title: 2004/645/EY: Komission suositus, tehty 16 päivänä syyskuuta 2004, Euroopan yhteisön ja Kiinan kansantasavallan kansallisen matkailuhallinnon välillä tehdyn Kiinan kansantasavallasta tulevien matkailijaryhmien viisumiasioita ja niihin liittyviä seikkoja koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpanemisesta jäsenvaltioiden konsulaattien puolesta (ADS) (tiedoksiannettu numerolla K(2004) 2886)

text:
               21.9.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 296/23

      KOMISSION SUOSITUS,
   tehty 16 päivänä syyskuuta 2004,
   Euroopan yhteisön ja Kiinan kansantasavallan kansallisen matkailuhallinnon välillä tehdyn Kiinan kansantasavallasta tulevien matkailijaryhmien viisumiasioita ja niihin liittyviä seikkoja koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpanemisesta jäsenvaltioiden konsulaattien puolesta (ADS)
   (tiedoksiannettu numerolla K(2004) 2886)
   (2004/645/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan yhteisön ja Kiinan kansantasavallan kansallisen matkailuhallinnon välillä tehdyssä Kiinan kansantasavallasta tulevien matkailijaryhmien viisumiasioita ja niihin liittyviä seikkoja koskevassa yhteisymmärryspöytäkirjassa (1) määrätään erityisestä hakumenettelystä, joka poikkeaa yhteisessä konsuliohjeistossa (CCI) vahvistetuista viisumeja koskevista yhteisistä säännöistä, jotta ryhmissä matkustaville Kiinan kansalaisille voidaan helpommin myöntää lyhytaikaisia viisumeja yhteisön alueelle matkustamista varten. Yhteisymmärryspöytäkirja (ADS-yhteisymmärryspöytäkirja) tuli voimaan 1 päivänä toukokuuta 2004.

               (2)

               Korkeatasoisen turvallisuuden varmistamiseksi sekä erityisesti laittoman siirtolaisuuden torjumiseksi ja sen estämiseksi, että hakijat alkavat etsiä Kiinan kansantasavallassa edullisimman viisumikohtelun tarjoavaa jäsenvaltion konsulaattia, jäsenvaltioiden on pantava ADS-yhteisymmärryspöytäkirja täytäntöön yhdenmukaisesti, ja sen vuoksi on tarpeen luoda yhteiset täytäntöönpanomenettelyt Kiinan kansantasavallassa sijaitseville jäsenvaltioiden konsulaateille.

               (3)

               Yhteiset menettelyt perustuvat ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan määräyksiin, joilla luodaan yhdenmukainen lähestymistapa erilaisille tapauksille, kuten viisumin hakumenettelylle ja valtuutuksen peruuttamiselle silloin, kun EY:n ja/tai Kiinan lainsäädäntöä rikotaan.

               (4)

               CCI:ssä kuvattuja viisumihakemusten perussääntöjä ja erityisesti paikallisia konsulaatteja koskevia sääntöjä on soveltuvin osin käytetty lähtökohtana yhteisten menettelyjen määrittelyssä.

               (5)

               Jäsenvaltioiden olisi tässä yhteydessä noudatettava yhteistä lähestymistapaa Kiinan kansantasavallan nimeämien matkatoimistojen valtuuttamiseksi ja kiinalaisten matkatoimistojen nimeämiä kuriireja koskevan luettelon laatimiseksi.

               (6)

               Jäsenvaltioiden olisi sovellettava yhdenmukaisia seuraamuksia tapauksissa, joissa valtuutettu kiinalainen matkatoimisto rikkoo yhteisön sääntöjä, yksityisten hallintovirastojen, matkatoimistojen tai ryhmämatkojen järjestäjien käsittelemiä viisumihakemuksia koskevien CCI:n sääntöjen mukaisesti.

               (7)

               Jäsenvaltioiden olisi vaadittava viisumihakemuksilta samoja todistusasiakirjoja ja tietoja ja selvitettävä tarvittaessa vaadittavien asiakirjojen sisältö. Lisätietoja voidaan pyytää kunkin viisumihakemuksen tapauskohtaisen arvioinnin perusteella.

               (8)

               ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpanoon osallistuvien jäsenvaltioiden olisi lisättävä yhteistyötään Kiinan kansantasavallassa ja kehitettävä menetelmä, jolla vaihdetaan tietoja sääntöjenvastaisuuksista ja muusta havaitusta nimettyjen kuriirien tai valtuutettujen matkatoimistojen epäilyttävästä käytöksestä, sekä helpotettava tietojen käsittelyä.

               (9)

               Komissio edustaa yhteisöä ADS-yhteisymmärryspöytäkirjalla perustetussa ADS-komiteassa ja toimittaa asianomaiset tiedot ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpanosta Kiinan kansantasavallan viranomaisille. Koska komissio toimii Euroopan yhteisön edustajana ADS-komiteassa, olisi sen osallistuttava jäsenvaltioiden puolesta paikalliseen yhteistyöjärjestelmään, jolla varmistetaan säännölliset ja joustavat tiedot ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpanosta.

               (10)

               Jäsenvaltioiden, jotka eivät ole ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan osapuolia vaan ovat tehneet vastaavanlaiset kahdenväliset sopimukset Kiinan kansantasavallan kanssa, olisi myös voitava osallistua paikalliseen yhteistyöjärjestelmään. Norjaa ja Islantia olisi myös pyydettävä osallistumaan konsulaattien väliseen yhteistyöjärjestelmään heti sen jälkeen, kun ne ovat allekirjoittaneet vastaavanlaiset kahdenväliset sopimukset Kiinan kansantasavallan kanssa,

         SUOSITTELEE:
   ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan tehokkaan täytäntöönpanon helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi noudatettava seuraavia yhteisiä täytäntöönpanomenettelyjä:

               1.

               Kiinan kansantasavallassa sijaitsevien jäsenvaltioiden konsulaattien olisi myönnettävä kullekin nimetylle matkatoimistolle valtuutustodistus. Valtuutustodistusten olisi oltava ulkoasultaan samanlaisia, ja niissä on oltava mm. sarjanumero, yrityksen rekisteröintinumero, nimi ja muita matkatoimistoa koskevia merkityksellisiä tietoja. Todistus saa olla voimassa enintään yhden vuoden ajan.
               Yhden jäsenvaltion myöntämä valtuutustodistus olisi tunnustettava muissa jäsenvaltioissa.
               Kun nimetty matkatoimisto esittäytyy ensimmäistä kertaa jäsenvaltion konsulaatissa, tämän olisi rekisteröitävä käynnin päivämäärä ja aika ja toimitettava komissiolle kaikki asiaa koskevat tiedot. Tämän konsulaatin olisi myönnettävä valtuutustodistus, jos komissio vahvistaa, että kyseinen matkatoimisto ei ole aiemmin ottanut yhteyttä muihin konsulaatteihin.

               2.

               Kaikille valtuutettujen matkatoimistojen nimittämille kuriireille olisi annettava henkilökortti, jossa on kuriirin kuva ja mm. hänen nimensä, syntymäaikansa, henkilötodistuksen numero sekä valtuutetun matkatoimiston nimi, osoite ja puhelinnumero.
               Korttien olisi oltava voimassa enintään yhden vuoden ajan. Kiinan kansantasavallassa sijaitsevien jäsenvaltioiden konsulaattien olisi myönnettävä ne, ja niiden olisi oltava ulkomuodoltaan samanlaisia.
               Komissio laatii Kiinan kansantasavallan toimittamien tietojen perusteella kuriireja koskevan yhteisen luettelon, jonka se antaa tiedoksi kaikille jäsenvaltioille sen jälkeen, kun nämä ovat tarkastaneet sen. Komissio päivittää luettelon joka kerta, kun se saa tiedon muutoksesta, ja se ilmoittaa muutoksista kaikille Kiinan kansantasavallassa sijaitseville jäsenvaltioiden konsulaateille.

               3.

               Kun valtuutettu kiinalainen matkatoimisto rikkoo EY:n ja/tai Kiinan lainsäädäntöä esim. helpottamalla laitonta siirtolaisuutta, jonkin Kiinan kansantasavallassa sijaitsevan jäsenvaltion konsulaatin olisi peruttava matkatoimiston valtuutus. Jäsenvaltion konsulaatin tekemä valtuutuksen purkaminen tulee voimaan välittömästi kaikissa jäsenvaltioissa. Jotta jäsenvaltiot soveltavat langetettua seuraamusta yhdenmukaisesti, kyseessä olevan konsulaatin olisi ilmoitettava valtuutuksen peruuttamisesta viipymättä komissiolle ja muille Kiinan kansantasavallassa sijaitseville jäsenvaltioiden konsulaateille. Valtuutuksen purkamista voidaan olosuhteista riippuen tarkastella uudelleen, jos esimerkiksi valtuutettu matkatoimisto todistaa, että EY:n ja/tai Kiinan lainsäädäntöä rikkoi ainoastaan yksi sen työntekijöistä, joka ei enää työskentele kyseisessä matkatoimistossa.
               Kiinan kansantasavallassa sijaitsevat jäsenvaltioiden konsulaatit voivat antaa varoituksia valtuutetuille matkatoimistoille, jos ne epäilevät toimiston syyllistyneen vähäisiin rikkomuksiin. Komissiolle ja muille jäsenvaltioiden paikallisille konsulaateille olisi ilmoitettava asiasta viipymättä.
               Komissio ilmoittaa Kiinan viranomaisille kaikista valtuutuksen peruutuksista ja valtuutetuille matkatoimistoille annetuista varoituksista.

               4.

               Jäsenvaltioiden olisi pyydettävä, että ADS-viisumihakemuksiin liitetään tämän suosituksen liitteessä lueteltavat asiakirjat. Tarvittaessa jäsenvaltioiden olisi pyydettävä lisätietoja. Ne voivat pyytää hakijaa henkilökohtaiseen tai puhelimitse käytävään haastatteluun, toimittamaan todistuksen rahavaroista (pankkiote), antamaan kirjallisen vahvistuksen työsuhteesta tai pyytää molempien vanhempien kirjallista suostumusta silloin, kun on kyse alaikäisestä henkilöstä.

               5.

               ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan moitteettoman täytäntöönpanon helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi tarjottava Kiinan kansantasavallassa sopivia koulutustilaisuuksia sellaisten valtuutettujen matkatoimistojen henkilökunnalle, joita ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpano koskee.

               6.

               Jäsenvaltioiden ja komission olisi tehtävä yhteistyötä Kiinan kansantasavallassa ja järjestettävä määräajoin pidettäviä tapaamisia varmistaakseen, että tiedot toimitetaan ja käsitellään säännöllisesti ja joustavasti, että sääntöjenvastaisuuksien havaitsemisesta tai muusta valtuutettujen matkatoimistojen epäilyttävästä käytöksestä saadut kokemukset tulevat tietoon ja että ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan käytännön soveltamista koskevat parhaat käytänteet kehitetään.

               7.

               Tämä suositus osoitetaan kaikille jäsenvaltioille, jotka ovat Euroopan yhteisön ja Kiinan kansantasavallan välisen ADS-yhteisymmärryspöytäkirjan osapuolia.

      Tehty Brysselissä 16 päivänä syyskuuta 2004.

            Komission puolesta

         António VITORINO

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 83, 20.3.2004, s. 14.

      LIITE
      Ryhmää koskevat yleiset tiedot

                  1)

                  Nimilista kaikista ryhmän jäsenistä, heidän passinumeronsa, jäljennös passin henkilötietosivusta ja jäljennökset henkilötodistuksista.

                  2)

                  Valtuutetun matkatoimiston edustajan allekirjoittama ilmoitus, jossa on yksityiskohtainen matkaohjelma, kuten tiedot Kiinan kansantasavallasta lähtevästä edestakaisesta lennosta, ryhmän käyttämien hotellien nimet, osoitteet, puhelinnumerot ja faksinumerot sekä päivämäärät, joina ryhmä majoittuu kussakin hotellissa, ja tiedot siitä, kuinka ryhmä matkustaa eri paikkojen välillä. Lisäksi mainitaan matkaohjelman mahdolliset muutokset, jotka tehtiin, kun viisumihakemusten käsittely oli vielä kesken.

                  3)

                  Lentovaraus ja lentoyhtiön vahvistus Kiinan kansantasavallan ja Euroopan välisestä edestakaisesta lennosta (sekä luettelo matkustajien nimistä).

                  4)

                  Todiste matkakustannusten maksamisesta.

                  5)

                  Ryhmän (tai jokaisen ryhmän jäsenen) vakuutus, joka on voimassa kaikilla niillä jäsenvaltioiden alueilla, joilla ryhmä vierailee matkaohjelman mukaan. Vakuutuksen on oltava voimassa koko matkan ajan. Vakuutuksen arvon on oltava vähintään 30 000 euroa ja sen on katettava kaikki lääketieteellisistä syistä tapahtuvasta kotimaahan palauttamisesta, hätätilanteessa annettavasta lääkehoidosta ja/tai kiireellisestä sairaalahoidosta mahdollisesti aiheutuvat kulut.

                  6)

                  Matkanjohtajan nimi.

                  7)

                  Euroopassa sijaitsevan yhteistyökumppaniksi nimetyn matkanjärjestäjän nimi ja yhteystiedot.

                  8)

                  Euroopassa sijaitsevan yhteistyökumppaniksi nimetyn matkanjärjestäjän antama vahvistus siitä, että matkaohjelmassa mainittu majoitus ja kuljetus tarjotaan Euroopassa kaikille ryhmän jäsenille.

            Jokaisesta ryhmän jäsenestä

                  9)

                  Asianmukaisesti täytetty viisumihakemuslomake, jonka jokainen hakija on allekirjoittanut, sekä äskettäin otettu valokuva.

                  10)

                  Passi, joka on voimassa vähintään 90 päivää viisumin voimassaolon päättymisen jälkeen.


