-  varmistaa suunniteltu rakenteellinen sopeutus, joka on kumulatiivisesti vähintään yksi prosenttiyksikkö vuosina 2006–2007, julkisen talouden alijäämän saattamiseksi mahdollisimman nopeasti realistisella ja kestävällä tavalla alle 3 prosentin suhteessa BKT:hen viimeistään vuoteen 2007 mennessä;-  saavuttaa nopeasti keskipitkän aikavälin tavoite supistamalla rakenteellista rahoitusasemaa vähintään 0,5 prosenttiyksikköä vuodessa liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen. Tavoitteeseen olisi pyrittävä erityisesti hillitsemällä menoja suunnitellusti ja määrätietoisesti, jotta sosiaaliturvamaksuja voidaan alentaa suunnitelmien mukaisesti, ja varmistamalla, että ilmoitettu yritysverotuksen uudistus ei vaaranna julkisen talouden vakauttamista;-  toteuttaa suunnitelmat kansallisten julkisen talouden instituutioiden vahvistamiseksi, jotta varmistetaan julkista taloutta koskevien tavoitteiden saavuttaminen kaikilla hallinnon tasoilla.Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTOSaksan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2005–2009EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[5] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ANTAA SEURAAVAN LAUSUNNON:14.  Neuvosto tutki [14 päivänä maaliskuuta 2006] Saksan tarkistetun vakausohjelman.15.  BKT:n kasvu on ollut kymmenen viime vuoden aikana 1,4 prosenttia vuodessa eli yli puoli prosenttiyksikköä euroalueen keskiarvoa vähemmän. Kasvupotentiaali on heikentynyt jatkuvasti tällä kaudella. Talouden toimeliaisuutta on tukenut vahva vienti, mutta sitä on haitannut heikko kotimainen kysyntä. Vuosikymmenen alun pitkän taantuman jälkeen kysyntä ja kokonaistuotanto olivat suurimmillaan lyhyen ajan vuonna 2000 ja myös vuonna 2004, mutta heikkenivät taas sen jälkeen. Koska myös uusien työpaikkojen luominen oli vähäistä, työttömyysaste kasvoi 9 ½ prosenttiin työvoimasta. Vuonna 2005 julkisen talouden alijäämä ylitti perustamissopimuksessa määrätyn 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen neljäntenä peräkkäisenä vuotena. Julkinen velka, joka oli noin 40 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1991, on ylittänyt perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuodesta 2002.16.  Neuvosto teki 21 päivänä tammikuuta 2003 päätöksen, jonka mukaan Saksalla oli liiallinen alijäämä, ja suositteli perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan mukaisesti, että liiallinen alijäämä on korjattava vuoteen 2004 mennessä. Komissio antoi joulukuussa 2004 neuvostolle tiedonannon ”Saksan ja Ranskan tilanteesta suhteessa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisiin velvoitteisiin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion jälkeen”. Tiedonannossa komissio totesi, että liiallisen alijäämän korjaamiselle asetettuna määräaikana olisi pidettävä vuotta 2005. Neuvosto yhtyi tähän näkemykseen tammikuussa 2005. Neuvosto päätti [14 päivänä maaliskuuta 2006] esittää Saksalle perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohdan mukaisen vaatimuksen, jonka mukaan sen on korjattava liiallisen alijäämän tilanne vuoteen 2007 mennessä. Joulukuussa 2004 toimitetusta, vuosien 2004–2008 tarkistetusta vakausohjelmasta 17 päivänä helmikuuta 2005 antamassaan lausunnossa neuvosto kehotti Saksaa ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että liiallinen alijäämä korjataan vuoteen 2005 mennessä, sopeuttamaan julkista taloutta vuoden 2005 jälkeisinä vuosina lähellä tasapainoa olevan rakenteellisen rahoitusaseman saavuttamiseksi ohjelmakauden loppuun mennessä ja jatkamaan erityisesti terveydenhuoltojärjestelmään liittyviä rakenneuudistuksia, joilla edistetään julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä.17.  Eurostatin toimittamien tietojen mukaan Saksan julkisen talouden alijäämä oli 3,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005. Nämä tiedot perustuvat Saksan neuvoston asetuksen (EY) N:o 3605/93 mukaisesti komissiolle 24 päivänä helmikuuta 2006 tekemään alustavaan ilmoitukseen. Tietojen laatua ei ole vielä arvioitu. Edellisessä tarkistetussa vakausohjelmassa vuodeksi 2005 asetettu tavoite oli 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen.18.  Saksa toimitti tarkistetun vakausohjelman 22 päivänä helmikuuta 2006. Ohjelma kattaa vuodet 2005–2009. Se vastaa pääpiirteissään mallirakennetta, joka on määritetty uusissa käytännesäännöissä vakaus- ja lähentymisohjelmille[6].19.  Ohjelman perustana olevan makrotalouden skenaarion mukaan kokonaistuotannon kasvu nopeutuu vuoden 2005 0,9 prosentista vuoden 2006 1,4 prosenttiin kotimaisen kysynnän elpyessä. Kasvun odotetaan hidastuvan 1 prosenttiin vuonna 2007 ja piristyvän sen jälkeen niin, että vuosien 2005–2009 keskimääräinen kasvu on 1½ prosenttia. Tähän kasvuprofiiliin vaikuttaa uuden koalitiohallituksen hyväksymä toimintapolitiikka. Saatavilla olevien tietojen perusteella viiteskenaario näyttää realistiselta vuoden 2006 osalta. Sen jälkeisiä vuosia tarkasteltaessa voidaan todeta, että keskeisen skenaarion ennusteet näyttävät jokseenkin optimistisilta. Ohjelman inflaatioennusteet vuodeksi 2006 näyttävät realistisilta, mutta ne saattavat olla optimistisia ohjelman loppuvuosien osalta.20.  Ohjelmassa esitetyn julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian päätavoitteena on varmistaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys. Tämän saavuttamiseksi ohjelmassa esitetään julkisen talouden vakauttamisen jatkamista sekä kasvua ja työllisyyttä koskevien edellytysten parantamista. Ohjelman mukaan liiallinen alijäämä korjataan vuoteen 2007 mennessä. Tarkistetussa ohjelmassa ennustetaan, että nimellisalijäämä on vuonna 2006 3,3 prosenttia ja vuonna 2007 2½ prosenttia. Alijäämän ennustetaan supistuvan tämän jälkeen vuosittain 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja saavuttavan vuonna 2009 1½ prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkisen talouden sopeuttaminen on sekä tulo- että menoperusteista. Ohjelmassa pidetään sosiaalimenojen hillitsemistä vakauttamisstrategian avaintekijänä. Tulopuolella verojen osuuden kasvu korvautuu suurelta osin sosiaaliturvamaksujen osuuden supistumisella. Julkisten investointien osuuden BKT:stä arvioidaan säilyvän vakaana. Edelliseen tarkistettuun ohjelmaan verrattuna sopeutusura on pysynyt yleisesti ottaen samanlaisena. Edelliseen tarkistettuun ohjelmaan verrattuna alijäämäsuhteen odotetaan kuitenkin olevan kunakin vuonna noin 0,5 prosenttiyksikköä suurempi ja vuonna 2006 tätäkin suurempi.21.  