title: Neuvoston suositus, annettu 8 päivänä heinäkuuta 2014 , Luxemburgin vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta ja neuvoston lausunto Luxemburgin vuoden 2014 vakausohjelmasta

text:
               29.7.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 247/72

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 8 päivänä heinäkuuta 2014,
   Luxemburgin vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta ja neuvoston lausunto Luxemburgin vuoden 2014 vakausohjelmasta
   2014/C 247/14
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistettiin uusi kasvu- ja työllisyysstrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainaloihin, joilla tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään kasvuun ja lisätä sen kilpailukykyä.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 komission ehdotusten pohjalta suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (2). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät 29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.

               (4)

               Neuvosto antoi 9 päivänä heinäkuuta 2013 suosituksen (3) Luxemburgin vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon‐ Luxemburgin vuosien 2012–2016 tarkistetusta vakausohjelmasta. Komissio esitti 15 päivänä marraskuuta 2013 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 473/2013 (4) mukaisesti lausuntonsa Luxemburgin alustavasta talousarviosuunnitelmasta vuodeksi 2014.

               (5)

               Komissio hyväksyi 13 päivänä marraskuuta 2013 vuotuisen kasvuselvityksen, ja tästä alkoi vuoden 2014 talouspolitiikan eurooppalainen ohjausjakso. Komissio hyväksyi myös 13 päivänä marraskuuta 2013 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Luxemburg kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (6)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 20 päivänä joulukuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (7)

               Komissio julkaisi 5 päivänä maaliskuuta 2014 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla toteutetun Luxemburgia koskevan perusteellisen tarkastelun tulokset. Komissio päättelee analyysinsä perusteella, ettei Luxemburgin makrotaloudessa ole makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä tarkoitettuja epätasapainotiloja. Etenkään vaihtotaseen ylijäämä ei analyysin perusteella johdu vaisusta kotimaisesta kysynnästä, vaan pikemminkin Luxemburgin pitkälti rahoituspalveluihin perustuvasta erityisestä kasvumallista. Kotimaan rahoitusvakauteen kohdistuu riskejä, jotka johtuvat finanssisektorin laajuudesta, mutta ne ovat kuitenkin suhteellisen hallittuja, sillä sektori on yhtaikaa hajautunut ja erikoistunut. Yksityisen sektorin, erityisesti muiden kuin finanssisektorin yritysten, suuri velkaantuneisuus on pääasiassa osoitus siitä, että Luxemburgissa toimii paljon monikansallisia yrityksiä, jotka käyttävät Luxemburgissa sijaitsevia sivuliikkeitään tai tytäryrityksiään ryhmän sisäisiin rahoitusoperaatioihin. Lisäksi tämänhetkinen julkisen talouden suotuisa rahoitusasema on erittäin riippuvainen kukoistavaan rahoitussektoriin perustuvan kasvumallin kestävyydestä ja muodostaa pitkällä aikavälillä merkittävän kestävyysriskin.

               (8)

               Luxemburg toimitti vuoden 2014 kansallisen uudistusohjelmansa 28 päivänä huhtikuuta 2014 ja vuoden 2014 vakausohjelmansa 25 päivänä huhtikuuta 2014. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on pystytty ottamaan huomioon.

               (9)

               Vuoden 2014 vakausohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin julkisen talouden strategian tavoitteena on palata vuoden 2015 merkittävän poikkeaman jälkeen vuonna 2016 tilanteeseen, jossa keskipitkän aikavälin tavoite täyttyy. Vakausohjelmassa vahvistetaan aiempi keskipitkän aikavälin tavoite, joka on 0,5 prosentin ylijäämä suhteessa BKT:hen, mikä vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. (Uudelleenlasketun) julkisen talouden rakenteellisen ylijäämän odotetaan vähenevän 1,4 prosentista (vuonna 2013) 1,1 prosenttiin (vuonna 2014) suhteessa BKT:hen ja sen jälkeen muuttuvan 0,1 prosentin alijäämäksi suhteessa BKT:hen (vuonna 2015). Tämän jälkeen saavutettaneen asteittain kasvava rakenteellinen ylijäämä. Näin ollen Luxemburgin odotetaan pysyvän keskipitkän aikavälin tavoitteessaan vuonna 2014, mutta poikkeavan siitä merkittävästi vuonna 2015. Vakausohjelman mukaan julkisen talouden menojen kasvu (ilman päätösperäisten toimien vaikutusta tuloihin) ylittää BKT:n keskipitkän aikavälin potentiaalisen kasvun viitearvon vuonna 2015. Kaiken kaikkiaan ohjelman tavoitteet ovat osittain vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevän osion vaatimusten mukaisia. Siitä poiketaan erityisen paljon vuonna 2015. Velkasuhde oli 23,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2013 eli selvästi alle viitearvon, joka on 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja sen ennustetaan heikkenevän ohjelmakaudella edelleen. Vakausohjelmassa esitetty julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario, jonka on laatinut riippumaton elin (STATEC), on vuosien 2014 ja 2015 osalta jonkin verran optimistinen. Hallitus arvioi BKT:n kasvuvauhdin olevan 3,2 prosenttia sekä vuonna 2014 että vuonna 2015, kun taas komission yksiköiden kevään 2014 ennusteen mukaan se on 2,6 prosenttia vuonna 2014 ja 2,7 prosenttia vuonna 2015. Lisäksi viranomaiset eivät ole vielä ilmoittaneet tarkasti julkisen talouden kehitysennusteen taustalla olevia toimenpiteitä vuosiksi 2015–2018. Komission ennusteessa ei oteta huomioon hiljattain ilmoitettuja toimenpiteitä, ja sen mukaan rakenteellisen ylijäämän odotetaan supistuvan 0,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014 ja muuttuvan 1,3 prosentin alijäämäksi suhteessa BKT:hen vuonna 2015. Niiden julkisen talouden menojen, joista on vähennetty harkinnanvaraiset tulopuolen toimenpiteet, arvioidaan ylittävän potentiaalisen BKT:n keskipitkän aikavälin viitearvon vuonna 2015, jolloin odotetaan merkittävää poikkeamaa. Neuvosto katsoo asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vakausohjelmaa koskevan arviointinsa ja komission ennusteen perusteella, että erityisesti vuodesta 2015 alkaen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseen kohdistuu riskejä, jotka ovat ainoastaan osittain vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevän osion vaatimusten mukaisia.

               (10)

               Hallitus esitti parlamentille heinäkuussa 2013 lakialoitteen neuvoston direktiivin 2011/85/EU (5) säännösten sekä talous- ja rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta sekä ohjauksesta ja hallinnasta tehdyn sopimuksen saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lain odotettiin tulevan voimaan 1 päivänä tammikuuta 2014, mutta sen hyväksyminen viivästyi, kun hallitus erosi heinäkuussa. Lakialoitteen mukaan otetaan käyttöön uusi monivuotisesta rahoitusohjelmasta annettu laki, joka kattaa saman ajan kuin tuleva vakausohjelman päivitys. Monivuotisesta rahoitusohjelmasta annettua lakia päivitettäisiin jatkuvasti vuosittain yhdessä vuotuisen talousarvion kanssa. Siinä esitettäisiin yksityiskohtaiset suunnitelmat, joilla saavutetaan keskipitkän aikavälin talousarviotavoite julkisen hallinnon tasolla. Lakialoitteen mukaan monivuotisesta rahoitusohjelmasta annetussa laissa otetaan käyttöön monivuotiset enimmäismäärät, jotka kattavat ainoastaan keskushallintosektorin. Siinä ei kuitenkaan mainita, mitkä ovat seuraukset, jos enimmäismäärät ylitetään. Lakialoitteeseen ei sisälly kansallista menosääntöä, jolla ohjattaisiin monivuotisten menotavoitteiden asettamista. Siinä on kuitenkin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeuttamisuraa koskevia säännöksiä, joita on noudatettava. Laista annettiin parlamentille maaliskuussa 2014 muutettu esitys, jossa muun muassa osoitetaan julkisen talouden sääntöjen riippumattoman valvonnan tehtävä uudelle Conseil National des Finances Publiques -laitokselle.

               (11)

               Lisäksi uudet verkkokaupasta saatavaa arvonlisäverotuloa koskevat säännöt vaikuttavat kielteisesti alv-tuloihin. Vuodesta 2015 nämä tulot siirretään maasta, johon palvelun suorittaja on sijoittautunut, maahan, jossa on asiakkaan asuinpaikka. Hallitus ilmoitti, että alv-kantoja korotetaan 2 prosenttiyksiköllä, minkä pitäisi korvata tulonmenetys osittain. Kun kuitenkin otetaan huomioon alhaisten ja poikkeuksellisen alhaisten verokantojen laajamittainen käyttö, lisätuloja voidaan saada laajentamalla yleisen verokannan soveltamisalaa ja kompensoimalla näin edellä mainittuja tulonmenetyksiä.

               (12)

               Vuonna 2012 julkaistun komission ikääntymisraportin mukaan julkisten bruttoeläkemenojen osuus, joka oli 9,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, on kasvussa Luxemburgissa, ja sen arvioidaan olevan 18,6 prosenttia vuonna 2060. Tämä johtuu pääosin ikäsidonnaisista menoista ja erityisesti eläkkeistä. Vuoden 2012 eläkeuudistus oli suppea eikä sillä puututtu merkittävästi riskiin, joka kohdistuu julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen. Eläkejärjestelmän lyhyen aikavälin rahoituksen takaa tällä hetkellä alhainen vanhushuoltosuhde, ja se on riippuvainen suhteellisen nuoren rajatylittävän työvoiman eläkemaksuista. Tulevaisuudessa suuntauksen odotetaan kääntyvän ja eläkekustannusten sekä pitkäaikaishoidon kustannusten todennäköisesti kasvavan huomattavasti. Jotta voitaisiin varmistaa eläkejärjestelmän elinkelpoisuus, vuoden 2020 jälkeen maksujen määrää olisi lisättävä merkittävästi sen lisäksi, että eläkkeitä mukauttamista elintasoon maltillistetaan. Tällöin taakka kohdistuisi merkittävästi enemmän tulevan aktiiviväestön työhön, minkä vuoksi kustannuskilpailukyky heikkenisi. Koska korvausaste on nykyisin korkea, olisi voitu toteuttaa erilaisia toimenpiteitä, jotta taakka jakautuisi oikeudenmukaisemmin sukupolvien kesken. Reaalipalkkojen kasvuun perustuvien eläkkeiden mukautusten enimmäismäärän käyttöönotto kartuttaisi eläkerahastoja. Lisäksi todellisen eläkkeellesiirtymisiän (joka on nyt 59) korottaminen elinajanodotteen muutoksen mukaan auttaisi osaltaan varmistamaan eläkejärjestelmän pitkän aikavälin kestävyyttä. Myös varhaiseläkemahdollisuuksia olisi vähennettävä. Eläkeuudistukseen sisältyvät taloudelliset kannustimet työurien pidentämiseen saattavat osaltaan edistää eläkejärjestelmän kestävyyttä, mutta ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyttä pitäisi parantaa edelleen lisäämällä ammattikoulutusta ja elinikäistä oppimista. Luxemburgin on hillittävä tulevaa pitkäaikaishoidon tarvetta ja siihen liittyviä kustannuksia voidakseen varmistaa sen kestävyyden. Pitkäaikaishoitopalvelut voitaisiin myös saada kustannustehokkaammiksi parantamalla terveydenhuollon ja sosiaalipalvelujen koordinointia ja palvelujen tarjoamista sekä tukemalla omaishoitajia paremmin.

