Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007PC0217

Suositus neuvoston päätös Bulgarian ja Romanian liittymisestä Roomassa 19 päivänä kesäkuuta vuonna 1980 allekirjoittamista varten avattuun sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehtyyn yleissopimukseen  /* KOM/2007/0217 lopull. - CNS 2007/0077 */

		FIBryssel 25.4.2007KOM(2007) 217 lopullinen2007/0077 (CNS)SuositusNEUVOSTON PÄÄTÖSBulgarian ja Romanian liittymisestä Roomassa 19 päivänä kesäkuuta vuonna 1980 allekirjoittamista varten avattuun sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehtyyn yleissopimukseen(komission esittämä)PERUSTELUTVuonna 2005 hyväksytyssä Bulgarian ja Romanian liittymisasiakirjassa [1] otettiin käyttöön yksinkertaistettu menettely, jota sovelletaan Bulgarian ja Romanian liittyessä yleissopimuksiin (ja pöytäkirjoihin), jotka jäsenvaltiot ovat tehneet Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan (entinen K.3 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 293 artiklan perusteella. Enää ei ole tarpeen aikaisempaan tapaan neuvotella ja tehdä erillisiä pöytäkirjoja kyseisiin yleissopimuksiin liittymisestä (mikä edellyttäisi ratifiointia 27 valtiossa). Sen sijaan liittymisasiakirjan 3 artiklan 3 kohdassa määrätään, että Bulgaria ja Romania liittyvät edellä tarkoitettuihin yleissopimuksiin ja pöytäkirjoihin liittymisasiakirjan nojalla.Liittymisasiakirjan 3 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan neuvosto tekee tätä varten päätöksen, jossa vahvistetaan edellä tarkoitettujen yleissopimusten voimaantulon ajankohta Bulgarian ja Romanian osalta ja joka sisältää näiden kahden uuden jäsenvaltion liittymisen johdosta tarvittavat mukautukset edellä tarkoitettuihin yleissopimuksiin (tämä merkitsee muun muassa sitä, että yleissopimukset on tehtävä bulgarian ja romanian kielillä, jotta molemmat kielitoisinnot ovat yhtä todistusvoimaisia). Neuvosto tekee päätöksen komission suosituksesta Euroopan parlamenttia kuultuaan.Liittymisasiakirjan liitteessä I luetellaan seitsemän tällaista oikeus- ja sisäasioiden alan yleissopimusta ja pöytäkirjaa.Luetteloon sisältyvät seuraavat yleissopimukset ja pöytäkirjat: sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 19 päivänä kesäkuuta 1980 tehty yleissopimus, avattu allekirjoitettavaksi Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980; Helleenien tasavallan liittymisestä Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980 allekirjoittamista varten avattuun yleissopimukseen sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 10 päivänä huhtikuuta 1984 tehty yleissopimus; Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980 allekirjoittamista varten avatun sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia koskevan yleissopimuksen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa 19 päivänä joulukuuta 1988 tehty ensimmäinen pöytäkirja; tietyn toimivallan antamisesta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980 allekirjoittamista varten avatun sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia koskevan yleissopimuksen tulkinnassa 19 päivänä joulukuuta 1988 tehty toinen pöytäkirja; Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980 allekirjoittamista varten avattuun yleissopimukseen sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 18 päivänä toukokuuta 1992 tehty yleissopimus; Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä 29 päivänä marraskuuta 1996 tehty yleissopimus Roomassa 19 päivänä kesäkuuta vuonna 1980 allekirjoittamista varten avattuun sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia koskevaan yleissopimukseen sekä sen tulkintaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa koskeviin ensimmäiseen ja toiseen pöytäkirjaan.Komissio on 3 artiklan 6 kohdan mukaisesti valmistellut ehdotuksen, jolla lisätään edellä esitettyyn luetteloon yleissopimus Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisestä Roomassa 19 päivänä kesäkuuta vuonna 1980 allekirjoittamista varten avattuun sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia koskevaan yleissopimukseen sekä sen tulkintaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa koskeviin ensimmäiseen ja toiseen pöytäkirjaan.Tällä komission suosituksella neuvoston päätökseksi on tarkoitus tehdä edellä mainittuihin yleissopimuksiin ja pöytäkirjoihin Bulgarian ja Romanian liittymisen johdosta tarvittavat mukautukset liittymisasiakirjan 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti.2007/0077 (CNS)SuositusNEUVOSTON PÄÄTÖSBulgarian ja Romanian liittymisestä Roomassa 19 päivänä kesäkuuta vuonna 1980 allekirjoittamista varten avattuun sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehtyyn yleissopimukseenEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon Bulgarian ja Romanian liittymissopimuksen,ottaa huomioon Bulgarian ja Romanian liittymisasiakirjan, jäljempänä ’liittymisasiakirja’, ja erityisesti sen 3 artiklan 4 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen [2],ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [3],sekä katsoo seuraavaa:(1) Sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehty yleissopimus, jäljempänä ’vuoden 1980 yleissopimus’, avattiin allekirjoitettavaksi Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980, ja se tuli voimaan 1 päivänä huhtikuuta 1991.