Liiallisen alijäämän korjaaminen vuoteen 2007 mennessä merkitsee ohjelman mukaan sitä, että rakenteellinen rahoitusasema (ts. suhdannetasoitettu rahoitusasema pois lukien kertaluonteiset ja väliaikaiset toimenpiteet) paranee kumulatiivisesti enemmän kuin yhden prosenttiyksikön vuosina 2005–2007. Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen rahoitusaseman suunnitellaan paranevan ohjelmakauden aikana vuosittain keskimäärin noin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, vaikkakin hieman vähemmän vuosina 2008–2009. Ohjelmassa asetetaan julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi rakenteellinen tasapaino, jota ei kuitenkaan pyritä saavuttamaan ohjelmakauden aikana. Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (noin 1¾ prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen) vaativampi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Keskipitkän aikavälin tavoite sijoittuu euroalueen jäsenvaltioille ja ERM II -jäsenvaltioille vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä asetetulle vaihteluvälille ja se on myös hieman vaativampi kuin mitä julkinen velka suhteessa BKT:hen ja potentiaalisen tuotannon keskimääräinen kasvu edellyttäisivät pitkällä aikavälillä.22.  Julkisen talouden toteutumaan vuonna 2006 kohdistuvien riskien katsotaan olevan tasapainossa. Julkisen talouden toteutuma voi kuitenkin olla vuodesta 2007 alkaen ohjelmassa ennustettua heikompi. Sosiaalimenojen hillitseminen, jota ei selvitetä yksityiskohtaisesti ohjelmassa mutta jonka odotetaan muodostavan keskeisen tekijän julkisen talouden sopeuttamisessa, riippuu suunnitelmien määrätietoisesta toteuttamisesta, kuten kokemus osoittaa. Sosiaalimenot ovat olleet yksi tärkeimmistä syistä siihen, miksi aikaisemmissa ohjelmissa asetetut julkisen talouden tavoiterajat ovat ylittyneet. Julkisen talouden tavoitteet olisivat vaarassa, jos sosiaaliturvamaksujen alentaminen toteutettaisiin suunnitelmien mukaan saavuttamatta vastaavia menotavoitteita. Lisäksi heikko kasvu saattaisi merkitä riittämättömiä tuloja. Niitä olisi vaikea korvata menojen lisäsupistuksilla, jotta pysyttäisiin suunnitellulla alijäämäuralla. Ohjelmassa esitetään myös yhtiöverojärjestelmän uudistamista vuoteen 2008 mennessä sekä sairausvakuutusten ja pitkäaikaishoidon vakuutusten uudistamista. Vaikka näillä uudistuksilla on mahdollisesti myönteisiä vaikutuksia talouteen ja talousarvioon, niillä voi olla kielteinen vaikutus alijäämään lyhyellä aikavälillä.23.  Tämän riskinarvioinnin perusteella näyttää siltä, että ohjelmassa hahmoteltu finanssipolitiikan viritys riittää liiallisen alijäämän korjaamiseen vuoteen 2007 mennessä. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että se ei tarjoa riittävää varmuusmarginaalia sen varmistamiseksi, että alijäämä ei ylitä ennen ohjelmakauden toiseksi viimeistä vuotta 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa. Liiallisen alijäämän korjaamista seuraavina vuosina vauhti, jolla julkista taloutta sopeutetaan ohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi, on suurelta osin vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että euroalueella ja ERM II -jäsenvaltioissa rakenteellista rahoitusasemaa olisi parannettava vuosittain vähimmäismäärällä, jonka ohjeena on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono.24.  Velkasuhteen arvioidaan kasvaneen 67½ prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005, mikä ylittää perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa ennustetaan, että velkasuhde kasvaa noin 69 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006 ja supistuu sen jälkeen 67 prosenttiin ohjelmakauden lopussa. Velkasuhteen kehitys ei ehkä ole niin suotuisaa kuin ohjelmassa on ennustettu, kun otetaan huomioon edellä mainitut julkisen talouden tavoitteisiin liittyvät riskit. Tämän riskinarvioinnin perusteella saattaa olla niin, että velkasuhde ei supistu riittävästi kohti viitearvoa.25.  Riskit, joita Saksan julkisen talouden kestävyyteen kohdistuu ennustettujen väestön ikääntymisestä aiheutuvien julkisten menojen vuoksi, vaikuttavat kohtalaisilta[7]. Edellisinä vuosina toteutetut rakenneuudistukset ja erityisesti eläkeuudistus ovat auttaneet hillitsemään julkisten menojen tulevaa kasvua. Kun otetaan huomioon nykyinen suuri rakenteellinen alijäämä ja se, että julkinen bruttovelka ylittää tällä hetkellä perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, julkisen talouden vakauttaminen on toteutettava ohjelmakauden aikana määrätietoisesti pitkän aikavälin kestävyyteen kohdistuvien riskien vähentämiseksi.26.  Julkista taloutta koskevat suunnitellut toimenpiteet ovat pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisia. Saksa aikoo toteuttaa erityisesti useita rakenneuudistuksia parantaakseen julkisen talouden kestävyyttä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Jos sosiaaliturvajärjestelmiin liittyviä menoja hillitään suunnitelmien mukaan, julkisten menojen rakenne suosisi kasvua edistäviä menoluokkia Lissabonin strategian mukaisesti.27.  Saksan 7 päivänä joulukuuta 2005 toimittamassa uudistetun kasvua ja työllisyyttä koskevan Lissabonin strategian mukaisessa kansallisessa uudistusohjelmassa esitetään kuusi keskeistä haastetta: osaamisyhteiskunta; markkinoiden toiminta ja kilpailukyky; liiketoimintaympäristö; julkisen talouden kestävyys (mukaan lukien kestävä kasvu ja sosiaaliturva); ekologinen innovointi ja työmarkkinoiden uudelleen suuntaaminen. Vakausohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimenpiteet ovat yleisesti ottaen johdonmukaisia kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien kanssa. Kansallisessa uudistusohjelmassa määritettyjen toimien vaikutukset julkiseen talouteen on otettu suurelta osin huomioon vakausohjelmaan sisältyvissä julkisen talouden ennusteissa. Kansallisen uudistusohjelman sisällön lisäksi vakausohjelmassa esitetään, että liittovaltiojärjestelmän uudistuksen osana vakaus- ja kasvusopimuksesta mahdollisesti johtuvat sanktiot kohdistettaisiin tietyn kaavan mukaan hallinnon eri tasoille. Tämä määräys