               (13)

               Luxemburgin vaihtotaseen suuren ylijäämän tärkein aiheuttaja on rahoituspalvelujen sektori, ja se peittää alleen jatkuvan ja vähitellen kasvavan tavarakaupan taseen alijäämän, joka johtuu viennin vähäisestä kasvusta. Tämä suuntaus on osoitus palvelusektorin merkityksen lisääntymisestä taloudessa, mutta se johtuu myös rakenteellisemmasta kustannuskilpailukyvyn menettämisestä. Viimeaikainen yksikkötyökustannusten tasainen kasvu on haitannut Luxemburgin toimialojen kilpailukykyä. Hallituksen vuonna 2012 hyväksymä palkkojen indeksointimekanismin mukautus päättyy vuoden 2014 loppuun mennessä. Tätä varten on tarkasteltava eri toimintavaihtoehtoja, mutta on tärkeää, että palkat sidotaan tiiviimmin tuottavuuteen palkkojen indeksointijärjestelmän uudistuksen avulla, mikä mahdollistaa alakohtaisen eriyttämisen. Voimakas riippuvuus finanssisektorista on rakenteellinen riski Luxemburgin taloudelle. Tämän vuoksi Luxemburgin on painotettava pitkälle erikoistuneiden yritysten kehittämistä innovaatioon perustuvan kasvun vauhdittamiseksi. Julkisen sektorin T&K-intensiteetti on nelinkertaistunut vuodesta 2000, mikä on osoitus määrätietoisesta pyrkimyksestä vahvistaa julkista tutkimuskapasiteettia. Luxemburg ei kuitenkaan ole saavuttamassa vuodeksi 2020 asetettua T&K-intensiteettiä koskevaa tavoitetta, joka on 2,3–2,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, sillä yritysten T&K-intensiteetti on vähentynyt voimakkaasti (1,53 prosenttia vuonna 2000 ja 1 prosentti vuonna 2012). Julkisten tutkimuslaitosten ja yritysten välistä yhteistyötä kuvaavilla indikaattoreilla mitattua tulosta olisi parannettava edelleen. Vuonna 2013 aloitettua innovaatioklustereiden vahvistamista koskevaa uudistusta olisi jatkettava.

               (14)

               Huolimatta monista toteutetuista toimenpiteistä nuorisotyöttömyys on jatkuvasti korkea – 17,4 prosenttia aktiiviväestöstä vuonna 2013 – vaikka se onkin vähentynyt vuodesta 2012, jolloin se oli 18 prosenttia. Se on voimakkaasti sidoksissa koulutustasoon ja on alhaisempi korkeammin koulutettujen keskuudessa. Luxemburgin koulutusjärjestelmällä on useita erityishaasteita, esimerkiksi monikielisyys ja suuren finanssisektorin vuoksi pitkälle erikoistuneiden työmarkkinoiden edellyttämät erikoistaidot. OECD:n vuonna 2012 teettämässä opiskelijoiden taitoja koskevan selvityksen tulokset vahvistivat, että kuten on todettu jo vuodesta 2006 lähtien, nuorten perustaidot ovat varsin heikot ja tilanteen muuttamiseksi tarvitaan lisätoimia. Tämän vuoksi alemman sekä ylemmän perusasteen ja keskiasteen koulutusta olisi uudistettava. Lisäksi ammatti- ja opettajankoulutuksen laatua ja vetovoimaa olisi lisättävä edelleen, jotta työmarkkinoille saadaan pätevää työvoimaa, erityisesti myös maahanmuuttajataustaisia henkilöitä. Verotus- ja etuusjärjestelmä on rakenteeltaan sellainen, että se aiheuttaa kaikilla palkkatasoilla ja kaikissa perhetilanteissa työmarkkinaloukkuja, jotka ovat EU:n suurimpia. Huolimatta viimeaikaisista uudistuksista myös aktivointipolitiikka on edelleen heikkoa, eikä aktiivisiin työmarkkinatoimenpiteisiin osallistuminen ole pakollista missään vaiheessa työttömyysjaksoa.

               (15)

               Luxemburg on sitoutunut vähentämään päästökauppajärjestelmään kuulumattomien alojen kasvihuonekaasupäästöjään vuoteen 2020 mennessä 20 prosentilla, mutta sen odotetaan jäävän tavoitteesta 23 prosenttiyksikköä. Lisäksi vuonna 2013 päästöjä odotetaan olevan 1 prosentti vastuunjakopäätöksessä vuodelle 2013 asetettua tavoitetta enemmän. Noin 70 prosenttia liikenteen aiheuttamista päästöistä liittyy polttoaineiden vientiin, mikä johtuu muun muassa siitä, että niiden valmistevero on hyvin pieni. Toukokuussa 2013 hyväksytyssä toisessa ilmastoa koskevassa kansallisessa toimintasuunnitelmassa tunnustettiin polttoainevienti keskeiseksi haasteeksi, mikä on askel eteenpäin. Kysymyksen ratkaisemiseksi tarvitaan kuitenkin kohdennetumpia pitkän aikavälin toimenpiteitä. Ympäristöveron osuus oli 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012, kun vuonna 2004 se oli 3,1 prosenttia. Lasku johtuu erityisesti alhaisemmista energiaverotuloista, joihin vaikuttaa se, ettei energiaveroa ole indeksoitu. Liikenneverot, polttoaineveroja lukuun ottamatta, olivat 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012. Pääasiassa ”bensaturismin” vuoksi liikenteessä käytetyn polttoaineen verojen osuus oli suuri, 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, huolimatta dieselöljyn edullisesta verokohtelusta. Koska ympäristöverojen osuus verotulojen kokonaismäärästä on alle‐ keskiarvon, ympäristöverotuksen rakennetta voidaan parantaa erityisesti lisäämällä energiatuotteiden verotusta liikenteen alalla.

               (16)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana analysoinut kattavasti Luxemburgin talouspolitiikkaa. Se on arvioinut kansallisen uudistusohjelman ja vakausohjelman. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Luxemburgin finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–5.

               (17)

               Neuvosto on tutkinut vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (6) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.

               (18)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana myös analysoinut koko euroalueen talouspolitiikkaa. Neuvosto on antanut tämän perusteella erityisiä suosituksia jäsenvaltioille, joiden rahayksikkö on euro (7). Koska Luxemburgin rahayksikkö on euro, myös sen olisi varmistettava, että nämä suositukset pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti,

         SUOSITTAA, että Luxemburg toteuttaa vuosina 2014–2015 toimia, joilla se

               1.

               säilyttää julkisen talouden rahoitusaseman vakauden vuonna 2014, vahvistaa merkittävästi julkisen talouden strategiaansa vuonna 2015 varmistaakseen keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisen ja pysyy tämän jälkeen tässä keskipitkän aikavälin tavoitteessa, jotta julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys voidaan turvata erityisesti ottamalla huomioon ikääntymiseen liittyvät epäsuorat vastuut; vahvistaa julkisen talouden ohjausjärjestelmää vauhdittamalla julkisen talouden keskipitkän aikavälin kehyksen ja monivuotisten menokattojen käyttöönottoa sekä aloittamalla finanssipolitiikan sääntöjen riippumattoman valvonnan; laajentaa veropohjaa edelleen erityisesti kulutuksen osalta;

               2.

               julkisen talouden kestävyyden varmistamiseksi hillitsee ikäsidonnaisia menoja parantamalla pitkäaikaishoidon kustannustehokkuutta, jatkamalla eläkeuudistusta todellisen eläkkeellesiirtymisiän nostamiseksi esimerkiksi rajoittamalla varhaiseläkkeelle siirtymistä ja mukauttamalla eläkeikä tai eläke-etuudet elinajanodotteeseen; tehostaa toimia ikääntyneiden työntekijöiden työelämään osallistumisen lisäämiseksi esimerkiksi parantamalla näiden työllistettävyyttä elinikäisen oppimisen kautta;

               3.

               nopeuttaa rakenteellisten toimenpiteiden hyväksymistä työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisten käytänteiden mukaisesti uudistaakseen palkanmuodostusjärjestelmää, mukaan lukien palkkojen indeksointi, jotta palkat saadaan paremmin heijastamaan työn tuottavuuden kehitystä erityisesti sektoritasolla; jatkaa työtä talouden rakenteen monipuolistamiseksi esimerkiksi edistämällä yksityisiä tutkimukseen tehtäviä investointeja ja kehittämällä edelleen julkisten tutkimuslaitosten ja yritysten välistä yhteistyötä;

               4.

               jatkaa työtä nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi matalan taitotason työnhakijoiden, kuten maahanmuuttajataustaisten nuorten, osalta johdonmukaisen strategian avulla esimerkiksi parantamalla aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden rakennetta ja valvontaa, puuttumalla ammattitaidon kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuuteen ja vähentämällä työntekoon liittyviä taloudellisia pidäkkeitä; nopeuttaa tätä varten yleistä ja ammattikoulutusta koskevan uudistuksen toteuttamista, jotta nuorten ammattitaito vastaisi paremmin työvoiman kysyntää;

               5.

               kehittää kattavan kehyksen ja toteuttaa konkreettisia toimenpiteitä saavuttaakseen päästökauppajärjestelmään kuulumattomien toimintojen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteen vuoteen 2020 mennessä erityisesti verottamalla energiatuotteita liikenteen alalla.

      Tehty Brysselissä 8 päivänä heinäkuuta 2014.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         P. C. PADOAN

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetty voimassa vuodelle 2014 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 6 päivänä toukokuuta 2014 annetulla neuvoston päätöksellä 2014/322/EU (EUVL L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUVL C 217, 30.7.2013, s. 55.

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 473/2013, annettu 21 päivänä toukokuuta 2013, alustavien talousarviosuunnitelmien seurantaa ja arviointia sekä euroalueen jäsenvaltioiden liiallisen alijäämän tilanteen korjaamisen varmistamista koskevista yhteisistä säännöksistä (EUVL L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Neuvoston direktiivi 2011/85/EU, annettu 8 päivänä marraskuuta 2011, jäsenvaltioiden julkisen talouden kehyksiä koskevista vaatimuksista (EUVL L 306, 23.11.2011, s. 41).

      (6)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

      (7)  Katso tämän virallisen lehden sivu 141


title: 2014/710/EU: Komission suositus, annettu 9 päivänä lokakuuta 2014 , sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               11.10.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 295/79

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 9 päivänä lokakuuta 2014,
   sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

      (2014/710/EU)

   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (puitedirektiivi) 2002/21/EY (1) ja erityisesti sen 15 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) ja viestintäkomitean (COCOM) lausunnot,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivillä 2002/21/EY luodaan sähköisen viestinnän alalle oikeudelliset puitteet, joilla pyritään muun muassa vastaamaan eri teknologioiden lähentymiskehitykseen siten, että niitä sovelletaan kaikkiin sähköisen viestinnän verkkoihin ja palveluihin. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/140/EY (2) mukaisesti sääntelykehyksen tavoitteena on muun muassa vähentää alakohtaista ennakkosääntelyä asteittain sitä mukaa, kun kilpailu markkinoilla kehittyy, ja lopullisena tavoitteena on se, että sähköistä viestintää hallitaan pelkästään kilpailulainsäädännöllä.

               (2)

               Kyseistä tavoitetta noudattaen tämän suosituksen tarkoituksena on määritellä ne tuote- ja palvelumarkkinat, joilla ennakkosääntely voidaan sallia direktiivin 2002/21/EY 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Ennakkosääntelyn perimmäisenä tavoitteena on tuottaa hyötyä loppukäyttäjille tekemällä vähittäismarkkinoista sellaiset, että niillä vallitsee todellinen kilpailu kestävällä pohjalla. On todennäköistä, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vähitellen katsoa vähittäismarkkinat kilpailumarkkinoiksi jopa ilman tukkusääntelyä, erityisesti kun otetaan huomioon odotetut parannukset innovoinnin ja kilpailun alalla.