(2) Vuoden 1980 yleissopimusta on täydennetty sen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa 19 päivänä joulukuuta 1988 tehdyillä ensimmäisellä ja toisella pöytäkirjalla [4].(3) Helleenien tasavalta liittyi vuoden 1980 yleissopimukseen 10 päivänä huhtikuuta 1984 tehdyllä yleissopimuksella [5], joka tuli voimaan 1 päivänä huhtikuuta 1991.(4) Espanjan kuningaskunta ja Portugalin tasavalta liittyivät vuoden 1980 yleissopimukseen 18 päivänä toukokuuta 1992 tehdyllä yleissopimuksella [6], joka tuli voimaan 1 päivänä syyskuuta 1993.(5) Itävallan tasavalta, Suomen tasavalta ja Ruotsin kuningaskunta liittyivät vuoden 1980 yleissopimukseen 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella [7], joka tuli voimaan 1 päivänä lokakuuta 1998.(6) Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen johdosta allekirjoitettiin 14 päivänä huhtikuuta 2005 kyseisten uusien jäsenvaltioiden liittymistä vuoden 1980 yleissopimukseen koskeva yleissopimus [8], joka ei ole tullut vielä voimaan.(7) Liittymisasiakirjan 3 artiklan 3 kohdassa määrätään, että Bulgaria ja Romania liittyvät jäsenvaltioiden välillä tehtyihin yleissopimuksiin ja pöytäkirjoihin, jotka on lueteltu liittymisasiakirjan liitteessä I ja joihin sisältyvät muun muassa vuoden 1980 yleissopimus, vuonna 1988 tehdyt ensimmäinen ja toinen pöytäkirja sekä vuoden 1980 sopimukseen liittymisestä 10 päivänä huhtikuuta 1984, 18 päivänä toukokuuta 1992, 29 päivänä marraskuuta 1996 ja 14 päivänä huhtikuuta 2005 tehdyt yleissopimukset. Niiden on määrä tulla voimaan Bulgarian ja Romanian osalta neuvoston määräämänä päivänä.(8) Liittymisasiakirjan 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti neuvosto tekee edellä tarkoitettuihin yleissopimuksiin ja pöytäkirjoihin kaikki liittymisen johdosta tarvittavat mukautukset,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artiklaMuutetaan vuoden 1980 yleissopimuksen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa vuonna 1988 tehty ensimmäinen pöytäkirja seuraavasti:Lisätään 2 artiklan a kohtaan luetelmakohdat seuraavasti:– Bulgariassa:Върховен касационен съд– Romaniassa:Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie2 artiklaVuoden 1980 yleissopimus, vuonna 1988 tehdyt ensimmäinen ja toinen pöytäkirja sekä vuoden 1980 sopimukseen liittymisestä 10 päivänä huhtikuuta 1984, 18 päivänä toukokuuta 1992 ja 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyt yleissopimukset, sellaisina kuin ne ovat muutettuina tällä päätöksellä, tulevat voimaan Bulgarian, Romanian ja muiden jäsenvaltioiden välillä sitä kuukautta seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä, jona tämä päätös on tehty. Vuoden 1980 yleissopimukseen liittymisestä 14 päivänä huhtikuuta 2005 tehty yleissopimus tulee voimaan Bulgarian, Romanian ja muiden jäsenvaltioiden välillä sopimuksen voimaantulopäivänä.3 artiklaVuoden 1980 yleissopimuksen, vuonna 1988 tehtyjen ensimmäisen ja toisen pöytäkirjan sekä vuoden 1980 sopimukseen liittymisestä 10 päivänä huhtikuuta 1984, 18 päivänä toukokuuta 1992, 29 päivänä marraskuuta 1996 ja 14 päivänä huhtikuuta 2005 tehtyjen yleissopimusten tekstit, jotka on laadittu bulgarian ja romanian kielillä ja liitetty tähän päätökseen, ovat todistusvoimaiset samoin ehdoin kuin kyseisten yleissopimusten ja pöytäkirjojen muut tekstit.4 artiklaTämä päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.Tehty Brysselissä […] päivänä […] kuuta […].Neuvoston puolestaPuheenjohtajaLIITEVuoden 1980 yleissopimus, vuoden 1984 yleissopimus, vuoden 1988 ensimmäinen pöytäkirja, vuoden 1988 toinen pöytäkirja, vuoden 1992 yleissopimus, vuoden 1996 yleissopimus ja vuoden 2005 yleissopimus – bulgarian- ja romaniankieliset tekstit.[1] EUVL L 157, 21.6.2005, s. 203.[2] EUVL C […], […], s. […].[3] EUVL C […], […], s. […].[4] EYVL L 48, 20.2.1989, s. 1, ja EYVL L 48, 20.12.1989, s. 17.[5] EYVL L 146, 31.5.1984, s. 1.[6] EYVL L 333, 18.11.1992, s. 1.[7] EYVL C 15, 15.1.1997, s. 10.[8] EUVL C 169, 8.7.2005, s. 1.--------------------------------------------------