Avis juridique important

|

32001Y0214(01)

Komission suositus, annettu 17 päivänä tammikuuta 2001, moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettajia koskevasta suurimmasta sallitusta veren alkoholipitoisuudesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro C 048 , 14/02/2001 s. 0002 - 0010

Komission suositus,annettu 17 päivänä tammikuuta 2001,moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettajia koskevasta suurimmasta sallitusta veren alkoholipitoisuudesta(2001/C 48/02)(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)PERUSTELUT1. JOHDANTO1.1 Taustaa1.1.1 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 71 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan EY:n yhteinen liikennepolitiikka käsittää toimenpiteet liikenneturvallisuuden parantamiseksi. Komissio hyväksyi huhtikuussa 1997 liikenneturvallisuuden parantamiseen tähtäävän toimenpideohjelman(1). Ohjelmassa mainitaan nimenomaan (sivuilla 20 ja 41), että rattijuopumuksen vähentäminen on tehokas keino vähentää onnettomuuksia ja niistä johtuvia henkilövahinkoja. Komissio antoi myöhemmin 17 päivänä maaliskuuta 2000(2), jossa arvioitiin uudelleen liikenneturvallisuuden parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden painopisteitä. EU:ssa. Kertomuksessa todettiin jälleen kerran, että rattijuopumuksen vähentäminen on ratkaiseva liikenneturvallisuuteen vaikuttava tekijä.1.1.2 Rattijuopumus määritellään yleensä tilaksi, jossa kuljettajan ajokunto on heikentynyt. Kyseessä voi olla jokin seuraavista tapauksista:- kuljettajan veren alkoholipitoisuus ylittää laissa säädetyn raja-arvon, jonka ylittäminen merkitsee syyllistymistä rangaistavaan tekoon,- kuljettajan veren alkoholipitoisuus ylittää säädetyn raja-arvon, jonka ylittämisestä hänelle voidaan määrätä hallinnollinen seuraamus, kuten sakko,- kuljettajan veren alkoholipitoisuus on pienempi kuin säädetty raja-arvo, mutta hänen ajokuntonsa katsotaan heikentyneen.1.1.3 Alkoholinkäytön ajokuntoa heikentäviä vaikutuksia on selvitetty lukuisissa tutkimuksissa 1960-luvun puolivälistä alkaen. Tutkimukset ovat osoittaneet kiistattomasti, että veren alkoholipitoisuus ja onnettomuusriski korreloivat suoraan keskenään. Kaikissa maissa, joissa on merkittävä ajoneuvokanta, on katsottu, että rattijuopumuksen vähentämiseen tähtäävä politiikka, joka toisinaan perustuu promillerajojen alentamiseen, on ensijainen keino vähentää onnettomuuksia ja niistä aiheutuvia henkilövahinkoja(3),(4),(5). Tällainen politiikka perustuu yleensä useiden toimenpiteiden yhdistelmään: promillerajojen vahvistamiseen, poliisin harjoittamaan täytäntöönpanon valvontaan, tiedotukseen, hoitoon sekä oikeudellisiin ja hallinnollisiin seuraamuksiin. Näitä toimenpiteitä on yhdistetty eri jäsenvaltioissa eri tavalla.1.1.4 Komissio antoi vuonna 1988 ehdotuksen veren alkoholipitoisuuden raja-arvojen yhdenmukaistamista koskevaksi direktiiviksi, jonka tavoitteena oli asettaa veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajaksi 0,5 mg/ml koko yhteisössä(6),(7). Ehdotusta ei hyväksytty, koska eräät jäsenvaltiot vastustivat sitä toissijaisuusperiaatteeseen vedoten. Euroopan parlamentin liikennevaliokunta päätti heinäkuussa 1999 olla vahvistamatta KOM(88) 707 lopullinen -asiakirjan ensimmäistä käsittelyä ja kehotti komissiota laatimaan uuden ehdotuksen, jossa otettaisiin paremmin huomioon, miten rattijuopumuksen vähentämisen edellyttämien toimenpiteiden arviointi on edistynyt.1.1.5 Komissio katsoo, että veren alkoholipitoisuuden lakisääteisten enimmäisrajojen yhdenmukaistaminen on paras keino edistää kansallisia ja yhteisön toimia, joilla rattijuopumusta pyritään vähentämään EU:ssa. Yhdenmukaistetut raja-arvot antaisivat kaikille EU:ssa ajaville kuljettajille selkeän ja johdonmukaisen muistutuksen siitä, että ajoneuvon ajaminen alkoholin vaikutuksen alaisena on vaarallista. Komissio on kutenkin tietoinen siitä, että tällainen toimenpide on herättänyt sitkeää poliittista vastarintaa eräissä jäsenvaltiossa, joissa sitä on vastustettu toissijaisuusperiaatteeseen vedoten. Tästä syystä komissio ei aio esittää uudelleen alkuperäistä direktiiviehdotustaan liikenneturvallisuuden painopisteitä koskevassa tiedonannossa antamansa sitoumuksen mukaisesti vaan antaa ehdotuksen komission suositukseksi, jossa se esittää näkemyksensä seuraaviin asioihin liittyvistä toimista:- veren alkoholipitoisuuden raja-arvot,- satunnaiset puhalluskokeet,- alkometreihin sovellettavien mittausstandardien yhdenmukaistaminen,- parhaita toimintatapoja koskeva tiedonvaihto,- tutkimus- ja kehittämistoiminnan tukeminen,- Euroopan laajuisten tiedotuskampanjoiden tukeminen,- alkoholinkäytön aiheuttamia liikenneonnettomuuksia koskevien tietojen käytön koordinointi.Komissio ei aio toistaiseksi vetää pois alkuperäistä direktiiviehdotustaan siltä varalta, että jäsenvaltiot haluavat aloittaa sen käsittelyn uudelleen edellä mainitun tiedonannon perusteella.1.2 Rattijuopumusongelman laajuus1.2.1 Rattijuopumukseen liittyvistä liikenneturvallisuusongelmista ja niiden mahdollisista ratkaisuista on tehty monia selvityksiä(8). Joissakin jäsenvaltioissa on arvioitu, että 1-5 prosentilla liikenteessä olevista kuljettajista veren alkoholipitoisuus ylittää kansalliset enimmäisrajat. Tällaiset kuljettajat joutuvat muita huomattavasti todennäköisemmin liikenneonnettomuuksiin, sillä heidän osuutensa kaikista vakavista henkilövahingoista on jopa 20 prosenttia ja surmansa saaneista kuljettajista jopa 25 prosenttia. Nämä kuljettajat ovat edelleen vakava liikenneturvallisuusriski, vaikka rattijuopumusonnettomuudet ovatkin vähentyneet huomattavasti viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana.1.2.2 Komission arvion mukaan rattijuopumukseen liittyvissä liikenneonnettomuuksissa kuolee edelleen vähintään 10000 tienkäyttäjää vuodessa. Komissio katsoo, että tämän luvun perusteella on kohtuullista arvioida tappioita, joita tällaiset onnettomuudet aiheuttavat yhteiskunnalle EU:ssa. EU:n liikenneturvallisuusohjelmassa muotoillun 1 miljoonan euron säännön mukaan näiden menetettyjen ihmishenkien arvo yhteiskunnassa on 10 miljardia euroa vuodessa.2. MIKSI VEREN ALKOHOLIPITOISUUDEN ENIMMÄISRAJAKSI OLISI ASETETTAVA 0,5 MG/ML?2.1 Mitä hyötyä olisi veren alkoholipitoisuuden raja-arvojen yhdenmukaistamisesta EU:ssa?2.1.1 Veren alkoholipitoisuuden lakisääteisten enimmäisrajojen yhdenmukaistamisesta EU:ssa olisi ennen kaikkea se hyöty, että yhdenmukaiset raja-arvot antaisivat henkilö- ja tavaraliikenteen ajoneuvojen kuljettajille entistä selkeämmän ja johdonmukaisemman muistutuksen siitä, että ajoneuvon kuljettaminen alkoholin vaikutuksen alaisena on vaarallista, kun veren alkoholipitoisuus ylittää tietyn raja-arvon. Kuljettajien näkökulmasta yhdenmukaiset valvonta ja Euroopan laajuiset tiedotuskampanjat voitaisiin perustaa. Missä tahansa kuljettajat ajaisivat EU:n alueella, he olisivat paremmin selvillä yhdenmukaistetusta raja-arvosta ja tietäisivät, että sen ylitettyään he syyllistyvät rattijuopumukseen, josta he voivat kiinni jäätyään saada rangaistuksen.2.2 Mikä olisi sopiva veren alkoholipitoisuuden enimmäisraja EU:ssa?2.2.1 Euroopan komissio on vakuuttunut siitä, että jos alkoholinkäyttö ja ajaminen erotettaisiin kokonaan toisistaan, liikenneonnettomuuksien ja erityisesti liikennekuolemien määrä vähenisi merkittävästi. Käytettävissä olevat tilastot osoittavat, että jos rattijuopumus saataisiin loppumaan kokonaan, vuosittain säästyisi vähintään 10000 henkeä. Mahdollisuudet päästä tähän ihannetilanteeseen riippuvat kuitenkin ratkaisevasti valvonnan laajuudesta (testaamisesta teiden varsilla ja teknisistä keinoista rajoittaa ajamista) ja kuljettajien lainkuuliaisuudesta. Olisi loogista, että veren alkoholipitoisuuden mittausarvo olisi 0,1-0,2 mg/ml sen mukaan, mikä on suurin sallittu poikkeama.2.2.2 Liikenneturvallisuuden kannalta optimaalisena tavoitteena on poistaa rattijuopumus kokonaan. On kuitenkin tunnustettava, että ilman yleisön myönteistä suhtautumista ja uskottavaa täytäntöönpanoa veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa on hyödytöntä asettaa liian pieneksi. Komissio katsoo, että seuraavat seikat olisi otettava huomioon päätettäessä. EU:ta koskevasta veren alkoholipitoisuuden lakisääteisestä enimmäisrajasta tai useisiin raja-arvoihin perustuvasta järjestelmästä:- veren alkoholipitoisuuden arvo, jota suuremmilla arvoilla onnettomuusriski ja erityisesti kuolemaan johtavien onnettomuuksien riski kasvaa huomattavasti,- joidenkin tienkäyttäjäryhmien, kuten kokemattomien kuljettajien ja kaksipyöräisten mootoriajoneuvojen ajajien aiheuttama tavallista suurempi onnettomuusriski,- tarve edistää erityisesti nuorille kuljettajille tarkoitettua ajo-opetusta ja -koulutusta,- suurten ajoneuvojen aiheuttamat onnettomuudet, jotka voivat aiheuttaa tavallista vakavampia seurauksia: enemmän kuolonuhreja, loukkaantumisia, vahinkoja, häiriöitä, ruuhkia ja viivästymisiä.2.2.3 Komission mielestä olisi otettava huomioon se, että yleiset asenteet veren alkoholipitoisuuden raja-arvoja kohtaan näyttävät tukevan raja-arvojen pienentämistä EU:ssa(9). Kerättyjen tutkimustulosten ja selvitysten perusteella olisi suositettava, että veren alkoholipitoisuuden lakisääteiseksi enimmäisrajaksi asetetaan EU:ssa 0,5 mg/ml. Tätä arvoa ehdotettiinkin ensimmäisen kerran 5. joulukuuta 1988.3. VEREN ALKOHOLIPITOISUUDEN RAJA-ARVOT JÄSENVALTIOISSA3.1 Oikeusperusta3.1.1 Useimmat jäsenvaltiot ovat jo asettaneet kansallisessa lainsäädännössään veren alkoholipitoisuuden lakisääteiseksi raja-arvoksi 0,5 mg/ml, jonka ylittäneen kuljettajan katsotaan syyllistyneen rangaistavaan tekoon, tai asettaneet tämän pitoisuuden raja-arvoksi, joka ylittäneelle kuljettajalle määrätään sakko tai muu hallinnollinen seuraamus. Komissio suosittaa, että kaikki jäsenvaltiot vahvistavat tämän enimmäisrajan ja pyrkivät asettamaan vielä pienempiä raja-arvoja, jotta liikenneturvallisuus lisääntyisi. Komissio katsoo kuitenkin, että veren alkoholipitoisuuden raja-arvon määrittäminen sekä sen noudattamisen valvonta ja seuraamuksista päättäminen ovat kansallisten viranomaisten tehtäviä.3.2 Veren alkoholipitoisuuden raja-arvojen pienentäminen jäsenvaltioissa3.2.1 Seuraavat jäsenvaltiot ovat jo pienentäneet veren alkoholipitoisuuden lakisääteistä raja-arvoaan sen jälkeen, kun se otettiin niissä ensimmäisen kerran käyttöön:>TAULUKON PAIKKA>3.2.2 Seuraavat jäsenvaltiot eivät ole pienentäneet veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa sen jälkeen, kun se otettiin ensimmäisen kerran käyttöön niiden kansallisessa lainsäädännössä.>TAULUKON PAIKKA>3.2.3 Lisäksi on mainittava, että Espanja on asettanut pienemmän raja-arvon 0,3 mg/ml, joka koskee kokemattomia kuljettajia sekä raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen, linja-autojen ja vaarallisia aineita kuljettavine ajoneuvojen kuljettajia. Itävalta on asettanut pienemmän raja-arvon 0,1 mg/ml koskemaan jokseenkin samoja kuljettajaryhmiä sekä alle 18-vuotiaita moottoripyöräilijöitä. Alankomaat harkitsee parhaillaan, pitäisikö kokemattomia kuljettajia varten asettaa pienempi raja-arvo, joka olisi 0,2 mg/ml.4. RATTIJUOPUMUKSEN VÄHENTÄMISEEN TÄHTÄÄVIEN TOIMENPITEIDEN TULOKSEKKUUS4.1 Käytettävissä olevat todisteet4.1.1 Tutkimukset ja tilastolliset selvitykset osoittavat, että rattijuopumusongelman avaintekijöinä ovat tietyt kuljettajaryhmät, joihin kuuluvat yleensä- suhteellisen nuoret ja kokemattomat miespuoliset kuljettajat,- kuljettajat, joilla on tapana ajaa runsaasti alkoholia veressään,- satunnaisesti alkoholia käyttävät kuljettajat, joilla veren alkoholipitoisuus on pieni (joskus jopa pienempi kuin suurin sallittu pitoisuus) mutta joilla on suhteellisen heikko alkoholinsietokyky.4.1.2 On vaikea arvioida, mitä erityisvaikutuksia on millään promillerajan alentamisella, koska näitä vaikutuksia hämärtävät usein (mutteivät aina) raja-arvon noudattamisen valvonnassa, seuraamuksissa ja tiedotuksessa samanaikaisesti tapahtuneet muutokset. Australiasta, Japanista, Yhdysvalloista ja eräistä EU:n jäsenvaltioista on kuitenkin saatu runsaasti todisteita siitä, että promillerajan alentaminen, jota tuetaan tehokkaalla valvonnalla, seuraamuksilla ja tiedotuksella, voi yleensä vähentää merkittävästi rattijuopumusta jopa sellaisten kuljettajien keskuudessa, jotka syyllistyvät siihen muita helpommin. Alkoholinkäyttöön liittyvien ongelmien hoidolla on kuitenkin erityisen suuri merkitys tässä riskiryhmässä. Lisäksi on jonkin verran näyttöä siitä, että pelkkä promillerajojen alentaminen, jota ei tueta valvonnalla eikä tiedotuksella, voi myös vähentää merkittävästi rattijuopumusta, mutta on luultavaa, että tämä edellyttää kuljettajilta epärealistisen suurta lainkuuliaisuutta. Käytettävissä olevien tietojen perusteella näyttäisis siltä, että jos veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa pienennettäisiin arvoon 0,5 mg/ml niissä jäsenvaltioissa, joissa se on edelleen 0,8 mg/ml, henkilövahinkojen määrä voisi vähentyä paitsi nuorten miespuolisten kuljettajien keskuudessa myös sellaisten ongelmakuljettajien ydinjoukossa, joilla on tapana ajaa runsaan alkoholinkäytön jälkeen. Tämä edellyttää kuitenkin, että raja-arvon pienentämiseen liittyy tehokas kohdennettu ja satunnainen