               (3)

               Merkityksellisten markkinoiden määrittely voi muuttua ajan mittaan, kun tuotteiden ja palvelujen ominaisuudet voivat kehittyä ja kysynnän ja tarjonnan korvausmahdollisuudet voivat muuttua. Kun komission suositus 2007/879/EY (3) on nyt ollut voimassa yli kuusi vuotta, sitä on syytä tarkistaa sen antamisen jälkeen tapahtuneen markkinakehityksen pohjalta.Näin ollen tällä suosituksella korvataan suositus 2007/879/EY ja tarjotaan kansallisille sääntelyviranomaisille suuntaviivoja tulevia markkinakatsauksia varten.

               (4)

               Direktiivin 2002/21/EY 15 artiklan 1 kohdassa komissiota vaaditaan määrittelemään ne sähköisen viestinnän alan markkinat, jotka ominaisuuksiensa perusteella saattavat edellyttää sääntelyvelvoitteiden asettamista kilpailulainsäädännön periaatteiden mukaisesti. Tässä suosituksessa käytetään siten kilpailulainsäädännön periaatteita sähköisen viestinnän alan tuotemarkkinoiden määrittelyyn.

               (5)

               Direktiivin 2002/21/EY 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti kansalliset sääntelyviranomaiset voivat määritellä kilpailulainsäädännön mukaisesti ja tämä suositus tarkasti huomioon ottaen merkitykselliset markkinat kansallisten olosuhteiden näkökulmasta sekä erityisesti merkitykselliset maantieteelliset markkinat omalla alueellaan.

               (6)

               Direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti ennakkosääntelyvelvoitteita asetetaan vain markkinoilla, joilla ei ole todellista kilpailua. Kuten direktiivin johdanto-osan 27 kappaleessa selitetään, kyse on markkinoista, joilla on yksi tai useampi huomattavan markkinavoiman omaava yritys ja joilla jäsenvaltion ja EU:n kilpailulainsäädännön oikeussuojakeinot eivät yksin riitä ratkaisemaan todettua kilpailuongelmaa. Todellista kilpailua koskevan analyysin olisi myös sisällettävä analyysi siitä, voiko markkinoista tulla kilpailumarkkinat, ja onko mahdollinen todellisen kilpailun puute kestävää.

               (7)

               Komissiolle ja kansallisille sääntelyviranomaisille ennakkosääntelyn alaisiksi tulevien tukkumarkkinoiden määrittelyn lähtökohtana on vastaavien vähittäismarkkinoiden analysointi. Vähittäismarkkinoiden analyysi tehdään ottaen huomioon kysyntäpuolen ja tarvittaessa tarjontapuolen korvattavuus ennakoivasta näkökulmasta tietyllä aikavälillä. Kun merkityksellisiä markkinoita määritellään direktiivin 2002/21/EY 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi määriteltävä maantieteellinen alue, jolla kilpailun edellytykset ovat samanlaiset tai riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa naapurialueista, joilla vallitsevat kilpailun edellytykset ovat huomattavan erilaiset. Kansallisten viranomaisten olisi tässä yhteydessä otettava huomioon erityisesti se, toimiiko mahdollinen huomattavan markkinavoiman operaattori yhdenmukaisesti koko verkkoalueellaan vai kohtaako se huomattavan erilaisia kilpailun edellytyksiä niin, että sen toiminta on rajoitettua tietyillä alueilla muttei muilla alueilla.

               (8)

               Olisi arvioitava sitä, vallitseeko vähittäismarkkinoilla todellinen kilpailu ennakoivasta näkökulmasta katsottuna ilman sääntelyä, joka perustuu huomattavan markkinavoiman toteamiseen. Toisaalta analyysissä olisi otettava huomioon muunlaisen merkityksellisiin vähittäismarkkinoihin ja niihin liittyviin tukkumarkkinoihin sovellettavan sääntelyn vaikutukset koko ajanjakson ajalta.

               (9)

               Kun tehdään direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukainen markkina-analyysi, markkinat olisi arvioitava ennakoivasta näkökulmasta ja liikkeelle olisi lähdettävä vallitsevista markkinaedellytyksistä. Analyysissä olisi arvioitava se, voiko markkinoista tulla kilpailumarkkinat ja onko mahdollinen kilpailun puute kestävää, ottaen huomioon odotettavissa oleva tai ennakoitava markkinakehitys (4).

               (10)

               Jos kyseisillä markkinoilla ei vallitse todellista kilpailua ilman ennakkosääntelyä ennakoivasta näkökulmasta katsottuna, olisi arvioitava vastaavat tukkumarkkinat, jotka tulevat ennakkosääntelyn alaisiksi direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukaisesti. Kun analysoidaan rajoja ja markkinavoimaa a) vastaavilla merkityksellisillä tukkumarkkinoilla sen määrittelemiseksi, vallitseeko niillä todellinen kilpailu, suorat ja epäsuorat kilpailurajoitukset olisi otettava huomioon riippumatta siitä, johtuvatko kyseiset rajoitukset sähköisistä viestintäverkoista, sähköisistä viestintäpalveluista tai muuntyyppisistä palveluista tai sovelluksista, jotka ovat verrannollisia loppukäyttäjän näkökulmasta (5). Toisaalta, jos kyseisillä vähittäismarkkinoilla vallitsee todellinen kilpailu ennakoivasta näkökulmasta ilman ennakoivaa tukkusääntelyä vastaavilla merkityksellisillä markkinoilla, kansallisen viranomaisen olisi tehtävä se päätelmä, että sääntelyä ei enää tarvita tukkutasolla. Siinä tapauksessa vastaavat merkitykselliset tukkumarkkinat olisi arvioitava tavoitteena ennakkosääntelyn poistaminen. Jos tukkumarkkinat on yhdistetty toimitusketjuun vertikaalisesti, ensimmäiseksi analysoidaan ne tukkumarkkinat, jotka ovat tuotantoketjussa ylimpänä kyseisistä vähittäismarkkinoista katsottuna.

               (11)

               Liitteessä luetelluilla tukkumarkkinoilla voi olla ominaisuuksia, jotka oikeuttavat ennakkosääntelyn, koska ne täyttävät kaiken kaikkiaan seuraavat kolme kumulatiivista perustetta. Kyseisiä perusteita on käytetty suositusten aikaisemmissa versioissa myös sellaisten markkinoiden määrittelyyn, jotka tulevat ennakkosääntelyn alaisiksi. Ensimmäisen perusteen muodostavat suuret ja pysyväisluonteiset esteet markkinoille pääsylle. Sähköisen viestinnän markkinoiden dynaamisen luonteen ja käytäntöjen vuoksi olisi kuitenkin otettava huomioon myös mahdollisuudet poistaa markkinoille pääsyn esteet merkityksellisellä aikavälillä, kun toteutetaan ennakoivaa analyysiä mahdollisen ennakkosääntelyn alaisiksi tulevien merkityksellisten markkinoiden nimeämiseksi. Toinen peruste koskee sitä, johtaako markkinoiden rakenne todelliseen kilpailuun kyseisellä aikavälillä. Tämän perusteen soveltaminen edellyttää markkinoille pääsyn esteiden taustalla olevan infrastruktuuriin perustuvan ja muun kilpailutilanteen tarkastelua. Kolmantena perusteena on se, että kilpailuoikeuden soveltaminen ei yksin riittäisi korjaamaan asianomaisia markkinoiden toimintapuutteita. Ensimmäistä ja toista perustetta arvioitaessa olisi otettava huomioon samat päätekijät, joita tarkasteltiin ennakoivassa markkina-analyysissä, erityisesti viitteet markkinoille pääsyn esteistä, jos sääntelyä ei ole (muun muassa aloituskustannusten suuruus), markkinoiden rakenne, markkinoiden toimivuus ja markkinadynamiikka eli muun muassa markkinaosuudet ja niiden kehityssuunnat, markkinahinnat ja niiden kehityssuunnat sekä kilpailevien verkkojen tai infrastruktuurien laajuus ja peittoalue.

               (12)

               Tämän suosituksen kannalta erityisesti kahdentyyppisillä markkinoille pääsyn esteillä on merkitystä ensimmäisen perusteen osalta: rakenteellisilla esteillä ja oikeudellisilla tai sääntelyyn liittyvillä esteillä. Markkinoille pääsyn rakenteelliset esteet johtuvat markkinoille ominaisista kustannus- tai kysyntäolosuhteista, jotka luovat vakiintuneille operaattoreille ja uusille tulokkaille erilaiset toimintaedellytykset. Tämä haittaa uusien tulokkaiden pääsyä markkinoille tai estää sen. Suuria rakenteellisia esteitä voi esiintyä esimerkiksi silloin, kun markkinoille ovat ominaisia absoluuttiset kustannusedut, huomattavat mittakaavaedut tai tuotevarioinnin edut, kapasiteettirajoitukset ja korkeat aloituskustannukset. Tähän liittyvä rakenteellinen este voi olla myös se, että palvelun tarjoaminen edellyttää verkkoelementtiä, jota ei voida toisintaa teknisesti tai joka voidaan toisintaa vain niin suurin kustannuksin, että kilpailu käy kannattamattomaksi.

               (13)

               Oikeudelliset tai sääntelyyn liittyvät esteet eivät perustu taloudellisiin olosuhteisiin vaan johtuvat lainsäädännöllisistä, hallinnollisista tai muista toimenpiteistä, joilla on välitön vaikutus markkinoille pääsyn edellytyksiin tai operaattorien asemaan merkityksellisillä markkinoilla. Esimerkki oikeudellisesta tai sääntelyyn liittyvästä markkinoille pääsyn esteestä on niiden yritysten lukumäärän rajaaminen, joilla on käytettävissä taajuuksia peruspalvelujen tarjoamiseksi. Muita esimerkkejä oikeudellisista tai sääntelyyn liittyvistä esteistä ovat hintavalvonta tai muut yrityksille asetetut hintoihin liittyvät toimenpiteet, jotka vaikuttavat markkinoille pääsyn lisäksi myös yritysten markkina-asemaan. Sellaisten oikeudellisten tai sääntelyyn liittyvien esteiden, jotka todennäköisesti poistetaan merkityksellisellä aikavälillä, ei yleensä katsota muodostavan ensimmäisen perusteen mukaista taloudellista estettä markkinoille pääsylle.

               (14)

               Markkinoille pääsyn esteet voivat menettää merkitystään innovaatiopainotteisilla markkinoilla, joille on ominaista jatkuva teknologinen kehitys. Tällaisilla markkinoilla yrityksen toimintaa rajoittaa usein markkinoilla vielä toimimattomien, mutta potentiaalisten kilpailijoiden innovaatioiden uhka. Innovaatiovetoisilla markkinoilla dynaamista tai pitkän aikavälin kilpailua voi kehittyä sellaisten yritysten välille, jotka eivät välttämättä vielä kilpaile nykyisillä ”staattisilla” markkinoilla. Tässä suosituksessa nimetään ennakkosääntelyn alaisiksi markkinat, joilla markkinoille pääsyn esteiden odotetaan säilyvän ennakoitavissa olevan ajanjakson ajan. Sen arvioimiseksi, esiintyykö pysyviä markkinoille pääsyn esteitä sääntelyn puuttuessa, olisi tarkasteltava, onko toimialalle saapunut uusia menestyviä toimijoita riittävän usein, onko uusia tulijoita saapunut tai saapuuko niitä todennäköisesti riittävän nopeasti ja ovatko ne riittävän pitkäikäisiä rajoittaakseen markkinavoimaa. Markkinoille pääsyn esteiden merkittävyys riippuu muun muassa siitä, mikä on pienin vaadittava tuotantomäärä ja millaiset aloituskustannukset tarvitaan.

