Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52005SC0150

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2004-2008  /* SEK/2005/0150 lopull. */

	Bryssel 2.2.2005SEK(2005) 150 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTOItalian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2004-2008(komission esittämä)PERUSTELUTJulkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1] säädetään, että rahaliittoon osallistuvien jäsenvaltioiden eli jäsenvaltioiden, jotka ovat ottaneet yhteisen rahan käyttöön, oli esitettävä neuvostolle ja komissiolle vakausohjelmat 1 päivään maaliskuuta 1999 mennessä. Asetuksen 5 artiklan mukaisesti neuvosto tutki kutakin vakausohjelmaa komission ja perustamissopimuksen 114 artiklassa määrätyn komitean (talous- ja rahoituskomitean) arvioiden perusteella. Komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan neuvosto antoi ohjelmaa tutkittuaan siitä lausunnon. Asetuksen mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava vuosittain tarkistetut vakausohjelmat, jotka neuvosto voi tutkia samaa menettelyä noudattaen.Italia toimitti 22 päivänä joulukuuta 1998 ensimmäisen vakausohjelmansa, joka kattoi vuodet 1998–2001. Neuvosto antoi ohjelmasta lausunnon 8 päivänä helmikuuta 1999. Italia on tämän jälkeen tarkistanut ohjelmaa vuosittain. Se tarkisti vakausohjelmaa viimeksi 1 päivänä joulukuuta 2004. Komission yksiköt ovat laatineet tarkistuksesta teknisen arvion, joka perustuu komission yksiköiden syksyn 2004 talousennusteeseen, käytännesääntöihin[2], yhteisesti sovittuun potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arviointimenetelmään, talouspolitiikan vuosien 2003–2005 laajoissa suuntaviivoissa annettuihin suosituksiin sekä periaatteisiin, jotka määritetään finanssipolitiikan koordinoinnin tehostamisesta 27 päivänä marraskuuta 2002 annetussa komission tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille[3]. Arvioinnin tuloksena voidaan todeta seuraavaa:-  Ohjelma noudattaa osittain vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevien käytännesääntöjen tietovaatimuksia. Vuodesta 2006 lähtien esitetään ainoastaan tulevan julkisen talouden korjauksen suuruus, mutta ei sen sisältöä, ja talousarvion yksityiskohtainen erittely ei ole yhdenmukainen ohjelmassa esitettyjen julkisen talouden tavoitteiden kanssa.-  Ohjelmassa esitetyn makrotalouden skenaarion mukaan taloudellinen toimeliaisuus vilkastuu vähitellen kotimaisen kysynnän vauhdittamana vuoteen 2006 saakka, jolloin kokonaistuotannon kasvun odotetaan vakiintuvan noin 2,3 prosentiksi vuosittain. Skenaario perustuu vuoden 2004 puolivälin tietoihin. Siinä ei oteta huomioon heinäkuun 2004 lopulla esitetyn keskipitkän aikavälin talous- ja rahoituskehyksen ( Documento di programmazione economico-finanziaria – DPEF ) esittämisen jälkeisiä tapahtumia. Tämän vuoksi lyhyen aikavälin kasvuennuste vaikuttaa hieman suotuisammalta kuin komission syksyn 2004 talousennuste. Sama koskee keskipitkän aikavälin ennustetta. Komission yksiköiden yhteisesti sovituin menetelmin suorittamien laskelmien perusteella potentiaalinen tuotannon kasvu arvioidaan noin 1¾ prosentiksi vuosittain, kun taas komission syksyn 2004 talousennusteessa se arvioitiin 1¼ prosentiksi.-  Ohjelmassa pyritään supistamaan nimellistä julkisen talouden alijäämää asteittain vuoden 2004 arvioidusta 2,9 prosentista suhteessa BKT:hen alijäämätavoitteeseen eli 2,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja edelleen 0,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2008. Ohjelmassa ei siis enää tavoitella lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa keskipitkällä aikavälillä. Alijäämäluvut ovat yli prosenttiyksikön suuremmat kuin edellisessä ohjelmatarkistuksessa ja hieman heikompi makrotalouden skenaario on johtanut suunnitellun sopeutuksen takapainottamiseen. Koska suhdannetilanne on tuotantokuilulla mitattuna pysynyt lähes muuttumattomana, alijäämätarkistusta voidaan kuitenkin suurimmaksi osaksi pitää rakenteellisena.-  Suhdannetasoitetun julkisen talouden rahoitusaseman ennustetaan paranevan 1,1 prosenttiyksikköä ohjelmakaudella sopeutuksen tapahtuessa pääosin (0,5 prosenttiyksikköä) vuonna 2006. Suhdannetasoitetun rahoitusaseman ei uskota paranevan vuonna 2005.-  Vakausohjelman arvioinnissa käy esille selkeitä riskejä siitä, että julkisen talouden toteutuma voi olla ohjelmassa ennustettua huonompi. Julkisen talouden tavoitteet perustuvat jokseenkin suotuisaan makrotalouden näkymään erityisesti vuonna 2005. Samanaikaisesti vuoden 2005 talousarvion toteuttamiseen liittyy useita epävarmuustekijöitä, muun muassa teiden huollosta vastaavan ANAS-yrityksen luokittelu sekä joidenkin väliaikaisten tuloja lisäävien toimenpiteiden toteuttaminen. Myös vuoteen 2006 liittyy epävarmuustekijöitä, sillä juuri kyseinä vuonna suhdannetasoitetun rahoitusaseman odotetaan paranevan eniten ja hallitus aikoo korvata kertaluonteiset toimenpiteet pysyvillä. Ohjelmassa ei selitetä, kuinka sopeutus aiotaan toteuttaa. Aiempi kokemus huomioon ottaen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että muuttumattomaan budjettilainsäädäntöön perustuvan alijäämän ja ohjelman alijäämätavoitteen välinen poikkeama vuodesta 2006 lähtien merkitsee, että julkisen talouden vakauttamistarve on aliarvioitu.-  Ohjelmassa esitetyt julkisen talouden tavoitteet eivät kaiken kaikkiaan tarjoa ainakaan ennen vuotta 2006 riittävää varmuusmarginaalia varmistamaan, ettei alijäämän raja-arvoksi asetettu 3 prosenttia suhteessa BKT:hen ylity tavanomaisissa suhdannevaihteluissa. Kun huomioon otetaan makrotalouden skenaarion heikkenemisriski ja vuoden 2005 talousarvion toteuttamiseen liittyvät riskit, lisätoimenpiteet saattavat olla tarpeen, jotta nimellisen alijäämän tavoitteeseen päästäisiin ja erityisesti varmistetaan, ettei nimellinen alijäämä ylitä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen vuonna 2005. Lisätoimenpiteitä saatetaan myös tarvita vuodesta 2006 lähtien.-  Julkisen velan suhde BKT:hen on edelleen 106 prosenttia, ja vuonna 2004 sen odotetaan supistuvan ainoastaan vähän merkittävistä yksityistämistuloista huolimatta. Velkasuhteen alenemisen pysähtyminen lähes täysin vuoteen 2003 verrattuna johtuu perusjäämän poikkeamasta ja muista merkittävästi velanottoa lisänneistä toimista kuin alijäämästä. Velanhoidon odotetaan pääsevän uudelleen vauhtiin vuosina 2005–2008 perusjäämän ennakoidun paranemisen, kunnianhimoisen yksityistämisohjelman ja talouskasvun asteittaisen vauhdittumisen ansiosta. Ennakoitujen yksityistämistulojen myönteinen vaikutus kuitenkin lähes mitätöityy täsmentämättömien, velanottoa lisäävien talousarvion ulkopuolisten rahoitustoimien vuoksi. Julkisen velan suhteen BKT:hen arvioidaan alittavan 100 prosentin raja-arvon vasta vuonna 2007 eli neljä vuotta myöhemmin kuin vuoden 2003 määräaika, johon Italia oli sitoutunut vuonna 1998 talous- ja rahaliittoon liittyäkseen.-  Ohjelmassa esitetylle julkisen talouden strategialle on keskeistä tarve hillitä huomattavasti perusmenoja julkisen talouden vakauttamiseksi sekä mahdollistaa samalla verojen alentaminen. Vaikka virallisten odotusten mukaan vuoden 2005 verouudistus ei kasvata alijäämää, on kuitenkin riski siitä, että se vaikuttaa kielteisesti julkisen talouden rahoitusasemaan. Samoin perusmenojen vuotuiselle kasvulle asetettua 2 prosentin kattoa tai sisäisen vakaussopimuksen lisätarkistusta ei täysin tueta realistisilla täytäntöönpano- ja valvontajärjestelyillä. Vuonna 2004 hyväksytty eläkeuudistuksen puitelaki on merkittävä edistysaskel pyrittäessä selviytymään väestön ikääntymistä julkiselle taloudelle aiheutuvista seurauksista. Eläkeuudistuksen täydellisen toteutumisen odotetaan alentavan menoja noin 0,6–0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2011–2033. Tiukempien ehtojen on tarkoitus tulla voimaan vasta vuonna 2008, ja uudistus nostaa äkillisesti ja jyrkästi vanhuuseläkeikää. Ohjelmassa myös suunnitellaan, että rahoitusomaisuutta luovutetaan keskimäärin 1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosittain, mutta luovutuksista ei esitetä olennaisia tietoja. Myös useilla julkista taloutta koskevilla toimenpiteillä on lyhytaikaisia myönteisiä vaikutuksia, jotka kuitenkin muuttuvat hiljalleen vastakkaisiksi tulevaisuudessa.-  Julkisen talouden pitkäaikaisen kestävyyden kannalta Italian asema vaikuttaa hieman riskialttiilta. Jos julkisen talouden tavoitteet ja hiljattain hyväksytty eläkeuudistus toteutuvat täydellisesti, Italia pääsisi kestävälle uralle. Kun otetaan huomioon julkisen talouden tavoitteisiin kohdistuvat riskit, on tärkeää korjata pikaisesti mahdolliset poikkeamat merkittävän perusylijäämän säilyttämiseen pyrkivässä strategiassa, jotta julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys voitaisiin varmistaa.-  Tarkistuksessa esitetyt talouspoliittiset linjat ovat osittain yhdenmukaiset maakohtaisten talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kanssa julkisen talouden osalta. Ohjelmassa ei ensinnäkään tavoitella lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa keskipitkällä aikavälillä. Toiseksi julkisen talouden tavoitteet eivät varmista suhdannetasoitetun rahoitusaseman vähintään 0,5 prosenttiyksikön vuotuista parannusta. Kolmanneksi suunniteltua veronalennusta ei kokonaisuudessaan rahoiteta vuonna 2005 perusmenojen rakenteellisilla leikkauksilla. Ohjelmassa ei myöskään esitetä riittäviä tietoja siitä, kuinka menojen hallintaa tiukentavat mekanismit toimisivat, eikä siinä esitetä selkeää rahoituslähdettä alueellisille menoille.