title: EFTAn valvontaviranomaisen suositus, annettu 5 päivänä marraskuuta 2008 , ETA-sopimuksen liitteessä XI olevan 5 cl kohdassa tarkoitetun säädöksen (sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 ja ETA-sopimuksen liitteessä XI olevilla alakohtaisilla mukautuksilla, mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla

text:
               9.7.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 156/18

         EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN SUOSITUS,
   annettu 5 päivänä marraskuuta 2008,
   ETA-sopimuksen liitteessä XI olevan 5 cl kohdassa tarkoitetun säädöksen (sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 ja ETA-sopimuksen liitteessä XI olevilla alakohtaisilla mukautuksilla, mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla
   2009/C 156/12
   EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, joka
   OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (1),
   OTTAA HUOMIOON EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan,
   OTTAA HUOMIOON ETA-sopimuksen liitteessä XI olevan 5 cl kohdassa tarkoitetun säädöksen (sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (2), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 ja ETA-sopimuksen liitteessä XI olevilla alakohtaisilla mukautuksilla, ja erityisesti säädöksen 15 artiklan,
   OTTAA HUOMIOON EFTAn valvontaviranomaisen 14 päivänä heinäkuuta 2004 tekemän päätöksen 194/04/KOL suositukseksi ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä markkinoista sähköisen viestinnän alalla ja huomattavan markkinavoiman arvioinnista,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Puitedirektiivillä luodaan sähköisen viestinnän alalle oikeudelliset puitteet, joilla pyritään vastaamaan eri tekniikoiden lähentymiskehitykseen siten, että niitä sovelletaan kaikkiin sähköisen viestinnän verkkoihin ja palveluihin. Sääntelykehyksen tavoitteena on vähitellen vähentää alakohtaisia ennakkovelvoitteita kilpailun lisääntyessä markkinoilla.