               (15)

               Vaikka markkinoita luonnehtisivatkin suuret markkinoille pääsyn esteet, muut rakenteelliset tekijät kyseisillä markkinoilla voivat merkitä sitä, että markkinat kehittyvät merkityksellisellä aikavälillä edelleen kohti todellista kilpailua. Suuntaus kohti todellista kilpailua merkitsee sitä, että markkinat saavuttavat todellisen kilpailutilan ilman ennakkosääntelyä tarkastelukaudella tai näin tapahtuu sen jälkeen edellyttäen, että tarkastelukaudella on havaittavissa selviä merkkejä positiivisesta markkinadynamiikasta. Markkinadynamiikan voivat saada aikaan esimerkiksi tekninen kehitys tai tuotteiden ja markkinoiden lähentyminen, joka voi aiheuttaa kilpailurajoituksia erilaisilla tuotemarkkinoilla toimivien operaattorien välillä. Näin voi tapahtua myös markkinoilla, joilla on rajallinen — mutta riittävä — määrä yrityksiä, joilla on erilaiset kustannusrakenteet ja joiden markkinakysynnässä vallitsee hintajousto. Myös liikakapasiteettia voi esiintyä markkinoilla, joilla kilpailevat yritykset voisivat muuten laajentaa tuotantoaan nopeasti hintojen nousun seurauksena. Tällaisilla markkinoilla markkinaosuudet voivat vaihdella ajan mittaan tai hinnat voivat laskea.

               (16)

               Kolmannen perusteen avulla arvioidaan niiden korjaavien toimenpiteiden riittävyyttä, joita voidaan määrätä kilpailulainsäädännön nojalla markkinoiden pysyvien toimintapuutteiden korjaamiseksi, erityisesti ottaen huomioon, että ennakkosääntelyvelvoitteilla voidaan itse asiassa ehkäistä kilpailulainsäädännön rikkomuksia. Kilpailulainsäädännön toimenpiteet eivät todennäköisesti riitä, jos esimerkiksi markkinoiden pysyvien toimintapuutteiden korjaamista koskevien toimenpiteiden noudattamisvaatimukset ovat laajoja tai jos on toimittava usein ja nopeasti. Ennakkosääntely olisi näin ollen katsottava asianmukaiseksi kilpailulainsäädännön täydennykseksi, kun kilpailulainsäädäntö yksin ei riittäisi korjaamaan havaittuja markkinoiden pysyviä toimintahäiriöitä.

               (17)

               Näiden kolmen kumulatiivisen perusteen soveltamisen pitäisi rajoittaa niiden sähköisen viestinnän alan markkinoiden määrää, joilla sovelletaan ennakkosääntelyvelvoitteita, ja siten edistää yhtä sääntelykehyksen tavoitteista eli vähentää ennakoivia alakohtaisia sääntöjä vähitellen kilpailun kehittyessä markkinoilla. Jos yksi näistä kolmesta perusteesta ei täyty, se merkitsee sitä, että markkinoita ei pidä asettaa ennakkosääntelyn alaisiksi.

               (18)

               Tukkutasolla määrätty ennakkosääntely olisi katsottava riittäväksi torjumaan mahdolliset kilpailuongelmat tuotantoketjun loppupään markkinoilla. Tuotantoketjun loppupään markkinoilla pitäisi soveltaa ennakkosääntelyä vain, jos kilpailu kyseisillä markkinoilla on edelleen huomattava markkinavoima huolimatta ennakkosääntelystä tuotantoketjun alkupään markkinoilla. Koska kilpailu on edistynyt sääntelyn ansiosta, tässä suosituksessa nimetään merkitykselliset markkinat vain tukkutasolla. Uskotaan, että niiden sääntelyllä voidaan torjua todellisen kilpailun puute tukkutasolla, joka on vuorostaan syynä havaittuihin markkinoiden toimintapuutteisiin tukkumarkkinoihin liittyvillä vähittäismarkkinoilla. Jos kansallinen sääntelyviranomainen kuitenkin osoittaa, että tukkutason toimenpiteet eivät ole onnistuneet, merkitykselliset vähittäismarkkinat voidaan asettaa ennakkosääntelyn alaisiksi edellyttäen, että kansallinen sääntelyviranomainen on todennut, että tässä suosituksessa kuvatun kolmen perusteen testin perusteet täyttyvät.

               (19)

               Liitteessä luetellut markkinat on nimetty edellä mainittujen kolmen kumulatiivisen perusteen perusteella. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi lähdettävä liikkeelle oletuksesta, että kyseisillä markkinoilla kaikki kolme perustetta täyttyvät. Jos kansallinen sääntelyviranomainen kuitenkin päättelee, että, ilman tukkutason sääntelyä, määritellyillä vähittäismarkkinoilla vallitsee kestävä kilpailu, sen olisi pääteltävä myös, että ennakkosääntelyä ei enää tarvita tukkutasolla.

               (20)

               Liitteessä luetelluilla markkinoilla kansallinen sääntelyviranomainen voi silti pitää erityisten kansallisten olosuhteiden perusteella tarpeellisena tehdä oman kolmen perusteen testinsä. Kansallinen sääntelyviranomainen voi päätellä, että kolmen perusteen testin perusteet täyttyvät tai eivät täyty kansallisissa olosuhteissa. Jos kolmen perusteen testin perusteet eivät täyty tietyillä markkinoilla, jotka luetellaan suosituksessa, kansallisen sääntelyviranomaisen ei pitäisi asettaa sääntelyvelvoitteita kyseisille markkinoille.

               (21)

               Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat nimetä muitakin markkinoita kuin tässä suosituksessa luetellut ja soveltaa kolmen perusteen testiä. Erityisesti jos kansalliset sääntelyviranomaiset ovat päätelleet, että vähittäismarkkinoilla ei vallitse todellista kilpailua ilman ennakkosääntelyä, ja aikovat säännellä vastaavia tukkumarkkinoita ja kyseisiä markkinoita ei ole lueteltu suosituksessa, niiden olisi aina tehtävä kolmen perusteen testi. Siinä tapauksessa olisi analysoitava ensin ne tukkumarkkinat, jotka ovat vertikaalisessa toimitusketjussa ylimpänä kyseisistä vähittäismarkkinoista katsottuna. Kansallisen sääntelyviranomaisen olisi tehtävä asteittainen analyysi markkinoista, jotka ovat lähempänä tuotantoketjun loppupäätä säännellystä alkupään tuotannosta katsottuna, sen määrittelemiseksi, vallitsisiko niillä todellinen kilpailu, jos tuotantoketjun alkupäätä säännellään, kunnes se pääsee vähittäismarkkinoihin saakka.

               (22)

               Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi sovellettava kolmen perusteen testiä myös niihin markkinoihin, jotka luetellaan komission suosituksen 2003/311/EY (6) ja suosituksen 2007/879/EY liitteissä ja joita ei enää luetella tämän suosituksen liitteessä, jos niitä säännellään tällä hetkellä kansallisten olosuhteiden perusteella, sen arvioimiseksi, onko kyseisiin markkinoihin kansallisten olosuhteiden perusteella edelleen sovellettava ennakkosääntelyä.

               (23)

               Direktiivin 2002/21/EY mukaisesti syntymässä oleville uusille markkinoille ei pitäisi asettaa tarpeettomia ennakkosääntelyvelvoitteita, vaikka niillä vallitseekin ensimmäisen toimijan etu. Syntymässä olevien uusien markkinoiden katsotaan koostuvan tuotteista tai palveluista, joille uutuutensa takia on erittäin vaikea ennustaa kysynnän tai markkinoille pääsyn tai tarjonnan olosuhteita, ja siten niihin on vaikea soveltaa kolmen perusteen testiä. Sen tarkoituksena, että syntymässä oleville uusille markkinoille ei aseteta tarpeettomia ennakkosääntelyvelvoitteita, on edistää innovaatioita, kuten direktiivin 2002/21/EY 8 artiklassa vaaditaan. Samalla olisi estettävä tällaisten markkinoiden sulkeminen johtavan yrityksen toimesta, kuten todetaan myös komission ohjeissa markkina-analyysia ja huomattavan markkinavoiman arvioimista varten sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja koskevassa yhteisön sääntelyjärjestelmässä (7). Olemassa olevaan verkkoinfrastruktuuriin vähitellen tehtävät päivitykset eivät yleensä johda uusien markkinoiden syntyyn. Korvaavien vaihtoehtojen puuttuminen tietyltä tuotteelta olisi osoitettava sekä kysynnän että tarjonnan näkökulmasta ennen kuin voidaan katsoa, että se ei kuulu millekään olemassa oleville markkinoille. Uusien vähittäispalvelujen kehittyminen voi johtaa uusien johdettujen tukkumarkkinoiden syntymiseen, mikäli kyseisiä vähittäispalveluja ei voida tarjota olemassa olevia tukkutason tuotteita hyödyntämällä.

               (24)

               Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi kerrottava tulokset kolmen perusteen testistä, joka on tehty tämän suosituksen mukaisesti ja joka kuuluu direktiivin 2002/21/EY 7 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan, komissiolle, BERECille ja muille kansallisille sääntelyviranomaisille. Sellaisten toimenpide-ehdotusten ilmoittamatta jättäminen, jotka vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan direktiivin 2002/21/EY johdanto-osan 38 kappaleen mukaisesti, voi johtaa yhteisön lainsäädännön rikkomisesta seuraavaan menettelyyn kyseistä jäsenvaltiota vastaan.

               (25)

               Suosituksen liitteessä luetellut markkinat eivät sisällä enää kaksia markkinoita, jotka lueteltiin suosituksessa 2007/879/EY (markkinat 1 ja 2), koska ne eivät enää läpäise kolmen perusteen testiä. Koska jäsenvaltioiden välillä on vaihtelua odotetun tai ennakoitavan markkinakehityksen vauhdissa, joka on nimeämisen perustana unionissa, erityiset kansalliset olosuhteet voivat olla perustana sille, että kansallinen sääntelyviranomainen katsoo, että suosituksen 2007/879/EY markkinoilla 1 tai muilla vähittäismarkkinoilla, jotka liittyvät suosituksen 2007/879/EY markkinoihin 2, ei vallitse vielä todellista kilpailua ennakoivasta näkökulmasta katsottuna ilman asianmukaisia ja oikeasuhteisia tukkutason korjauskeinoja. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat näin perustella ennakkosääntelytoimenpiteiden jatkamisen tukkutasolla edellyttäen, että kolmen perusteen testi on kansallisissa olosuhteissa tyydyttävä seuraavan tarkastelukauden ajan. Suosituksen 2007/879/EY muut markkinat oikeuttavat edelleen ennakkosääntelyn, vaikka suosituksen 2007/879/EY markkinoiden 4, 5 ja 6 rajat on määritelty uudelleen. Kansalliset sääntelyviranomaiset ottavat huomioon kansalliset olosuhteensa määrittäessään kyseisiä markkinoita,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Kansallisille sääntelyviranomaisille suositellaan, että määritellessään kansallisten olosuhteiden perusteella merkityksellisiä markkinoita direktiivin 2002/21/EY 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti ne tekevät analyysin liitteessä luetelluista tuote- ja palvelumarkkinoista.

               2.