lisättäisiin Saksan perustuslakiin.Edellä esitetyn arvioinnin perusteella neuvosto katsoo, että hallituksen julkisen talouden vakauttamiselle ohjelmassa antama etusija on tervetullut, mutta huomauttaa, että julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen ja pitkän aikavälin kestävyyteen liittyy riskejä. Ottaen huomioon myös neuvoston [14 päivänä maaliskuuta 2006] tekemän perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohdan mukaisen päätöksen neuvosto kehottaa Saksaa:-  varmistamaan suunniteltu rakenteellinen sopeutus, joka on kumulatiivisesti vähintään yksi prosenttiyksikkö vuosina 2006–2007, julkisen talouden alijäämän saattamiseksi mahdollisimman nopeasti realistisella ja kestävällä tavalla alle 3 prosentin suhteessa BKT:hen viimeistään vuoteen 2007 mennessä;-  saavuttamaan nopeasti keskipitkän aikavälin tavoite supistamalla rakenteellista rahoitusasemaa vähintään 0,5 prosenttiyksikköä liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen. Tavoitteeseen olisi pyrittävä erityisesti hillitsemällä menoja suunnitellusti ja määrätietoisesti, jotta sosiaaliturvamaksuja voidaan alentaa suunnitelmien mukaisesti, ja varmistamalla, että ilmoitettu yritysverotuksen uudistus ei vaaranna julkisen talouden vakauttamista;-  toteuttamaan suunnitelmat kansallisten julkisen talouden instituutioiden vahvistamiseksi, jotta varmistetaan julkista taloutta koskevien tavoitteiden saavuttaminen kaikilla hallinnon tasoilla.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |BKT:n määrä (muutos, %) | VO helmikuu 2006 | 1,6 | 0,9 | 1½ | 1 | 1¾ | 1¾ |KOM marraskuu 20056 | 1,6 | 0,8 | 1,2 | 1,6 | -- | -- |VO joulukuu 2004 | 1,8 | 1,7 | 0,75 | 2 | 2 | -- |YKHI-inflaatio (%) | VO helmikuu 2006 | -- | -- | -- | -- | -- | -- |KOM marraskuu 2005 | 1,8 | 2,0 | 1,6 | 1,1 | -- | -- |VO joulukuu 2004 | -- | -- | -- | -- | -- | -- |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | VO helmikuu 20061 | -0,6 | -0,9 | -0,7 | -1,1 | -0,7 | -0,4 |KOM marraskuu 20055 | -0,6 | -0,9 | -0,8 | -0,4 | -- | -- |VO joulukuu 20041 | -1,2 | -0,9 | -0,7 | -0,3 | -0,0 | -- |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO helmikuu 2006 | -3,7 | -3,3 | -3,3 | -2½ | -2 | -1½ |KOM marraskuu 2005 | -3,7 | -3,9 | -3,7 | -3,3 | -- | -- |VO joulukuu 2004 | -3¾ | -2,9 | -2½ | -2 | -1½ | -- |Perusjäämä (% suhteessa BKT:hen) | VO helmikuu 2006 | -0,8 | -0,5 | -0,5 | 0,5 | 1¼ | 1½ |KOM marraskuu 2005 | -0,8 | -0,9 | -0,9 | -0,4 | -- | -- |VO joulukuu 2004 | -0,5 | 0 | 0,5 | 1½ | 2 | -- |Suhdannetasoitettu rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO helmikuu 20061 | -3,4 | -2,9 | -2,9 | -1,8 | -1,5 | -1,1 |KOM marraskuu 2005 | -3,3 | -3,2 | -3,2 | -3,0 | -- | -- |VO joulukuu 20041 | -3,0 | -2,4 | -1,9 | -1,6 | -1,3 | -- |Rakenteellinen rahoitusasema2 (% suhteessa BKT:hen) | VO helmikuu 20063 | -3,4 | -3,0 | -2,9 | -1,8 | -1,5 | -1,1 |KOM marraskuu 20054 | -3,3 | -3,2 | -3,2 | -3,0 | -- | -- |VO joulukuu 2004 | --. | -- | -- | -- | -- | -- |Julkisen talouden bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | VO helmikuu 2006 | 65,5 | 67½ | 69 | 68½ | 68 | 67 |KOM marraskuu 20057 | 66,4 | 68,6 | 70,0 | 71,4 | -- | -- |VO joulukuu 20047 | 65½ | 66 | 66 | 65½ | 65 | -- |Huom. 1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. 2 (Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä. 3 Ohjelman mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005). 4 Komission yksiköiden syksyn 2005 talousennusteen mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet. 5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 1,1 prosenttia vuonna 2004, 1,1 prosenttia vuonna 2005, 1,1 prosenttia vuonna 2006 ja 1,2 prosenttia vuonna 2007. 6 Ensiarvioiden mukaan kasvu oli 0,9 prosenttia vuonna 2005. Komission yksiköiden 21 päivänä helmikuuta 2006 päivätyn väliennusteen mukaan kasvu on 1,5 prosenttia vuonna 2006. 7 Suhdeluku laskettiin käyttäen BKT-sarjaa sekä vanhaa menetelmää, jossa välilliset rahoituspalvelut (FISIM) kohdennetaan käyttäjäsektoreihin. Tämän vuoksi tietoja ei voida suoraan verrata toisiinsa. Lähde: Vakausohjelma (VO); komission yksiköiden syksyn 2005 talousennusteet (KOM), jotka perustuvat ennen uuden hallituksen virkaanastumista marraskuussa 2005 voimassa olleisiin politiikkoihin; komission yksiköiden laskelmat. |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Asiakirjat, joihin tässä tekstissä viitataan, ovat saatavilla Internet-osoitteessa: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] ”Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet”, hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11. lokakuuta 2005.[3] Edellisvuosien tapaan tarkistettuun ohjelmaan sisältyy ainoastaan pyöristettyjä numerotietoja ja joskus kausikeskiarvoja ohjelmakauden loppuvuosiksi. Ohjelmasta puuttuu kuitenkin joitakin pakollisia ja vapaaehtoisia tietoja, jotka olisi uusien käytännesääntöjen mukaan annettava (erityisesti puuttuvat tiedot työttömyydestä, sektorikohtaisista rahoitusasemista ja verotulojen jakaumasta).[4] Yksityiskohtaisia tietoja pitkän aikavälin kestävyydestä on komission yksiköiden tekemässä ohjelman teknisessä arvioinnissa (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).[5] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Asiakirjat, joihin tässä lausunnossa viitataan, ovat saatavilla Internet-osoitteessa http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Edellisvuosien tapaan tarkistettuun ohjelmaan sisältyy ainoastaan pyöristettyjä numerotietoja ja joskus kausikeskiarvoja ohjelmakauden loppuvuosiksi. Ohjelmasta puuttuu kuitenkin joitakin pakollisia ja vapaaehtoisia tietoja, jotka olisi uusien käytännesääntöjen mukaan annettava (erityisesti puuttuvat tiedot työttömyydestä, sektorikohtaisista rahoitusasemista ja verotulojen jakaumasta).[7] Yksityiskohtaisia tietoja pitkän aikavälin kestävyydestä on komission yksiköiden tekemässä ohjelman teknisessä arvioinnissa (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston suositus, annettu 18 päivänä joulukuuta 2006 , koulutukseen liittyvästä valtioiden rajat ylittävästä liikkuvuudesta yhteisössä: Liikkuvuutta koskeva eurooppalainen laatuperuskirja   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               30.12.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 394/5