valvonta.4.2 Veren alkoholipitoisuuden lakisääteisten enimmäisrajojen noudattamista on tuettava tehokkaalla valvonnalla4.2.1 Ainoastaan neljässä jäsenvaltiossa (Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Italiassa ja Luxemburgissa) veren alkoholipitoisuuden lakisääteinen enimmäisraja on edelleen 0,8 mg/ml. Yhdistyneen kuningaskunnan tapauksessa lakisääteistä raja-arvoa ei ole muutettu vuoden 1967 jälkeen, jolloin se otettiin käyttöön. Rattijuopumus on kuitenkin vähentynyt merkittävästi viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrä on vähentynyt 70 prosenttia. Tämä on saavutettu ilman veren alkoholipitoisuutta koskevan lainsäädännön muuttamista toteuttamalla tehokkaita valvontatoimia ja tiedotuskampanjoita, jotka ovat muuttaneet liikennekäyttäytymistä rattijuopumuksen osalta. Komissio uskoo, että Yhdistyneen kuningaskunnankin kaltaisissa jäsenvaltioissa, jotka ovat onnistuneet vähentämään merkittävästi kuolemaan johtavien rattijuopumusonnettomuuksien määrää, tätä määrää voidaan vähentää vielä enemmän asettamalla veren alkoholipitoisuuden lakisääteiseksi enimmäisrajaksi 0,5 mg/ml ja tehostamalla muita toimenpiteitä. Onnettomuuksia voidaan vähentää merkittävästi myös niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat jo asettaneet lakisääteiseksi enimmäisrajaksi 0,5 mg/ml tai sitä pienemmän arvon, tehostamalla valvontatoimia ja tiukentamalla rattijopumuksesta tuomituille kuljettajille määrättyjä seuraamuksia. Komissio yhtyy siihen näkemykseen, että laajamittaiset ja säännölliset puhalluttamiskampanja, jotka toteutetaan pistokokeiden avulla, ovat kustannustehokas keino ehkäistä rattijaopumusta.5. PIENEMPI VEREN ALKOHOLIPITOISUUDEN LAKISÄÄTEINEN ENIMMÄISRAJA 0,2 MG/ML TIETTYJÄ TIENKÄYTTÄJÄRYHMIÄ VARTEN5.1 Kokemattomat kuljettajat5.1.1 Suhteettoman suuri osa rattijuopumusonnettomuuksien osapuolista on kokemattomia (lähinnä nuoria) kuljettajia. Koska tällaiset kuljettajat ovat suuremmassa vaarassa joutua rattijuopumusonnettomuuksiin kuin kokeneet kuljettajat, komission mielestä on aiheellista soveltaa tavanomaista pienempää veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa 0,2 mg/ml sellaisiin kuljettajiin, jotka opettelevat ajamaan tai joilla on ollut normaali ajokortti lyhyemmän ajan kuin kaksi vuotta. Komissio suosittaa, että jäsenvaltiot asettavat tämän pienemmän raja-arvon koskemaan näitä onnettomuuksille alttiita kuljettajia. Osa jäsenvaltioista haluaa ehkä säätää, että kuljettajalla on täytynyt olla normaali ajokortti yli kahden vuoden ajan ennen kuin häneen voidaan soveltaa suurempia raja-arvoja kuin 0,2 mg/ml.5.2 Kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen ajajat5.2.1 Kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen ajajat ovat tilastojen mukaan moninkertaisesti alttiimpia kuin henkilöautojen ajajat saamaan surmansa tai loukkaantumaan vakavasti liikenneonnettomuuksissa. Erityisesti nuorille kokemattomille ajajille, jotka ajavat alkoholin vaikutuksen alaisina, alkoholin aiheuttama ajokunnon heikkeneminen voi olla erityisen kohtalokasta. Vaikka käytettävissä olevista, koko yhteisöä koskevista tilastoista ei voida tehdä kovin pitkälle meneviä päätelmiä, eräät kuolemaan johtaneista onnettomuuksista laaditut kansalliset tilastot viittaavat siihen, että kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen ajajat eivät aja samassa määrin alkoholin vaikutuksen alaisina kuin autonajajat ja että he ovat jo omaksuneet järkevämmän asenteen suureen onnettomuusriskiin, joka heihin kohdistuu. Toisaalta on otettava huomioon, että eräissä jäsenvaltioissa hyvin nuorten (jopa 14-vuotiaiden) ajajien sallitaan ajaa pienitehoisia kaksipyöräisiä moottoriajoneuvoja ja että ajajien keskimääräinen ikä on EU:ssa suhteellisen alhainen. Sen vuoksi pienemmän raja-arvon soveltaminen näihin ajajiin vaikuttaa sopivalta keinolta vahvistaa ajo-opetuksen yhteydessä juurrutettuja hyviä ajotapoja. Komissio katsoo, että tähän tienkäyttäjäryhmään kohdistuva suhteellisen suuri liikenneonnettomuusriski olisi otettava huomioon asettamalla näitä kuljettajia koskevaksi veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajaksi tavanomaista alhaisempi 0,2 mg/ml, ja suosittaa, että jäsenvaltiot vahvistavat tämän raja-arvon.5.3 Bruttopainoltaan yli 3,5 tonnin painoisten tavarankuljetusajoneuvojen ja yli kahdeksanpaikkaisten linja-autojen kuljettajat5.3.1 Käytettävissä olevat tilastot osoittavat, että suureen linja-autoon kohdistuu ajoneuvokilometriä kohden laskettuna suurempi riski kuin henkilöautoon joutua vakavia henkilövahinkoja aiheuttavaan liikenneonnettomuuteen. Tähän vaikuttavat linja-autojen suurempi matkustajamäärä ja niiden toiminnalliset ominaisuudet. Suurten tavarankuljetusajoneuvojen osalta riski on ajoneuvokilometriä kohden laskettuna suunnilleen yhtä suuri kuin henkilöautoihin kohdistuva riski. Nämä suhteelliset riskit pätevät myös sellaisten onnettomuuksien henkilövahinkojen kokonaisriskiin, joissa tällaisia ajoneuvoja on mukana. Toisaalta on otettava huomioon, että linja-autot kuljettavat huomattavasti enemmän matkustajia kuin henkilöautot, minkä vuoksi loukkaantumisvaara on linja-autojen osalta ajoneuvossa olijaa ja kilometriä kohden laskettuna huomattavasti pienempi kuin henkilöautoihin kohdistuva riski. EU:ta koskevat tilastot osoittavat kuitenkin, että 18 prosentissa kaikista EU:ssa tapahtuneista kuolemaan johtaneista onnettomuuksista on ollut mukana suuria tavarankuljetusajoneuvoja ja linja-autoja.5.3.2 Vaikka liikenneonnettomuustilastot eivät ole vielä niin kattavia, että niiden perusteella voitaisiin tehdä tarkka arvio suhteellisesta riskistä koko EU:ssa, riskin lisäksi on muita tekijöitä, jotka olisi otettava huomioon päätettäessä suurten ajoneuvojen kuljettajiin sovellettavista promillerajoista. Joutuessaan liikenneonnettomuuteen suuret ajoneuvot voivat aiheuttaa vakavia omaisuusvahinkoja, häiriöitä, viivästymisiä ja liikenneruuhkia etenkin silloin, kun onnettomuus tapahtuu tunnelissa, sillalla, valtatiellä tai tiheästi asutulla kaupunkialueella. Ottaen huomioon, että yhteisön tavara- ja linja-autoliikenne on lisääntynyt viimeisten kymmenen vuoden aikana, komissio katsoo, että kaikkiin suurten tavarankuljetusajoneuvojen ja linja-autojen kuljettajiin olisi sovellettava yhtenäistä veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajaa 0,2 mg/ml, ja se suosittaa, että jäsenvaltiot vahvistavat tämän tavanomaista pienemmän raja-arvon. Komissio on todennut, että eräät liikenteenharjoittajat edellyttävät jo ammattikuljettajiltaan ehdotonta raittiutta työaikana.5.4 Vaarallisia aineita kuljettavien ajoneuvojen kuljettajat5.4.1 Ei ole todisteita siitä, että vaarallisia aineita kuljettavat ajoneuvot joutuisivat muita tavarankuljetusajoneuvoja tai henkilöautoja todennäköisemmin liikenneonnettomuuksiin. Toisaalta on muistettava, että onnettomuudet, joissa vaarallisia aineita kuljettavia ajoneuvoja on mukana, voivat olla erittäin vakavia. Komissio katsoo, että tällaisten ajoneuvojen kuljettajiin olisi sovellettava tavanomaista pienempää veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa 0,2 mg/ml, ja suosittaa tämän raja-arvon vahvistmista. Useimpien vaarallisia aineita kuljettavien ajoneuvojen bruttopaino on yli 3,5 tonnia.6. ARVIO SIITÄ MITEN RATTIJUOPUMUKSEN VÄHENTÄMISEEN TÄHTÄÄVÄT TOIMENPITEET VAIKUTTAVAT KUOLEMAAN JOHTAVIEN ONNETTOMUUKSIEN VÄHENEMISEEN6.1 Käytettävissä olevat tiedot6.1.1 On erittäin vaikea arvioida, miten paljon veren alkoholipitoisuuden raja-arvojen pienentäminen ja siihen liittyvät kansalliset valvonta- ja tiedotustoimet ovat vähentäneet kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrää. Euroopasta, Yhdysvalloista, Japanista ja Australiasta on saatu hyvin erilaisia arvioita sitä, miten paljon promillerajojen alentaminen ja rattijuopumuksen vähentämiseen tähtäävät rinnakkaiset toimenpiteet ovat vähentäneet onnettomuuksia ja henkilövahinkoja. Arviot viittaavat kuitenkin siihen, että tällaiset toimenpiteet ovat hyvin tehokkaita. Vaikutukset voivat olla kumulatiivisia, mutta ne riippuvat suuresti kuljettajien asenteissa ja liikennekäyttäytymisessä tapahtuneista muutoksista. Käytettävissä olevat tiedot viittaavat siihen, että jos EU:ssa toteutetaan rattijuopumuksen vähentämiseen tähtäävää yhtenäistä toimintaa, joka perustuu koko EU:ta koskeviin yhtenäisiin veren alkoholipitoisuuden raja-arvoihin ja jos raja-arvojen noudattamista tuetaan kansallisilla valvonta- ja tiedotustoimilla, rattijuopumukseen liittyviä liikennekuolemia voidaan realistisen arvion mukaan vähentää noin 10 prosentilla. Tämä arvio ei perustu tieteellisiin laskelmiin, mutta se on kansainvälisille tiedoille rakentuva kohtuullinen vähimmäistavoite.6.1.2 On tunnustettava, että veren alkoholipitoisuuden suurimman sallitun arvon ja rattijuopumuksen esiintyvyyden välinen suhde ei ole selvä, koska rattijuopumukseen vaikuttaa myös monia muita tekijöitä. Sellaisten surmansa saaneiden kuljettajien osuus, joilla veren alkoholipitoisuuden on todettu ylittäneen suurimman sallitun arvon, vaihtelee suuresti jäsenvaltiosta toiseen, mutta komission arvion mukaan se on noin 25 prosenttia koko EU:ssa. Tällaisten kuljettajien osuus on käytettävissä olevien tietojen mukaan suurempi Pohjois-Amerikassa, jossa veren alkoholipitoisuuden lakisääteinen raja-arvo vaihtelee 0,8:sta 1,0:aan mg/ml, ja huomattavasti pienempi Japanissa, jossa raja-arvo on ollut 0,5 mg/ml vuodesta 1970. Yhdistynyt kuningaskunta on kuitenkin pystynyt viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana vähentämään merkittävästi rattijuopumusta valvonnan ja seuraamusten avulla sekä niihin kytketyillä säännöllisillä tiedotuskampanjoilla, ja kaikki nämä toimet ovat perustuneet raja-arvoon 0,8 mg/ml, jota ei ole pienennetty vuoden 1967 jälkeen, jolloin se tuli voimaan.6.1.3 Rattijuopumuksen vähentämiseksi on käytetty vaihtelevin tuloksin erilaisia strategiota, joissa on otettu huomioon kansalliset erityisolosuhteet. Komissio katsoo, että sopivan yhdistelmän valitseminen niistä toimenpiteistä, joilla rattijuopumusta voidaan vähentää, on jäsenvaltioiden tehtävä, mutta näiden toimenpiteiden olisi yhteisen liikennepolitiikan nimissä rakennuttava yhtenäistettyihin veren alkoholipitoisuuden raja-arvoihin perustuvalle järjestelmälle.6.2 Miten kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien väheneminen jakautuisi6.2.1 Jos kuolemaan johtavat rattijuopumusonnettomuudet vähenisivät EU:ssa 10 prosenttia, vuosittain säästyisi noin 1000 ihmishenkeä. Tämä määrä vastaa 2,5:tä prosenttia kaikista EU:n liikennekuolemista. Käytettävissä olevat tiedot viittaavat siihen, että noin kaksi kolmasosaa vuosittain säästyneistä ihmishengistä olisi kuljettajia, joilla veren alkoholipitoisuus ylittää sallitun enimmäisrajan, ja yksi kolmasosa "selviä" kuljettajia, matkustajia ja muita tienkäyttäjiä. Säästyneiden ihmishenkien suhteellinen määrä vaihtelisi kuitenkin jäsenvaltiosta toiseen. Kuolonuhrien määrää voitaisiin vähentää vielä enemmän, mutta niiden väheneminen riippuu pääasiassa valvonnan laajuudesta erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa valvonta on toistaiseksi suhteellisen vähäistä. Erityisen kustannustehokas ja toimiva keino on noudattaa laajamittaiseen puhalluttamiseen perustuva strategioita, jolloin kuljettajat tietävät, että puhalluskokeeseen joutuminen on hyvin todennäköistä. Tämä on kustannustehokas keino siitä huolimatta, että se edellyttää toimintaan kohdennetun rahoituksen lisäämistä.6.2.2 Jos yleiseksi raja-arvoksi valitaan suosituksen mukaisesti 0,5 mg/ml ja tiettyjä kuljettajaryhmiä koskevaksi raja-arvoksi 0,2 mg/ml, nämä raja-arvot vaikuttavat enemmän joihinkin jäsenvaltioihin kuin toisiin, koska kymmenen jäsenvaltioita on jo perustanut rattijuopumuspolitiikkansa raja-arvoon 0,5 mg/ml. Ruotsi asetti alhaisemman enimmäisrajan 0,2 mg/ml vuonna 1990, ja kaksi jäsenvaltiota soveltaa jo pienempiä raja-arvoja eräisiin kuljettajaryhmiin. Tästä syystä veren alkoholipitoisuuden raja-arvojen pienentämisellä on eri jäsenvaltioissa erilaisia vaikutuksia onnettomuuksien ja henkilövahinkojen määrään. Eniten vaikutukset riippuvat kuitenkin kansallisen valvonnan tehokkuudesta sekä siitä, miten kuljettajat noudattavat kyseisiä raja-arvoja.7. TALOUDELLINEN VAIKUTUS7.1 Syrjäseutujen "taloudellinen ongelma"7.1.1 On väitetty, että niissä jäsenvaltioissa (lähinnä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa), joissa veren alkoholipitoisuuden enimmäisraja on yhä 0,8 mg/ml, raja-arvon pienentäminen 0,5 mg:aan/ml voisi joidenkin alkoholinkäytöstä ja ajotottumuksista tehtyjen olettamusten perusteella vähentää alkoholin myyntiä ja aiheuttaa taloudellisia tappioita. Tämä koskisi sellaisilla syrjäseuduilla toimivia vähittäismyyjiä (pubeja), joilla yksityisautot ovat ainoa mahdollinen liikenneväline ja joilla kuljettajat joutuisivat vähentämään alkoholinkäyttöään, pubissa käyntiään tai molempia.7.1.2 Komissio katsoo, että onnettomuuksien vähentäminen yhteisössä alentamalla promillerajoja ja tukemalla niiden alentamista tehokkailla kansallisilla valvonta-, koulutus- ja tiedotustoimilla tuottaa yhteiskunnallista hyötyä, jonka arvo on todennäköisesti huomattavasti suurempi kuin joidenkin alueiden mahdollisesti kärsimät taloudelliset tappiot. Ei