               Jos kansalliset sääntelyviranomaiset saattavat ennakkosääntelyn alaisiksi muita markkinoita kuin liitteessä mainitut, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi osoitettava ja komission vahvistettava, että kaikki seuraavat kolme perustetta täyttyvät:

                           a)

                           markkinoille pääsylle on suuria ja pysyväisluonteisia rakenteellisia, oikeudellisia tai sääntelyyn liittyviä esteitä;

                           b)

                           markkinarakenne ei ole omiaan johtamaan todelliseen kilpailuun merkityksellisellä aikavälillä, kun otetaan huomioon markkinoille pääsyn esteiden taustalla olevan infrastruktuuripohjaisen ja muun kilpailun tila;

                           c)

                           pelkän kilpailuoikeuden soveltaminen ei riitä korjaamaan todettuja markkinoiden toimintapuutteita.

               3.

               Jos mikään liitteessä luetelluista markkinoista ei tule ennakkosääntelyn alaiseksi erityisissä kansallisissa olosuhteissa, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi osoitettava ja komission vahvistettava, että vähintään yksi 2 kohdassa mainituista perusteista ei täyty.

               4.

               Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon kaikki olennaiset kilpailurajoitukset riippumatta siitä katsotaanko kyseisten rajoitusten lähteeksi sähköiset viestintäverkot, sähköiset viestintäpalvelut tai muuntyyppiset palvelut tai sovellukset, jotka ovat verrannollisia loppukäyttäjän näkökulmasta.

               5.

               Tämä suositus ei vaikuta markkinoiden määrittelyyn, markkina-analyysien tuloksiin ja sääntelyvelvoitteisiin, jotka kansalliset sääntelyviranomaiset ovat ottaneet käyttöön direktiivin 2002/21/EY 15 artiklan 3 kohdan ja 16 artiklan mukaisesti ennen tämän suosituksen antamispäivää.

               6.

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 9 päivänä lokakuuta 2014.

            Komission puolesta

         Neelie KROES

            Varapuheenjohtaja

      (1)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/140/EY, annettu 25 päivänä marraskuuta 2009, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21/EY, sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä annetun direktiivin 2002/19/EY sekä sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista annetun direktiivin 2002/20/EY muuttamisesta (EUVL L 337, 18.12.2009, s. 37).

      (3)  Komission suositus 2007/879/EY, annettu 17 päivänä joulukuuta 2007, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla(EUVL L 344, 28.12.2007, s. 65).

      (4)  Komission ohjeet markkina-analyysiä ja huomattavan markkinavoiman arvioimista varten sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja koskevassa yhteisön sääntelyjärjestelmässä (2002/C 165/03).

      (5)  Esimerkiksi avoimen internetin kautta tapahtuvaan jakeluun (OTT) liittyvät palvelut, vaikka niitä ei nykyään voidakaan katsoa sähköisen viestintäpalvelun tarjoajien tarjoamien palvelujen suoriksi korvaajiksi, todennäköisesti laajenevat teknisen kehityksen myötä jatkuvasti tulevina vuosina.

      (6)  Komission suositus, annettu 11 päivänä helmikuuta 2003, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla (EUVL L 114, 8.5.2003, s. 45).

      (7)  Komission ohjeet (EYVL C 165, 11.7.2002, s. 6).

      LIITE

                  Markkinat 1

                  :

                  Tukkutason puhelinliikenteen välittäminen kohdeverkkona toimivassa yleisessä puhelinverkossa kiinteään sijaintipaikkaan

                  Markkinat 2

                  :

                  Tukkutason puheensiirto kohdeverkkona toimivassa yksittäisessä matkaviestintäverkossa

                  Markkinat 3

                  :

                              a)

                              Tukkutason paikallisyhteys kiinteään sijaintipaikkaan

                              b)

                              Tukkutason keskusyhteys kiinteään sijaintipaikkaan massamarkkinatuotteille

                  Markkinat 4

                  :

                  Tukkutason korkealaatuinen yhteys kiinteään sijaintipaikkaan


Avis juridique important

|

32003H0523(01)

Neuvoston suositus, annettu 8 päivänä toukokuuta 2003, yhteisen tutkintaryhmän perustamista koskevaksi mallisopimukseksi

Virallinen lehti nro C 121 , 23/05/2003 s. 0001 - 0006

Neuvoston suositus,annettu 8 päivänä toukokuuta 2003,yhteisen tutkintaryhmän perustamista koskevaksi mallisopimukseksi(2003/C 121/01)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaOTTAA HUOMIOON keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn yleissopimuksen 2000/C 197/011(1), jäljempänä "yleissopimus", 13 artiklan ja yhteisistä tutkintaryhmistä 13 päivänä kesäkuuta 2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen(2), jäljempänä "puitepäätös",MUISTUTTAA konferenssin "Eurooppalainen strateginen aloite yhteisiä tutkintaryhmiä koskevien politiikkojen ja lainsäädännön kehittämisestä" tuloksista; konferenssin järjestivät Irlannin poliisiviranomaiset (An Garda Síochána) Dublinissa 7.-9. lokakuuta 2002 Euroopan yhteisön Grotius-ohjelman rahoitustuella,ON VAKUUTTUNUT mallisopimuksen tarpeellisuudesta yhteisten tutkintaryhmien perustamiseksi, jotta puitepäätös, jolla on joudutettu yleissopimuksen 13 artiklan täytäntöönpanoa, voidaan panna täytäntöön pikaisesti,PITÄÄ MIELESSÄ, että tällaisen mallisopimuksen olisi oltava kattava, mutta myös joustava sen varmistamiseksi, että toimivaltaiset viranomaiset voisivat mukauttaa sitä kunkin tapauksen erityisolosuhteisiin,PALAUTTAA MIELEEN, että Eurojust ja Europol tekevät yhteistyösopimuksen, mikä on tärkeää kummankin elimen yhteiseen tutkintaryhmään osallistumista ajatellen,SUOSITTAA jäsenvaltioiden hallituksille, että nekannustavat niitä toimivaltaisia viranomaisiaan, jotka haluavat perustaa yhteisen tutkintaryhmän puitepäätöksen ja yleissopimuksen mukaisesti muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa, käyttämään tarvittaessa tämän suosituksen liitteessä olevaa mallisopimusta hyväksyäkseen yhteistä tutkintaryhmää koskevat yksityiskohtaiset säännöt.Tehty Brysselissä 8 päivänä toukokuuta 2003.Neuvoston puolestaM. ChrisochoïdisPuheenjohtaja(1) EYVL C 197, 12.7.2000, s. 3.(2) EYVL L 162, 20.6.2002, s. 1.LIITEMALLISOPIMUS YHTEISEN TUTKINTARYHMÄN PERUSTAMISESTA>PIC FILE= "C_2003121FI.000202.TIF">>PIC FILE= "C_2003121FI.000301.TIF">>PIC FILE= "C_2003121FI.000401.TIF">>PIC FILE= "C_2003121FI.000501.TIF">LISÄYS YHTEISEN TUTKINTARYHMÄN PERUSTAMISTA KOSKEVAAN MALLISOPIMUKSEEN>PIC FILE= "C_2003121FI.000602.TIF">


Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Kreikan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2003-2006


title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2013 , Tanskan vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Tanskan vuosien 2013–2016 lähestymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               30.7.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 217/18

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 9 päivänä heinäkuuta 2013,
   Tanskan vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Tanskan vuosien 2013–2016 lähestymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2013/C 217/05
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään kasvuun ja parantaa sen kilpailukykyä.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (3). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät 29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.

               (4)

               Neuvosto antoi 10 päivänä heinäkuuta 2012 suosituksen (4) Tanskan vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Tanskan vuosien 2012–2015 tarkistetusta lähentymisohjelmasta.

               (5)

               Komissio hyväksyi 28 päivänä marraskuuta 2012 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2013 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio hyväksyi niin ikään 28 päivänä marraskuuta 2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Tanska kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 7 päivänä helmikuuta 2013 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2013 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2013.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 14 päivänä maaliskuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (8)

               Komissio julkaisi 10 päivänä huhtikuuta 2013 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laaditun Tanskaa koskevan perusteellisen tarkastelun tulokset. Komissio päättelee analyysinsa perusteella, että Tanskan makrotaloudessa on epätasapainotiloja, jotka eivät kuitenkaan ole liiallisia.

               (9)

               Tanska toimitti vuoden 2013 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuosia 2013–2016 koskevan vuoden 2013 lähentymisohjelmansa 30 päivänä huhtikuuta 2013. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (10)

               Neuvosto on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vuoden 2013 lähentymisohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Skenaario, jonka mukaan BKT kasvaa 0,7 prosenttia vuonna 2013 ja 1,6 prosenttia vuonna 2014, vastaa yleisesti ottaen komission yksiköiden kevään 2013 talousennustetta, jonka mukainen kasvu on 0,7 prosenttia vuonna 2013 ja 1,7 prosenttia vuonna 2014. Lähentymisohjelman mukaisen julkisen talouden strategian tavoitteena on korjata liiallinen alijäämä ja saavuttaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteena oleva enintään 0,5 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen viimeistään vuonna 2013, mikä vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteita. Lähentymisohjelmassa esitetty julkisen talouden alijäämätavoite, joka on 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ja 1,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014, vastaa komission ehdottamaa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaista määräaikaa. Vuosina 2011–2013 toteutettavat keskimääräiset julkisen talouden toimet, jotka perustuvat julkisen talouden rakenteellisesta rahoitusasemasta laadittuihin laskelmiin, vastaavat liiallista alijäämää koskevan menettelyn yhteydessä annettua neuvoston suositusta. Lähentymisohjemassa arvioidaan nettomääräisten harkinnanvaraisten toimien johtavan konsolidointiin, joka laajalti vastaa liiallista alijäämää koskevan menettelyn yhteydessä annettua suositusta. Julkisen talouden reaalimääräisten menojen (mukaan lukien tulopuolen päätösperäiset toimet) kasvun arvioidaan hidastuvan nollaan vuonna 2013 ja olevan 0,4 prosenttia vuonna 2014, mikä vastaa menojen kasvulle vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettua vertailuarvoa molempina vuosina. Julkinen talous on yleisesti ottaen terve, ja maa on jo saavuttanut keskipitkän aikavälin tavoitteensa. Ikääntyvän väestön ja kunnianhimoisen hyvinvointipolitiikan vuoksi Tanskan on kuitenkin ylläpidettävä vakaata ja kestävää finanssipolitiikan kehystä ja varmistettava, että alijäämä ei ylitä perussopimuksessa asetettua 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen.

               (11)

               Tanska toteutti vuonna 2012 työkyvyttömyyseläkejärjestelmän ja tukityöllistämisjärjestelmän (ns. joustotyöjärjestelmä) uudistuksen, joka tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2013. Nämä uudistukset ovat tärkeitä toimenpiteitä, joilla lisätään työvoiman tarjontaa Tanskassa. Tanskan on kuitenkin vielä parannettava työmarkkinoiden reunamille jääneiden ihmisten työllistettävyyttä. Tämä koskee muun muassa maahanmuuttajataustaisia henkilöitä, pitkäaikaistyöttömiä sekä matalan taitotason työntekijöitä. Hallituksen kunnianhimoisen uudistusohjelman lisäksi on varmistettava, että Tanskan maineikkaalla joustoturvamallilla helpotetaan jatkossakin sujuvaa siirtymistä työttömyydestä työelämään, samalla kun pyritään estämään syrjäytyminen työmarkkinoilta ja sosiaalisesta yhteisöstä. Koulutuksella ja ammattitaidon parantamisella on tässä suhteessa tärkeä rooli.