-  Edellä esitetyn arvioinnin perusteella Italian olisi tarkoituksenmukaista i) toteuttaa tarvittavat toimet vuoden 2005 alijäämätavoitteen saavuttamiseksi, ii) toteuttaa tarvittavat rakenteelliset toimet vuodesta 2006 lähtien lähellä tasapainoa olevan rahoitusaseman saavuttamiseksi ohjelmakauden loppuun mennessä ja iii) varmistaa, että julkisen velan suhde BKT:hen laskee kohti perustamissopimuksen mukaista 60 prosentin viitearvoa aiempaa nopeammin ja kiinnittää erityistä huomiota muihin velan määrään vaikuttaviin tekijöihin kuin nettoluotonottoon.Tämän arvion perusteella komissio on hyväksynyt oheisen suosituksen neuvoston lausunnoksi Italian tarkistetusta vakausohjelmasta ja esittää sen edelleen neuvostolle.Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTOItalian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2004-2008EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[4] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:Neuvosto tarkasteli [17 päivänä helmikuuta 2005] Italian tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2004–2008. Ohjelma noudattaa osittain vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevien käytännesääntöjen tietovaatimuksia. Vuodesta 2006 lähtien esitetään ainoastaan tulevan julkisen talouden korjauksen suuruus, mutta ei sen sisältöä, ja talousarvion yksityiskohtainen erittely ei ole yhdenmukainen ohjelmassa esitettyjen julkisen talouden tavoitteiden kanssa. Italiaa kehotetaankin noudattamaan käytännesääntöjen vaatimuksia täydellisesti.Ohjelman taustalla oleva makrotalouden skenaario perustuu vuoden 2004 puolivälin tietoihin. Ohjelmassa kokonaistuotannon kasvun odotetaan nopeutuvan 1,2 prosentista (vuonna 2004) 2,1 prosenttiin (vuonna 2005) ja olevan keskimäärin 2,3 prosenttia ohjelmakauden loppuvuosina. Skenaario vaikuttaa käytettävissä olevien tietojen perusteella heijastavan melko suotuisia kasvuoletuksia, sillä sekä i) vuodeksi 2005 ennustettu kasvu vaikuttaa olevan nykyisen ennustemarginaalin ylärajoilla että ii) ennakoitu keskipitkän aikavälin kasvukehitys vaikuttaa suhteellisen optimistiselta. Ohjelmassa arvioitu hintakehitys BKT-deflaattorilla mitattuna vaikuttaa realistiselta.[5]Ohjelmassa pyritään supistamaan nimellistä julkisen talouden alijäämää asteittain vuoden 2004 arvioidusta 2,9 prosentista suhteessa BKT:hen alijäämätavoitteeseen eli 2,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja edelleen 0,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2008. Ohjelmassa ei siis enää tavoitella lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa keskipitkällä aikavälillä. Suhdannetasoitetun julkisen talouden rahoitusaseman ennustetaan paranevan 1,1 prosenttiyksikköä ohjelmakaudella sopeutuksen tapahtuessa pääosin (0,5 prosenttiyksikköä) vuonna 2006. Suhdannetasoitetun rahoitusaseman ei uskota paranevan vuonna 2005. Nimellistä alijäämää koskevat luvut ovat yli prosenttiyksikön suuremmat kuin edellisessä ohjelmatarkistuksessa ja hieman heikompi makrotalouden skenaario on johtanut suunnitellun sopeutuksen takapainottamiseen. Koska suhdannetilanne on tuotantokuilulla mitattuna pysynyt lähes muuttumattomana, alijäämätarkistusta voidaan kuitenkin suurimmaksi osaksi pitää rakenteellisena.On selkeitä riskejä siitä, että julkisen talouden toteutuma voi olla ohjelmassa ennustettua huonompi. Liikkumavarat ovat hyvin kapeat vuonna 2005, ja ennakoitua heikompi talouskasvu, pienet poikkeamat yli 2 prosentin suunniteltuun julkisen talouden korjaukseen suhteessa BKT:hen, joihinkin kertaluonteisiin toimenpiteisiin liittyvät riskit sekä teiden huollosta vastaavan ANAS-yrityksen mahdollinen uudelleenluokittelu merkitsevät riskiä 3 prosentin viitearvon rikkoutumisesta. Vuoden 2006 jälkeisten vuosien osalta on vaikea tehdä täydellistä arviota julkisen talouden kehityksestä, sillä ohjelmassa ei eritellä toimenpiteitä, joita tarvitaan julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseksi. Aiempi kokemus huomioon ottaen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ohjelmatavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavat julkisen talouden sopeuttamistoimet on samalla ajanjaksolla aliarvioitu.Riskinarviointi huomioon ottaen ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys ei näytä tarjoavan riittävää varmuusmarginaalia ainakaan ennen vuotta 2006, jotta voitaisiin varmistaa, ettei alijäämä ylitä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen talouden tavanomaisissa suhdannevaihteluissa. Se ei myöskään riitä varmistamaan, että vakaus- ja kasvusopimuksen keskipitkän aikavälin tavoite, lähellä tasapainoa oleva julkisen talouden rahoitusasema, saavutetaan ohjelmakauden loppuun mennessä.Velkasuhteen arvioidaan olleen 106 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004 eli ainoastaan hieman vuoden 2003 tasoa alhaisempi ja reilusti yli perustamissopimuksen mukaisen 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa ennustetaan velkasuhteen supistuvan yli 8 prosenttiyksikköä ohjelmakaudella. Taustalla on ennen kaikkia kunnianhimoinen yksityistämissuunnitelma yhdistettynä perusjäämän paranemiseen ja talouskasvun kiihtymiseen. Velka ei vähene nopeampaan tahtiin, sillä velanottoa lisäävät talousarvion ulkopuoliset rahoitustoimet, joiden vuotuinen suuruus on keskimäärin yli 2 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Velkasuhde ei välttämättä kehity niin suotuisasti kuin on ennustettu, kun huomioon otetaan i) edellä mainitut julkisen talouden tavoitteisiin kohdistuvat riskit ja ii) hyvin kunnianhimoinen yksityistämisohjelma.Italian asema julkisen talouden pitkäaikaisen kestävyyden kannalta vaikuttaa suhteellisen suotuiselta edellyttäen, että julkisen talouden tavoitteet saavutetaan kokonaisuudessaan ja hiljattain toteutetusta eläkeuudistuksesta saadaan ennakoidut säästöt. Kun otetaan huomioon julkisen talouden tavoitteisiin kohdistuvat riskit, on tärkeää korjata pikaisesti mahdolliset poikkeamat merkittävän perusylijäämän säilyttämiseen pyrkivässä strategiassa, jotta julkisen talouden kestävä ura voitaisiin varmistaa.Ohjelman mukainen talouspolitiikka on osittain yhdenmukaista talouspolitiikan laajojen maakohtaisten suuntaviivojen kanssa julkisen talouden alalla. Ohjelmassa ei ensinnäkään tavoitella lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa keskipitkällä aikavälillä. Toiseksi julkisen talouden tavoitteet eivät varmista suhdannetasoitetun rahoitusaseman vähintään 0,5 prosenttiyksikön vuotuista parannusta. Kolmanneksi suunniteltua veronalennusta ei kokonaisuudessaan rahoiteta vuonna 2005 perusmenojen rakenteellisilla leikkauksilla. Ohjelmassa ei myöskään esitetä riittäviä tietoja siitä, kuinka menojen hallintamekanismeja tiukennettaisiin, eikä siinä esitetä selkeää rahoituslähdettä alueellisille menoille.* * *Edellä esitetyn perusteella neuvosto katsoo, että Italian pitäisi:i) toteuttaa tarvittavat toimet vuoden 2005 alijäämätavoitteen saavuttamiseksi;ii) toteuttaa tarvittavat rakenteelliset toimet vuodesta 2006 lähtien lähellä tasapainoa olevan rahoitusaseman saavuttamiseksi ohjelmakauden loppuun mennessä; jaiii) varmistaa, että julkisen velan suhde BKT:hen laskee kohti perustamissopimuksen mukaista 60 prosentin viitearvoa aiempaa nopeammin ja kiinnittää erityistä huomiota muihin velan määrään vaikuttaviin tekijöihin kuin nettoluotonottoon.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |BKT:n määrä (muutos, %) | VO 2004 | 1,2 | 2,1 | 2,2 | 2,3 | 2,3 |KOM lokakuu 2004 | 1,3 | 1,8 | 1,8 | - | - |VO 2003 | 1,9 | 2,2 | 2,5 | 2,6 |YKHI-inflaatio (%) | VO 20041 | 2,2 | 1,6 | 1,5 | 1,4 | 1,4 |KOM lokakuu 2004 | 2,3 | 2,3 | 2,0 | - | - |VO 2003 | 1,8 | 1,5 | 1,4 | 1,4 | - |Julkisen talouden rahoitusasema (suhteessa BKT:hen) | VO 2004 | -2,9 | -2,7 | -2,0 | -1,4 | -0,9 |KOM lokakuu 2004 | -3,0 | -3,0 | -3,6 | - | - |VO 2003 | -2,2 | -1,5 | -0,7 | 0,0 | - |Perusjäämä (suhteessa BKT:hen) | VO 2004 | 2,4 | 2,4 | 3,3 | 4,0 | 4,7 |KOM lokakuu 2004 | 2,0 | 2,1 | 1,5 | - | - |VO 2003 | 2,9 | 3,5 | 4,4 | 5,1 | - |Suhdannetasoitettu rahoitusasema (suhteessa BKT:hen) | VO 20042 | -2,1 | -2,1 | -1,6 | -1,2 | -1,0 |KOM lokakuu 2004 | -2,4 | -2,6 | -3,4 | - | - |VO 20032 | -1,6 | -1,0 | -0,4 | 0,1 | - |Julkisen velan bruttomäärä (suhteessa BKT:hen) | VO 2004 | 106,0 | 104,1 | 101,9 | 99,2 | 98,0 |KOM lokakuu 2004 | 106,0 | 104,6 | 104,4 | - | - |VO 2003 | 105,0 | 103,0 | 100,9 | 98,6 | - |Huom: 1 Inflaatioennuste vuodesta 2005 alkaen. 2 Komission yksiköiden ohjelman tietojen perusteella tekemät laskelmat. Lähteet: Vakausohjelma (VO); komission yksiköiden syksyn 2004 talousennuste (KOM); komission yksiköiden laskelmat. | [1] EYVL L 209, 2.8.1997. Kaikki asiakirjat, joihin tässä lausunnossa viitataan, on julkaistu seuraavilla Internet-sivuilla: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskeva talous- ja rahoituskomitean tarkistettu lausunto, jonka Ecofin-neuvosto on hyväksynyt 10.7.2001.[3] KOM(2002) 668 lopullinen, 27.11.2002.[4] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1. Kaikki asiakirjat, joihin tässä lausunnossa viitataan, on julkaistu seuraavalla verkkosivustolla:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[5] Ohjelmassa esitetyt YKHI-inflaatiolaskelmat eivät ole ennusteita. Ne ovat pikemminkin palkkaneuvotteluissa käytettäviksi tarkoitettuja viitearvoja.