               (2)

               Puitedirektiivin 15 artiklassa säädetään, että EFTAn valvontaviranomainen, jäljempänä ’valvontaviranomainen’, antaa kuultuaan julkisesti asiaan liittyviä tahoja ja EFTA-valtioiden kansallisia sääntelyviranomaisia suosituksen merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista.

               (3)

               Tämän suosituksen tarkoituksena on nimetä puitedirektiivin 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti ne tuote- ja palvelumarkkinat, joilla ennakkosääntely voi olla perusteltua. Mahdollisen ennakkosääntelyn tavoitteena on viime kädessä hyödyttää loppukäyttäjää lisäämällä kilpailua vähittäismarkkinoilla pysyvästi. Merkityksellisten markkinoiden määritelmät saattavat muuttua ja muuttuvatkin ajan myötä, kun tuotteiden ja palvelujen ominaisuudet kehittyvät ja kysynnän ja tarjonnan korvattavuusmahdollisuudet muuttuvat. Koska 14 päivänä heinäkuuta 2004 annettu suositus (3) on ollut voimassa yli neljä vuotta, sitä on nyt aika tarkistaa ETAn markkinoiden kehittymisen valossa. Tämä suositus korvaa päätöksellä N:o 194/04/KOL 14 päivänä heinäkuuta 2004 annetun suosituksen.

               (4)

               Puitedirektiivin 15 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että valvontaviranomainen määrittelee markkinat kilpailuoikeuden periaatteiden mukaisesti. Sähköisen viestinnän alan tuotemarkkinat rajataan näin ollen tässä suosituksessa kilpailuoikeuden periaatteita noudattaen. Määriteltyjen markkinoiden nimeäminen tai valitseminen ennakkosääntelyn alaisiksi riippuu puolestaan siitä, onko kyseisillä markkinoilla sellaisia ominaisuuksia, joiden perusteella ennakkovelvoitteiden asettaminen on perusteltua. Tässä suosituksessa käytetään terminologiaa, joka perustuu puitedirektiivissä ja direktiivissä 2002/22/EY (4) käytettyihin termeihin. Kansallisten sääntelyviranomaisten tehtävänä on määritellä kansallisia olosuhteita vastaavat merkitykselliset markkinat, erityisesti alueellaan vallitsevat merkitykselliset maantieteelliset markkinat.

               (5)

               Markkinoiden nimeämisen lähtökohtana käytetään suosituksessa vähittäismarkkinoiden määrittelyä ennakoivasta näkökulmasta, ja siinä otetaan huomioon kysynnän ja tarjonnan korvattavuus. Kun vähittäismarkkinat on määritelty, voidaan nimetä merkitykselliset tukkumarkkinat. Jos suuren osan tuotteista toimittaa lopputuotemarkkinoille vertikaalisesti integroitunut yritys (tai yritykset), mahdollisten integroitumattomien yritysten voi olla vaikea saada tarvittavia hyödykkeitä markkinoille. Näin ollen ennakkosääntelyn alaiseksi tulevien markkinoiden määrittelemiseksi saattaa olla tarpeen luoda teoreettiset tuotantoketjun alkupään tukkumarkkinat. Sähköisen viestinnän alan markkinat ovat usein luonteeltaan kaksitahoiset sikäli, että palveluja tarjotaan verkoissa tai jakelukanavilla, joilla on mukana markkinoiden kummankin puolen edustajia: esimerkiksi loppukäyttäjiä, jotka viestivät keskenään, tai tiedon tai sisällön lähettäjiä ja vastaanottajia. Nämä näkökohdat on otettava huomioon markkinoita nimettäessä ja määriteltäessä, sillä ne voivat vaikuttaa sekä siihen, miten markkinat määritellään, että siihen, toteutuvatko niissä sellaiset ominaisuudet, että ennakkovelvoitteiden asettaminen on perusteltua.