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON SUOSITUS,

   annettu 18 päivänä joulukuuta 2006,
   koulutukseen liittyvästä valtioiden rajat ylittävästä liikkuvuudesta yhteisössä: Liikkuvuutta koskeva eurooppalainen laatuperuskirja
   (2006/961/EY)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 149 artiklan 4 kohdan ja 150 artiklan 4 kohdan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (3),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Koulutukseen liittyvä liikkuvuus on olennainen osa henkilöiden vapaata liikkuvuutta –perustamissopimuksen suojaama perusvapaus — ja yksi Euroopan unionin päätavoitteista yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alalla, joka perustuu yhteisiin arvoihin ja moninaisuuden kunnioittamiseen. Se on keskeinen väline todellisen eurooppalaisen elinikäisen oppimisen alueen luomisessa, työllisyyden parantamisessa ja köyhyyden vähentämisessä sekä aktiivisen Euroopan kansalaisuuden kehittämisessä.

               (2)

               Liikkuvuus lähentää kansalaisia ja lisää keskinäistä ymmärtämystä. Se edistää solidaarisuutta, ajatustenvaihtoa ja Euroopan muodostavien eri kulttuurien parempaa tuntemusta; siten liikkuvuus edistää taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta.

               (3)

               Koulutukseen liittyvän eurooppalaisen liikkuvuuden ja koulutusalan vaihtotoiminnan tehostaminen sekä tapahtumat, kuten työntekijöiden liikkuvuuden teemavuosi 2006, ovat tärkeässä asemassa pyrittäessä Lissabonin tavoitteeseen tehdä Euroopasta innovatiivisin ja kilpailukykyisin tietoon perustuva talous vuoteen 2010 mennessä.

               (4)

               Parempien puitteiden tarjoaminen koulutukseen liittyvälle liikkuvuudelle Euroopan unionissa edistää tietoon perustuvan talouden toteutumista, mikä on jäsenvaltioissa olennaisen tärkeää työllisyyden, kestävän kehityksen, tutkimuksen ja innovaatioiden luomisen kannalta.

               (5)

               Koulutusjärjestelmien laadun ja tehokkuuden parantaminen Euroopassa edellyttää, että kaikki sidosryhmät, mukaan lukien viranomaiset, tehostavat Euroopan unionin sisäiseen liikkuvuuteen kohdistuvia tukitoimiaan.

               (6)

               Opiskelijoiden, koulutuksessa olevien, vapaaehtoisten, opettajien ja kouluttajien liikkuvuudesta Euroopan yhteisössä 10 päivänä heinäkuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston suositus 2001/613/EY (4) oli ensimmäinen suositus, jolla pyrittiin helpottamaan liikkuvuuteen kannustavia yhteisön toimia.

               (7)

               Mainitun suosituksen III a kohdan mukaisesti komission perustaman asiantuntijaryhmän työssä ja ensimmäisessä seurantaraportissa tuodaan kyllä esiin sekä kansallisella että Euroopan tasolla saavutettu edistys koulutukseen liittyvässä liikkuvuudessa, mutta osoitetaan myös tarve kiinnittää huomiota liikkuvuuden määrällisen lisäämisen ohella erityisesti sen laadun parantamiseen.

               (8)

               Tavoitteeseen voidaan pyrkiä muun muassa antamalla suosituksen muodossa liikkuvuutta koskeva laatuperuskirja, jossa esitetään joukko alaa koskevia periaatteita, joiden täytäntöönpano on vapaaehtoista.