				|

		52014DC0429

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta_x000b__x000b_sekä samassa yhteydessä annettu Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2014 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2014/0429 final - 2014/ () */

Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2014
kansallisesta uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2014
lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7
päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[1] ja erityisesti sen 9
artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon
ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011[2] ja erityisesti sen 6
artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[3],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[4],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean
lausunnon,
ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean
lausunnon,
ottaa huomioon talouspoliittisen komitean
lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä
maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi kasvu-
ja työllisyysstrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa
talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla
tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään
kasvuun ja lisätä sen kilpailukykyä.
(2)
Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010
komission ehdotusten pohjalta suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin
talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä
lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista.
Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita
kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja
työllisyyspolitiikassaan.
(3)
Valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät
29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii
johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille
kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät
toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat
erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian
tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.
(4)
Neuvosto antoi 9 päivänä heinäkuuta 2013
suosituksen Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2013 kansallisesta
uudistusohjelmasta ja lausunnon Yhdistyneen kuningaskunnan tarkistetusta
lähentymisohjelmasta, joka kattaa ajanjakson varainhoitovuodesta 2012–2013
varainhoitovuoteen 2017–2018.
(5)
Komissio hyväksyi 13 päivänä marraskuuta 2013
vuotuisen kasvuselvityksen[5],
mikä aloitti vuoden 2014 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio
hyväksyi samana päivänä asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella
varoitusmekanismia koskevan kertomuksen[6],
jossa se katsoi, että Yhdistynyt kuningaskunta kuuluu niihin jäsenvaltioihin,
joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.
(6)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 20 päivänä
joulukuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen
ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa
eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa
normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua
työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa
julkishallintoa.
(7)
Komissio julkaisi 5 päivänä maaliskuuta 2014
asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laaditun Yhdistynyttä
kuningaskuntaa koskevan perusteellisen tarkastelun[7] tulokset. Komissio
päättelee analyysinsa perusteella, että Yhdistyneen kuningaskunnan
makrotaloudessa on edelleen epätasapainotiloja, jotka edellyttävät seurantaa ja
politiikkatoimia. Erityisesti on kiinnitettävä huomiota kotitalouksien velkaan,
joka liittyy asuntovelan suureen määrään ja asuntomarkkinoiden rakenteeseen,
sekä vientimarkkinaosuuksien epäsuotuisaan kehitykseen. Asuntosektorin riskit
liittyvät jatkuvaan rakenteelliseen asuntopulaan; tarjonnan rajoittuneisuus
erityisesti Lontoossa sekä tarjontapuolen suhteellisen hidas reagointi kysynnän
kasvuun nostaa asuntojen hintoja etenkin Lontoossa ja maan kaakkoisosassa ja
pakottaa asunnonostajat ottamaan suuria asuntolainoja. Vaikka
vientimarkkinaosuuksien supistuminen tuskin aiheuttaa riskejä lyhyellä
aikavälillä, yhdessä vaihtotaseen alijäämän kanssa se on osoitus
rakenteellisista haasteista. Nämä liittyvät osaamisvajeeseen ja
infrastruktuurin puutteisiin. Julkisen talouden osalta Yhdistynyt kuningaskunta
on jäänyt jälkeen sekä yleistavoitteistaan että rakenteellista sopeutusta
koskevista tavoitteistaan.
(8)
Yhdistynyt kuningaskunta toimitti vuoden 2014
kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2014 lähentymisohjelmansa
30 päivänä huhtikuuta 2014. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta
niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.
(9)
Eräistä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin
yhdistyneeseen kuningaskuntaan liittyvistä määräyksistä tehdyssä pöytäkirjassa
N:o 15 olevassa 4 kohdassa määrätään, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn
sopimuksen 126 artiklan 1 kohdan mukaista velvoitetta välttää liiallisia
julkisen talouden alijäämiä ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
Pöytäkirjan 5 kohdassa määrätään, että Yhdistyneen kuningaskunnan on pyrittävä
välttämään liiallisia julkisen talouden alijäämiä. Neuvosto teki 8 päivänä
heinäkuuta 2008 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdan
mukaisesti päätöksen, jossa todetaan, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa oli
liiallinen alijäämä.
(10)
Vuoden 2014 lähentymisohjelmassa esitetyn julkisen
talouden strategian tavoitteena on saavuttaa suhdannekorjattu tasapainoinen
rahoitusasema viimeistään varainhoitovuonna 2018–2019 päättyvän
viisivuotisjakson lopussa. Lähentymisohjelmaan ei sisälly vakaus- ja
kasvusopimuksessa edellytettyä keskipitkän aikavälin tavoitetta. Julkisen
talouden alijäämän arvioidaan olevan 5,0 prosenttia suhteessa BKT:hen
varainhoitovuonna 2014–2015, kun se varainhoitovuonna 2009–2010 oli enimmillään
11,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämän perusteella neuvoston liiallisen
alijäämän korjaamiselle asettamaa määräaikaa ei ole noudatettu. Ohjelman mukaan
liiallinen alijäämä saadaan korjattua varainhoitovuonna 2016–2017, jolloin se
olisi 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen, eli kaksi vuotta neuvoston asettamasta
määräajasta jäljessä. Ohjelman mukaan (uudelleenlaskettu) julkisen talouden
rakenteellinen alijäämä supistuu 0,3 prosenttiyksikköä eli 4,4 prosenttiin
suhteessa BKT:hen varainhoitovuonna 2014–2015. Talousarviosuunnitelmat eivät
riitä liiallisen alijäämän korjaamiseksi suositeltuihin vuosittaisiin
keskimääräisiin julkisen talouden toimiin. Sen jälkeen (uudelleenlasketun)
rakenteellisen rahoitusaseman vuotuinen paraneminen on ohjelmassa esitetyn
ennusteen mukaan 0,8 prosenttiyksikköä varainhoitovuonna 2015–2016 ja 1,3
prosenttiyksikköä varainhoitovuonna 2016–2017. Kaiken kaikkiaan ohjelman
tavoitteet ovat vain osittain vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukaiset.
Vakauttamistoimet ovat tähän asti painottuneet etupäässä menoleikkauksiin,
minkä vuoksi voitaisiin harkita veropohjan laajentamisesta saatavan
tulopotentiaalin hyödyntämistä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on menetetty
runsaasti etenkin välillisestä verotuksesta saatavia verotuloja.
Lähentymisohjelmassa julkisen velan ennustetaan kasvavan 93,1 prosenttiin
suhteessa BKT:hen varainhoitovuonna 2015–2016, minkä jälkeen sen ennustetaan
taas laskevan 88,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen varainhoitovuonna 2018–2019.
Yhdistyneen kuningaskunnan julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva
makrotalouden skenaario on uskottava. Julkisen talouden kehitysennusteita
koskevat potentiaaliset riskit liittyvät kasvun jäämiseen odotettua pienemmäksi
yksityistä kulutusta kutistavien palkkarajoitteiden ja investointeja haittaavan
epävarmuuden vuoksi. Ennusteet ovat kuitenkin yhdenmukaiset komission
yksiköiden kevään 2014 talousennusteen kanssa. Talousennusteessa ei myöskään
odoteta liiallisen alijäämän korjautuvan neuvoston asettamaan määräaikaan
mennessä. Komission ennusteen mukaan myös rakenteellisen rahoitusaseman
(korjattu) muutos vuosina 2010–2014 jää jälkeen vaaditusta vuosittain keskimäärin
0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja sen ennustetaan jäävän jälkeen
vaatimuksista myös vuonna 2015. Asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen ohjelman
arvioinnin ja komission talousennusteen perusteella neuvosto katsoo, että
lisätoimet ovat tarpeen, jotta liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä
annettuja suosituksia voidaan noudattaa.
(11)
Yhdistynyt kuningaskunta on toteuttanut
asuntomarkkinoilla sekä kysyntä- että tarjontapuolen toimenpiteitä. Vaikka
uusien kiinteistöjen tarjonta on lisääntynyt, se on edelleen vähäistä, ja kuilu
kysyntään nähden on huomattava. Yhdessä alhaisen korkotason ja löyhempien
asuntolainaehtojen kanssa (esim. tuloihin nähden sallitaan entistä korkeampi
lainaosuus) tämä on nostanut asuntojen hintoja tietyissä Yhdistyneen kuningaskunnan
osissa, erityisesti Lontoossa. Tarjontapula on ollut rakenteellinen ilmiö jo
pitkään, ja todennäköisesti se myös pysyy sellaisena keskipitkällä aikavälillä.
Tarvitaan toimenpiteitä asuntotarjonnan lisäämiseksi luomalla riittävät
kannustimet lisätä tarjontaa paikallistasolla. Viranomaisten olisi myös
jatkossa valvottava asuntojen hintoja ja asuntolainojen määrää ja oltava
valmiit toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet, muun muassa mukauttamalla
tarvittaessa Help to Buy 2 -järjestelmää (lainatakaus). On lisättävä
läpinäkyvyyttä talouspoliittisen komitean asuntosektorilla harjoittaman
makrotason vakavaraisuussääntelyn käytön ja vaikutuksen suhteen, koska sen
avulla voitaisiin puuttua liian korkeisiin asuntojen hintoihin ja
asuntolainojen määrän kasvuun. Asuntomarkkinoiden vääristymien korjaamiseksi
olisi harkittava tontti- ja kiinteistöverotuksen uudistusta. Kiinteistöjen
arvonnousu ei tällä hetkellä näy kiinteistöverojen kasvuna, koska
kiinteistöveron määräytymisperusteita ei ole päivitetty vuoden 1991 jälkeen, ja
arvokkaampien kiinteistöjen verotus on suhteellisesti kevyempää kuin vähemmän
arvokkaiden kiinteistöjen verotus, mikä johtuu kunnallisverojärjestelmän
(Council Tax) veroluokkien ja -asteiden regressiivisyydestä.
(12)
Yhdistynyt kuningaskunta toteuttaa edelleen toimia
puuttuakseen työttömyydestä ja vajaatyöllisyydestä johtuviin haasteisiin sekä
nuorisotyöttömyydestä johtuviin erityiskysymyksiin. Merkittäviä haasteita
liittyy siihen, miten nuorille voitaisiin antaa työmarkkinoilla tarvittavia
taitoja ja työkokemusta ja lisätä oppisopimuskoulutuksen tarjontaa. Tämä
selittää osittain sen, miksi nuorisotakuuseen liittyvää palkkatukea on käytetty
odotettua vähemmän. Työmarkkinat kärsivät osaamisen kysynnän ja tarjonnan
kohtaamattomuudesta, ja viranomaiset pyrkivätkin kouluttamaan työvoimaa
uudelleen, jotta voitaisiin vähentää sekä työttömyyttä että pulaa
korkealaatuisen ammatillisen ja teknisen koulutuksen saaneista työntekijöistä.
Oppisopimusohjelmien laatua on pyritty parantamaan, mutta lisätoimia tarvitaan.
Tutkintojärjestelmä on monimutkainen, ja sitä on tarpeen yksinkertaistaa, jotta
voidaan helpottaa tutkintojen tunnustamista ja parantaa työnantajien
sitoutumista.
(13)
Viranomaiset ovat pyrkineet korjaamaan työnteon
kannustimia, jotka ovat heikkoja erityisesti sosiaalietuuksien saajien
kannalta, ottamalla käyttöön ns. yleistuen (Universal Credit), jonka ansiosta
yksityishenkilöt voivat säilyttää aiempaa suuremman osuuden etuuksistaan
työelämään siirtyessään. Yleistuki voisi edistää työllisyyttä, mutta paljon
riippuu sen tuloksellisesta täytäntöönpanosta ja tukipalveluista sekä sen
yhteisvaikutuksesta muiden etuuksien kanssa. Työelämään palaamista on pyritty
kannustamaan myös siten, että monien työikäisen väestön etuuksien ja
verohyvitysten vuotuinen tarkistus on rajattu 1 prosenttiin vuodessa vuoteen
2016 asti.
(14)
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on myös jatkuvana
haasteena lisätä vanhempien työllisyyttä parantamalla laadukkaiden ja
kohtuuhintaisten lastenhoitopalvelujen saatavuutta. Maassa otetaan käyttöön
uusia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on tarjota kohtuuhintaisia
lastenhoitopalveluja sekä osa- että kokoaikaista työtä tekeville vanhemmille,
tuloerot huomioon ottaen. Lastenhoitopalvelujen kustannukset kuuluvat kuitenkin
EU:n korkeimpiin, mikä aiheuttaa ongelmia etenkin kotitalouksien toisille
palkansaajille ja yksinhuoltajille.
(15)
Rahoituksen saatavuuden osalta voidaan todeta, että
vaikka luottomarkkinoiden olosuhteet paranivat vuonna 2013, luotonannon kasvu
on edelleen heikkoa, ja nykyisille toimintalinjoille on annettava lisäaikaa
osoittaa, että ne ovat onnistuneita. Erityisen vaikeaa luotonsaanti on
pk-yrityksille. Suuret yritykset voivat hankkia rahoitusta suoraan
tukkumarkkinoilta ja hyödyntää Yhdistyneen kuningaskunnan kehittyneitä
rahoituspalveluja, mutta pk-yritysten on hankittava ulkoinen rahoituksensa
pitkälti pankkien välityksellä. Pankkialan kilpailun lisäämistä koskevan
viimevuotisen suosituksen toteuttaminen on edistynyt hyvin, sillä maahan on
perustettu uusia ns. haastajapankkeja (kuten TSB, joka tosin ei ole vielä
täysin riippumaton).
(16)
Yhdistynyt kuningaskunta julkaisi joulukuussa 2013
päivitetyn kansallisen infrastruktuurisuunnitelman, joka on infrastruktuurin
suunnittelua, varainhankintaa, rahoitusta ja toteuttamista koskeva pitkän
aikavälin strateginen lähestymistapa. Suunnitelmassa esitetään tulevia
pääomainvestointeja, joihin on tarkoitus käyttää vuoteen 2020 mennessä ja sen
jälkeen yhteensä 375 miljardia puntaa (noin 460 miljardia euroa). Suuri osa
näistä suunnitelmista (340 miljardia puntaa eli noin 420 miljardia euroa)
liittyy energia- ja liikennesektorien investointeihin. Noin kolme neljäsosaa
rahoituksesta on tarkoitus saada yksityisistä rahoituslähteistä ja loput
julkisista varoista. Suunnitelma on hyvä aloite, mutta sen epävarmuustekijöitä
ovat yksityisen sektorin rahoituksen saatavuus, sääntelyvarmuus ja
rakennuslupien oikea-aikainen saanti. Tarvitaan tiukat menettelyt, joiden
avulla voidaan lievittää rahoitukseen ja toteutukseen liittyviä riskejä ja
varmistaa suunniteltujen ja toteutuneiden infrastruktuurimenojen läpinäkyvyys.
(17)
Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana
analysoinut kattavasti Yhdistyneen kuningaskunnan talouspolitiikkaa. Se on
arvioinut lähentymisohjelman ja kansallisen uudistusohjelman. Se on ottanut
huomioon ei vain niiden merkityksen Yhdistyneen kuningaskunnan
finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan
myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä
talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin
kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut
komission suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä
suosituksista 1–6.
(18)
Neuvosto on tutkinut Yhdistyneen kuningaskunnan
lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto[8] ilmenee erityisesti
jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.
(19)
Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman
ja lähentymisohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin
perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston
suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 2, 3, 5 ja 6,
SUOSITTAA, että Yhdistynyt
kuningaskunta toteuttaa vuosina 2014 ja 2015 toimia, joilla se
1.           lujittaa
julkisen talouden strategiaa pyrkimällä korjaamaan liiallisen alijäämän
kestävällä tavalla liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä annetun
neuvoston suosituksen mukaisesti; noudattaa eriytettyä, kasvua edistävää
lähestymistapaa finanssipolitiikan kiristämiseen asettamalla etusijalle pääomamenot;
julkisen talouden vakauttamisen edistämiseksi olisi harkittava tulojen
lisäämistä veropohjaa laajentamalla; puuttuu infrastruktuuriin liittyviin
rakenteellisiin pullonkauloihin, osaamisen kysynnän ja tarjonnan
kohtaamattomuuteen ja pk-yritysten luotonsaantiin, jotta voidaan edistää kasvua
sekä hyödykkeiden että palvelujen viennin alalla;
2.           lisää läpinäkyvyyttä
Englannin keskuspankin talouspoliittisen komitean asuntosektorilla harjoittaman
makrotason vakavaraisuussääntelyn käytön ja vaikutuksen suhteen; ottaa käyttöön
tarvittavat toimenpiteet reagoidakseen kiinteistöjen hintojen nopeaan nousuun
alueilla, joilla syntyy huomattava osa Yhdistyneen kuningaskunnan
talouskasvusta, erityisesti Lontoossa, esimerkiksi mukauttamalla tarvittaessa
Help to Buy 2 -järjestelmää, ja lieventää suuriin asuntolainoihin liittyviä
riskejä; poistaa kiinteistöverotuksen vääristymiä päivittämällä kiinteistöjen
verotusarvoja säännöllisesti ja vähentää kunnallisverojärjestelmän veroluokkien
ja -asteiden regressiivisyyttä; jatkaa toimenpiteitä asuntojen tarjonnan
lisäämiseksi;
3.           pitää voimassa nuorisotakuuta
koskevan sitoumuksen, erityisesti parantamalla työnantajien tarvitsemaa
osaamista; varmistaa työnantajien sitoutumisen tehostamalla puuttumista
osaamisen kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuuteen tarjoamalla edistyneempää ja
tasokkaampaa osaamista ja lisäämällä oppisopimuskoulutuksen tarjontaa; vähentää
sellaisten nuorten osuutta, joilla on vain vähäiset perustaidot;
4.           jatkaa toimia pienituloisissa
kotitalouksissa elävien lasten köyhyyden vähentämiseksi varmistamalla, että
yleistuki (Universal Credit) ja muut sosiaaliturvauudistukset tarjoavat
riittäviä etuuksia, joihin liittyy selkeät työnteon kannustimet ja
tukipalvelut; parantaa kohtuuhintaisten ja laadukkaiden lastenhoitopalvelujen
saatavuutta;
5.           jatkaa toimia, joilla
parannetaan pk-yritysten mahdollisuuksia saada rahoitusta sekä pankeista että
muista rahoituslähteistä; varmistaa uuden liikepankin (Business Bank)
tuloksellisen toiminnan ja tukee haastajapankkien pääsyä markkinoille;
6.           toteuttaa kansalliseen
infrastruktuurisuunnitelmaan perustuvia jatkotoimia parantamalla
suunnittelumenettelyjen ennakoitavuutta ja selkeyttämällä rahoitussitoumuksia;
varmistaa läpinäkyvyyden ja vastuuvelvollisuuden antamalla suunnitelman
toteuttamisesta tietoa johdonmukaisesti ja ajoissa.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 429 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 ja P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               SWD(2014) 91 final.
[8]               Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan
mukaisesti.


Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2003-2005


Avis juridique important

|

32000Y1024(01)

Komission suositus, annettu 11 päivänä lokakuuta 2000, talouden toimijoiden valmistautumista euron käyttöönottoon helpottaviksi keinoiksi

Virallinen lehti nro C 303 , 24/10/2000 s. 0006 - 0007

Komission suositus,annettu 11 päivänä lokakuuta 2000,talouden toimijoiden valmistautumista euron käyttöönottoon helpottaviksi keinoiksi(2000/C 303/05)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Euron luomisen ja eurometallirahojen ja -seteleiden käyttöönoton väliin on sijoitettava siirtymäkausi, joka helpottaa talouden toimijoiden valmistautumista käteisrahan vaihtumiseen ja kuluttajien totuttautumista hintojen ja arvojen uusiin ilmaisumuotoihin.(2) Euroalueella toteutetut kyselyt ja tutkimukset osoittavat, että useimpien talouden toimijoiden ja kansalaisten valmistautuminen uuteen rahaan on jäljessä aikataulusta.(3) Jäsenvaltioiden viranomaiset ja julkinen hallinto ovat keskeisessä asemassa lisättäessä rahan käyttäjien tietoisuutta ja parannettaessa rahan käyttäjille suunnattua tiedotusta, jolla pyritään nopeuttamaan niiden valmistautumista käteisrahan vaihtumiseen.(4) Vuosi 2001 on käytettävä kokonaisuudessaan valmistelujen tehostamiseen ja teknisten muutosten porrastamiseen.(5) Euromuuntamisen pankkimaksuista 23 päivänä huhtikuuta 1998 annettuun komission suositukseen 98/286/EY(1) on tehtävä joitakin tarkennuksia,ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:1 artiklaTuleville käyttäjille suunnattu tiedotus1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että euroon siirtymistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tiedotetaan asianmukaisesti kansalaisille ja tiedotustoimintaa jatketaan jonkin aikaa vuonna 2002. Erityisesti olisi huolehdittava niille henkilöille suunnatusta tiedotuksesta, joiden on vaikea saada tietoja (vaikeassa taloudellisessa tai sosiaalisessa tilanteessa olevat henkilöt, vanhukset sekä fyysisistä, psyykkisistä tai aistivammoista kärsivät henkilöt).2. Viranomaisten olisi annettava yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, tarkkoja tietoja siirtymisen aikataulusta ja siirtymiseen sovellettavista oikeudellisista sekä vero- ja kirjanpitosäännöistä.3. Varsinkin sosiaali- ja opetusviranomaisten olisi osallistuttava aktiivisesti euron varsinaista käyttöönottoa ja kansalaisten kannalta tarpeellisia valmisteluja koskevaan tiedotustoimintaan.4. Ammattialan järjestöjen, euroneuvontakeskusten, kauppakamarien, tilintarkastajien ja yritysten neuvonantajien olisi varmistettava, että yritykset, joihin ne ovat yhteydessä, tekevät euron käyttöönoton kannalta välttämättömät valmistelutoimet ja kykenevät suorittamaan kaikki maksutapahtumansa euroina 1 päivästä tammikuuta 2002 lähtien.5. Pankkien olisi annettava asiakkailleen tietoja siirtymäkauden päättymisen käytännön seurauksista. Pankkien olisi kiinnitettävä asiakkaidensa huomio erityisesti siihen, ettei vanhojen kansallisten rahayksikköjen käyttö tilimaksuihin tai tilien pitämiseen ole enää mahdollista joulukuun 31 päivän 2001 jälkeen.6. Yritysten olisi jaettava tietoja henkilöstölleen ja kehitettävä asiakaspalvelutehtävissä toimivalle henkilöstölle suunnattua tilapäistä koulutustoimintaa.2 artiklaKansalaisten totuttaminen euroon1. Viimeistään vuoden 2001 kolmannen vuosineljänneksen aikana kaikkien etämyyntinä myytävien tuotteiden hinnat ja sellaisissa myyntipisteissä esitettävät hinnat, joissa käytetään pääasiassa tilimaksuja, olisi ilmaistava euroina ja kansallisen rahayksikön määräisenä vasta-arvona. Kassakuitissa olisi silloin ilmoitettava loppusumman vasta-arvo kansallisen rahayksikön määräisenä.2. Julkisen hallinnon ja yritysten olisi mahdollisimman varhain vuonna 2001 maksettava henkilöstönsä palkat euroina ja ilmoitettava palkkasumma kansallisen rahayksikön määräisenä vasta-arvona. Vähimmäisedellytyksenä on palkkasummien merkitseminen palkkakuitteihin kaksoismerkinnällä. Työmarkkinaosapuolten välisissä palkkaneuvotteluissa olisi käytettävä euroa vuodesta 2001 lähtien.3. Eläkkeiden maksuilmoituksissa olisi käytettävä kaksoismerkintää mahdollisimman varhain vuonna 2001. Eläkkeet olisi tarvittaessa maksettava euroina ja eläkkeen loppusummalle olisi ilmoitettava kansallisen rahayksikön määräinen vasta-arvo.4. Viranomaisten, vakuutusyhtiöiden ja yleishyödyllisten laitosten (vesi-, kaasu- ja sähkölaitokset jne.) olisi ilmoitettava tariffinsa euroina vuoden 2001 kolmannen vuosineljänneksen aikana ja merkittävä laskuihinsa kansallisen rahayksikön määräinen vasta-arvo vain loppusumman osalta.3 artiklaTalouden toimijoiden kannustaminen hankkimaan kokemusta euron käytöstä1. Pankkitileissä ja niihin liittyvissä tilimaksuvälineissä (shekit, pankkisiirtolomakkeet ja maksukortit) olisi vuoden 2001 kolmannen vuosineljänneksen alussa siirryttävä käyttämään kansallisten rahayksiköiden sijaan euroa, jos asiakas ei erikseen pyydä kansallisen rahayksikön käyttöä. Tiliotteisiin olisi merkittävä vasta-arvot kansallisina rahayksikköinä.2. Kaikilla sähköisillä maksupäätteillä olisi voitava käsitellä euromääräisiä maksutapahtumia kyseiseen ajankohtaan mennessä.3. Erityisesti jakelu- ja matkailuyrityksiä kehotetaan toteuttamaan kampanjoita euron käytön lisäämiseksi.4 artiklaEuromuuntamista edellyttävien toimien määrän vähentäminen1. Vuonna 2001 tehtävät toistaiseksi voimassa olevat sopimukset (esimerkiksi työsopimukset) olisi laadittava euromääräisinä. Vuonna 2001 tehtävät määräaikaiset sopimukset (esimerkiksi vuokra- ja lainasopimukset), joiden voimassaolo päättyy 1 päivän tammikuuta 2002 jälkeen, olisi laadittava euromääräisinä.2. Valtioiden ja paikallisviranomaisten hankintasopimukset ja sopimukset olisi tehtävä ja maksettava euroina vuoden 2001 aikana.3. Vuonna 2001 perustettuja yrityksiä olisi kannustettava ilmoittamaan pääomansa euroina.4. Käteisrahan vaihtotapahtumien määrän vähentämiseksi kuluttajia olisi kannustettava tallettamaan ylimääräiset käteisvaransa tileille ennen vuoden 2001 päättymistä. Jäsenvaltioiden olisi lisäksi kannustettava kuluttajia käyttämään kertyneet metallirahansa riittävän ajoissa.5 artiklaEurokäteisrahaan siirtymisen helpottaminen1. Rinnakkaiskäytön aikana jäsenvaltioiden pankkien asiakkaiden olisi voitava vaihtaa kansalliset setelit ja metallirahat euroseteleiksi ja metallirahoiksi maksutta ja ilman määrällisiä rajoituksia. Ainoaksi vaatimukseksi olisi asetettava, että rahanvaihdosta ilmoitetaan etukäteen, jos vaihdettava määrä ylittää pankin tavanomaiseksi vaihtomääräksi vahvistaman enimmäismäärän. Jos pankin asiakaskuntaan kuulumaton henkilö vaihtaa kansallisia setelitä euroseteleihin, vaihdon olisi oltava maksuton pankin vahvistamaan enimmäismäärään saakka.2. Kansalaisten mahdollisuus vaihtaa kansallisia seteleitä ja metallirahoja euroihin liikepankeissa ja muissa rahoituslaitoksissa vielä jonkin aikaa uusien ja vanhojen seteleiden ja metallirahojen rinnakkaiskäyttöjakson päättymisen jälkeen olisi taattava asianmukaisin säännöksin.3. Jäsenvaltioiden olisi annettava säännöksiä, jotka mahdollistavat metallirahojen vaihtamisen virallisissa vaihtopisteissä sen jälkeen, kun ne lakkaavat olemasta laillisia maksuvälineitä, jotta ulkomailla oleskelevilla henkilöillä olisi riittävästi aikaa palauttaa hallussaan olevat metallirahat.4. Vaihtorahan antamisen helpottamiseksi automaatteihin tai muihin asianmukaisiin pisteisiin olisi asetettava saataville riittäviä määriä pieniä seteleitä vuoden 2002 alusta lähtien.5. Jäsenvaltioiden, etujärjestöjen ja kauppakamarien olisi kannustettava liikkeenharjoittajia, käsityöläisiä ja vapaiden ammattien harjoittajia antamaan vaihtorahat tammikuun 2002 alusta lähtien yksinomaan euroina.6. Viranomaisten olisi huolehdittava erityistoimien toteuttamisesta helpottaakseen euroon siirtymistä sellaisten henkilöiden keskuudessa, joiden on vaikea saada tietoja, ja erityisesti pankkipalveluiden ulkopuolelle jäävän väestön keskuudessa.6 artiklaLoppusäännöksetJäsenvaltioita kehotetaan tukemaan tämän suosituksen täytäntöönpanoa.7 artiklaSoveltamisalaTämä suositus on osoitettu jäsenvaltioille, pankeille, yrityksille ja kaikille euroalueen ammattialoja ja kuluttajia edustaville järjestöille ja liitoille.Tehty Brysselissä 11 päivänä lokakuuta 2000.Komission puolestaPedro Solbes MiraKomission jäsen(1) EYVL L 130, 1.5.1998, s. 22.


title: RECOMMENDATION OF THE EFTA SURVEILLANCE AUTHORITY No 86/96/COL of 10 July 1996 concerning a coordinated programme for the official control of foodstuffs for 1996

text:
Avis juridique important

|

21996D1121(01)

EFTAn valvontaviranomaisen suositus N:o 86/96/COL, annettu 10 päivänä heinäkuuta 1996, yhteensovitetusta elintarvikkeiden virallista tarkastusta koskevasta ohjelmasta vuodeksi 1996