ole mitään syytä, joka estäisi muuttamasta ajo- ja alkoholinkäyttötottumuksia siten, että ajoneuvon ajamisesta luovuttaisiin silloin, kun veren alkoholipitoisuus ylittää raja-arvon, jota suuremmilla arvoilla alkoholin on osoitettu heikentävän ajokykyä.7.1.3 On huomattava, ettei komissio suosita kuljettajien alkoholinkäytön täydellistä kieltämistä. Lisäksi on muistettava, että sosiaalista alkoholinkäyttöä voidaan pitää yllä muillakin keinoilla, joita ovat joukkoliikenteen ja yhteisautojen käyttö, yhden henkilön nimeäminen kuljettajaksi, joka ei käytä alkoholia, alkoholinkäytön vähentäminen ja siirtyminen alkoholijuomista alkoholittomiin juomiin. Eturistiriidat ovat tässä yhteydessä väistämättömiä, mutta on muistettava, että jokainen liikennekuolema merkitsee 1 miljoonan euron suuruisia taloudellisia kustannuksia ja että myös sillä, ettei rattijuopumusta onnistuta vähentämään, on omat taloudelliset vaikutuksena. Tämän suosituksen tavoitteena on liikenneturvallisuuden lisääminen eikä joidenkin alueiden "alkoholimarkkinoiden" tukeminen.7.2 Valvontaresurssien lisääminen, jota raja-arvojen pienentäminen edellyttää7.2.1 Sen mukaan, miten kuljettajien alkoholinkäyttö ja liikennekäyttäytyminen muuttuvat, veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajan alentaminen lisää aina täytäntöönpanon valvonnasta vastaavien poliisiviranomaisten taakkaa, kun käytettävissä on määrätty määrä resursseja. Kansallisilla valvontatoimilla on kuitenkin ratkaiseva vaikutus siihen, onnistutaanko rattijuopumusonnettomuuksien määrää vähentään. Alkoholi-, huume- ja lääkeasiota käsittelevän eurooppalaisen työryhmän hiljattain antamassa raportissa korostetaan valvonnan merkitystä. Valvonnan laajuus vaihtelee toistaiseksi yhteisössä hyvin paljon. Promillerajojen alentaminen merkitsee väistämättä sitä, että valvonnan tehostamiseen ja ennalta ehkäisevään toimintaan tarvitaan entistä enemmän resursseja erityisesti sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa valvonta on ollut suhteellisen vähäistä. Jos valvonnasta vastaavien poliisien käytössä olevia resursseja ei lisätä riittävästi, promillerajojen alentamisella voi olla kielteinen vaikutus liikenneturvallisuuteen, mikäli rajalliset resurssit käytetään siihen, että poliisit tarkastavat entistä useampia kuljettajia, joilla veren alkoholipitoisuuden todetaan olevan suhteellisen pieni. Tämän johdosta poliiseilla on pienemmät mahdollisuudet havaita sellaisia lainrikkojia, jotka syyllistyvät törkeämpiin rikoksiin ja voivat todennäköisemmin aiheuttaa vakavia onnettomuuksia.7.2.2 Jatkuva täytäntöönpanon valvonta vaikuttaa ratkaisevasti rattijuopumuksen ennaltaehkäisyyn, mutta valvontaohjelmat, kuten satunnaiset puhalluskokeet, ovat kalliita ja vaativat lisäresursseja. On kuitenkin huomattava, että tällaiset kokeet ovat hyvin kustannustehokkaita ja niihin kannattaa selvästikin investoida. On kohtuullista olettaa, että valvonnan lisäämisestä siinä määrin, että kuolonuhrien määrää voidaan vähentää EU:ssa 1000 hengellä vuodessa yhdenmukaistettuihin promillerajoihin perustuvan järjestelmän avulla, aiheutuu vuosittain vähemmän kustannuksia kuin 1000 ihmishengen menetyksestä liikenneonnettomuuksissa (varovainen arvio 1 miljardi euroa). Lisäksi on huomattava, että kansallisen poliisivoimien välisten yhteyksien lisääntyminen antaa mahdollisuuden tehostaa täytäntöönpanon valvontaa nykyisilläkin resursseilla.8. LIIKENNEONNETTOMUUSTILASTOJEN TARVE8.1 Kansallisella tasolla8.1.1 Alkoholi-, huume- ja lääkeasioita käsittelevän eurooppalaisen työryhmän raportissa tuodaan esiin alkoholinkäytön aiheuttamia onnettomuuksia koskevien nykytilastojen puutteita. Jotta voitaisiin seurata rattijuopumuksen vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden tuloksekkuutta, on olennaisen tärkeää, että kuljettajien veren alkoholipitoisuus testataan järjestelmällisesti liikenneonnettomuuden jälkeen ja tulokset tallennetaan tilastollisia analyysejä varten. Joissakin jäsenvaltioissa, jotka ovat lisäämässä poliisin harjoittamaa valvontaa, ei tallenneta kuitenkaan kaikkia alkoholitestien tuloksia liikenneonnettomuuksia koskeviin kansallisiin tietokantoihin. Alkoholitestien (puhallus- ja verikokeiden) täydelliset tulokset antaisivat mahdollisuuden verrata rattijuopumuksen esiintyvyyttä eri kuljettajaryhmien keskuudessa.8.2 EU:n tasolla8.2.1 Jos kaikki tulokset syötettäisiin tieliikenneonnettomuuksia koskevaan yhteisön tietokantaan (CARE)(10), otos, jonka perusteella voidaan analysoida veren alkoholipitoisuuksien (ja vastaavien uloshengitysilman alkoholipitoisuuksien) jakautumista eri tienkäyttäjäryhmissä yhteisön tasolla, olisi huomattavasti nykyistä suurempi. Näin saataisiin käyttöön ainutlaatuinen eurooppalainen tietokanta, jonka avulla voitaisiin saada tietoa rattijuopumuksen vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden vaikutuksista sekä seurata näitä vaikutuksia. Veri- ja puhalluskokeiden tulosten yhdistäminen tuottaisi huomattavaa analyyttistä lisäarvoa. Tässä yhteydessä on syytä mainita yhteisön toimintaohjelma henkilövahinkojen ehkäisemisestä kansanterveyden alalla(11), sillä kyseisellä ohjelmalla edistetään henkilövahinkojen epidemiologista seurantaa henkilövahinkoja koskevan yhteisön tiedonkeruujärjestelmän avulla (Euroopan terveysviranomaisten tietoverkko EUPHIN (European Union Public Health Information Network)). Lisäksi sillä tuotetaan henkilövahinkojen keskeisiä indikaattoreita, jotka perustuvat yhteisesti sovittuihin standardeihin ja joiden avulla saadaan kansallisesti edustavaa tietoa, sekä muiden asiaa koskevien politiikan alojen (kuten työterveyden, liikenteen ja väestönsuojelun) indikaattoreita.9. ALKOHOLIPITOISUUDEN TESTAUSLAITTEITA KOSKEVAT STANDARDIT9.1 Pakollisten standardien tarve EU:ssa9.1.1 Alkoholi-, huume- ja lääkeasioita käsittelevän eurooppalaisen työryhmän raportissa todettiin, että jäsenvaltioissa kannatetaan laajalti koko EU:ta koskevien pakollisten mittausstandardien vahvistamista sellaisia alkometrejä varten, joiden tuloksia voidaan käyttää todisteina tuomioistuimissa.9.1.2 Mahdollisuus täydentää verikokeiden tuloksia alkometreillä saaduilla tuloksilla on merkittävä keino laajenta poliisien harjoittamaa täytäntöönpanon valvontaa. Niissä jäsenvaltioissa, joissa veren alkoholipitoisuuden enimmäisraja on 0,5 mg/ml, käytetään uloshengitysilman vastaavan alkoholipitoisuuden määrittämistä, jossa enimmäisraja on 0,22 tai 0,25 mikrogrammaa alkoholia millilitrassa uloshengitysilmaa. Markkinoilla olevat erilaiset alkometrit vaihtelevat kuitenkin tarkkuudeltaan. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltioiden on sallittava mittausvirheet sekä kuljettajien veren että uloshengitysilman alkoholipitoisuuksien määrityksissä. Sallittu virhemarginaali vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen.9.1.3 Kun on kyse veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajojen yhdenmukaistamisesta EU:ssa, suositettuihin veren alkoholipitoisuuden raja-arvoihin 0,5 mg/ml ja 0,2 mg/ml ei ole sisällytetty virhemarginaaleja. Testauslaitteita koskevien mittausstandardien yhdenmukaistaminen on yksinkertaisempi keino tukea hyväksyttyjen testauslaitteiden tekniseen suorituskykyyn perustuvien veren ja uloshengitysilman alkoholipitoisuuden raja-arvojen yhdenmukaistamista. Mittausvirheiden suurimpien sallittujen tilastollisten arvojen yhdenmukaistamista helpotetaan kehittämällä testauslaitteisiin sovellettavia standardeja.9.1.4 Eräät jäsenvaltiot sallivat veren alkoholipitoisuuden mittauksissa suhteellisen suuret poikkeamat kannustaakseen kiinni otettuja kuljettajia valitsemaan puhalluskokeen kalliimman ja enemmän aikaa vievän verikokeen sijasta. Ruotsissa, jossa on sovellettu suhteellisen pientä veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa 0,2 mg/ml vuodesta 1990 alkaen, koetulosten suurin sallittu poikkeama antaa joissakin olosuhteissa kuljettajille mahdollisuuden käyttää alkoholia pitoisuuteen 0,34 mg/ml saakka. Tällä suurella toleranssilla pyritään lisäämään valvontaa, koska sen ansiosta poliisin käytettävissä olevien resurssien rajoissa voidaan tehdä useampia todistusvoimaisia puhalluskokeita kuin verikokeita. Jäsenvaltioiden, joiden on punnittava toisaalta veren alkoholipitoisuuden lakisääteisen raja-arvon ennalta ehkäisevää vaikutusta ja toisaalta hieman suuremman mutta sallitun ja laajemman valvonnan mahdollistavan raja-arvon ennalta ehkäisevää vaikutusta, on ehdottomasti määritettävä suurimmat sallitut poikkeamat.9.1.5 Komissio laatii parhaillaan luonnosta mittauslaitedirektiiviä koskevaksi ehdotukseksi. Jos ehdotus hyväksytään, sillä yhdenmukaistetaan todistusvälineinä käytettävien alkometrien mittaustarkkuutta koskevat vaatimukset EU:ssa. Kansainvälisiä standardeja koskevat suuntaviivat on laatinut Organisation Internationale Métrologie Légale (OIML), ja jäsenvaltiot perustavat lainsäädäntönsä näihin standardeihin.10. KULJETTAJAN AJOKUNNON HEIKKENEMINEN ALKOHOLIN JA HUUMEIDEN TAI LÄÄKKEIDEN YHTEISVAIKUTUKSESTA10.1 Laittomiin huumeisiin liittyvä ongelma10.1.1 Hiljattain tehdyssä tutkimuksessa, jossa selvitettiin marihuanan vaikutuksia ajosuoritukseen(12), todettiin, että jos kuljettaja käyttää pelkästään kannabista, jonka tuottamat tetrahydrokannabinoli- eli THC-annokset ovat 100-200 ug/kg, kannabiksen käytön ajokuntoa heikentävät vaikutukset eivät poikkea kovinkaan paljon muiden huumeiden käytön vastaavista vaikutuksista tai alkoholinkätyön vaikutuksista, kun veren alkoholipitoisuus on 0,8 mg/ml. Tutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että samat THC-annokset ja sellainen alkoholimäärä, joka vastaa veren alkoholipitoisuutta 0,4 mg/ml, heikentävät yhdessä nautittuina vakavasti kuljettajan ajokuntoa.10.1.2 Nämä todisteet kuljettajiin ja ajajiin kohdistuvan riskin suuruudesta sekä kannabiksen käytön lisääntyminen ja THC:n (ja muiden laittomien huumeiden) löytyminen yhä useammista onnettomuuteen joutuneista kuljettajista(13) on EU:n liikenneturvallisuuden kannalta yhä huolestuttavampaa. Laittomia huumeita on kuitenkin monenlaisia, eikä ole tutkittu tarkoin, miten kukin huume heikentää alkoholin kanssa käytettynä kuljettajan ajokuntoa. Feirassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston hyväksymässä huumausaineiden torjuntaa koskevassa Euroopan unionin toimintasuunnitelmassa (2000-2004) komissiota ja jäsenvaltioita kehotetaan tekemään tutkimuksia laittomien huumeiden ja lääkkeiden vaikutuksista ajamiseen. Laittomien huumeiden hallussapito ja käyttö ovat rikoksia, joista rangaistaan kansallisen lainsäädännön nojalla. Koska laittoman humeen hallussapito tai käyttö on joka tapauksessa rangaistava teko, jäsenvaltioiden on päätettävä siitä, onko laittoman huumeen vaikutuksen alaisena ajamista pidettävä vakavampana rikoksena kuin rattijuopumusta. Sen vuoksi tätä näkökohtaa ei käsitellä tässä tiedonannossa.10.2 Lääkkeisiin liittyvä ongelma10.2.1 Lääkkeiden käyttö yksinään tai alkoholin kanssa ja lääkkeiden ajokuntoa heikentävä vaikutus ovat myös tärkeitä näkökohtia, jotka vaikuttavat onnettomuusriskiin. Erilaisia lääkkeitä on kuitenkin suunnaton määrä, eikä niiden ajokuntoa heikentäviä vaikutuksia ole tutkittu yhtä perusteellisesti kuin alkoholin vaikutuksia. Esimerkkinä voidaan mainita yleisesti käytetty lääkeryhmä bentsodiatsepiinit, joiden käyttö yhdessä alkoholin kanssa voi heikentää ajokuntoa vähintään yhtä paljon kuin alkoholi ja kannabis pieninä annoksina yhdessä käytettyinä.10.2.2 Lääkkeiden vaikutukset kuljettajiin on hyvin monimutkainen asia, ja alkoholin käyttö lääkkeiden kanssa on ainoastaan yksi siihen liittyvä näkökohta. Siitä huolimatta jäsenvaltiot haluavat ehkä selvittää, miten täta kysymystä voitaisiin käsitellä niiden kansallisessa lainsäädännössä. Tutkimustuloksia ja parhaita toimintatapoja koskevasta tiedonvaihdosta olisi joka tapauksessa suurta hyötyä yhteisön tasolla.(1) Liikenneturvallisuuden edistäminen EU:ssa: ohjelma vuosiksi 1997-2001 (KOM(97) 131 lopullinen).(2) EU:n liikenneturvallisuuden painopisteet: seurantakertomus ja toimenpiteiden asettaminen tärkeysjärjestykseen (KOM(2000) 125).(3) "A strartegic road safety plan for the European Union", Euroopan liikenneturvallisuusneuvosto (ETSC), helmikuu 1997.(4) Alkoholi-, huume- ja lääkeasioita käsittelevän työryhmän korkean tason ryhmälle antama raportti, lokakuu 1999.(5) "NHTSA reporter", osa 10, N:o 2, kevät 1999 ja N:o 3, kesä 1999.(6) KOM(88) 707 lopullinen.(7) KOM(89) 640 lopullinen.(8) "Reducing Traffic Injuries resulting from Alcohol Impairment", ETSC, tammikuu 1995. Alkoholi-, huume- ja lääkeasioita käsittelevän työryhman raportti korkean tason ryhmälle, lokakuu 1999.(9) SARTRE 95 ja 98 (yhteiskunnalliset asenteet liikenneonnettomuusriskeihin Euroopassa).(10) Neuvoston päätös 93/704/EY.(11) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 372/1999/EY, tehty 8. helmikuuta 1999, henkilövahinkojen ehkäisemistä koskevan yhteisön toimintaohjelman hyväksymisestä osana kansanterveyden alan toimia (1999-2003).(12) "Marijuana, alcohol and actual driving performance", NHTSA, heinäkuu 1999.(13) "Literature review on the relation between Drug Use, Impaired Driving, and Traffic Accidents", kohta 2.4.2, Euroopan huumausaineiden ja niiden käytön seurantakeskus, helmikuu 1999.