               (9)

               Liikkuvuutta koskevassa eurooppalaisessa laatuperuskirjassa, jäljempänä ’peruskirja’, olisi otettava huomioon myös vammaisten henkilöiden ja muita heikommassa asemassa olevien ryhmien erityistarpeet.

               (10)

               Peruskirjan olisi myötävaikutettava koulutusvaihdon lisäämiseen, helpotettava yleissivistävien tai ammatillisten koulutusjaksojen tunnustamista sekä tutkintojen ja pätevyyksien tunnustamista ja lisättävä keskinäistä luottamusta asiaan liittyvien viranomaisten, organisaatioiden ja kaikkien liikkuvuuden kanssa tekemisissä olevien sidosryhmien välisen yhteistyön parantamiseksi ja vahvistamiseksi. Lainojen, apurahojen ja sosiaaliturvaetuuksien siirrettävyyteen olisi kiinnitettävä huomiota.

               (11)

               Tällä peruskirjalla on tarkoitus täydentää, mutta ei korvata, opiskelua koskevassa Erasmus-peruskirjassa esitettyjä erityismääräyksiä.

               (12)

               Lähtömaiden ja vastaanottavien maiden viranomaisten olisi annettava peruskirja perusviiteasiakirjana kaikille opiskelijoille ja koulutettaville sekä organisaatioille ja sidosryhmille, jotka ovat tekemisissä liikkuvuuden kanssa, vastaanottajien omalla kielellä.

               (13)

               Liikkuvuudesta saatavat edut riippuvat suuresti käytännön järjestelyiden laadusta; tiedottamisesta, valmistelusta, tuesta, sekä osallistujien opinto- ja koulutusjaksojen aikana hankkiman kokemuksen ja pätevyyden tunnustamisesta. Liikkuvuuteen liittyvät ihmiset ja organisaatiot voivat parantaa huomattavasti sen arvoa huolellisen suunnittelun ja asianmukaisen arvioinnin avulla.

               (14)

               Europass (5) on erityisen hyödyllinen väline kehitettäessä liikkuvuutta tukevaa avoimuutta ja opintojen tunnustamista.

               (15)

               On suotavaa, että peruskirjassa vahvistettuja periaatteita ei sovelleta pelkästään liikkuvuusjaksoon, vaan myös sitä edeltäviin ja seuraaviin jaksoihin.

               (16)

               Ennalta olisi laadittava opintosuunnitelma. Lisäksi osallistujien yleinen valmistautuminen on tarpeen, ottaen huomioon kielellisen valmistautumisen. Toimivaltaisten viranomaisten ja organisaatioiden olisi annettava tässä apua.

               (17)

               Kaikki hallinnolliset ja rahoitukseen liittyvät kysymykset, kuten käytettävissä oleva rahoitustuki, kustannuksista vastaava taho, ja vakuutusturva vastaanottavassa maassa, olisi ratkaistava ennen lähtöä.

               (18)

               Ulkomailla vietetyn jakson osalta liikkuvuuden laatua voidaan parantaa järjestelyjen avulla, esimerkiksi nimeämällä osallistujille mentorit.

               (19)

               Kaikkien vastaanottavassa maassa suoritettujen kurssien tai koulutuksen yksityiskohtaisen ja selkeän kuvauksen, kurssin tai koulutuksen kesto mukaan luettuna, pitäisi helpottaa niiden tunnustamista kotimaahan palattaessa.

               (20)

               Avoimuus ja hyvä hallinto edellyttävät liikkuvuusohjelman kustakin vaiheesta ja toimesta vastaavien sidosryhmien selkeää määrittelyä.

               (21)

               Liikkuvuustoimien kokonaisvaltaisen laadun varmistamiseksi on suotavaa taata liikkumisvapaus kaikille Euroopan unionin kansalaisille ja soveltaa peruskirjassa vahvistettuja periaatteita ja asiaan liittyviä suosituksia, siltä osin kuin mahdollista, kaikenlaiseen liikkuvuuteen oppimismielessä tai ammatillisen kehityksen tarkoituksessa: yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, virallisissa rakenteissa tai niiden ulkopuolella tapahtuva oppiminen, mukaan lukien vapaaehtoistyö ja -hankkeet, lyhyet tai pitkät liikkuvuusjaksot, koulussa, korkeakoulussa tai työssä tapahtuva oppiminen, elinikäiseen oppimiseen liittyvät toimet.

               (22)

               Ottaen huomioon liikkuvuutta koskevien toimien luonteen moninaisuuden ja keston, jäsenvaltiot voivat mukauttaa peruskirjan täytäntöönpanoa olosuhteiden mukaan, eli ne voivat mukauttaa sitä erityistilanteisiin ja -ohjelmiin. Jäsenvaltiot voivat tehdä joistakin kohdista velvoittavia ja pitää toisia vapaaehtoisina.

               (23)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän suosituksen tavoitteita, vaan ne voidaan tämän suosituksen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä suosituksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,

         SUOSITTELEVAT, ETTÄ JÄSENVALTIOT:

               (1)

               hyväksyvät liitteenä olevan peruskirjan välineeksi, jolla voidaan parantaa henkilökohtaista ja ammatillista kehitystä, ja edistävät sen käyttöä tässä tarkoituksessa;

               (2)

               raportoivat siitä, miten ne ovat panneet täytäntöön tämän suosituksen ja täydentävät toimenpiteet, joita ne mahdollisesti toteuttavat liikkuvuuden edistämiseksi, erityisesti laatunäkökohdat huomioon ottaen, Koulutus 2010 -työohjelmaa koskevissa kansallisissa tukitoimissaan toisesta tämän suosituksen hyväksymisen jälkeisestä vuodesta alkaen;

               (3)

               tekevät myös jatkossa tiivistä yhteistyötä ja koordinoivat toimiaan keskenään sellaisten esteiden poistamiseksi, jotka haittaavat suoraan tai välillisesti Euroopan unionin kansalaisten liikkuvuutta;

               (4)

               järjestävät yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen liittyvää liikkuvuutta varten asianmukaista tukea ja tarkoituksenmukaisen infrastruktuurin kansalaistensa koulutustason kohottamiseksi;

               (5)

               ryhtyvät tarvittaviin toimenpiteisiin liikkuvuuden edistämiseksi, varmistavat, että kaikki asiaan liittyvä tieto on helposti ymmärrettävissä ja kaikkien saatavilla, esimerkiksi laatimalla liikkuvuutta esittelevän oppaan tai luettelon tukiorganisaatioista, ja parantavat liikkuvuuden edellytyksiä.