Virallinen lehti nro L 296 , 21/11/1996 s. 0064 - 0066

EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN SUOSITUS N:o 86/96/COL,annettu 10 päivänä heinäkuuta 1996,yhteensovitetusta elintarvikkeiden virallista tarkastusta koskevasta ohjelmasta vuodeksi 1996 EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, jokaottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 109 artiklan ja pöytäkirjan 1,ottaa huomioon sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan sekä pöytäkirjan 1,ottaa huomioon ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 50 kohdassa tarkoitetun säädöksen (virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta 14 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/397/ETY) ja erityisesti sen 14 artiklan 3 kohdan,sekä katsoo, ettäEuroopan talousalueen vakaan toiminnan turvaamiseksi on tarpeen järjestää yhteensovitetut elintarvikkeiden tarkastusohjelmat Euroopan talousalueella,kyseisissä ohjelmissa painotetaan ETA-sopimuksen nojalla voimassa olevan elintarvikelainsäädännön mukaisesti kansanterveyden, kuluttajien ja reilujen kauppatapojen suojelua,kansallisten ohjelmien ja yhteensovitettujen ohjelmien samanaikainen täytäntöönpano voi antaa tietoa ja kokemusta, joihin tuleva tarkastustoiminta voidaan perustaa,Liechtensteinin on noudatettava ETA-sopimuksen liitteessä II olevassa XII luvussa tarkoitettuja säädöksiä 1 päivänä tammikuuta 2000; Liechtenstein tekee parhaansa noudattaakseen mainitussa luvussa tarkoitettuja säädöksiä 1 päivänä tammikuuta 1997; sen vuoksi Liechtensteinia ei tulisi sisällyttää tähän suositukseen vuonna 1996, jaNorjaa ja Islantia on kuultu EFTAn valvontaviranomaista avustavassa EFTAn elintarvikekomiteassa 7 päivänä marraskuuta 1995,ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:1. Suositellaan, että Norja ja Islanti ottavat näytteitä seuraavista tuotteista ja/tai tekevät niiden tarkastuksia sekä ryhtyvät tarvittaessa laboratoriokokeisiin:a. Kuivatun ja fermentoidun nautintavalmiin lihan ja lihatuotteiden mikrobiologinen arviointi.b. Pehmittimien siirtyminen elintarvikkeisiin.c. Myyntiä varten esille asetettujen jäähdytettyjen elintarvikkeiden lämpötila.d. Bentso(a)pyreenin pitoisuus savustetuissa sianlihatuotteissa.2. ETA-sopimuksen liitteessä II oleva XII luvun 50 kohdassa tarkoitetun säädöksen (neuvoston direktiivi 89/397/ETY) 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti Norjalle ja Islannille suositellaan yhteensovitettua tarkastusohjelmaa. Aiheista on keskusteltu Norjan ja Islannin kanssa.3. Kutakin aihetta koskeviksi määritysmenetelmiksi annetaan tarvittaessa ehdotuksia. Näytteenottotiheyksiä ei ole määrätty. Otettujen näytteiden määrän olisi oltava tarpeeksi suuri, jotta se riittäisi yleiskäsityksen saamiseen käsiteltävänä olevien elintarvikkeiden markkinoista Norjassa ja Islannissa.4. Näytteiden määrä ja käytetyt määritysmenetelmät olisi mainittava tai esiteltävä lyhyesti:I. Kuivatun ja fermentoidun nautintavalmiin lihan ja lihatuotteiden mikrobiologinen arviointi Kuivatut ja fermentoidut nautintavalmiit lihat ja lihatuotteet, joista on otettu näyte vähittäismyyntipaikalla, jossa niitä myydään kuluttajille, ovat tämän ohjelman osan aiheena. Näytteet on tutkittava mikrobiologisesti mahdollisten Salmonella, E. coli 0157:h7 -esiintymien selvittämiseksi ja Staphylococcus aureus -bakteerien laskemiseksi. Tuotteiden pH ja veden aktiivisuus (aw) on merkittävä muistiin. Tulokset on kirjattava kolmeen luokkaan: kuivat ja puolikuivat makkarat, kuivaamattomat makkarat sekä raakakypsytetyt (maalaistyyliset) kinkut.II. Pehmittimien siirtyminen Pehmittimiä (esimerkiksi fosfori-, ftaali-, steariini- ja adipiiniesterit) käytetään parantamaan elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvien muovien mukautuvuutta. Pehmittimet muodostavat suuren osan aineiden kokonaissiirtymästä pehmitetyistä muoveista elintarvikkeisiin/elintarvikesimulantteihin. Ohjelman tämän osan tavoitteena on arvioida elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvien pehmitettyjen materiaalien yhdenmukaisuus ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 52 kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvista muovisista tarvikkeista 23 päivänä helmikuuta 1990 annettu komission direktiivi 90/128/ETY) säädettyjen raja-arvojen kanssa.III. Jäähdytettyjen elintarvikkeiden lämpötilan valvominen myyntipaikassa, jossa niitä myydään loppukuluttajille ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 54.J kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (elintarvikehygieniasta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/43/ETY) vaaditaan patogeenisten mikro-organismien kasvuun tai toksiinien muodostukseen taipuvaisten elintarvikkeiden säilyttämistä lämpötiloissa, jotka eivät aiheuttaisi vaaraa terveydelle.Tämän ohjelman osan tavoitteena on määritellä seuraavien neljän elintarvikeluokan lämpötila myyntipaikassa, jossa niitä myydään kuluttajille, tarkkaa lämpötilan valvontalaitteistoa käyttäen:1. jäähdytetyt keitetyt elintarvikkeet, jotka on tarkoitettu nautittavaksi ilman uudelleenlämmitystä,2. jäähdytetyt keitetyt elintarvikkeet, jotka vaativat ainoastaan uudelleenlämmityksen (ei koko keittoprosessia) ennen nauttimista,3. raa'at eineselintarvikkeet, jotka on tarkoitettu nautittavaksi täyden lämmitysprosessin jälkeen,4. raa'at eineselintarvikkeet, jotka on tarkoitettu nautittavaksi raakoina.Lämpötilat on mitattava aina, kun se on mahdollista, ruokaa tuhoamattomin menetelmin.IV. Bentso(a)pyreenin pitoisuus savustetuissa sianlihatuotteissa ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XII luvun 44 kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (elintarvikkeissa sallittuja aromeja ja niiden valmistusaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 88/388/ETY) rajoitetaan savuaromiaineen 3,4-bentsopyreenin pitoisuus elintarvikkeissa 0,03 ìg:aan/kg. Tarkastusohjelman tämän osan tarkoituksena on arvioida bentso(a)pyreenin pitoisuuksia savustetuissa sianlihatuotteissa.Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 1996.EFTAn valvontaviranomaisen puolestaKnut ALMENSTADPuheenjohtaja


Avis juridique important

|

32003H0532

Komission suositus, annettu 10 päivänä heinäkuuta 2003, ympäristönsuojelun tason indikaattorien valinta- ja käyttöohjeista organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 761/2001 täytäntöönpanemista varten (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2253)