title: Euroopan keskuspankin suositus, annettu 19 päivänä huhtikuuta 2013 , Euroopan unionin neuvostolle Euroopan keskuspankin ulkopuolisista tilintarkastajista (EKP/2013/9)

text:
               27.4.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 122/1

         EUROOPAN KESKUSPANKIN SUOSITUS,
   annettu 19 päivänä huhtikuuta 2013,
   Euroopan unionin neuvostolle Euroopan keskuspankin ulkopuolisista tilintarkastajista
   (EKP/2013/9)
   2013/C 122/01
   EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 27.1 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan keskuspankin (EKP) neuvoston suosittelemat ja Euroopan unionin neuvoston hyväksymät riippumattomat ulkopuoliset tilintarkastajat tarkastavat Euroopan keskuspankin ja sellaisten kansallisten keskuspankkien tilit, joiden rahayksikkö on euro.

               (2)

               EKP:n nykyisten ulkopuolisten tilintarkastajien toimikausi päättyi tilikauden 2012 tilintarkastuksen jälkeen. Sen vuoksi on tarpeen nimittää uudet ulkopuoliset tilintarkastajat tilikaudesta 2013.

               (3)

               EKP on valinnut Ernst & Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschaftin ulkopuolisiksi tilintarkastajikseen tilikausiksi 2013–2017,

         SUOSITTELEE:
   että Ernst & Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschaft nimitetään EKP:n ulkopuolisiksi tilintarkastajiksi tilikausiksi 2013–2017.

      Tehty Frankfurt am Mainissa 19 päivänä huhtikuuta 2013.

            EKP:n puheenjohtaja

         Mario DRAGHI


title: Neuvoston suositus, annettu 19 päivänä maaliskuuta 2007 , Euroopan kehitysrahaston (kahdeksas EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2005

text:
               8.5.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 103/3

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 19 päivänä maaliskuuta 2007,
   Euroopan kehitysrahaston (kahdeksas EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2005
   (2007/C 103/03)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, JOKA
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon Loméssa 15 päivänä joulukuuta 1989 allekirjoitetun neljännen AKT–EY-yleissopimuksen (1), sellaisena kuin se on muutettuna Mauritiuksella 4 päivänä marraskuuta allekirjoitetulla sopimuksella (2),
   ottaa huomioon sisäisen sopimuksen yhteisön tukien rahoituksesta ja hoidosta neljännen AKT–EY-yleissopimuksen osalta (3), jolla on muun muassa perustettu kahdeksas Euroopan kehitysrahasto, jäljempänä ’kahdeksas EKR’, ja erityisesti kyseisen sopimuksen 33 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon 16 päivänä kesäkuuta 1998 annetun neljännen AKT–EY-yleisssopimuksen mukaisten kehityshankkeiden rahoitusyhteistyöhön sovellettavan varainhoitoasetuksen (4) ja erityisesti sen 66–74 artiklan,
   on tutkinut kahdeksannen EKR:n toimiin liittyvät tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2005, sekä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen varainhoitovuodelta 2005 siihen liitettyine komission vastauksineen (5),
   sekä katsoo seuraavaa:

               1)

               Edellä mainitun sisäisen sopimuksen 33 artiklan 3 kohdan nojalla Euroopan parlamentti antaa neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden kahdeksannen EKR:n varainhoidosta.

               2)

               Komissio on pannut kahdeksannen EKR:n toimet täytäntöön varainhoitovuoden 2005 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,

         SUOSITTELEE Euroopan parlamentille, että tämä myöntää komissiolle vastuuvapauden kahdeksannen EKR:n toimien täytäntöönpanosta varainhoitovuodelta 2005.

      Tehty Brysselissä 19 päivänä maaliskuuta 2007.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         H. SEEHOFER

      (1)  EYVL L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EYVL L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EYVL L 156, 29.5.1998, s. 108.

      (4)  EYVL L 191, 7.7.1998, s. 53.

      (5)  EUVL C 263, 31.10.2006, s. 205.


title: Suositus neuvoston päätös Euroopan kulttuuripääkaupunki  tapahtumasta vuonna 2009

text:
Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52005PC0508

Suositus Neuvoston päätös Euroopan kulttuuripääkaupunki  tapahtumasta vuonna 2009  /* KOM/2005/0508 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 18.10.2005KOM(2005) 508 lopullinenSuositusNEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumasta vuonna 2009(komission esittämä)PERUSTELUTEuroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2005–2019 25. toukokuuta 1999 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1419/1999/EY [1] vahvistetaan menettely, jolla Euroopan kulttuuripääkaupunki nimetään vuodesta 2005 lähtien. Päätöksen liitteessä 1 luetellaan ne jäsenvaltiot, jotka voivat ehdottaa kaupunkeja kulttuuripääkaupungiksi. Luettelossa eivät olleet mukana EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneet kymmenen uutta jäsenvaltiota, minkä vuoksi komissio teki ehdotuksen päätöksen N:o 1419/1999/EY muuttamiseksi siten, että uudet jäsenvaltiot voivat tehdä kulttuuripääkaupunkiehdotuksia vuodesta 2009 lähtien. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät ehdotuksen 13. huhtikuuta 2005 (päätös N:o 649/2005/EY). Päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, 2 artiklan mukaisesti nimetään vuodesta 2009 lähtien kulttuuripääkaupungiksi kaksi kaupunkia kahdesta eri jäsenvaltiosta (yhdestä vanhasta ja yhdestä uudesta) noudattaen päätöksen liitteessä I olevaa kronologista järjestystä.Asianomaiset jäsenvaltiot toimittavat nimeämisehdotuksensa Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja alueiden komitealle viimeistään neljä vuotta ennen kuin kyseisen tapahtuman on määrä alkaa.Komissio kutsuu vuosittain kokoon valintalautakunnan, joka laatii nimeämisehdotuksista raportin ottaen huomioon toiminnan tavoitteet ja erityispiirteet. Valintalautakunta koostuu merkittävistä riippumattomista kulttuurialan asiantuntijoista. Valintalautakunta toimittaa raporttinsa komissiolle, Euroopan parlamentille ja neuvostolle.Euroopan parlamentti voi antaa komissiolle ehdotuksista lausunnon kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun raportti on saatu. Vuoden 2009 osalta parlamentti ei antanut lausuntoa.[2]Neuvosto nimeää valintalautakunnan raportin perusteella annetusta komission suosituksesta asianomaiset kaupungit virallisesti Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi siksi vuodeksi, joksi niitä on ehdotettu.Itävalta ja Liettua ehdottivat päätöksen 2 artiklan ja liitteen I mukaisesti kulttuuripääkaupungeiksi Linziä ja Vilnaa.Valintalautakunta kokoontui 14. huhtikuuta 2005 tarkastelemaan ehdotuksia. Tarkastelussa kuultiin Linzin ja Vilnan edustajia. Lautakunta antoi raporttinsa komissiolle 29. huhtikuuta 2005, ja sen pyynnöstä komissio toimitti raportin edelleen muille toimielimille.Kummankin ehdokaskaupungin hakemuksista tekemänsä yleisarvion ja niihin liittyvien suositustensa perusteella – pyydettyään kuitenkin joitakin parannuksia raportissa kommentoimillaan aloilla – lautakunta päätti yksimielisesti suositella Euroopan unionin toimielimille, että Linz ja Vilna nimettäisiin Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2009.Edellisen perusteella komissio toimittaa päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvostolle oheisen suosituksen, jonka mukaan Linz ja Vilna nimetään Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2009.SuositusNEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumasta vuonna 2009EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2005–2019 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin sen on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, ja erityisesti sen 2 artiklan 3 kohdan,[3]ottaa huomioon raportin, jonka valintalautakunta toimitti huhtikuussa 2005 komissiolle, Euroopan parlamentille ja neuvostolle päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti,katsoo, että päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, 3 artiklassa ja liitteessä II vahvistetut perusteet täyttyvät kokonaisuudessaan,ottaa huomioon komission  2005 antaman suosituksen,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artiklaNimetään Linz ja Vilna Euroopan kulttuuripääkaupungei ksi vuodeksi 2009 päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti.2 artiklaNimettyjen kaupunkien on toteutettava tarvittavat toimenpiteet päätöksen N:o 1419/1999/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 649/2005/EY, 1 ja 5 artiklan panemiseksi tehokkaasti täytäntöön.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja [1] EYVL L 166, 1.7.1999, s. 1.[2] Ks. Mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi päätöksen N:o 1419/1999/EY muuttamisesta, esittelijä Michel Rocard, PE 334.052, perustelut, sivu 10.[3] EYVL L 166, 1.7.1999, s.1 ja EUVL L 117, 4.5.2005, s. 20.