         KEHOTTAVAT KOMISSIOTA:

               (1)

               rohkaisemaan kansallisia virastoja ja muita koulutuksen ja liikkuvuuden alalla työskenteleviä organisaatioita käyttämään peruskirjaa;

               (2)

               tekemään edelleen yhteistyötä jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten kanssa, jotta tässä suosituksessa esitettyjen toimenpiteiden täytäntöönpanosta saadaan vaihdettua hyödyllisiä tietoja ja kokemuksia;

               (3)

               parantamaan tai kehittämään tiiviissä yhteistyössä asianomaisten viranomaisten kanssa sukupuolen mukaan eriteltyjä tilastotietoja koulutukseen liittyvästä liikkuvuudesta;

               (4)

               pitämään tätä suositusta ja suositusta 2001/613/EY yhtenä kokonaisuutena ja sen vuoksi sisällyttämään sen edellyttämät, joka toinen vuosi toimitettavat raportit Koulutus 2010 -toimintaohjelman yleisiin raportteihin.

      Tehty Brysselissä, 18 päivänä joulukuuta 2006.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. BORRELL FONTELLES

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J.-E. ENESTAM

      (1)  EUVL C 88, 11.4.2006, s. 20.

      (2)  EUVL C 206, 29.8.2006, s. 40.

      (3)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 26. syyskuuta 2006 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 18. joulukuuta 2006.

      (4)  EYVL L 215, 9.8.2001, s. 30.

      (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2241/2004/EY, tehty 15. joulukuuta 2004, yhteisön yhteisistä puitteista tutkintojen ja pätevyyksien selkeyttämiseksi (Europass) (EUVL L 390, 31.12.2004, s. 6).

      LIITE
      LIIKKUVUUTTA KOSKEVA EUROOPPALAINEN LAATUPERUSKIRJA
      JOHDANTO
      Liikkuvuus on aina kiinnostanut eri sidosryhmiä, ja sen asemaa vielä vahvistettiin vuonna 2000 laaditulla liikkuvuutta koskevalla toimintasuunnitelmalla (1) sekä opiskelijoiden, koulutuksessa olevien, vapaaehtoisten, opettajien ja kouluttajien liikkuvuudesta Euroopan yhteisössä 10 päivänä heinäkuuta 2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksella 2001/613/EY (2). Suosituksen soveltamisala oli laaja, siinä käsiteltiin tärkeitä liikkuvuuteen liittyviä kysymyksiä, ja se oli kohdistettu kaikille, jotka voisivat hyötyä opiskelujaksosta ulkomailla (sekä virallisissa rakenteissa että niiden ulkopuolella), mukaan lukien opiskelijat, opettajat, kouluttajat, vapaaehtoiset ja koulutuksessa olevat. Koulutukseen liittyvästä valtioiden rajat ylittävästä liikkuvuudesta yhteisössä — Liikkuvuutta koskeva eurooppalainen laatuperuskirja — 18 päivänä joulukuuta 2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksella 2006/961/EY (3), josta tämä laatuperuskirja muodostaa erottamattoman osan, on sama soveltamisala, mutta siinä keskitytään liikkuvuuden laatunäkökohtiin ensimmäisen suosituksen jälkeen perustetun asiantuntijaryhmän ehdotuksen mukaisesti. Sillä olisi pyrittävä varmistamaan, että liikkuvuustoimiin osallistuneet saavat myönteisiä kokemuksia sekä vastaanottavassa maassa että omassa maassaan palattuaan takaisin.
      Tämä laatuperuskirja tarjoaa opastusta yksittäisten nuorten tai aikuisten harjoittamaan liikkuvuuteen, joka liittyy virallisissa rakenteissa tai niiden ulkopuolella tapahtuvaan oppimiseen ja heidän henkilökohtaiseen ja ammatilliseen kehittymiseen. Sen on tarkoitus toimia viiteasiakirjana, jossa otetaan huomioon kansalliset tilanteet ja jäsenvaltioiden toimivaltuudet. Sen laajuutta ja sisältöä voidaan mukauttaa liikkuvuuden keston, erilaisten koulutus- ja nuorisotoimien erityispiirteiden sekä osallistujien tarpeiden perusteella. Siinä käsitellään pääasiassa koulutukseen liittyvää liikkuvuutta, mutta nämä ohjeet voivat olla hyödyllisiä myös muuntyyppisen, esimerkiksi työhön liittyvän liikkuvuuden kannalta.
      1.   Tietoa ja ohjausta
      Liikkuvuudesta mahdollisesti kiinnostuneilla pitäisi olla yhtäläinen oikeus saada kaikilla tasoilla luotettavista lähteistä tietoa ja ohjeita liikkuvuusmahdollisuuksista ja ehdoista, joilla siihen voi osallistua. Olisi muun muassa annettava selkeitä tietoja kaikista tähän peruskirjaan sisältyvistä kohdista, lähettävän ja vastaanottavan organisaation asemasta ja tehtävistä sekä erilaisista koulutusjärjestelmistä.
      2.   Opintosuunnitelma
      Ennen koulutukseen liittyvien liikkuvuustoimien toteuttamista lähettävän ja vastaanottavan organisaation sekä osallistujien olisi laadittava ja hyväksyttävä opintosuunnitelma, jossa on huomioitu kielellinen valmistautuminen. Opintosuunnitelma on erityisen tärkeä pitkäkestoisen liikkuvuuden kyseessä ollessa ja siitä voi olla hyötyä myös lyhytkestoisen liikkuvuusjakson osalta. Suunnitelmassa olisi esitettävä tavoitteet ja odotetut oppimistulokset sekä tapa, millä niihin olisi pyrittävä ja miten ne olisi pantava täytäntöön. Opintosuunnitelman merkittävistä muutoksista olisi sovittava kaikkien osapuolten kesken. Opintosuunnitelmaa laadittaessa olisi pidettävä mielessä integroituminen takaisin kotimaahan ja arviointi.
      3.   Räätälöinti
      Koulutukseen liittyvän liikkuvuuden olisi sovittava mahdollisimman hyvin osallistujien omiin koulutusväyliin, taitoihin ja motivaatioon, ja sen olisi kehitettävä tai tuettava niitä.
      4.   Yleiset valmistelut
      Osallistujien ennalta valmistautuminen on suositeltavaa, ja se olisi sovitettava heidän erityistarpeisiinsa. Valmistautumiseen pitäisi tarpeen mukaan sisältyä kielellisiä, pedagogisia, hallinnollisia, oikeudellisia, henkilökohtaisia ja kulttuurisia näkökohtia sekä tietoa rahoituksellisista näkökohdista.
      5.   Kielelliset näkökohdat
      Kielitaito on tärkeä tehokkaan oppimisen, kulttuurienvälisen viestinnän ja vastaanottavan maan kulttuurin paremman ymmärtämisen kannalta. Osallistujien samoin kuin lähettävän ja vastaanottavan organisaation olisi kiinnitettävä erityistä huomiota asianmukaiseen kielelliseen valmistautumiseen. Aina kun mahdollista, liikkuvuusjärjestelyihin olisi sisällyttävä