Virallinen lehti nro L 184 , 23/07/2003 s. 0019 - 0032

Komission suositus,annettu 10 päivänä heinäkuuta 2003,ympäristönsuojelun tason indikaattorien valinta- ja käyttöohjeista organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 761/2001 täytäntöönpanemista varten(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2253)(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)(2003/532/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) 19 päivänä maaliskuuta 2003 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 761/2001(1) määritetään keskeiset vaatimukset, jotka koskevat organisaatioiden osallistumista EMAS-järjestelmään.(2) Asetuksessa (EY) N:o 761/2001 kehotetaan komissiota edistämään johdonmukaisuutta EMAS-järjestelmän soveltamisessa.(3) Tätä johdonmukaisuutta voidaan tehostaa antamalla sekä organisaatioille että ympäristötodentajille ohjeita asetuksen (EY) N:o 761/2001 3 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun ympäristöselonteon laatimisesta.(4) Asetuksen (EY) N:o 761/2001 liitteessä III olevan 3.3 kohdan mukaisesti EMAS-järjestelmää soveltavat organisaatiot voivat ympäristönsuojelun tasoa kuvaavien indikaattorien avulla lisätä organisaation toimittamien tietojen selkeyttä, avoimuutta ja vertailukelpoisuutta.(5) Ympäristönsuojelua kuvaavien indikaattorien valinta ja käyttö voi myös auttaa organisaatioita ymmärtämään paremmin ja parantamaan ympäristöjohtamistaan ja ympäristönsuojeluaan.(6) Suosituksen 2001/680/EY(2) liitteessä I olevassa 3 kohdassa annetaan EMAS-ympäristöselontekoa koskeva ohje, jossa todetaan, että komissio laatii ympäristönsuojelua kuvaavien indikaattorien valintaa ja käyttöä koskevat ohjeet.(7) Ympäristönsuojelun tason indikaattorien valinnan ja käytön tulisi olla kustannustehokasta ja tarkoituksenmukaista organisaation kokoon ja tyyppiin sekä sen tarpeisiin ja prioriteetteihin nähden.(8) Tässä suosituksessa annetut ohjeet ovat asetuksen (EY) N:o 761/2001 14 artiklan nojalla perustetun komitean lausunnon mukaisia,SUOSITTAA, että:(1) Organisaatiot voivat EMAS-ympäristöselontekoa laatiessaan käyttää liitteessä I esitettyjä ympäristönsuojelun tason indikaattoreita.(2) Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2003.Komission puolestaMargot WallströmKomission jäsen(1) EYVL L 114, 24.4.2001, s. 1.(2) EYVL L 247, 17.9.2001, s. 1.LIITE IEMAS-ASETUKSEN YMPÄRISTÖNSUOJELUN TASON INDIKAATTORIEN VALINTA- JA KÄYTTÖOHJEET1. JohdantoEMAS-asetuksen liitteessä III olevassa 3.3 kohdassa kannustetaan EMAS-järjestelmään osallistuvia organisaatioita käyttämään mahdollisuuksien mukaan ympäristönsuojelun tasoa kuvaavia indikaattoreita.Tällaisten indikaattorien käyttö parantaa ympäristönsuojelun tasoa koskevaa raportointia muuntamalla raakatiedon muotoon, jonka kohdeyleisö ymmärtää helposti. Ympäristönsuojelun tason indikaattorien avulla suuri määrä ympäristötietoa voidaan esittää tiivistetysti muutamana keskeisenä tietokokonaisuutena. Tämä auttaa organisaatioita määrittämään ympäristönsuojelunsa tason ja raportoimaan siitä. Ympäristöindikaattorien toinen tärkeä tehtävä on auttaa organisaatioita hallitsemaan ympäristönäkökohtiaan ja -vaikutuksiaan. Tämän lisäksi erilaiset organisaatiot, kuten luokittelupalvelut ja rahoitusalan konsulttiyritykset, ovat yhä kiinnostuneempia ympäristönsuojelun tasosta.Ympäristötiedon tuottaminen voi olla kallista ja aikaavievää. Ympäristönsuojelun tason indikaattorien valinnan ja käytön tulisi siten olla kustannustehokasta ja suhteessa organisaation kokoon ja tyyppiin sekä sen tarpeisiin ja prioriteetteihin. Indikaattorien tulisi kattaa etupäässä vaikutukset, joilla on eniten merkitystä ja joihin yhtiö voi vaikuttaa toiminnallaan, johtamisellaan, toimenpiteillään, tuotteillaan ja palveluillaan. Niiden tulisi myös olla riittävän herkkiä heijastaakseen merkittäviä muutoksia ympäristövaikutuksissa. Organisaatioiden tulisi lisäksi käyttää keräämäänsä ympäristötietoa parhaalla mahdollisella tavalla. Tämän vuoksi indikaattorien tulisi täyttää kaksi tarkoitusta: auttaa organisaation johtoa ja tuottaa tietoa sidosryhmille. Organisaation valmiuksista ja voimavaroista riippuen ympäristönsuojelun tason indikaattorien käyttö voi aluksi rajoittua merkityksellisimmiksi katsottuihin näkökohtiin, ja sitä voidaan ajan mittaan vähitellen laajentaa. Tässä ohjeessa annetut indikaattorit ja mittayksiköt ovat esimerkinomaisia.Tämän suosituksen liitteessä II luetellaan useita jo saatavilla olevia julkaisuja ja standardeja, jotka voivat olla organisaatioille avuksi.Ympäristöindikaattorijärjestelmien perusperiaatteet ovat seuraavat:- Vertailukelpoisuus: Indikaattorien tulisi mahdollistaa vertailu ja osoittaa ympäristönsuojelun tasossa tapahtuneet muutokset.- Tasapaino ongelmallisten kysymysten ja mahdollisuuksien välillä.- Jatkuvuus: Indikaattorien tulisi perustua samoihin kriteereihin, ja ne olisi mitattava vertailukelpoisten ajanjaksojen aikana tai vertailukelpoisina yksiköinä.- Oikea-aikaisuus: Indikaattorit olisi ajantasaistettava riittävän usein, jotta voidaan ryhtyä tarvittaviin toimiin.- Selkeys: Indikaattorien olisi oltava selkeitä ja ymmärrettäviä.2. Ympäristönsuojelun tason indikaattorien luokitteluOrganisaation ympäristönsuojelun tason arvioinnissa ja raportoinnissa käytettävät ympäristöindikaattorit määritellään tavallisesti kolmeen luokkaan(1):>TAULUKON PAIKKA>Toimintojen tehokkuusindikaattorit (OPI): Nämä indikaattorit keskittyvät organisaation operatiivisiin näkökohtiin, kuten toimintoihin, tuotteisiin tai palveluihin liittyviin näkökohtiin, ja niillä voidaan kattaa esimerkiksi päästöihin, tuotteiden ja raaka-aineiden kierrätykseen, kuljetuskaluston keskimääräiseen polttoaineen kulutukseen tai energian käyttöön liittyvät kysymykset.Toimintojen tehokkuusindikaattorit voidaan jakaa syötteiden indikaattoreihin, laitosten ja laitteiden indikaattoreihin ja tuotosten indikaattoreihin. Niissä keskitytään organisaation toimintojen ympäristövaikutusten suunnitteluun, hallintaan ja seurantaan. Toimintojen tehokkuusindikaattorit ovat myös väline, jonka avulla ympäristöraporteissa ja -selonteoissa voidaan välittää ympäristötietoa EMAS-asetuksen mukaisesti. Kun niihin liitetään kustannusnäkökohdat, ne muodostavat lisäksi perustan ympäristökustannusten hallinnalle.Johdon tehokkuusindikaattorit (MPI): Nämä indikaattorit keskittyvät johdon pyrkimyksiin laatia onnistunut ympäristöjohtamisen infrastruktuuri, ja ne voivat kuvata muun muassa ympäristöohjelmia, päämääriä ja tavoitteita, koulutusta, kannustejärjestelmiä, tarkastusten taajuutta, toimipaikkakohtaisia tarkastuksia, hallintoa ja yhteiskuntasuhteita.Nämä indikaattorit toimivat etupäässä sisäisen valvonnan ja tiedon mittareina, mutta eivät sinänsä tuota riittävästi tietoa oikean kuvan saamiseksi ympäristönsuojelun tasosta organisaatiossa.Ympäristön tilan indikaattorit (ECI): Nämä indikaattorit antavat tietoa organisaatiota ympäröivän ympäristön laadusta tai paikallisen, alueellisen tai maailmanlaajuisen ympäristön tilasta. Esimerkkejä ovat läheisen järven veden laatu, alueellinen ilmanlaatu, kasvihuonekaasujen pitoisuudet tai tiettyjen epäpuhtauksien pitoisuudet maaperässä. Vaikka nämä indikaattorit voivat olla varsin monenlaisia, niiden avulla voidaan keskittää organisaation huomio sellaisten ympäristönäkökohtien hallintaan, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia.Ympäristöelementtien (ilman, veden, maan) tila ja siitä johtuvat ympäristöongelmat riippuvat usein monista seikoista. Esimerkkejä ovat eri organisaatioiden, kotitalouksien tai liikenteen aiheuttamat päästöt. Ympäristön tilaa koskevaa tietoa mittaavat ja arkistoivat usein viranomaistahot. Tiedoista johdetaan keskeisiä ympäristöongelmia koskevia erityisiä ympäristöindikaattorijärjestelmiä. Organisaatiot voivat käyttää julkisia ympäristöindikaattoreita yhdessä ympäristöpolitiikassa esitettyjen päämäärien kanssa suuntaviivoina asettaessaan omia indikaattoreitaan ja tavoitteitaan.. Tämä pätee erityisesti silloin, kun organisaatio on yksi ympäristöongelman pääasiallisista aiheuttajista, esimerkkinä lentoaseman vaikutus ympäröivän alueen melutasoon tai suoraan vesistöön johdettavien jätevesien vaikutus paikallisen veden laatuun. Erityisesti näissä tapauksissa ympäristön tilan indikaattorit mahdollistavat organisaation ympäristövaikutusten mittaamisen.Nämä kolme ympäristöindikaattorien ryhmää on laajalti hyväksytty, ja organisaatioiden olisi harkittava niiden yhdisteltyä käyttöä voidakseen osoittaa, että:- ne ymmärtävät millaisia ympäristövaikutuksia niiden toiminnoista, tuotteista ja palveluista aiheutuu (ECI),- ne toteuttavat asianmukaisia toimenpiteitä varmistaakseen ympäristövaikutuksiin liittyvien ympäristönäkökohtien hallinnan (MPI) ja- ympäristönäkökohtien hallinta parantaa niiden toimintoihin liittyvän ympäristönsuojelun tasoa (OPI).On kuitenkin huomattava, että sellaisissa organisaatioissa, joilla on vähemmän merkittäviä ympäristövaikutuksia ja vähemmän monimutkainen ympäristöjärjestelmä, tärkeimpiä indikaattoreita ovat ne, jotka liittyvät toimintojen tehokkuuteen.3. OhjeitaTiettyä ympäristönäkökohtaa koskevia ympäristönsuojelun tason indikaattoreita valitessaan organisaation olisi vastattava seuraaviin kysymyksiin:- Mitkä ovat organisaation pääasialliset ympäristönäkökohdat ja -vaikutukset?- Millä alueilla voidaan tehdä eniten parannuksia?- Millä alueilla ympäristöä parantamalla voidaan myös alentaa kustannuksia?Valittujen ympäristöindikaattorien olisi noudatettava ympäristöpolitiikassa asetettuja tavoitteita:- Kuinka organisaatio vaikuttaa paikallisen tai alueellisen ympäristön tilaan suhteessa merkittäviin paikallisiin tai alueellisiin ympäristöpoliittisiin kysymyksiin?- Mitkä ympäristöongelmat hallitsevat käynnissä olevaa poliittista keskustelua?- Mitkä ulkopuoliset vaatimukset, esimerkiksi sidosryhmien asettamat vaatimukset vaikuttavat organisaatioon?Kaavio:Vuokaavio päätösprosessista ympäristönsuojelun tason indikaattoreita valittaessa.>PIC FILE= "L_2003184FI.002201.TIF">Lisäksi organisaatioiden olisi valittava indikaattorit, jotka parantavat organisaatioiden johtamista. Indikaattoreita, jotka eivät myötävaikuta organisaation johtamiseen, ei lopulta oteta päivittäisen johtamisen välineiksi ja siksi niiden merkitys ympäristönsuojelun tason parantamisessa jää vähäiseksi. Lyhyesti sanottuna organisaatiolle soveltuvat parhaiten sellaiset indikaattorit, jotka auttavat sen työntekijöitä ja johtoa suorittamaan tehtävänsä paremmin.Seuraavissa kohdissa a) - e) käsitellään jokaista EMAS-asetuksen liitteessä III olevassa 3.3 kohdassa esitettyä kriteeriä ja autetaan organisaatioita valitsemaan niille parhaiten soveltuvat indikaattorit.a) Indikaattorien olisi annettava tarkka kuva organisaation ympäristönsuojelun tasostaOn tärkeää, että organisaatio voi arvioida oikein ympäristönsuojelun tasonsa. Indikaattorien olisi kuvattava ympäristönsuojelun tasoa mahdollisimman tarkasti ja annettava ympäristönäkökohdista ja vaikutuksista tasapainoinen kuvaus.Jos organisaatio esimerkiksi vähentää päästöjään ilmaan tai vesistöön mutta vähennyksen tuloksena tuottaa kaatopaikalle lisää kiinteää jätettä, sen olisi pohdittava ympäristölle koituvaa kokonaishyötyä ja raportoitava siitä. Tällä on myös taloudellisia vaikutuksia, koska jätehuollon kustannukset on myös otettava huomioon johdon arvioidessa tällaisen toimenpiteen kustannuksia ja hyötyjä arvioitaessa.Seuraavassa annetaan esimerkkejä EMAS-ympäristöselonteossa käytettävistä indikaattoreista ja mittayksiköistä. Ne liittyvät eri indikaattoriryhmiin ja alaryhmiin, jotka on esitetty edellä luvussa 2 olevassa taulukossa Ympäristönsuojelun tason indikaattorien luokittelu.Mittayksiköt voivat absoluuttisten ympäristövaikutusarvojen lisäksi kuvata tuote- tai palveluyksikkökohtaista, liikevaihto-, bruttomyynti- tai bruttoarvonlisäkohtaista ("ekotehokkuusindikaattorit") tai työntekijäkohtaista ympäristövaikutusta(2).Huom:Paikalliset ympäristön elementit ja ekosysteemit ovat usein merkityksellisimpiä ympäristön tilan indikaattorien (ECI) kannalta. Joissakin tapauksissa - kuten kasvihuonekaasujen päästöissä - myös globaalin ympäristön tilalla voi kuitenkin olla merkitystä. Jos ECI-indikaattorit eivät pääasiassa kuvaa rekisteröidyn organisaation omia ympäristövaikutuksia vaan muiden organisaatioiden tai tuntemattomien lähteiden vaikutusta, tämä on mainittava selkeästi viestinnässä sidosryhmien kanssa.