title: Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Romanian vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Romanian vuoden 2014 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto_x000b_

text:
				|

		52014DC0424

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Romanian vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta_x000b__x000b_sekä samassa yhteydessä annettu Romanian vuoden 2014 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto_x000b_ /* COM/2014/0424 final - 2014/ () */

Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Romanian vuoden 2014 kansallisesta
uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Romanian vuoden 2014 lähentymisohjelmaa koskeva
neuvoston lausunto

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1]
ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[2],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[3],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
ottaa huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon,
ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean
lausunnon,
ottaa huomioon talouspoliittisen komitean
lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä
maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi kasvu-
ja työllisyysstrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa
talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla
tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään
kasvuun ja lisätä sen kilpailukykyä.
(2)
Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010
komission ehdotusten pohjalta suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin
talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä
lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista.
Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita
kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja
työllisyyspolitiikassaan.
(3)
Valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät
29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii
johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille
kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät
toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat
erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian
tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.
(4)
Neuvosto antoi 9 päivänä heinäkuuta 2013
suosituksen Romanian vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon
Romanian vuosien 2012–2016 lähentymisohjelmasta.
(5)
Komissio hyväksyi 13 päivänä marraskuuta 2013
vuotuisen kasvuselvityksen[4],
mikä aloitti vuoden 2014 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio
hyväksyi samana päivänä asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella
varoitusmekanismia koskevan kertomuksen[5].
(6)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 20 päivänä
joulukuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen
ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa
eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa
normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua
työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa
julkishallintoa.
(7)
Romania toimitti vuoden 2014 kansallisen
uudistusohjelmansa 6 päivänä toukokuuta 2014 ja vuoden 2014
lähentymisohjelmansa 5 päivänä toukokuuta 2014. Ohjelmat on arvioitu
samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on pystytty ottamaan huomioon.
(8)
Neuvosto hyväksyi 22 päivänä lokakuuta 2013
päätöksen 2013/531/EU, jossa Romanialle myönnettiin enintään 2 miljardia euroa
keskipitkän ajan rahoitustukea syyskuuhun 2015 asti. Jäsenvaltioiden maksutasejärjestelyyn
kuuluvan ennalta varautuvan keskipitkän ajan rahoitustuen myöntäminen
Romanialle katsottiin asianmukaiseksi, koska epävakaat pääomavirrat vaikuttavat
erityisesti kehittyviin markkinoihin, makrotalouden skenaarioon kohdistuu
riskejä ja pankkisektorilla on edelleen heikkouksia. Vaikka Romania ei
nykyisessä markkinatilanteessa aio pyytää erien maksua, ennalta varautuvan tuen
odotetaan auttavan makrotalouden, julkisen talouden ja rahoitusjärjestelmän
vakauttamista ja parantavan rakenneuudistusten kautta Romanian talouden
häiriönsietokykyä ja kasvupotentiaalia. Marraskuun 6 päivänä 2013 tehdyssä
yhteisymmärryspöytäkirjassa ja sen myöhemmissä täydennyksissä, joissa
vahvistetaan EU:n ennalta varautuvan tuen osalta täytettävät edellytykset, täydennetään
ja tuetaan talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annettuja
maakohtaisia suosituksia. EU:n ennalta varautuvan tuen edellytyksenä on
kattavan talouspoliittisen ohjelman toteuttaminen siten, että erityinen
painopiste on rakenteellisissa uudistustoimenpiteissä ja niissä maakohtaisissa
suosituksissa, jotka liittyvät hallinnollisiin valmiuksiin, tuotemarkkinoiden
uudistuksiin, liiketoimintaympäristöön, työmarkkinoihin, eläkkeisiin,
valtionyhtiöihin ja terveydenhuoltoon. Tämä toimintasuunnitelma ei vapauta
Romanian hallitusta toteuttamasta kaikkia maakohtaisia suosituksia
täysimääräisesti. Yhteisymmärryspöytäkirjan ja maakohtaisten suositusten
toteuttamisen edellyttämä politiikan priorisointi, täytäntöönpano ja
koordinointi olisi hoidettava siten, että priorisointia koskevat päätökset
tehdään johdonmukaisella tavalla.
(9)
Vuoden 2014 lähentymisohjelmassa esitetyn julkisen
talouden strategian tavoitteena on saavuttaa vuonna 2015 keskipitkän aikavälin
tavoite (1 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen), joka on
vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukainen, ja pysyä siinä tämän jälkeen.
Romanialla on yhteisrahoitettavien hankkeiden osalta mahdollisuus poiketa
tilapäisesti keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta vuonna
2014. Tilapäinen poikkeaminen on kuitenkin kompensoitava seuraavana vuonna.
Ohjelman tavoitteena on (uudelleen lasketun) rakenteellisen rahoitusaseman
vakautuminen vuonna 2014 ja koheneminen 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen
vuonna 2015. Menojen ennustetaan kasvavan menojen kasvulle asetetun viitearvon
mukaisella vauhdilla sekä vuonna 2014 että vuonna 2015. Velkasuhteen
ennustetaan kasvavan 40 prosenttiin vuonna 2015 ja vähenevän vuosina
2016–2017. Ohjelmassa esitetty julkisen talouden strategia vastaa yleisesti
vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Julkisen talouden kehitysarvion
perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Se on pitkälti komission
yksiköiden kevään 2014 talousennusteen mukainen. Lähentymisohjelman taustalla
oleva potentiaalisen BKT:n arvio on kuitenkin hieman suurempi lähinnä
optimistisempien työmarkkinanäkymien vuoksi. Vuoden 2014
talousarviosuunnitelmiin kohdistuu heikkenemisriskejä, jotka liittyvät
menovalvontaan ja odotettua vähäisempään veronkantoon. Julkisen talouden suunnitellun
kehitysuran taustalla olevia toimenpiteitä ei ole myöskään vielä määritelty
vuoden 2015 ja sitä seuraavien vuosien osalta. Komission ennusteen mukaan
Romania noudattaa vuonna 2014 vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia huolimatta
rakenteellisen rahoitusaseman vähäisestä heikkenemisestä, kun otetaan huomioon
yhteisrahoitetuille hankkeille sallittu tilapäinen poikkeaminen. Vuonna 2015 on
riskinä, että ennusteiden mukaiset toimet jäävät merkittävästi alle vaaditun
tason, kun otetaan huomioon sallitun tilapäisen poikkeamisen kompensointi.
Lisäksi Romanian ennustetaan poikkeavan vuonna 2015 myös menojen kasvulle
asetetusta vertailuarvosta. Neuvosto katsoo vuoden 2014 lähentymisohjelman
arvioinnin ja komission ennusteen perusteella asetuksen (EY) N:o 1466/97
mukaisesti olevan riskinä, että ohjelman ennaltaehkäisevän osion vaatimuksista
poiketaan merkittävästi vuonna 2015.
(10)
Suuren haasteen muodostavat edelleen
alv-kysymyksiin (esimerkiksi rajatylittäviin järjestelmiin), valmisteveroihin,
sosiaaliturvamaksuihin ja tuloverotukseen liittyvät veropetokset ja
veronkierto.  Pimeän työn torjunnassa on saatu aikaan vain rajallisesti
konkreettisia tuloksia, kun taas verosäännösten noudattamista koskevan
strategian tehokuutta haittaa realististen ja sitovien täytäntöönpanotoimenpiteiden
puute ja riittämätön ennaltaehkäisy. Verohallintoa ollaan parhaillaan
uudistamassa sen tehokkuuden lisäämiseksi: rajatylittävä hallinnollinen
yhteistyö erityisesti alv-kysymyksissä on edelleen heikkoa. Pieni- ja
keskipalkkaisten työntekijöiden verokiila on edelleen suuri, minkä vuoksi pimeä
työ on yleistä ja tulot ilmoitetaan usein liian pieninä. Ympäristöverotuksen
alalla on edistytty jonkin verran, sillä ajoneuvojen verotusjärjestelmää on
parannettu ja polttoaineiden valmistevero on nyt korkeampi ja automaattisesti
indeksoitu. Romanialla on pitkän aikavälin kestävyysriskejä, jotka johtuvat
pääasiassa ikäsidonnaisista menoista. Romanian eläkejärjestelmän kestävyyteen
ja riittävyyteen liittyy ongelmia, sillä työssä olevia maksajia on vähän
suhteessa eläkkeensaajiin. Romania on toteuttanut toimia naisten ja miesten
eläkeiän yhdenmukaistamiseksi vuoteen 2035 mennessä.
(11)
Varojen tehoton käyttö ja heikko hallinto
aiheuttavat riskin julkisen talouden kestävyydelle terveydenhuoltosektorilla.
Maksaminen epävirallisesti on yleistä julkisessa terveydenhuollossa, mikä
haittaa järjestelmän saatavuutta, tehokkuutta ja laatua.
Terveydenhuoltosektorin ja sen rahoituksen kestävyyden tehostamiseksi on
aloitettu uudistuksia, mutta jatkuvaa työtä tarvitaan. Eräät toimenpiteistä
aiheuttavat viiveitä, ja niiden rahoitus on riittämätöntä ja palveluiden
kapasiteetti alhainen. Järjestelmän kustannustehokkuutta voitaisiin lisätä
vähentämällä sairaalahoidon liiallista käyttöä ja vahvistamalla
perusterveydenhuoltoa ja lähetejärjestelmää. Terveydenhuoltojärjestelmässä on
aloitettu muitakin uudistuksia kansanterveyden parantamiseksi esimerkiksi
edistämällä tasavertaisia mahdollisuuksia käyttää laadukkaita
terveydenhuoltopalveluja.
(12)
Työmarkkinoiden ulkopuolella olevien suuri osuus,
työvoiman vajaakäyttö ja sen laadun ja tuottavuuden parantamisen tarve ovat
edelleen suurimpia haasteita Romanian työmarkkinoilla. Julkisten työnvälitys-
ja uudelleenkoulutuspalvelujen laatu on edelleen heikko, vaikka joitakin
pienimuotoisia toimenpiteitä onkin toteutettu. Julkisten työvoimapalvelujen
rajalliset resurssit ja tulosmittauksen puute rajoittavat työnhakijoille
suunnattujen yksilöllisten palvelujen ja työnantajapalvelujen tarjoamista sekä
aktiivisen ja passiivisen työmarkkinapolitiikan integroimista. Romaniassa on
suuri osuus (17,3 % vuonna 2013) nuoria, jotka eivät ole työssä eivätkä
koulutuksessa, ja tämä osuus kasvaa. Aktiivisen ikääntymisen tukemiseksi
toteutettava kansallinen strategia, jolla pyritään lisäämään ikääntyvien työntekijöiden
työllisyysastetta, on viivästynyt. Se on nyt tarkoitus aloittaa vuoden 2014
loppuun mennessä.
(13)