                  —

                  kielitaidon arviointi ennen lähtöä ja mahdollisuus käydä kursseja vastaanottavan maan kielellä ja/tai opetuskielellä, jos ne eivät ole samat;

                  —

                  kieleen liittyvä tuki ja neuvonta vastaanottavassa maassa.

            6.   Logistinen tuki
      Osallistujille olisi tarvittaessa tarjottava riittävää logistista tukea. Tähän voi sisältyä mahdollisesti matkajärjestelyjä, vakuutuksia, oleskelu- tai työlupia, sosiaaliturvaa, valtion apurahojen ja lainojen siirtomahdollisuutta lähtömaasta vastaanottavaan maahan, asumista sekä muita käytännön näkökohtia koskevien tietojen ja ohjeiden antaminen, mukaan lukien oleskelun aikaisiin turvallisuusnäkökohtiin liittyvät tiedot.
      7.   Mentorointi
      Vastaanottavan organisaation (oppilaitoksen, nuorisojärjestön, yrityksen jne.) olisi huolehdittava järjestelyistä, esimerkiksi mentoroinnista, osallistujien neuvonnassa ja tehokkaan vastaanottavaan ympäristöön integroitumisen avustamisessa, sekä toimittava yhteyspisteenä, josta apua on mahdollista saada jatkuvasti.
      8.   Tunnustaminen
      Jos ulkomailla suoritettu opinto- tai harjoittelujakso on olennainen osa virallista opinto- tai harjoitteluohjelmaa, se olisi todettava opintosuunnitelmassa, ja osallistujille olisi tarpeen mukaan tarjottava apua jakson tunnustamisen ja sertifioinnin helpottamiseksi. Lähettävän organisaation olisi opintosuunnitelmassa sitouduttava tunnustamaan kaikki menestyksellisesti suoritetut liikkuvuusjaksot. Muuntyyppisessä liikkuvuudessa, etenkin muissa kuin virallisissa rakenteissa tapahtuvan koulutuksen osalta, olisi annettava asianmukainen asiakirja, jotta osallistuja voi osoittaa aktiivisen osallistumisen ja oppimistulokset tyydyttävästi ja luotettavasti. Tässä yhteydessä olisi rohkaistava Europass-todistuksen (4) käyttöä.
      9.   Integroituminen palattaessa ja arviointi
      Kun osallistujat ovat palanneet kotimaahansa, erityisesti pitkäaikaisen liikkuvuusjakson jälkeen, heitä olisi opastettava hyödyntämään liikkuvuusjakson aikana hankittuja tietoja ja taitoja. Pitkäkestoisen liikkuvuusjakson jälkeen palaaville olisi tarjottava tarvittaessa apua, jotta integroituminen takaisin kotimaan sosiaaliseen, koulutus- ja ammattiympäristöön olisi helpompaa. Osallistujien ja organisaatioiden olisi tarkasteltava perusteellisesti hankittuja kokemuksia, jotta voidaan arvioida, onko opintosuunnitelman tavoitteet saavutettu.
      10.   Sitoumukset ja vastuualat
      Näistä laatuperusteista johtuvista vastuualoista olisi sovittava lähettävän ja vastaanottavan organisaation sekä osallistujien kesken. Ne olisi vahvistettava mieluiten kirjallisesti, jotta vastuualat ovat selkeät kaikille asiaan liittyville tahoille.

         (1)  Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselma, annettu 14. joulukuuta 2000, liikkuvuutta koskevasta toimintasuunnitelmasta (EYVL C 371, 23.12.2000, s. 4).

         (2)  EYVL L 215, 9.8.2001, s. 30.

         (3)  Katso tämän virallisen lehden sivu 5

         (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2241/2004/EY, tehty 15. joulukuuta 2004, yhteisön yhteisistä puitteista tutkintojen ja pätevyyksien selkeyttämiseksi (Europass) (EUVL L 390, 31.12.2004, s. 6).


Avis juridique important

|

32001H0459

Komission suositus, annettu 5 päivänä kesäkuuta 2001, neuvoston direktiivin 95/53/EY mukaisesta rehujen yhteensovitetusta tarkastusohjelmasta vuodeksi 2001 (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1541)