               (12)

               Tanska pitää syystäkin koulutusta selkeänä painopisteenä. Toimia on kuitenkin jatkettava, jotta koulutusjärjestelmän laatua ja kustannusvaikuttavuutta voidaan parantaa, muun muassa saattamalla jo aloitetut uudistukset päätökseen. Alemman ja ylemmän perusasteen koulutusjärjestelmien ehdotettu uudistus on oikeansuuntainen, ja se todennäköisesti vaikuttaa positiivisesti koulujärjestelmän kustannusvaikuttavuuteen ja koulutuksen laatuun, muun muassa opintonsa loppuun suorittaneiden oppilaiden osuuksiin. Hallitus on vuonna 2012 toteuttanut toimia, joilla parannetaan nuorten ammatillisen koulutuksen laatua ja varmistetaan, että yrityksissä on tarvittava määrä oppisopimuspaikkoja. Tanskaan on perustettu viranomaisten, kuntien, alueiden ja työmarkkinaosapuolten komitea etsimään pysyvää ratkaisua, jolla varmistetaan oppisopimuskoulutuksen riittävä tarjonta ja parannetaan ammatillisen koulutusjärjestelmän laatua. Jos Tanska löytää nuorten ammattikoulutusjärjestelmässä kestävät ja kunnianhimoiset ratkaisut sekä liian vähäiseen oppisopimuskoulutuksen tarjontaan että koulutuksen keskeyttäneiden suurten osuuteen, maa voi valmistautua paremmin ammattitaidon kysyntään tulevaisuuden työmarkkinoilla ja parantaa työn tuottavuutta.

               (13)

               Tanska voisi nopeuttaa talouskasvua poistamalla kilpailun esteet paikallisissa palveluissa ja vähittäiskaupassa, jotka ovat tärkeitä sektoreita maan taloudessa. Tanskan hallitus antoi vuonna 2012 uuden kilpailulain, joka on tärkeä askel oikeaan suuntaan. Uudistetussa kilpailulainsäädännössä on tehokkaammat mekanismit kilpailusäännösten noudattamisen valvontaa varten. Tanska on vastannut näillä toimilla täysimääräisesti vuonna 2012 annettuun asiaa koskevaan suositukseen. Vielä voidaan kuitenkin tehdä enemmän alakohtaisten ja julkisia palveluja koskevien toimien vaikuttavuuden varmistamiseksi, jotta kilpailu lisääntyy ja markkinat toimivat paremmin. Useat tämän alan poliittiset aloitteet ovat vielä alkuvaiheessa, ja niiden tehokas täytäntöönpano edellyttää jatkuvia toimia.

               (14)

               Rahoitusjärjestelmän ja koko talouden vakauteen kohdistuvien uhkien määrittämiseksi kotitalouksien velkaantuneisuutta on analysoitu yksityiskohtaisesti kuluneen vuoden aikana sekä kansallisella että EU:n tasolla. Rahoitusvakauteen kohdistuvat riskit näyttävät toistaiseksi olevan hallinnassa, mutta niitä on seurattava jatkuvasti. Tanskan viranomaiset ovat toteuttaneet useita toimenpiteitä, joilla parannetaan asuntolainajärjestelmän häiriönsietokykyä. Näitä ovat muun muassa asuntolainojen riskimerkintäjärjestelmä sekä vaihtuvakorkoisiin ja/tai lyhennysvapaita jaksoja sisältäviin lainoihin sovellettavat rajoitukset. Asuntolainoja myöntävät laitokset ovat omasta aloitteestaan ryhtyneet toimiin vähentääkseen tarvetta täydentäviin vakuuksiin. Kaikki edellä mainitut ovat oikeansuuntaisia toimia, mutta tarkkaa seurantaa tarvitaan sen varmistamiseksi, että toimilla on toivotut vaikutukset. Komissio tarkastelee Tanskan säännöllisesti toimittamia selvityksiä asiaan liittyvien toimien vaikutuksista. Tanskan omaisuusverotusta olisi tarkistettava ajan mittaan, jotta voidaan poistaa vääristymät ja vahvistaa verotuksen vastasyklisiä piirteitä.

               (15)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana analysoinut kattavasti Tanskan talouspolitiikkaa. Se on arvioinut kansallisen uudistusohjelman ja lähentymisohjelman ja esittänyt perusteellisen tarkastelun. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Tanskan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–3.

               (16)

               Neuvosto on tutkinut lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella ja sen lausunto (5) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.

               (17)

               Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman ja lähentymisohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävästä suosituksesta 3,

         SUOSITTAA, että Tanska toteuttaa vuosina 2013–2014 toimia, joilla se

               1.

               toteuttaa julkisen talouden strategiaa vuonna 2013 suunnitellusti varmistaakseen, että liiallinen alijäämä korjataan viimeistään vuonna 2013; toteuttaa julkisen talouden strategiaa myös vuonna 2014 ja sen jälkeen varmistaakseen riittävät julkisen talouden toimet, joilla pysytään keskipitkän aikavälin tavoitteessa;

               2.

               jatkaa työmarkkinoiden reunamille jääneiden ihmisten työllistettävyyden parantamista, mukaan lukien maahanmuuttajataustaiset henkilöt, pitkäaikaistyöttömät sekä matalan taitotason työntekijät; parantaa ammatillisen koulutuksen laatua, jotta voidaan vähentää opintonsa keskeyttävien osuutta, ja lisää oppisopimuskoulutuspaikkoja; toteuttaa alemman ja ylemmän perusasteen koulutusjärjestelmien uudistuksen, jotta voidaan nostaa opintonsa loppuun suorittaneiden oppilaiden osuuksia ja parantaa koulujärjestelmän kustannusvaikuttavuutta;

               3.

               jatkaa toimia, joilla poistetaan kilpailun esteet palvelusektorilla, vähittäiskauppa ja rakennusala mukaan lukien, ja tehostetaan julkisten palvelujen tarjoamista.

      Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2013.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         R. ŠADŽIUS

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Pidetty voimassa vuodelle 2013 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 22 päivänä huhtikuuta 2013 annetulla neuvoston päätöksellä 2013/208/EU (EUVL L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUVL C 219, 24.7.2012, s. 21.

      (5)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Komission suositus, annettu 19 päivänä maaliskuuta 2010 , aluksilla tarjottaviin matkaviestintäpalveluihin (MCV-palveluihin) tarvittavia järjestelmiä koskevista valtuutuksista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               20.3.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 72/42

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 19 päivänä maaliskuuta 2010,
   aluksilla tarjottaviin matkaviestintäpalveluihin (MCV-palveluihin) tarvittavia järjestelmiä koskevista valtuutuksista
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2010/167/EU)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) (1) ja erityisesti sen 19 artiklan 1 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               i2010-politiikalla, joka muodostaa strategiset puitteet Euroopan tietoyhteiskuntakehitykselle, edistetään avointa ja kilpailuun perustuvaa digitaalitaloutta Euroopan unionissa, korostetaan tieto- ja viestintäteknologian merkitystä osallisuuden ja elämänlaadun parantajana ja tähdennetään hyötyjä, joita saadaan, kun tieto- ja viestintäteknologiaa voidaan hyödyntää helposti kaikilla elämänaloilla.

               (2)

               Aluksilla tarjottavia matkaviestintäpalveluja (’MCV-palveluja’, mobile communication services on board vessels) käytetään Euroopan unionissa rahti- ja matkustaja-aluksilla aluemerillä ja kansainvälisillä vesillä, ja ne ovat usein luonteeltaan yleiseurooppalaisia tai valtioiden rajat ylittäviä. MCV-palveluissa käytettävillä järjestelmillä (’MCV-järjestelmillä’) pyritään täydentämään jo olemassa olevia matkaviestintäyhteyksiä, joita käytetään liikuttaessa sellaisissa Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa määriteltyjen, EU:n jäsenvaltioiden aluemerien osissa, joissa ei ole maalla sijaitsevien matkaviestintäverkkojen kattavuutta.

               (3)

               MCV-järjestelmä (lähtökohtaisesti MCV-käyttöön tarkoitettu järjestelmä) koostuu yleensä yhdestä tai useammasta aluksella sijaitsevasta pikosolutason tukiasemasta (alustukiasemasta), joka tarjoaa yhteyden GSM-runkoverkkoon runkoliityntälinkin, esimerkiksi satelliittilinkin, kautta. Järjestelmän alustukiasemat palvelevat niiden peittoalueella olevia aluksen matkustajien tai työntekijöiden GSM-päätelaitteita.

               (4)

               MCV-palveluja tarjotaan toistaiseksi kaupallisesti ainoastaan GSM-standardilla ja vain taajuusalueilla 880–915 MHz ja 1 710–1 785 MHz nousevalla siirtotiellä (päätelaitteelta tukiasemaan) sekä taajuusalueilla 925–960 MHz ja 1 805–1 880 MHz laskevalla siirtotiellä (tukiasemasta päätelaitteeseen). Tulevaisuudessa ne voivat kuitenkin laajeta myös muihin yleisiin maanpäällisiin matkaviestintäjärjestelmiin, jotka toimivat muiden standardien pohjalta ja muilla taajuusalueilla.

               (5)

               Lähtökohtaisesti MCV-käyttöön tarkoitettujen järjestelmien toiminta olisi erotettava maalla sijaitsevien matkaviestintäverkkojen peittoalueen laajentamisesta aluemerille silloin, kun tällainen laajentaminen perustuu matkaviestintäoperaattorien oikeuksiin perustaa ja ylläpitää maalla sijaitsevia matkaviestintäverkkoja.

               (6)

               MCV-palvelujen sääntelytapojen koordinointi helpottaisi osaltaan tällaisten palvelujen tarjontaa Euroopan unionissa ja edesauttaisi näin EU:n yhtenäismarkkinatavoitteiden saavuttamista. Se auttaisi myös varmistamaan matkaviestintäyhteyksien saumattoman kattavuuden kuluttajille ja yrityskäyttäjille sekä parantaisi mahdollisuuksia luoda innovatiivisia merenkulun viestintäpalveluja.

               (7)

               Myöntäessään taajuuksia MCV-palvelujen tarjontaan jäsenvaltioiden on noudatettava direktiiviä 2002/21/EY sekä sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (2). Direktiivin 2002/21/EY 9 artiklan 1 ja 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden olisi erityisesti varmistettava, että niiden alueen sähköisissä viestintäpalveluissa käytettäviä radiotaajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti, sekä edistettävä radiotaajuuksien käytön yhdenmukaistamista yhteisössä ja otettava samalla huomioon tarve varmistaa niiden tehokas käyttö.

               (8)

               Direktiivin 2002/21/EY mukaan jäsenvaltioiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi osaltaan vaikutettava yhtenäismarkkinoiden kehittymiseen muun muassa poistamalla jäljellä olevat esteet sähköisten viestintäverkkojen, niiden liitännäistoimintojen ja -palvelujen sekä sähköisten viestintäpalvelujen Euroopan laajuiselta tarjonnalta sekä edistämällä Euroopan laajuisten verkkojen luomista ja kehittämistä sekä yleiseurooppalaisten palvelujen yhteentoimivuutta ja päästä päähän -liitettävyyttä. Niiden olisi myös edistettävä kilpailua sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja -palvelujen tarjoamisessa muun muassa edistämällä radiotaajuuksien ja numerovarojen tehokasta käyttöä ja varmistamalla niiden tehokas hallinta.

               (9)

               Direktiivin 2002/20/EY mukaan käyttöön olisi otettava mahdollisimman yksinkertainen valtuutusmenettely sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjontaa varten, jotta voidaan edistää uusien sähköisten viestintäpalvelujen sekä yleiseurooppalaisten viestintäverkkojen ja -palvelujen kehittymistä sekä antaa palvelujen tarjoajille ja kuluttajille mahdollisuus hyötyä yhtenäismarkkinoiden tuomista mittakaavaeduista.