>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>Seuraavassa annetaan muutamia esimerkkejä ympäristönsuojelun tason indikaattorien esittämisestä kaavioina. Usein on hyödyllistä antaa kuluneen vuoden tietojen lisäksi tiedot useamman vuoden kehityssuunnasta.Kaavio:Kolmen eri tyyppisen vaarallisen jätteen kehitys tuhansina tonneina vuodessa vuosina 1996-2002: Kuonat (10 04 01), kuonat ja skimmausjätteet (10 04 02) ja savukaasujen suodatuspölyt (10 04 04)(3).>PIC FILE= "L_2003184FI.002701.TIF">Jos organisaatiot raportoivat johtamisen indikaattoreista, kuten koulutukseen liittyvistä indikaattoreista, voi olla hyödyllistä tietää, mikä on ympäristöaiheisen koulutuksen osuus koko koulutuksesta. Vaihtoehtoisesti voidaan myös raportoida ympäristöauditoinnin osuus kaikesta tarkastuksesta. Näin organisaatio voi arvioida paremmin ympäristöjohtamisensa kustannuksia.Kaavio:Turvallisuus-, ympäristö- ja laatukoulutustuntien työntekijäkohtaiset osuudet vuonna 2002.>PIC FILE= "L_2003184FI.002702.TIF">Jos organisaatio haluaa raportoida ympäristönsuojelun tasostaan suhteessa ympäristön tilaan, on hyödyllistä tietää, mikä on organisaation suhteellinen osuus aiheutuneista ympäristövaikutuksista. Näin ollen jos organisaatio raportoi paikallisen joen tilasta, olisi hyödyllistä arvioida, mikä on organisaation vaikutus joen yleistilaan, jotta organisaatio voisi keskittää ponnistelunsa tehokkaasti.b) Indikaattorien tulisi olla ymmärrettäviä ja yksiselitteisiäSekä uskottavuuteen että johtamisen valvontaan liittyvistä syistä on tärkeää, etteivät indikaattorit luo kohdeyleisölle väärää tai harhaanjohtavaa mielikuvaa. Indikaattorien on oltava selkeitä ja käyttäjille ymmärrettäviä, ja niiden tulee vastata käyttäjien tietotarpeisiin. Niiden on oltava johdonmukaisia ja keskityttävä olennaiseen tietoon.Raportointia varten tietoa usein koostetaan yhteen tai vakioidaan. Tämä mahdollistaa asioiden ytimekkään esittämisen, mutta lopputuloksen on myös oltava helposti ymmärrettävissä. Organisaation sisäisten kierrätysindeksien suhteen raportoiminen saattaa olla vaikea ymmärtää, ellei kyseisen indeksin laadintatapaa ole selitetty yksinkertaisesti.Tiedon vakioiminen ja vertaaminen perusvuoteen mahdollistaa vertailun vuodesta toiseen, mutta se ei välttämättä heijasta kaikkia ympäristönsuojelun näkökohtia. On esimerkiksi tärkeää, että yritysostojen ja -myyntien vaikutukset selitetään selkeästi, ja yleisön olisi voitava ymmärtää raportoitavan näkökohdan absoluuttinen suuruusluokka.c) Indikaattorien tulisi mahdollistaa vertailu edellisvuosiinTällä näkökohdalla varmistetaan, että ympäristönsuojelun tason kehittymistä organisaatiossa on helppo seurata. On tärkeää valita indikaattorit oikein raportointiprosessin alussa, mikä näkyy juuri vuosien välisen vertailtavuuden vaatimuksessa. Jos tietyn ympäristönäkökohdan ja -vaikutuksen raportoimiseen valitut muuttujat vaihtuvat, mahdollista parannusta on vaikea havaita.Esimerkiksi jos energiasta raportoidaan ensimmäisenä vuonna kokonaiskulutus ja toisena vuonna energian kulutus tuotetonnia kohti, vertailua vuodesta toiseen ei voida tehdä. Näin ollen organisaatioiden olisi indikaattoreita valitessaan pohdittava niiden jatkuvuutta. Sekaannusten välttämiseksi indikaattorien oheen olisi aina lisättävä absoluuttiset arvot, kuten seuraavassa esimerkkitaulukossa.Taulukko:Esimerkki taulukosta, joka mahdollistaa vertailun vuodesta toiseen((Rauberger (1998).)).>TAULUKON PAIKKA>Organisaatioiden tulisi myös olla tietoisia siitä, että täsmällisen kuvan antamiseksi vuotuisesta ympäristönsuojelun tason kehityksestä on ilmoitettava absoluuttiset vuotuiset keskiarvot ja tarvittaessa niiden varianssit. Jos tämä ei onnistu, vertailuarvoksi on valittava keskivertovuosi tai pitkän ajan keskiarvo. Poikkeuksellinen huippuvuosi ei sovellu vertailuvuodeksi.Toisinaan on välttämätöntä muuttaa valittua menetelmää, jolla tietystä ympäristönäkökohdasta raportoidaan. Tällaisessa tilanteessa organisaation olisi tehtävä parhaansa, jotta vertailu edellisten vuosien kanssa on mahdollinen, esimerkiksi laskemalla edellisten vuosien tiedot uudelleen uuden raportointimenetelmän mukaisesti.d) Indikaattorien olisi mahdollistettava ala-, maa- tai aluekohtainen vertailuYksi indikaattorien vertailua koskevista olennaisista vaatimuksista on, että ne tuotetaan samalla tavalla eli että vältetään vertailukelvottomat rinnastukset. Esimerkiksi energian kulutuksessa voidaan kysyä, raportoidaanko primääri- vai sekundäärienergian kulutusta. Organisaation olisi huolellisesti sovellettava "yhteistä standardia" indikaattorien luomisessa. Joissakin tapauksissa tällaisia "yhteisiä standardeja" ovat laatineet tutkijat, kaupan alan järjestöt, kansalaisjärjestöt tai paikalliset, kansalliset tai alueelliset viranomaiset. Organisaatioiden tulisi olla tietoisia tällaisista standardeista, ja jos ne päättävät raportoida toiminnastaan suhteessa mainittuihin standardeihin, niiden olisi valittava indikaattorinsa niin, että niitä voidaan suoraan verrata kyseisiin vertailuarvoihin. Raportoinnin ylimitoittamisen välttämiseksi organisaation olisi valittava toimialalleen olennaisin vertailukohta, mikäli niitä on useampia.Taulukko:Esimerkki taulukosta, joka mahdollistaa vertailun vertailuarvoon((Rauberger (1998).)).>TAULUKON PAIKKA>e) Indikaattorien olisi mahdollistettava vertailu lakisääteisiin vaatimuksiinSekä sisäisen johtamisen että ulkoisen uskottavuuden vuoksi organisaatioiden olisi voitava osoittaa, kuinka ne noudattavat ympäristönsuojelusäädösten vaatimuksia. Jos kulloinkin raportoitavasta näkökohdasta on olemassa säännöksiä, vaatimukset olisi esitettävä samassa taulukossa tai graafisessa esityksessä organisaation ympäristönsuojelun tasoa koskevien tietojen kanssa.Kaavio:Esimerkki kaaviosta, joka mahdollistaa vertailun lakisääteiseen vaatimukseen.>PIC FILE= "L_2003184FI.002901.TIF">4. TiivistelmäEnnen päätöstä ympäristönäkökohtien seurannassa käytettävistä indikaattoreista organisaation olisi vastattava seuraaviin kysymyksiin:a) Kuvaavatko tiedot organisaation ympäristövaikutuksia?b) Voidaanko indikaattorien avulla asettaa määrällisiä ympäristötavoitteita?c) Tukeeko tieto organisaation johtamismenettelyjä?d) Ovatko tiedot ymmärrettäviä ilman monimutkaisia selityksiä?e) Voidaanko tässä muodossa esitettyä tietoa käyttää vertailuun vuodesta toiseen?f) Onko kutakin näkökohtaa koskevat lupaehdot ja muut määräykset otettu huomioon?g) Voidaanko tietoja verrata samoja näkökohtia koskeviin olennaisiin vertailuarvoihin?Jos vastaus yhteenkään edellä esitetyistä kysymyksistä on ei, organisaation olisi pohdittava ympäristöindikaattorien määrittelyä edelleen. Indikaattoreita olisi joka tapauksessa säännöllisesti tarkasteltava uudelleen niiden jatkuvan asianmukaisuuden varmistamiseksi ja uuden tiedon tai kehityksen ottamiseksi huomioon.(1) Keskeiset OPI-, MPI- ja ECI-ryhmät sekä useimmat alaryhmät vastaavat suoraan EN/ISO 14031:1999 -standardin "Ympäristöasioiden hallinta. Ohjeita ympäristönsuojelun tason arviointiin" indikaattoriryhmiä. Alaryhmät "organisaation toimintoja tukevat tuotteet", "kuljetus", "henkilöstön osallistuminen", "hallinto ja suunnittelu", "hankinnat ja investoinnit" sekä "terveys ja turvallisuus" ovat EMASin omia ryhmiä.(2) Työntekijöihin liittyviä indikaattoreita käsiteltäessä on oltava tarkkana, sillä tämä toimenpide riippuu joissakin tapauksissa merkittävästi yhtiön pääoma-työvoima-suhteesta.(3) Suluissa olevat koodit viittaavat Euroopan jäteluetteloon.LIITE IIYMPÄRISTÖNSUOJELUN TASON INDIKAATTOREITA KOSKEVIA KANSALLISIA, ALUEELLISIA JA MAAILMANLAAJUISIA JULKAISUJAANPA - National Agency for the Protection of the Environment (1998): "Manuale per l'attuazione del Sistema Comunitario di Ecogestione ed Audit (Euroopan ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän toteuttamisopas) (EMAS)", CD-ROM Sezione Banca Dati Indicatori (Jakso - Ympäristöindikaattorien tietokanta), Roma, Internet: www.anpa.it/emas.Association for Environmental Management in Banks; Saving Banks and Insurance Companies (VfU) and German Federal Environment Ministry (1997): "Time to act - environmental management in financial institutions - A survey of recent developments including principles and guidelines for in-house eco-balances of financial service providers", Bonn, Internet: www.vfu.de.Business in the Community (2000): "Winning With Integrity", London, Internet: www.bitc.org.uk.Business in the Community (2001): "A Measure of Progress", London, Internet: www.bitc.org.uk.FORGE Group (2000): "Guidelines on Environmental Management and Reporting for the Financial Services Sector", Internet: www.bba.org.uk.Bundesumweltministerium und Umweltbundesamt (toim.) (1997): "A Guide to Corporate Environmental Indicators", Bonn/Berlin, Internet: www.umweltbundesamt.de.Umweltbundesamt (1999): "Leitfaden betriebliche Umweltauswirkungen - Ihre Erfassung und Bewertung im Rahmen des Umweltmanagements. (Toimintojen ympäristövaikutusten ohje - Kerääminen ja arviointi ympäristöjohtamisen puitteissa)" Berlin, Internet: www.umweltbundesamt.deGlobal reporting initiative (2002): "Sustainability reporting guidelines", Boston, USA, Internet: www.globalreporting.org.EN/ISO 14031:1999 "Environmental management - Environmental performance evaluation - Guidelines", Geneva, Internet: www.iso.ch.ISO/TR 14032:1999 "Environmental management - Examples of environmental performance evaluation (EPE)", Geneva, Internet: www.iso.ch.Jasch, C. ja Rauberger, R. (1998): "Leitfaden Kennzahlen zur Messung der betrieblichen Umweltleistung (Ohje toimintojen ympäristönsuojelun tason indikaattorien mittaukseen)", Bundesministerium für Umwelt, Jugend und Familie, Wien 1998, Schriftenreihe des IÖW Wien Nr. 25/1998, Internet: www.ioew.at/ioew/index.html.Rauberger, R. (1998): "Erweitertes betriebliches Umweltcontrolling (Laajennettu toimintoihin liittyvä ympäristön hallinta)", julkaisussa "Praxishandbuch Umweltschutz - Management", toimittaneet Hans-Peter Wruk ja Horst Ellringmann, Köln, Deutscher Wirtschaftsdienst, Internet: www.dvd-verlag.com.UK Association of Certified and Chartered Accountants and Certified Accountants Educational Trust (2001): "An Introduction to Environmental Reporting", London, Internet: www.accaglobal.com.UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2000): "Environmental Reporting - Guidelines for Company Reporting on Waste", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm.UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2000): "Environmental Reporting Guidelines for Company Reporting on Water", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm.UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2001): "Environmental Reporting - General Guidelines", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm.UK Department for the Environment, Food and Rural Affairs (2001): "Guidelines for Company Reporting on Greenhouse Gas Emissions", London, DEFRA Publications, Internet: www.defra.gov.uk/environment/envrp/ index.htm.United Nations Division for Sustainable Development (2001): "Environmental Management Accounting, Procedures and Principles", United Nations publication, Economic and Social Affairs Series, Internet: www.un.org/esa/sustdev/estema1.htm.VDI Verein Deutscher Ingenieure (ed.) (2001): "Betriebliche Kennzahlen für das Umweltmanagement - Leitfaden zu Aufbau, Einführung und Nutzung (Toimintojen indikaattorit ympäristöjohtamiseen - Laatimis-, käyttöönotto- ja käyttöohje)", VDI Richtline Nr. 4050, Düsseldorf, Internet: www.vdi.de.World Business Council for Sustainable Development (2000): "Measuring eco-efficiency - a guide to reporting company performance", Geneva, Internet: www.wbcsd.org/newscenter/reports/ 2000/MeasuringEE.pdf.