Virallinen lehti nro L 161 , 16/06/2001 s. 0042 - 0044

Komission suositus,annettu 5 päivänä kesäkuuta 2001,neuvoston direktiivin 95/53/EY mukaisesta rehujen yhteensovitetusta tarkastusohjelmasta vuodeksi 2001(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1541)(2001/459/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon rehujen virallisen valvonnan järjestämistä koskevista periaatteista 25 päivänä lokakuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 95/53/EY(1) ja erityisesti sen 22 artiklan 3 kohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Rehuihin liittyvistä tarkastuksista on jäsenvaltioilta vuoden 1999 tarkastusohjelmien täytäntöönpanosta saatujen tietojen perusteella laadittu yleinen tiivistelmäraportti, jonka pohjalta ei kuitenkaan voida tehdä täsmällisiä päätelmiä. Neljää kysymystä pidetään kuitenkin niin merkittävinä, että niiden osalta olisi vuonna 2001 toteutettava yhteensovitettu ohjelma. Kyse on tarpeesta valvoa tietynlaista kemiallista saastumista, tietynlaista mikrobiologista saastumista, antibioottisia kasvunedistäjiä koskevan yhteisön lainsäädännön noudattamista sekä kieltoa käyttää tiettyjä nisäkäsperäisiä proteiineja rehuna (tavoitteena suojautua tarttuvilta spongiformisilta enkelofalopatioilta).(2) Vuosina 1999-2000 jäsenvaltioiden tarkastusviranomaiset tekivät useaan otteeseen havaintoja tapauksista, joissa rehuissa käytettävä tuote oli dioksiinien, PCB-yhdisteiden tai raskasmetallien saastuttamaa. Tarkastusohjelmiin liittymättömistä löydöksistä raportoitiin pysyvälle rehukomitealle keskustelua ja asianmukaisia toimenpiteitä varten.(3) Heinäkuusta 1999 heinäkuuhun 2000 toteutettiin kasviperäisiä proteiineja koskenut salmonellanseurantaohjelma. Käytettävissä ei vielä ole täysimittaista arviota ohjelman tuloksista, mutta vain yhden vuoden aikana suoritettujen testien tulokset eivät välttämättä tarjoa riittävää tieteellistä perustaa lisätoimille.(4) Eräitä rehun lisäaineita voidaan käyttää turvallisesti vain, kun enimmäismääriä noudatetaan. Tiettyjen aiemmin antimikrobisina kasvunedistäjinä sallittujen rehun lisäaineiden käyttöä ei enää sallita. Niin enimmäismäärien noudattamisesta kuin antimikrobisten kasvunedistäjien käytöstäkään ei kuitenkaan ole riittävästi tietoja.(5) Kunkin mainitun seikan osalta olisi näin ollen vuonna 2001 tehtävä yhteensovitettu tarkastus.(6) Puutteet ja laiminlyönnit pantaessa täytäntöön kieltoa ruokkia märehtijöitä tietyillä nisäkäsperäisillä proteiineilla olivat perusteina neuvoston päätökselle 2000/766/EY(2), ja niiden vuoksi on koordinoidulla tavalla järjestettävä tietojen saaminen tarkastuksista, jotka liittyvät tarttuvien spongiformisten enkelofalopatioiden torjumiseksi asetettuihin ruokintatarkoituksiin.(7) Tähän suositukseen sisältyvät toimenpiteet ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,SUOSITTELEE:1. Jäsenvaltioiden on toteutettava vuoden mittainen yhteensovitettu seurantaohjelma, jolla pyritään tarkastamaan seuraavat seikat:a) tiettyjen kontaminanttien esiintymistiheys ja -pitoisuudet liitteessä I vahvistetuissa eläinten ravinnoksi tarkoitetuissa tuoteryhmissä;b) salmonellakontaminaation esiintymistiheys ja -tasot kasviperäisissä rehuaineissa;c) asianmukaisen käytön edellytysten noudattaminen sellaisten aineiden kohdalla, joiden käyttö rehun lisäaineina sallitaan ja joille on asetettu enimmäisrajat;d) tiettyjen antibioottien käyttöä kasvunedistäjinä koskevan kiellon tehokas valvonta;e) eläinperäisten rehuaineiden käyttöä eläinten ruokinnassa ja niiden tuotantoa koskevien kaikkien rajoitusten noudattaminen.2. Raportoitaessa seurantaohjelmien tuloksista kyseisiä tuotteita koskevat luvut annetaan liitteen II mukaisesti ilmoittamalla kotimaisen tuotannon ja kolmansista maista peräisin olevan tuonnin määrät.3. Tuotanto- ja tuontiluvut ilmoitetaan, vaikkei tuotteista olisi otettu näytteitä eikä niitä olisi testattu.Laboratoriotestien osalta on ilmoitettava käytetyt menetelmät sekä niiden spesifisyys ja herkkyys.Testauksen yhteydessä vaatimustenmukaisuuden toteamiseen käytetyt kriteerit on ilmoitettava.4. Tulokset eläinperäisten tuotteiden käyttöä rehuna koskeviin rajoituksiin liittyvistä tarkastuksista kootaan liitteen III mukaiseen yhteenvetoon.5. Jäsenvaltioiden on liitettävä edellä mainitun yhteensovitetun seurantaohjelman tulokset direktiivin 95/53/EY 22 artiklan mukaisesti erillisiksi luvuiksi tarkastuksia koskevaan vuosittaiseen raporttiinsa, joka niiden on toimitettava 1 päivään huhtikuuta 2002 mennessä.Tehty Brysselissä 5 päivänä kesäkuuta 2001.Komission puolestaDavid ByrneKomission jäsen(1) EYVL L 265, 8.11.1995, s. 17.(2) EYVL L 306, 7.12.2000, s. 32.LIITE IErityiset tarkastukset- dioksiinit (PCDD/F ja dioksiinien kaltaiset PCB:t) kalaöljyssä, kalajauhossa ja kalanrehussa- dioksiinit (PCDD/F ja dioksiinien kaltaiset PCB:t) keinotekoisesti kuivatuissa rehuissa (heinässä, sinimailasjauhossa jne.)- dioksiinit (PCDD/F) hivenaineissa (sinkki- ja kuparioksidissa, mangaanissa, sinkkisulfaatissa jne.)- dioksiinit (PCDD/F) mineraaleissa (magnesiumoksidissa, fosfaateissa jne.)- raskasmetallit (Pb, Cd, As, Hg) hivenaineissa ja mineraaleissa- raskasmetallit (Pb, Cd, As, Hg) kalaöljyssä, kalajauhossa ja kalanrehussaYleiset tarkastuksetSatunnaisnäyttein seurataan dioksiinien (PCDD/F:n ja dioksiinien kaltaisten PCB-yhdisteiden ja raskasmetallien (Pb, Cd, As, Hg) esiintymistä rehuainessa ja rehuissa.LIITE II>PIC FILE= "L_2001161FI.004403.TIF">LIITE III>PIC FILE= "L_2001161FI.004405.TIF">