               (10)

               Direktiivin 2002/20/EY 3 artiklan 2 kohdan mukaan sähköisten viestintäverkkojen tai -palvelujen tarjoajilta voidaan vaatia ainoastaan yleisvaltuutus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja erityisvelvollisuuksia tai 5 artiklassa tarkoitettuja käyttöoikeuksia.

               (11)

               Direktiivin 2002/20/EY 5 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot eivät mahdollisuuksien mukaan ja varsinkaan silloin, kun haitallisten häiriöiden mahdollisuus on hyvin pieni, saisi asettaa radiotaajuuksien käytön ehdoksi yksittäisen tätä koskevan luvan myöntämistä, vaan tällaisten radiotaajuuksien käyttöehdot olisi sisällytettävä yleisvaltuutukseen.

               (12)

               Jos komission päätöksessä 2010/166/EU (3) säädettyjä teknisiä ehtoja noudatetaan, MCV-toimintojen aiheuttamien haitallisten häiriöiden mahdollisuus on hyvin pieni, joten jäsenvaltioiden olisi periaatteessa myönnettävä yleisvaltuutus radiotaajuuksien käyttöön MCV-palvelujen tarjontaa varten.

               (13)

               Nykyään taajuuksien käyttö MCV-palveluissa edellyttää joissain jäsenvaltioissa erillistä lupaa. Tällaista lupakäytäntöä olisi arvioitava uudelleen muun muassa niiden kokemusten perusteella, joita on saatu MCV-palvelujen tarjonnasta jäsenvaltioiden aluemerillä.

               (14)

               Taajuusalueista, jotka varataan yleiseurooppalaisen yleisen solukkojärjestelmäisen digitaalisen maanpäällisen matkaviestinliikenteen yhteen sovitettuun käyttöönottoon yhteisössä, annetun neuvoston direktiivin 87/372/ETY muuttamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/114/EY (4) 1 artiklan mukaan jäsenvaltioiden olisi tutkittava, voiko 900 MHz:n taajuusalueen nykyinen varaaminen jäsenvaltion alueella toimiville kilpaileville matkaviestinoperaattoreille vääristää kilpailua kyseisillä matkaviestintämarkkinoilla, ja niiden olisi puututtava tällaisiin vääristymiin direktiivin 2002/20/EY 14 artiklan mukaisesti. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa harkittava maalla toimivien matkaviestintäverkkojen operaattoreille mahdollisesti myönnettyjen yksinomaisten käyttöoikeuksien muuttamista niin, että ne eivät estä MCV-palvelujen tarjontaa kyseisillä taajuuksilla.

               (15)

               Jäsenvaltioiden olisi vaihdettava keskenään ja komission kanssa tietoa, jotta MCV-palvelujen mahdollisesti aiheuttamiin haitallisiin häiriöihin liittyvät kysymykset saataisiin ratkaistua. Komission olisi tiedotettava asiasta viestintäkomitealle ja radiotaajuuskomitealle sellaisissa tapauksissa, joissa niiden osallistuminen voisi helpottaa tällaisten kysymysten ratkaisemista.

               (16)

               Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (5) (yleispalveludirektiivi) mukaan jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että selkeät ja ajantasaiset tiedot yleisesti saatavilla oleviin puhelinpalveluihin ja liittymiin sovellettavista hinnoista sekä niitä koskevien sopimusten vakioehdoista ovat loppukäyttäjien ja kuluttajien saatavilla. Lisäksi direktiivissä kehotetaan jäsenvaltioita varmistamaan, että tilatessaan palveluja, joissa tarjotaan yhteys yleiseen puhelinverkkoon ja/tai sen käyttöoikeus, kuluttajilla on oikeus tehdä tällaisia palveluja tarjoavan yrityksen tai yritysten kanssa sopimus, jossa yksilöidään muun muassa yksityiskohtaiset tiedot hinnoista ja maksuista sekä menetelmät, joiden avulla voidaan saada ajantasaiset tiedot kaikista sovellettavista hinnoista ja ylläpitomaksuista.

               (17)

               MCV-palvelujen toiminta ei saisi olla ristiriidassa merenkulun turvallisuuteen ja/tai yleiseen turvallisuuteen liittyvien kansainvälisten sopimusten kanssa.

               (18)

               Euroopan unionissa tarjottavien MCV-palvelujen toimintaan tarvittavien taajuuksien käyttöön oikeuttavia valtuutuksia koskevien yhteisten periaatteiden sääntelyllisten ja teknisten näkökohtien toimivuutta olisi seurattava jatkuvasti, ja niitä olisi tarpeen mukaan tarkistettava, jotta ne pysyisivät tarkoituksenmukaisina haitallisten häiriöiden välttämisen kannalta.

               (19)

               Tässä suosituksessa esitetyt toimenpiteet ovat viestintäkomitean lausunnon mukaiset,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Tällä suosituksella pyritään koordinoimaan jäsenvaltioiden aluemerillä aluksilla tarjottavia matkaviestintäpalveluja (MCV-palveluja) koskevia kansallisia valtuutusehtoja ja -menettelyjä, jotta voidaan helpottaa tällaisten palvelujen käyttöönottoa Euroopan unionissa ja välttää samalla haitalliset häiriöt, joita MCV-palveluista voi aiheutua maalta käsin toimiville matkaviestintäpalveluille.
               Tässä suosituksessa tarkoitetuilla kansallisilla valtuutusehdoilla ja -menettelyillä ei rajoiteta oikeudellisia velvoitteita, jotka liittyvät merenkulun turvallisuuteen ja yleiseen turvallisuuteen, eikä MCV-palveluissa käytettäviä laitteita koskevia säännöksiä ja/tai hallinnollisia määräyksiä, jotka jäsenvaltiot ovat vahvistaneet noudattaen Euroopan unionin oikeutta ja erityisesti radio- ja telepäätelaitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta 9 päivänä maaliskuuta 1999 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 1999/5/EY (6) ja merenkulun laitteisiin sovellettavia EU:n ja kansainvälisen tason säädöksiä.

               2.

               ’Aluksilla tarjottavilla matkaviestintäpalveluilla (MCV-palveluilla)’ tarkoitetaan direktiivin 2002/21/EY 2 artiklan c kohdan määritelmän mukaisia sähköisiä viestintäpalveluja, joita yritys tarjoaa antaakseen aluksella oleville henkilöille mahdollisuuden viestiä GSM-järjestelmää käyttäen yleisen viestintäverkon välityksellä luomatta suoraa yhteyttä maalta käsin ylläpidettäviin matkaviestintäverkkoihin.

               3.

               Tätä suositusta sovelletaan valtuutuksiin, jotka koskevat päätöksessä 2010/166/EU määritellyillä taajuusalueilla olevien taajuuksien käyttöä MCV-palvelujen tarjontaan Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa määritellyillä jäsenvaltioiden aluemerillä. MCV-palvelujen tarjonta aavalla merellä, satelliittiviestintä alusten ja satelliittien välillä ja satelliittivälitteisten matkaviestintäpalvelujen (MSS-palvelujen) tarjonta aluksilla oleville loppukäyttäjille eivät kuulu tämän suosituksen soveltamisalaan.

               4.

               Jäsenvaltioiden olisi kahdentoista kuukauden kuluessa tämän suosituksen antamisesta toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet voidakseen myöntää valtuudet käyttää päätöksen 2010/166/EU mukaisesti saataville asetetuilla taajuusalueilla tai niiden osilla sijaitsevia taajuuksia MCV-palvelujen tarjontaan aluemerellään lippunsa alla liikennöivillä aluksilla ja käyttää kyseisiä taajuuksia yleensäkin MCV-palvelujen tarjontaan aluemerellään.

               5.

               Jäsenvaltioiden ei pitäisi myöntää valtuutuksia taajuuksien käyttöön MCV-palvelujen tarjonnassa, ellei kyseinen käyttö täytä päätöksessä 2010/166/EU asetettuja teknisiä ehtoja.

               6.

               Jäsenvaltiot voivat edellyttää, että MCV-järjestelmissä käytetään ainoastaan tiettyjä, päätöksen 2010/166/EU mukaisesti saataville asetettuja taajuusalueita tai näiden osia MCV-palvelujen tarjontaan aluemerellään.

               7.

               Jäsenvaltioiden olisi sallittava taajuuksien käyttö MCV-palveluihin yleisvaltuutuksella. Jos taajuuksien käyttö MCV-palvelujen tarjontaan edellyttää erityistä lupaa, jäsenvaltioiden olisi arvioitava uudelleen tällaisten lupien tarvetta tavoitteenaan koota lupiin liitetyt ehdot yleisvaltuutukseksi niin pian kuin mahdollista ja viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän suosituksen antamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2002/20/EY 5 artiklan 1 kohdan soveltamista.

               8.

               Viimeistään kahdentoista kuukauden kuluttua tämän suosituksen antamisesta jäsenvaltion ei pitäisi enää edellyttää muuta valtuutusta MCV-palvelujen tarjontaan varattujen taajuuksien käyttöä varten aluemerellään, jos toinen jäsenvaltio on jo oman valtuutusjärjestelmänsä ja tämän suosituksen mukaisesti myöntänyt valtuudet taajuuksien käyttöön kyseisessä MCV-järjestelmässä.

               9.

               Jäsenvaltion olisi harkittava mahdollisuutta olla vaatimatta lisävaltuutusta taajuuksien käyttöön MCV-palvelujen tarjontaan aluemerellään kolmansien maiden lipun alla liikennöivillä aluksilla, kun kyseiset kolmannet maat ovat jo myöntäneet valtuutuksen MCV-palvelujen tarjontaan kyseisillä aluksilla samoin ehdoin kuin päätöksessä 2010/166/EU edellytetään.

               10.

               Jäsenvaltioiden, jotka ovat ennen tämän suosituksen antamista myöntäneet MCV-järjestelmien tarjontaa varten saataville asetetuilla taajuusalueilla tai niiden osilla yksinoikeuksia maalta käsin tarjottavien matkaviestintäverkkojen ja/tai -palvelujen tarjontaan, joka ulottuu niiden aluemerelle, olisi tällaisten yksinoikeuksien joko EU-oikeuteen tai kansalliseen lainsäädäntöön perustuvan ensimmäisen uudelleentarkastelun, muuttamisen, jatkamisen tai uusimisen yhteydessä muokattava tällaisia oikeuksia niin, että ne mahdollistavat MCV-järjestelmien toiminnan kyseisten jäsenvaltioiden aluemerillä. Ennen tällaista ensimmäistä uudelleentarkastelua, muutosta, jatkamista tai uusimista kyseisten jäsenvaltioiden olisi edistettävä MCV-palvelujen tarjontaa aluemerellään taajuuskaupan, taajuuksien yhteiskäytön tai muiden vastaavien järjestelyjen avulla, joita tehdään kyseisten yksinoikeudet omaavien maalta käsin toimivien matkaviestintäoperaattorien kanssa.

               11.

               Jäsenvaltioiden olisi aktiivisesti, rakentavasti ja yhteisvastuun hengessä tehtävä yhteistyötä, mahdollisuuksien mukaan olemassa olevia menettelyjä käyttäen, ratkaistakseen mahdolliset tilanteet, joissa MCV-järjestelmien väitetään aiheuttavan haitallisia häiriöitä.

               12.

               Jäsenvaltioiden olisi viipymättä saatettava kysymykset, jotka koskevat toisen jäsenvaltion toimivaltaan kuuluvan MCV-järjestelmän toiminnasta aiheutuviksi väitettyjä häiriöitä, kyseisen jäsenvaltion tietoon ja ilmoitettava asiasta komissiolle. Komission olisi tarpeen mukaan ilmoitettava asiasta edelleen viestintäkomitealle ja radiotaajuuskomitealle ratkaisujen löytämiseksi mahdollisiin ongelmiin.