Avis juridique important

|

31996Y0110(02)

Neuvoston suositus, annettu 22 päivänä joulukuuta 1995, neuvottelusta ja yhteistyöstä karkotustoimenpiteiden täytäntöönpanossa

Virallinen lehti nro C 005 , 10/01/1996 s. 0003 - 0007

NEUVOSTON SUOSITUS,annettu 22 päivänä joulukuuta 1995,neuvottelusta ja yhteistyöstä karkotustoimenpiteiden täytäntöönpanossa (96/C 5/02)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon karkottamista varten tapahtuvasta kauttakulusta 30 päivänä marraskuuta 1992 annetun Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden siirtolaisasioista vastaavien ministereiden suosituksen ja sen 2 päivänä kesäkuuta 1993 päivätyn lisäyksen,sekä katsoo, ettäEuroopan unionista tehdyn sopimuksen K.1 artiklan 3 alakohdan c alakohdan mukaisesti sen torjumista, että kolmansien maiden kansalaiset luvattomasti muuttavat jäsenvaltioiden alueelle taikka luvattomasti oleskelevat tai tekevät työtä siellä, pidetään yhteistä etua koskevana asiana,neuvosto on jo toteuttanut erityisiä toimenpiteitä siirtolaisvirtojen tehokkaammaksi valvomiseksi ja sen estämiseksi, että kolmansien maiden kansalaiset pääsevät jäsenvaltioiden alueelle luvattomasti tai oleskelevat siellä laittomasti,luvattomasti maassa oleviin kolmansien maiden kansalaisiin kohdistuvia karkotustoimenpiteitä ei voida panna täytäntöön matkustusasiakirjojen tai henkilöllisyystodistuksen puuttuessa,karkotustoimenpiteiden tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi neuvoston olisi annettava Euroopan unionin jäsenvaltioille suosituksia asiaa koskevien toimenpiteiden tehokkaammasta yhteensovittamisesta, jatämän suosituksen määräykset eivät rajoita ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta 4 päivänä marraskuuta 1950 tehdyn yleissopimuksen soveltamista eivätkä pakolaisten oikeusasemasta Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyn yleissopimuksen soveltamista sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla,SUOSITTELEE JÄSENVALTIOIDEN HALLITUKSILLE:seuraavien periaatteiden soveltamista:tarpeellisten asiakirjojen saamista koskevan yhteistyön osalta1. sovelletaan erityisiä järjestelyjä, joilla parannetaan tarpeellisten asiakirjojen saamista sen komannen valtion konsuliviranomaisilta, jonne kolmannen maan kansalaiset on määrä karkottaa, silloin kun nämä ovat vailla matkustusasiakirjaa tai henkilöllisyystodistusta;2. silloin, kun niillä on ollut useaan kertaan vaikeuksia saada näitä asiakirjoja tietyiltä kolmansilta valtioilta,a) pyritään saamaan konsuliviranomaiset tunnistamaan karkotettavat henkilöt,b) uudistetaan konsuliviranomaisille esitetty pyyntö saapua tunnistamaan asiakirjojen myöntämistä varten komansien maiden kansalaisia paikkaan, jossa heitä tarvittaessa pidetään,c) vaaditaan toistuvasti konsuliviranomaisia myöntämään matkustusasiakirjat, joiden voimassaoloaika on riittävä karkotuksen toteuttamiseksi;3. sovelletaan ensisijaisesti neuvoston 30 päivänä 1994 hyväksymässä takaisinotosta tehdyn mallisopimuksen kansallisuusolettamaa koskevia määräyksiä;4. silloin, kun edellä mainituilla toimenpiteillä ei saada tarvittavia matkustusasiakirjoja, myönnetään neuvoston 30 päivänä marraskuuta 1994 hyväksymän mallin mukainen matkustusasiakirja;karkottamista varten tapahtuvaa kauttakulkua koskevan yhteistyön osalta5. silloin, kun toinen jäsenvaltio on tehnyt asiasta päätöksen, harjoitetaan yhteistyötä karkottamista varten tapahtuvan kauttakulun helpottamiseksi seuraavien periaatteiden pohjalta:a) Kukin jäsenvaltio voi toisen jäsenvaltion pyynnöstä sallia karkotusta varten tapahtuvan kolmannen maan kansalaisen kauttakulun alueellaan tämän suosituksen liitteinä olevien karkotusta varten suoritettavasta kauttakulusta 30 päivänä marraskuuta 1992 annetun ministereiden suosituksen ja sen 1 ja 2 päivänä kesäkuuta 1993 päivätyn lisäyksen mukaisesti.b) Kauttakulkua pyytävä jäsenvaltio ilmoittaa pyynnön vastaanottavalle valtiolle, pitääkö se olennaisena, että karkotettavan henkilön mukana on saattajia.c) Pyynnön vastaanottaneella valtiolla on oikeus päättää karkotettavan ulkomaalaisen kauttakulkua koskevista yksityiskohtaisista säännöistä riippumatta siitä, huolehtiiko saattamisesta kauttakulun aikana karkotuksesta päätänyt jäsenvaltio vai pyynnön vastaanottanut valtio itse vai huolehtiiko pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio saattamisesta kauttakulun aikana yhdessä karkottamisesta päättäneen jäsenvaltion kanssa.d) Jos kauttakulun on määrä tapahtua ilman saattajia, karkotustoimenpiteestä päättänyt jäsenvaltio voi hyvissä ajoin pyyttää kauttakululle luvan antanutta valtiota toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet, joilla varmistetaan ulkomaalaisen lähtö määränpäähänsä.e) Jos kolmannen maan kansalainen kieltäytyy lähtemästä kauttakulkujäsenvaltiosta, asianomaiset jäsenvaltiot voivat sen välttämiseksi, että karkotusta ei voitaisi toteuttaa, harkita lainsäädäntönsä mukaisesti mahdollisuutta käyttää tai tutkia soveltuvia oikeudellisia menettelytapoja karkotuksen suorittamiseksi.f) Jos karkotusta ei jostain syystä voida toteuttaa, kauttakulkujäsenvaltio voi palauttaa kolmannen maan kansalaisen karkotustoimenpiteestä päättäneen jäsenvaltion alueelle.g) Jäsenvaltiot voivat kahdenvälisesti määrätä edellytyksistä luopua mahdollisesta kustannusten korvaamisesta tapauskohtaisesti ja korvata kunkin jäsenvaltion pyynnöstä toteutettujen karkotustoimien kustannukset vuosittain;karkotustoimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevan neuvottelumenettelyn osalta6. karkotukset toteutetaan aiheellisissa tapauksissa muiden jäsenvaltioiden kanssa neuvotellen seuraavien periaatteiden pohjalta:a) Karkotustoimenpiteestä päättäneellä jäsenvaltiolla on vastuu päättämiensä, komansien maiden kansalaisiin kohdistuvien karkotustoimenpiteiden täytäntöönpanosta, ja sen on käytettävä markkinoilta lentokuljetukseen saatavia tai tarvittaessa itse järjestämiään keinoja.b) Karkotustoimenpiteestä päättänyt jäsenvaltio voi pyytää toiselta jäsenvaltiolta yhteistyötä käytettävissä olevien paikkojen löytämiseksi karkotuksen panemiseksi täytäntöön lentoteitse.c) Jäsenvaltiolla, jonka yhteistyötä on pyydetty karkotustoimenpiteiden panemiseksi täytäntöön lentoteitse, on oikeus olla sallimatta toimenpiteen täytäntöönpanoa alueeltaan.d) Karkotustoimenpiteiden täytäntöönpanon yhteensovittamiseksi kukin jäsenvaltio ilmoittaa toisille jäsenvaltioille viranomaisen, jonka tehtävänä on sen alueella- keskittää lennoilla käytettävissä olevia paikkoja koskevat tiedot karkotustoimenpiteitä varten,- ottaa yhteyttä muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisiin viranomaisiin, jotta voidaan käyttää lennoilla käytettävissä olevia paikkoja,- pyytää muilta jäsenvaltioilta lupaa käyttää kyseisistä jäsenvaltioista lähtevillä lennoilla käytettävissä olevia paikkoja,- vaihtaa muiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa tietoja, jotka koskevat karkotuksen panemista täytäntöön lentoteitse;tämän suosituksen täytäntöönpanon seurannan osaltaneuvosto tutkii säännöllisesti tässä suosituksessa tarkoitettujen yhteistyö- ja neuvottelutoimenpiteiden käytännön soveltamisen edistymistä.Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 1995.Neuvoston puolestaL. ATIENZA SERNAPuheenjohtajaLIITE I (ministereiden 30 päivänä marraskuuta 1992 hyväksymä) SUOSITUS karkotusta varten tapahtuvasta kauttakulusta SIIRTOLAISASIOISTA VASTAAVAT MINISTERIT, jotkaOTTAVAT HUOMIOON karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkua koskevat jäsenvaltioiden käytännöt,KATSOVAT, että on aiheellista lähentää näitä käytäntöjä niiden yhdenmukaistamiseksi,KATSOVAT, että toteutettavissa toimenpiteissä on kiinnitettävä huomiota nopeuteen, tehokkuuteen ja taloudellisuuteen,SUOSITTELEVAT seuraavien suuntaviivojen soveltamista:ITässä suosituksessa tarkoitetaan "kauttakululla" henkilön, joka ei ole jonkin jäsenvaltion kansalainen, kulkua jonkin jäsenvaltion alueen tai sataman tai lentokentän kauttakulkualueen kautta.IIJäsenvaltion, joka on päättänyt karkottaa kolmannen valtion kansalaisen- kolmanteen maahan, olisi pääsääntöisesti suoritettava karkotus ilman ulkomaalaisen kulkua toisen jäsenvaltion alueen kautta,- toiseen jäsenvaltioon, olisi pääsääntöisesti suoritettava karkotus ilman ulkomaalaisen kulkua kolmannen jäsenvaltion alueen kautta.III1. Silloin, kun on olemassa erityisiä perusteita, varsinkin tehokkuutta, nopeutta tai taloudellisuutta koskevia perusteita, jäsenvaltio voi pyyttää toista jäsenvaltiota antamaan karkotustoimenpiteen kohteena olevalle kolmannen maan kansalaiselle luvan saapua alueelleen ja kulkea sen kautta (1).2. Karkotustoimenpiteen toteuttanut valtio tarkastaa ennen pyynnön esittämistä, että karkotettavan henkilön matkan jatkuminen ja pääsy määränpäänä olevaan mahaan ovat asianmukaisesti varmistettuja.3. Pyynnön vastaanottanut valtio vastaa pyyntöön muissa kuin VI kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.IVKarkotustoimenpiteen toteuttava valtio ilmoittaa kauttakulkuvaltiolle, onko tarpeen saattaa karkotettava henkilö. Kauttakulkuvaltio voi- sallia karkotustoimenpiteen toteuttavan valtion itse huolehtia saattamisesta tai- päättää huolehtia saattamisesta itse tai- päättää huolehtia saattamisesta yhdessä karkotustoimenpiteen toteuttavan valtion kanssa.V1. Karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkua koskevassa pyynnössä on oltava tiedot- karkotettavan kolmannen maan kansalaisen henkilöllisyydestä,- lopullisena määränpäänä olevasta valtiosta,- karkotuspäätöksen luonteesta ja päivämäärästä sekä päätöksen tehneestä viranomaisesta,- seikoista, joiden perusteella voidaan olettaa, että kolmannen maan kansalaisella on pääsy lopullisena määränpäänä olevaan maahan tai toiseen kauttakulkumaahan,- asianomaisen hallussa olevista matkustusasiakirjoista ja muista henkilökohtaisista asiakirjoista,- pyynnön esittäneen viranomaisen yhteystiedoista,- olosuhteista, joissa kulku pyynnön saaneen valtion kautta tapahtuu (aikataulu, kulkureitti, kuljetusmuoto jne.),- saattajien tarpeesta ja saattamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.2. Karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkua koskeva pyyntö on esitettävä mahdollisimman varhaisessa vaiheessa ja pyynnön vastaanottavan valtion kansallisen lainsäädännön mukaisesti karkotuksesta huolehtiville viranomaisille, joiden on vastattava siihen mahdollisimman nopeasti.3. Kauttakulkuvaltio voi pyytää tietoja erityisesti kauttakulun tarpeellisuudesta.VITapaukset, joissa karkotusta varten tapahtuvasta kauttakulusta voidaan kieltäytyä:- kun kolmannen maan kansalainen kauttakulun tapahtuessa maitse uhkaisi kauttakulkuvaltion yleistä järjestystä, kansallista turvallisuutta tai kansainvälisiä suhteita,- kun V kohdan 3 alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei pidetä tyydyttävinä.VIIJos karkotustoimenpidettä ei jostain syystä voida toteuttaa, valtio, jossa kauttakulku tapahtuu, voi muodollisuuksitta palauttaa karkotettavan henkilön pynnön esittäneen valtion alueelle.VIIISilloin, kun karkotusta ei voida toteuttaa ulkomaalaisen tai komannen henkilön kustannuksella, pyynnön esittänyt valtio vastaa- matkakustannuksista ja muista kuluista, mukaan lukien kustannukset, jotka aiheutuvat saattamisesta aina siihen saakka, kunnes ulkomaalainen, jonka kauttakululle lupa on annettu, pistuu kauttakulkujäsenvaltion alueelta,- mahdollisesta paluusta aiheutuvista kustannuksista.IXNämä suositukset eivät estä kahta tai useampaa jäsenvaltiota harjoittamasta tiiviimpää yhteistyötä.XJäsenvaltio, joka aikoo ryhtyä karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkua koskeviin neuvotteluihin toisen jäsenvaltion tai komannen valtion kanssa, ilmoittaa asiasta hyvissä ajoin muille jäsenvaltioille.XITämä suositus ei rajoita ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4 päivänä marraskuuta 1950 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen eikä pakolaisten oikeusasemasta 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyn yleissopimuksen määräysten soveltamista.Se ei myöskään rajoita tällä hetkellä voimassa olevien rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista tai kauttakulkua edellyttävää rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevien kansainvälisten yleissopimusten määräysten soveltamista.Se ei merkitse rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista tai kauttakulkua edellyttävää luovuttamista koskevien menettelyjen korvaamista karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkua koskevalla menettelyllä.(1) Lausuma III kohdan osalta:"Edellä III kohdassa tarkoitettuihin tehokkuutta, nopeutta ja taloudellisuutta koskeviin perusteisiin kuuluvat muun muassa Luxemburgin suurherttuakunnan maantieteellisestä sijainnista johtuvat velvoitteet."LIITE II (ministereiden 1-2 päivänä kesäkuuta 1993 hyväksymä) LISÄYS karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkua koskevaan suositukseen 1. Karkotusta varten tarvittavan kauttakulun tehokkuuden, nopeuden ja taloudellisuuden edistämiseksi voidaan erottaa toisistaan jäsenvaltioiden lentoteitse, meritse ja maitse täytäntöön panemat eri karkotustoimenpiteet.2. Lentoteitse tapahtuva karkotus, johon liittyy kulku lentokentän kauttakulkualueen kautta, olisi jätettävä niiden määräysten ulkopuolelle, joissa säädetään saapumis- ja kauttakulkuluvan pyytämisestä (suosituksen III kohta), siten että kyseisessä tapauksessa ilmoitus kauttakulkumaalle riittäisi.3. Lentoteitse tapahtuvan karkotuksen edellyttämää kauttakulkua koskevan ilmoituksen on sisällettävä suosituksen V kohdassa mainitut, karkotusta varten tapahtuvaa kauttakulkupyyntöä varten tarvittavat tiedot.4. Kun karkotus tapahtuu maitse tai meritse, valtion alueelle saapumista tai sen alueen kautta kulkemista koskevat pyynnöt ja ilmoitukset annetaan kauttakulkumaan yhteyksiä varten nimeämälle keskuselimelle suosituksessa olevien suositusten mukaisesti.Jos karkotus tapahtuu lentoteitse ja kauttakulkuvaltio kieltäytyy kauttakulusta, tämä tieto on välitettävä pyynnön esittäneelle valtiolle 24 tunnin kuluessa kauttakulkua koskevan ilmoituksen tekemisestä.5. Jäsenvaltioiden olisi laadittava yhteinen luettelo yhteyksiä varten nimetyistä keskuselimistä.Kun karkotus tapahtuu lentoteitse, olisi otettava yhteys suoraan kyseessä olevan kauttakulkulentokentän toimivaltaisiin virkamiehiin tai kansallisten menettelyjen mukaisesti johonkin muuhun toimivaltaiseen virkamieheen edellyttäen, että 24 tunnin sääntöä (vrt. edellä oleva 4 kohta) noudatetaan.