Minimipalkan asettamiseen ei ole olemassa
työmarkkinaosapuolet huomioivia läpinäkyviä suuntaviivoja, joiden tarkoituksena
olisi työllisyyden ja kilpailukyvyn tukeminen ja ansiotulojen suojaaminen
kestävällä tavalla.
(14)
Vuonna 2011 aloitettua koulutusuudistusta, jossa
vahvistettiin pitkän aikavälin toimintasuunnitelma kaikkien koulutusasteiden
laadun parantamiseksi, ei ole vielä pantu kaikilta osin täytäntöön rahoitus- ja
henkilöresurssien riittämättömyyden vuoksi. Ammattikoulutus on vähentynyt
jyrkästi viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana, minkä vuoksi viime vuosina on
käynnistetty useita uudistuksia ja pilottihankkeita. Ammattikoulutusta on silti
tarjolla vain vähän, sen merkitys työmarkkinoilla on heikko, ja vain harvat
yritykset tarjoavat oppisopimuskoulutusta ja harjoittelupaikkoja. Ammattitaidon
tarjonnan ja kysynnän kohtaamattomuus on suuri ongelma korkea-asteen tutkinnon
suorittaneille, ja yritysten ja korkeakoulujen väliset yhteydet ovat heikkoja,
mikä näkyy korkeakoulututkinnon suorittaneiden korkeassa työttömyysasteessa.
Monet heistä ovat myös työssä, joka ei vastaa heidän koulutustaan tai johon he
ovat ylikoulutettuja. Elinikäiseen oppimiseen osallistuvien määrä on edelleen
yksi EU:n pienimpiä. Koulutuksen keskeyttämisaste on edelleen yksi EU:n
korkeimmista ja nyt korkeammalla tasolla kuin ennen vuotta 2010. Tämä koskee
erityisesti romanivähemmistöä. Naisten työssäkäyntiä haittaa kohtuuhintaisten ja
laadukkaiden päivähoitopalvelujen vähyys ja rajallinen saatavuus erityisesti
0–3-vuotiaille.
(15)
Köyhyyden vähentäminen on edelleen suuri haaste.
Huolimatta suhteellisen vakaasta työllisyystilanteesta kotitalouksien
bruttotulot ovat laskussa ja tuloerot kasvussa. Erityisen alttiina ovat
lapsiperheet. Kotinsa ulkopuolella laitoshoidossa olevien lasten siirtämistä
vaihtoehtoiseen hoitoon on onnistuttu nopeuttamaan vain vähän. Vammaisia on
suurissa hoitolaitoksissa edelleen paljon, eikä yhteiskunnan vammaispalveluita
ole kehitetty riittävästi. Sosiaalietuuksien köyhyydenpoistamistehon kannalta
haasteita ovat edelleen alhainen käyttöaste, kattavuus ja riittävyys. Vuonna
2015 oli tarkoitus ottaa käyttöön toimeentulotuki, johon yhdistetään kolme
sosiaalietuutta (taattu vähimmäistulo, perhelisä ja avustus lämmityskuluihin).
Tuen käyttöönotto on kuitenkin viivästynyt. Romanien integrointia edistävän
kansallisen strategian täytäntöönpano alkoi vuonna 2012, mutta tärkeimpien
toimintasuunnitelmien toteuttamiseen on osoitettu liian vähän varoja ja
tulokset ovat vaatimattomia. Strategian uudelleentarkastelu ja muutettujen
toimintasuunnitelmien toteuttaminen ovat viivästyneet.
(16)
Julkishallinnon heikko valmius kehittää ja
toteuttaa toimenpiteitä on edelleen keskeinen haaste Romanialle. Se haittaa
maan kokonaiskehitystä, liiketoimintaympäristöä ja valmiuksia julkisiin
investointeihin, eikä tarpeeksi laadukkaita julkisia palveluja kyetä
tarjoamaan. Heikkoihin hallinnollisiin valmiuksiin johtaneita rakenteellisia
syitä analysoitiin vuonna 2013. Tämän perusteella valmistellaan parhaillaan
julkishallinnon vahvistamista koskevaa strategiaa vuosiksi 2014–2020. Sen
odotetaan valmistuvan vuoden 2014 puoliväliin mennessä.
(17)
Merkittävästä edistymisestä huolimatta EU:n varojen
hyödyntämisaste kuuluu EU:n alhaisimpiin. Hallinto- ja valvontajärjestelmien ja
julkisia hankintoja koskevien käytänteiden jatkuva heikkous saattaa vaikuttaa
kielteisesti seuraavan sukupolven ohjelmien valmisteluun ja toteuttamiseen.
Julkisia hankintoja koskeva lainsäädäntö on muuttuvaa ja epäjohdonmukaista.
Hallintorakenteessa on monenlaisia toimijoita ja usein päällekkäisiä
vastuualueita, eikä sen avulla kyetä korjaamaan puutteita ja tarjoamaan
hankintaviranomaisille asianmukaista ohjausta. Korruptio ja eturistiriidat ovat
edelleen ongelmallisia hankintaviranomaisten kannalta. Julkisten
hankintasopimusten tekemisen yhteyteen on tulossa eturistiriitojen
ennakkotarkastusten järjestelmä, jonka odotetaan olevan toiminnassa vuoden 2014
loppuun mennessä.
(18)
Säädösten huono laatu sekä sääntelykehyksen
läpinäkyvyyden ja ennakoitavuuden puute haittaa yrityksiä ja kansalaisia.
Sähkösopimuksia, rakennuslupia ja veronmaksua koskevat menettelyt ovat edelleen
monimutkaisia. Maanomistusoikeuksiin liittyvät epäselvyydet muodostavat lisähaasteen
Romanian liiketoimintaympäristölle. Alle 50 prosenttia kiinteistöistä on
rekisteröity maarekisteriin, ja vain noin 15 prosenttia kiinteistöjä
koskevista tiedoista on tarkastettu ja tallennettu digitaaliseen muotoon.
Romania on edistynyt jonkin verran oikeusjärjestelmänsä laadun,
riippumattomuuden ja tehokkuuden parantamisessa sekä korruptiontorjunnassa,
mutta nämä kysymykset aiheuttavat edelleen ongelmia tehokkaita
oikeussuojakeinoja tarvitseville yrityksille. Poliittisella ja hallinnollisella
tasolla esiintyy edelleen voimakasta vastustusta lahjomattomuutta ja korruption
torjuntaa koskevia toimenpiteitä kohtaan.
(19)
Teollisuusasiakkaita koskeva hintasääntely
sähkömarkkinoilla päättyi vuonna 2013, ja kaasun ja sähkön hintasääntelyä
ollaan lopettamassa parhaillaan vaiheittain. Valtionyhtiöiden tehokkuus ja
hallinnon läpinäkyvyys ovat suuri haaste näillä sektoreilla. Energia-alan
sääntelyn purkaminen kannustaa oletettavasti energiatehokkuuden parantamiseen,
vaikka konkreettisia toimenpiteitä ja sitoumusresursseja tarvitaan vielä
asumisen, kaukolämmön, teollisuuden ja kaupunkiliikenteen energiatehokkuuden
parantamiseksi. Romanian liittyminen EU:n sähkö- ja kaasumarkkinoihin on
kesken, ja tarjontaa monipuolistavien rajatylittävien kaasuyhteyksien
rakentamisella on edelleen merkittäviä esteitä.
(20)
Liikenteen kehittymätön perusinfrastruktuuri on
edelleen pullonkaula Romanian talouskasvulle. Ajoneuvokannan nopea kasvu ja
tieinfrastruktuurin huono laatu haittaavat yrityksiä ja taloutta.
Rautatieinfrastruktuurin huono ylläpito on heikentänyt turvallisuutta ja
luotettavuutta. Sisämaan vesireittejä, erityisesti Tonavaa, pitkin kuljetetaan
rahtia paljon vähemmän kuin mihin olisi potentiaalia. Liikenteen alan
valtionyhtiöiden tehottomuus ja läpinäkymättömyys estävät verkostojen
kehittämistä.
(21)
Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana
analysoinut kattavasti Romanian talouspolitiikkaa. Se on arvioinut
lähentymisohjelman ja kansallisen uudistusohjelman. Se on ottanut huomioon ei
vain niiden merkityksen Romanian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja
talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen
ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen
tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.
Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–8.
(22)
Neuvosto on tutkinut Romanian lähentymisohjelman
tämän arvioinnin, ja sen lausunto[6]
ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 2,
SUOSITTAA, että Romania toteuttaa
vuosina 2014–2015 toimia, joilla se
1.           panee
täytäntöön EU:n/IMF:n rahoitustukiohjelman noudattamalla täysimääräisesti
ehtoja, jotka on kirjattu 6 päivänä marraskuuta 2013 tehtyyn maakohtaisten
suositusten toteuttamista täydentävään ja tukevaan yhteisymmärryspöytäkirjaan
ja sen myöhempiin lisäyksiin;
2.           panee täytäntöön vuotta 2014
koskevan julkisen talouden strategian, vahvistaa merkittävästi julkisen
talouden vakauttamista varmistaakseen keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisen
vuonna 2015 maksutaseohjelman sitoumusten mukaisesti ja vuoden 2014
lähentymisohjelmassa tarkoitetulla tavalla erityisesti määrittelemällä
tavoitteita tukevat toimenpiteet ja pysyy tämän jälkeen keskipitkän aikavälin
tavoitteessa; tehostaa veronkantoa panemalla täytäntöön verosäännösten
noudattamista koskevan strategian ja vauhdittamalla toimia alv-petosten
vähentämiseksi; torjuu pimeää työtä; keventää pieni- ja keskipalkkaisten
työntekijöiden verorasitusta ilman, että tällä on vaikutusta talousarvioon;
saattaa päätökseen vuonna 2010 aloitetun eläkeuudistuksen asettamalla naisille
ja miehille saman eläkeiän;
3.           vauhdittaa
terveydenhuoltosektorin uudistuksia lisätäkseen terveydenhuollon tehokkuutta,
laatua ja saatavuutta myös vähäosaisten sekä syrjäisten ja eristyneiden
yhteisöjen osalta; lisää toimia epävirallisten maksujen hillitsemiseksi
esimerkiksi asianmukaisten hallinto- ja valvontajärjestelmien kautta;
4.           lisää aktiivisia
työmarkkinatoimenpiteitä ja kansallisen työvoimaviraston valmiuksia; kiinnittää
erityistä huomiota sellaisten nuorten aktivoimiseen, jotka eivät ole
rekisteröityneet työvoimapalvelujen käyttäjiksi; lisää toimenpiteitä iäkkäiden
työntekijöiden työllistettävyyden lisäämiseksi; vahvistaa yhteistyössä
työmarkkinaosapuolten kanssa selkeät suuntaviivat läpinäkyvälle minimipalkan
asettamiselle, jossa otetaan huomioon talous- ja työmarkkinaolosuhteet;
5.           parantaa ammattikoulutuksen,
oppisopimuskoulutuksen, korkea-asteen koulutuksen ja elinikäisen oppimisen
laatua ja saatavuutta ja mukauttaa niitä työmarkkinoiden tarpeisiin; parantaa
varhaiskasvatuksen saatavuutta;
6.           parantaa köyhyyden
helpottamiseksi sosiaalisten tulonsiirtojen vaikuttavuutta ja tehokkuutta
erityisesti lasten osalta ja jatkaa sosiaaliturvan uudistamista ja vahvistaa
sen yhteyttä aktivointitoimenpiteisiin; vauhdittaa romanien työmarkkinoille
integrointia edistävien suunniteltujen toimenpiteiden toteuttamista, lisää
koulua käyvien määrää ja vähentää koulunkäynnin keskeyttämistä kumppanuuksien
ja toimivan seurantamekanismin kautta;
7.           vahvistaa työtä
julkishallinnon valmiuksien vahvistamiseksi erityisesti parantamalla
tehokkuutta, henkilöstöhallintoa, päätöksentekovälineitä ja koordinointia eri
hallintotasojen sisällä ja välillä ja parantamalla läpinäkyvyyttä, lahjomattomuutta
ja vastuuvelvollisuutta; nopeuttaa EU:n varojen hyödyntämistä, vahvistaa
hallinto- ja valvontajärjestelmiä ja parantaa strategiseen suunnittelun
valmiuksia, myös monivuotisen talousarvion suhteen; puuttuu yhä jatkuviin
puutteisiin julkisissa hankinnoissa; parantaa edelleen oikeusjärjestelmän
laatua ja tehokkuutta, torjuu korruptiota kaikilla tasoilla ja varmistaa
tuomioistuinten päätösten tosiasiallisen noudattamisen;
8.           edistää kilpailua ja
tehokkuutta energian ja liikenteen aloilla; nopeuttaa valtionyhtiöiden
hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien uudistusta energia- ja liikennesektoreilla
ja lisää valtionyhtiöiden tehokkuutta; parantaa ja sujuvoittaa
energiatehokkuustoimenpiteitä; parantaa energiaverkkojen rajatylittävää
yhdistämistä ja mahdollistaa prioriteettitoimena kaasun siirtoyhteyksien
kaksisuuntaisen virtauksen.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 424 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 ja P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan
2 kohdan mukaisesti.