               13.

               Jos MCV-järjestelmän epäillään aiheuttavan haitallisia häiriöitä toisen jäsenvaltion alueella, olisi jäsenvaltion, jonka toimivaltaan kyseinen MCV-palvelu kuuluu, reagoitava tilanteeseen ja pyrittävä poistamaan häiriöt viipymättä.

               14.

               Jäsenvaltioiden olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kuluttajille ja muille loppukäyttäjille annetaan riittävät tiedot MCV-palvelujen käyttöehdoista.

               15.

               Jäsenvaltioiden olisi tarkkailtava taajuuksien käyttöä MCV-palvelujen tarjontaan, erityisesti todellisten tai mahdollisten haitallisten häiriöiden osalta, sekä ilmoitettava havainnoistaan komissiolle, jotta tätä suositusta voidaan tarvittaessa ajoissa tarkistaa.

      Tehty Brysselissä 19 päivänä maaliskuuta 2010.

            Komission puolesta

         Neelie KROES

            Varapuheenjohtaja

      (1)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (2)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 21.

      (3)  Katso tämän virallisen lehden sivu 38

      (4)  EUVL L 274, 20.10.2009, s. 25.

      (5)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 51.

      (6)  EYVL L 91, 7.4.1999, s. 10.


title: Euroopan järjestelmäriskikomitean suositus, annettu 21 päivänä maaliskuuta 2016, luottolaitosten rahoituksesta annetun suosituksen EJRK/2012/2 muuttamisesta (EJRK/2016/2)

text:
               21.4.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 140/1

         EUROOPAN JÄRJESTELMÄRISKIKOMITEAN SUOSITUS,
   annettu 21 päivänä maaliskuuta 2016,
   luottolaitosten rahoituksesta annetun suosituksen EJRK/2012/2 muuttamisesta
   (EJRK/2016/2)
   (2016/C 140/01)
   EUROOPAN JÄRJESTELMÄRISKIKOMITEAN HALLINTONEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon finanssijärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta Euroopan unionissa ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1092/2010 (1) ja erityisesti sen 3 artiklan 2 kohdan b, d ja f alakohdan sekä 16–18 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan järjestelmäriskikomitean työjärjestyksen hyväksymisestä 20 päivänä tammikuuta 2011 tehdyn Euroopan järjestelmäriskikomitean päätöksen EJRK/2011/1 (2) ja erityisesti sen 15 artiklan 3 kohdan e alakohdan sekä 18–20 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan järjestelmäriskikomitean (EJRK) hallintoneuvosto hyväksyi suosituksen EJRK/2012/2 (3)20 päivänä joulukuuta 2012. Tällä suosituksella pyritään luomaan kannusteita luottolaitosten kestävälle rahoitusrakenteille.

               (2)

               Suosituksen EJRK/2012/2 tavoitteiden saavuttamiseksi kansallisia valvontaviranomaisia, kansallisia makrovakausviranomaisia ja Euroopan pankkiviranomaista (EPV) kehotetaan ryhtymään tiettyihin toimiin suosituksen EJRK/2012/2 osassa 2 olevassa 3 kohdassa vahvistetuissa aikarajoissa.

               (3)

               Hallintoneuvosto päätti 16 päivänä syyskuuta 2014 pidentää joitakin aikarajoja 6–12 kuukaudella. Näiden uusien aikarajojen mukaan EPV:n olisi viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2016 toimitettava EJRK:lle väliraportti, johon sisältyy ensiarvio suosituksen EJRK/2012/2 suosituksen A 5 kohdan täytäntöönpanon tuloksista ja viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2016 toimitettava EJRK:lle ja Euroopan unionin neuvostolle loppuraportti. Näiden raporttien olisi perustuttava tietoihin rahoitussuunnitelmista, jotka kansalliset valvontaviranomaiset toimittavat EPV:lle. EPV on kuitenkin todennut, että tietojen toimitusten viivästymisistä johtuen määriteltyjen aikarajojen noudattaminen ei tule olemaan mahdollista kaikissa tapauksissa.

               (4)

               EJRK:n keskeisenä tavoitteena on estää tai lieventää järjestelmäriskejä tehokkaasti kohtuullisessa ajassa. Hallintoneuvosto katsoo, että suosituksen A 5 kohtaa koskevan väliraportin ja loppuraportin yhdistäminen yhdeksi EPV:n raportiksi ja raportin toimittamisen aikarajan pidentäminen 12 kuukaudella ei vaarantaisi rahamarkkinoiden asianmukaista toimintaa eikä tarkoittaisi suosituksen A 5 kohdan soveltamatta jättämistä.

               (5)

               Hallintoneuvoston olisi näin ollen pidennettävä sovellettavaa aikarajaa, jotta EPV:lle varattaisiin tarpeeksi aikaa suosituksen A 5 kohdan täytäntöönpanemiseksi tarvittavien toimien toteuttamiseen.

               (6)

               Tästä syystä suositus EKP/2012/2 olisi muutettava vastaavasti,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   Muutetaan suositusta EJRK/2012/2 seuraavasti:

               1)

               Korvataan osassa 2 olevan 3 kohdan 1 alakohta seuraavasti:

                           ”1.

                              Suositus A – Pankkivalvonnasta vastaavia kansallisia valvontaviranomaisia, kansallisia valvontaviranomaisia ja muita viranomaisia, joilla on makrovakausvalvontatehtävä, sekä EPV:tä pyydetään raportoimaan seuraavien aikarajojen mukaisesti:

                                       a)

                                       pankkivalvonnasta vastaavia kansallisia valvontaviranomaisia pyydetään toimittamaan EJRK:lle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015 väliraportti, johon sisältyy ensiarvio suosituksen A 1 ja 2 kohdan täytäntöönpanon tuloksista,

                                       b)

                                       pankkivalvonnasta vastaavia kansallisia valvontaviranomaisia pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 31 päivänä heinäkuuta 2016 loppuraportti suosituksen A 1 ja 2 kohdan täytäntöönpanosta;

                                       c)

                                       kansallisia valvontaviranomaisia ja muita viranomaisia, joilla on makrovakausvalvontatehtävä, pyydetään toimittamaan EJRK:lle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015 väliraportti, johon sisältyy ensiarvio suosituksen A 3 kohdan täytäntöönpanon tuloksesta;

                                       d)

                                       kansallisia valvontaviranomaisia ja muita viranomaisia, joilla on makrovakausvalvontatehtävä, pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 30 päivänä syyskuuta 2016 loppuraportti suosituksen A 3 kohdan täytäntöönpanosta;

                                       e)

                                       EPV:tä pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2014 suosituksen A 4 kohdassa tarkoitetut ohjeet;

                                       f)

                                       EPV:tä pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2017 loppuraportti suosituksen A 5 kohdan täytäntöönpanosta.”

               2)

               Korvataan liitteessä oleva V.1.3.1 kohta seuraavasti:
               ”V.1.3.1   Ajanjakso

               Pankkivalvonnasta vastaavia kansallisia valvontaviranomaisia, kansallisia valvontaviranomaisia ja muita viranomaisia, joilla on makrovakausvalvontatehtävä, sekä EPV:tä pyydetään raportoimaan EJRK:lle ja neuvostolle toimista, joihin ne ovat ryhtyneet tämän suosituksen johdosta, taikka perustelemaan asianmukaisesti miksi toimiin ei ole ryhdytty, jäljempänä esitettyjen aikarajojen mukaisesti:

                           a)

                           pankkivalvonnasta vastaavia kansallisia valvontaviranomaisia pyydetään toimittamaan EJRK:lle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015 väliraportti, johon sisältyy ensiarvio suosituksen A 1 ja 2 kohdan täytäntöönpanon tuloksesta;

                           b)

                           pankkivalvonnasta vastaavia kansallisia valvontaviranomaisia pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 31 päivänä heinäkuuta 2016 loppuraportti suosituksen A 1 ja 2 kohdan täytäntöönpanosta;

                           c)

                           kansallisia valvontaviranomaisia ja muita viranomaisia, joilla on makrovakausvalvontatehtävä, pyydetään toimittamaan EJRK:lle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015 väliraportti, johon sisältyy ensiarvio suosituksen A 3 kohdan täytäntöönpanon tuloksesta;

                           d)

                           kansallisia valvontaviranomaisia ja muita viranomaisia, joilla on makrovakausvalvontatehtävä, pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 30 päivänä syyskuuta 2016 loppuraportti suosituksen A 3 kohdan täytäntöönpanosta;

                           e)

                           EPV:tä pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2014 suosituksen A 4 kohdassa tarkoitetut ohjeet;

                           f)

                           EPV:tä pyydetään toimittamaan EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2017 loppuraportti suosituksen A 5 kohdan täytäntöönpanosta.”

      Tehty Frankfurt am Mainissa 21 päivänä maaliskuuta 2016.

            EJRK:n puheenjohtaja

         Mario DRAGHI

      (1)  EUVL L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUVL C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (3)  Euroopan järjestelmäriskikomitean suositus EJRK/2012/2, annettu 20 päivänä joulukuuta 2012, luottolaitosten rahoituksesta (EUVL C 119, 25.4.2013, s. 1).


title: Neuvoston suositus, annettu 21 päivänä helmikuuta 2017, Euroopan kehitysrahaston (yhdestoista EKR) toimien toteuttamisen osalta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2015

text:
               23.2.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 58/4

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 21 päivänä helmikuuta 2017,
   Euroopan kehitysrahaston (yhdestoista EKR) toimien toteuttamisen osalta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2015
   (2017/C 58/04)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden välisen Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun kumppanuussopimuksen (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna,
   ottaa huomioon neuvostossa kokoontuneiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten edustajien sisäisen sopimuksen vuosia 2014–2020 koskevaan monivuotiseen rahoituskehykseen perustuvan Euroopan unionin avun rahoituksesta AKT–EU-kumppanuussopimuksen mukaisesti sekä rahoitustuen myöntämisestä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen neljännessä osassa tarkoitetuille merentakaisille maille ja alueille (2), jäljempänä ’sisäinen sopimus’, jolla on muun muassa perustettu yhdestoista Euroopan kehitysrahasto (yhdestoista EKR), ja erityisesti sen 11 artiklan 7 kohdan,
   ottaa huomioon yhdenteentoista Euroopan kehitysrahastoon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 2 päivänä maaliskuuta 2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/323 (3) ja erityisesti sen 43–45 artiklan,
   on tutkinut yhdennentoista EKR:n toimiin liittyvän tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2015, ja tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen kahdeksannesta, yhdeksännestä, kymmenennestä ja yhdennestätoista Euroopan kehitysrahastosta (EKR) rahoitetuista toimista varainhoitovuodelta 2015 sekä mainittuun vuosikertomukseen sisältyvät komission vastaukset (4),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Sisäisen sopimuksen 11 artiklan 7 kohdan nojalla Euroopan parlamentti myöntää neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden yhdennentoista EKR:n varainhoidosta.

               (2)

               Komissio on toteuttanut yhdennentoista EKR:n toimet varainhoitovuoden 2015 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,

         SUOSITTAA, että Euroopan parlamentti myöntää komissiolle vastuuvapauden yhdennentoista EKR:n toimien toteuttamisen osalta varainhoitovuodelta 2015.

      Tehty Brysselissä 21 päivänä helmikuuta 2017.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         E. SCICLUNA

      (1)  EYVL L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUVL L 210, 6.8.2013, s. 1.

      (3)  EUVL L 58, 3.3.2015, s. 17.

      (4)  EUVL C 375, 13.10.2016, s. 287.


title: Suositus: neuvoston suositus ennakkovaroituksen antamiseksi Ranskalle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---