title: Komission suositus neuvostolle Euroopan yhteisön ja Andien yhteisön välisestä poliittisesta vuoropuhelusta ja yhteistyöstä vuonna 2003 allekirjoitetun sopimuksen muuttamiseksi käytävän kirjeenvaihdon aloittamista koskevan kirjeen allekirjoittamisesta ja lähettämisestä Andien yhteisön puheenjohtajavaltiolle

text:
Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007PC0353

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 26.6.2007KOM(2007)353 lopullinenKOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLEEuroopan yhteisön ja Andien yhteisön välisestä poliittisesta vuoropuhelusta ja yhteistyöstä vuonna 2003 allekirjoitetun sopimuksen muuttamiseksi käytävän kirjeenvaihdon aloittamista koskevan kirjeen allekirjoittamisesta ja lähettämisestä Andien yhteisön puheenjohtajavaltiolle1. PERUSTELUT1. Roomassa allekirjoitettiin 15. joulukuuta 2003 sopimus Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Andien yhteisön ja sen jäsenvaltioiden (Bolivia, Ecuador, Kolumbia, Peru ja Venezuela) välisestä poliittisesta vuoropuhelusta ja yhteistyöstä. Sopimus ei ole vielä tullut voimaan, koska kaikki valtiot eivät ole ratifioineet sitä.2. Venezuela, joka sopimuksen allekirjoitushetkellä oli Andien yhteisön jäsenmaa, ilmoitti huhtikuussa 2006 vetäytyvänsä kyseisestä alueellisesta ryhmittymästä. Andien yhteisön puheenjohtajavaltio (Bolivian ulkoministerin 20. marraskuuta 2006 päivätty kirje) ja Venezuela (maan ulkoministerin 18. joulukuuta 2006 päivätty kirje) ovat vahvistaneet tämän tiedon virallisesti. Samassa yhteydessä Venezuela vahvisti peruuttavansa allekirjoituksensa edellä mainitusta, poliittista vuoropuhelua ja yhteistyötä koskevasta vuoden 2003 sopimuksesta.3. Komission ja Euroopan unionin neuvoston oikeudelliset yksiköt tulivat kyseisten asiakirjojen perusteella siihen tulokseen, ettei Venezuela ole enää sopimuksen allekirjoittajavaltio ja että sopimusta on syytä muuttaa muodollisesti; muutos tehdään kirjeenvaihtona. Latinalaisen Amerikan asioita käsittelevän työryhmän kokouksessa 20. helmikuuta 2007 neuvoston puheenjohtajavaltio pyysi komissiota tekemään asiaa koskevan ehdotuksen.2. SUOSITUSEdellä esitetyn perusteella komissio suosittaa, että neuvosto allekirjoittaisi oheisen kirjeluonnoksen ja osoittaa kirjeen Andien yhteisön puheenjohtajavaltiolle kirjeenvaihdon aloittamiseksi Euroopan yhteisön ja Andien yhteisön välillä Venezuelaa koskevien mainintojen poistamiseksi sopimustekstistä.LIITELUONNOS: KIRJEKIRJEENVAIHDON ALOITTAMISEKSI EUROOPAN YHTEISÖN JA ANDIEN YHTEISÖN VÄLILLÄVENEZUELAN VETÄYTYMISESTÄ ANDIEN YHTEISÖSTÄ JA VUONNA 2003 ALLEKIRJOITETUSTA POLIITTISTA VUOROPUHELUA JA YHTEISTYÖTÄ KOSKEVASTA SOPIMUKSESTA(Andien yhteisön puheenjohtajavaltiolle osoitettu kirje)Arvoisa puheenjohtaja,Euroopan yhteisö kiittää Andien yhteisön puheenjohtajavaltiota 20. marraskuuta 2006 päivätystä kirjeestä (viite GM-419/2006-15949), joka koskee Venezuelan vetäytymistä Andien yhteisöstä. Olemme myös vastaanottaneet Venezuelan ulkoministeriön 18. joulukuuta 2006 päivätyn ilmoituksen (viite ”Note 1652”), jossa vahvistetaan maan vetäytyminen Roomassa 15. joulukuuta 2003 allekirjoitetusta Euroopan yhteisön ja Andien yhteisön välistä poliittista vuoropuhelua ja yhteistyötä koskevasta sopimuksesta.Edellä mainittujen asiakirjojen ja niiden oikeudellisten välineiden, joihin kyseisissä asiakirjoissa viitataan (erityisesti Andien yhteisön tuomioistuimen Proceso 145-AI-2005 ), perusteella Euroopan yhteisö katsoo, ettei Venezuela ole enää vuonna 2003 allekirjoitetun, poliittista vuoropuhelua ja yhteistyötä koskevan sopimuksen sopimuspuoli.Näin ollen Euroopan yhteisö ehdottaa, että sopimuksesta poistetaan Venezuelaa koskevat viittaukset. Tämä edellyttää seuraavia muutoksia:Sivulla 1 oleva asiakirjan nimi:”EUROOPAN YHTEISÖN JA SEN JÄSENVALTIOIDEN SEKÄ ANDIEN YHTEISÖN JA SEN JÄSENVALTIOIDEN (BOLIVIA, ECUADOR, KOLUMBIA, PERU JA VENEZUELA) SOPIMUS POLIITTISESTA VUOROPUHELUSTA JA YHTEISTYÖSTÄ”muutetaan seuraavasti:”EUROOPAN YHTEISÖN JA SEN JÄSENVALTIOIDEN SEKÄ ANDIEN YHTEISÖN JA SEN JÄSENVALTIOIDEN (BOLIVIA, ECUADOR, KOLUMBIA JA PERU) SOPIMUS POLIITTISESTA VUOROPUHELUSTA JA YHTEISTYÖSTÄ” .Sivulla 4 oleva maininta ”VENEZUELAN BOLIVARIAANINEN TASAVALTA” poistetaan.Sivulla 65 oleva 59 artikla:”Tätä sopimusta sovelletaan toisaalta alueisiin, joihin sovelletaan Euroopan yhteisön perustamissopimusta siinä määrättyjen edellytysten mukaisesti, ja toisaalta Andien yhteisön ja sen jäsenmaiden Bolivian, Ecuadorin, Kolumbian, Perun ja Venezuelan alueisiin.”muutetaan seuraavasti:”Tätä sopimusta sovelletaan toisaalta alueisiin, joihin sovelletaan Euroopan yhteisön perustamissopimusta siinä määrättyjen edellytysten mukaisesti, ja toisaalta Andien yhteisön ja sen jäsenmaiden Bolivian, Ecuadorin, Kolumbian ja Perun alueisiin.”Olisin kiitollinen, jos voisitte vahvistaa Andien yhteisön hyväksynnän edellä mainitulle. Mikäli vastaatte myöntävästi, Euroopan yhteisö ehdottaa, että kyseiset muutokset tehdään kirjeenvaihtona.KunnioittavastiAllekirjoitus:Euroopan unionin neuvoston puheenjohtaja


Avis juridique important

|

31996Y0110(01)

Neuvoston suositus, annettu 22 päivänä joulukuuta 1995, laittoman maahanmuuton ja työnteon torjuntakeinojen yhdenmukaistamisesta ja tätä varten säädettyjen valvontakeinojen tehostamisesta

Virallinen lehti nro C 005 , 10/01/1996 s. 0001 - 0003

NEUVOSTON SUOSITUS,annettu 22 päivänä joulukuuta 1995,laittoman maahanmuuton ja työnteon torjuntakeinojen yhdenmukaistamisesta ja tätä varten säädettyjen valvontakeinojen tehostamisesta (96/C 5/01)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen K.3 artiklan 2 alakohdan,ottaa huomioon Ranskan tasavallan 22 päivänä joulukuuta 1994 tekemän aloitteen,ottaa huomioon laittomasti maassa oleskelevien ja työtä tekevien kolmansien maiden kansalaisten valvonnasta ja karkottamisesta 1 päivänä kesäkuuta 1993 annetun Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden maahanmuuttoasioista vastaavien ministerien suosituksen,ottaa huomioon karkottamiseen liittyvistä jäsenvaltioiden menettelytavoista 30 päivänä marraskuuta 1992 annetun Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden maahanmuuttoasioista vastaavien ministerien suosituksen, sekä katsoo, ettäEuroopan unionista tehdyn sopimuksen K.1 artiklan 2 ja 3 alakohdan mukaan kolmansien maiden kansalaisia koskevaa politiikkaa ja aivan erityisesti luvattoman maahanmuuton, oleskelun ja työnteon torjumista pidetään yhteistä etua koskevina asioina, ja ne kuuluvat Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osastossa mainittuihin yhteistyöaloihin,jäsenvaltiot, joihin laittoman maahanmuuton lisääntyminen kohdistuu, ovat jo toteuttaneet erityistoimenpiteitä saadakseen väestövirrat paremmin hallintaansa ja estääkseen alueelleen luvattomasti saapuneita tai siellä luvattomasti oleskelevia ulkomaalaisia jäämästä asiattomasti maahan,näiden toimien tehokkuus edellyttää kuitenkin yhteisesti sovittujen ja yhdenmukaisten toimenpiteiden täytäntöönpanoa,koska suositukset karkottamisessa käytettävien menettelytapojen jahtaviksi periaatteiksi on jo annettu, on syytä jatkaa tätä lähentämistä suosittelemalla jäsenmaille tiettyjen sellaisten periaatteiden noudattamista, joiden tarkoituksena on taata jäsenvaltioiden alueella olevien ulkomaalaisten tilanteen parempi hallinta, jatämä suositus noudattaa yhteisön lainsäädäntöä, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4 päivänä marraskuuta 1950 tehtyä yleissopimusta ja erityisesti sen 3 ja 14 artiklaa sekä pakolaisten oikeusasemasta Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehtyä yleissopimusta, sellaisena kuin se on muutettuna 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä New Yorkin pöytäkirjalla,SUOSITTELEE, että jäsenvaltiot jatkaisivat ulkomaalaisiin kohdistuvien valvontakeinojen yhdenmukaistaimista sen varmistamiseksi, että ne vastaisivat maahantuloon, oleskeluun ja työntekoon sovellettavassa lainsäädännössä vahvistettuja edellytyksiä pitäen lähtökohtanaan seuraavia suuntaviivoja:1. Tätä suositusta ei sovelleta Euroopan unionin kansalaisiin, Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolina olevien EFTA-valtioiden kansalaisiin eikä heidän yhteisöoikeuden eduista nauttiviin perheenjäseniinsä.2. Silloin, kun ulkomaalaisen henkilöllisyys todennetaan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ja ainakin siinä tapauksessa, että havaitaan merkkejä luvattomasta oleskelusta, hänen tilanteensa oleskelun osalta olisi tarkastettava. Tämä voi tulla kyseeseen erityisesti seuraavissa tilanteissa:- henkilöllisyyden todentaminen, joka liittyy rikkomusten tutkimukseen tai niiden käsittelyyn tuomioistuimessa;- henkilöllisyyden todentaminen yleisen järjestyksen ja turvallisuuden vaarantamisen estämiseksi;- henkilöllisyyden todentaminen luvattomien maahantulojen ja oleskelun torjumiseksi tietyillä alueilla (esimerkiksi raja-alueet ja kansainväliset satamat, lentokentät ja rautatieasemat), sanotun kuitenkaan rajoittamatta rajatarkastusten suorittamista.3. Kolmannen maan kansalaisten om pystyttävä esittämään toimivaltaisille viranomaisille kansallisen lainsäädännön mukaisesti todistus luvastaan oleskella sen jäsenvaltion alueella, jossa he ovat, esimerkiksi ne asiapaperit tai -kirjat, joiden nojalla he saavat oleskella siellä.4. Jos oleskelu ja työnteko on kansallisen lainsäädännön mukaisesti ennakkoehtona sille, että ulkomaalainen voisi saada jäsenvaltion julkisen laitoksen myöntämää erityisesti terveyteen, eläkkeeseen, perhe- tai työtilanteeseen liittyvää avustusta, ehdon tulisi täyttyä vasta, kun on varmistettu, että asianomainen ja hänen perheensä ovat oikeutettuja saamaan avustusta oleskelun ja työnteon perusteella. Sen todentaminen, että kyseessä on oleskelu tai työnteko, ei ole tarpeen sellaisissa tapauksissa, joissa valtion viranomaisten on pakottavista humanitaarisista syistä puututtava asiaan.Tällaisen todentamisen voisivat tarvittaessa suorittaa avustuksia myöntävät laitokset sellaisten viranomaisten myötävaikutuksella, joiden toimivaltaan kuuluvat erityisesti oleskelu- ja työlupien myöntäminen kansallisen, varsinkin tietosuojaa koskevan lainsäädännön mukaisesti.Jäsenvaltioiden olisi tiedotettava luvattoman maahanmuuton torjunnan tärkeydestä niille keskus- ja paikallisviranomaisille, joiden tehtävänä on myöntää avustuksia ulkomaalaisille, kannustaakseen niitä ilmoittamaan toimivaltaisille viranomaisille kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimialallaan toteamistaan oleskeluun liittyvistä väärinkäytöksistä.Oleskelulupia myöntävien toimivaltaisten viranomaisten huomio olisi myös kiinnitettävä maahanmuuttosäännösten kiertämiseksi solmittujen avioliittojen vaaraan.5. Työnantajia, jotka haluavat palkata ulkomaalaisia, olisi kannustettava varmistamaan näiden oleskelua ja työntekoa koskevan tilanteen laillisuus pyytämällä esittämään asiakirja tai asiakirjat, joiden nojalla he saavat oleskella ja tehdä työtä jäsenvaltiossa. Jäsenvaltiot voisivat määrätä, että työnantajilla on tarvittaessa oikeus kansallisessa, erityisesti tietosuojaa koskevassa lainsäädännössä vahvistettujen ehtojen mukaisesti tarkastaa tilanne sellaisilta toimivaltansa puitteissa erityisesti oleskelu- ja työlupia myöntäviltä viranomaisilta, joilla on lupa antaa asiaa koskevia tietoja henkilötietojen siirron luottamuksellisuuden takaavia menettelytapoja noudattaen.6. Henkilöille, joiden kyseisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan on katsottava olevan vaadittavaa lupaa vailla olevia ulkomaalaisia palveluksessa pitävä työnantaja, olisi säädettävä asianmukainen rangaistus.7. Oleskelulupia myöntävät toimivaltaiset viranomaiset olisi valtuutettava toteuttamaan toimenpiteet, joilla mahdollistetaan sen tarkastaminen, että sellaiset henkilöt, joiden oleskelu jäsenvaltion alueelle on evätty, ovat itse poistuneet alueelta.8. Jokaisen jäsenvaltion olisi harkittava sellaisen ulkomaalaisrekisterin ylläpitämistä, jossa on tietoja ulkomaalaisten oleskelua, oleskeluluvan epäämistä tai karkotustoimenpiteitä koskevasta hallinnollisesta menettelystä. Kaikkia näin laadituttuja rekistereitä on hoidettava yksilöiden suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä 28 päivänä tammikuuta 1981 tehdyssä Euroopan neuvoston yleissopimuksessa 108 vahvistettuja sääntöjä noudattaen.9. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että asiakirjat, joilla ulkomaalaisille myönnetään oleskelulupa, on suojattu riittävästi väärentämiseltä ja laittomalta käytöltä, erityisesti värivalokopioinnilta, ja tarvittaessa asiakirjoja on muutettava tämän varmistamiseksi.10. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimenpiteet, jotka ovat tarpeen ilman matkustusasiakirjaa tai henkilöllisyyspapereita luvattomasti maassa oleskelevien ulkomaalaisten havaitsemiseen käytettävien keinojen lisäämiseksi ja tehostamiseksi.Kun luvattomasti maassa oleskeleva ulkomaalainen otetaan säilöön tai hänen säilöön ottamisensa on todennäköistä jäsenvaltioiden karkotusta koskevista menettelytavoista Lontoossa 30 päivänä marraskuuta 1992 annetun Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden maahanmuutosta vastaavien ministereiden suosituksen II kohdassa mainituissa tapauksissa, säilöönottoaika olisi hyödynnettävä tarpeellisten matkustusasiakirjojen hankkimiseksi täysin vailla asiakirjoja olevan ulkomaalaisen karkottamista varten. Sen maan konsuliviranomaisten, josta kyseinen ulkomaalainen on peräisin tai jonka kansalainen hän on, olisi ryhdyttävä lisätoimenpiteisiin henkilöllisyyden tunnistamiseksi matkustusasiakirjan hankkimista varten.Ulkomaalaisille, jotka ovat itse aiheuttaneet laittoman asemansa nimenomaan kieltäytymällä esittämästä matkustusasiakirjoja, olisi säädettävä rangaistus. Tietyissä tapauksissa tällainen rangaistustoimenpide voisi olla luonteeltaan rikosoikeudellinen.Jäsenvaltiot arvioivat, kuinka Lontoossa 30 päivänä marraskuuta 1992 annetun Euroopan yhteisöjen jäsenmaiden maahanmuutosta vastaavien ministereiden suosituksen III luvun 2 jakso on otettu huomioon.Neuvosto tarkastellee määräajoin, esimerkiksi vuosittain, yhdenmukaistamisessa tapahtunutta edistystä tässä suosituksessa tarkoitetuilla aloilla.Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 1995.Neuvoston puolestaL. ATIENZA SERNAPuheenjohtaja