               (6)

               Nimettäessä markkinoita ennakkosääntelyn alaisiksi olisi sovellettava seuraavia kumulatiivisia perusteita. Ensimmäisen perusteen muodostavat suuret ja pysyväisluonteiset esteet markkinoille pääsylle. Ne voivat olla rakenteellisia, oikeudellisia tai sääntelyyn liittyviä. Sähköisen viestinnän markkinoiden dynaamisen luonteen ja käytäntöjen vuoksi on kuitenkin otettava huomioon myös mahdollisuudet poistaa markkinoille tulon esteet merkityksellisellä aikavälillä, kun suoritetaan ennakoivaa analyysiä mahdollisen ennakkosääntelyn alaisiksi tulevien merkityksellisten markkinoiden nimeämiseksi. Näin ollen toisen perusteen läpäisevät ainoastaan ne markkinat, joiden rakenne ei ole omiaan johtamaan todelliseen kilpailuun merkityksellisellä aikavälillä. Tämän perusteen soveltaminen edellyttää markkinoille pääsyn esteiden taustalla olevan kilpailutilanteen tarkastelua. Kolmantena perusteena on se, että kilpailuoikeuden soveltaminen ei yksin riittäisi korjaamaan asianomaisia markkinahäiriöitä.

               (7)

               Ensimmäistä ja toista perustetta arvioitaessa on otettava huomioon samat päätekijät, joita tarkasteltiin ennakoivassa markkina-analyysissä, erityisesti viitteet markkinoille pääsyn esteistä, jos sääntelyä ei ole (muun muassa aloituskustannusten suuruus), markkinoiden rakenne, markkinoiden toimivuus ja markkinadynamiikka eli muun muassa markkinaosuudet ja niiden kehityssuunnat, markkinahinnat ja niiden kehityssuunnat sekä kilpailevien verkkojen tai infrastruktuurien laajuus ja peittoalue. Jos mainitut kolme perustetta täyttyvät tietyillä markkinoilla ilman ennakkosääntelyä, markkinat olisi saatettava ennakkosääntelyn alaisiksi.

               (8)

               Syntymässä oleville uusille markkinoille ei pitäisi puitedirektiivin mukaan asettaa tarpeettomia kilpailuun liittyviä velvoitteita, vaikka ensimmäinen tulija saisi niillä etulyöntiaseman. Syntymässä olevien uusien markkinoiden katsotaan käsittävän tuotteet tai palvelut, jotka ovat niin uusia, että niiden kysyntää tai markkinoille pääsyn ja tarjonnan edellytyksiä on hyvin vaikea ennustaa. Tällöin myös mainittujen kolmen perusteen soveltaminen on hankalaa. Kun syntymässä oleviin uusiin markkinoihin ei sovelleta kilpailuun liittyviä sääntelytoimenpiteitä, tuetaan innovointia puitedirektiivin 8 artiklan mukaisesti. Samalla pitäisi kuitenkin estää tällaisten markkinoiden sulkeutuminen kokonaan markkinajohtajan haltuun, kuten todetaan myös valvontaviranomaisen ohjeissa markkina-analyysiä ja huomattavan markkinavoiman arvioimista varten sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja koskevassa sääntelyjärjestelmässä (5). Olemassa olevaan verkkoinfrastruktuuriin vähitellen tehtävät päivitykset eivät yleensä johda uusien markkinoiden syntyyn. Korvaavien vaihtoehtojen puuttuminen tietyltä tuotteelta on osoitettava sekä kysynnän että tarjonnan näkökulmasta ennen kuin voidaan katsoa, että se ei kuulu millekään olemassa oleville markkinoille. Uusien vähittäispalvelujen kehittyminen voi johtaa uusien johdettujen tukkumarkkinoiden syntymiseen, mikäli kyseisiä vähittäispalveluja ei voida tarjota olemassa olevia tukkutason tuotteita hyödyntämällä.

               (9)

               Tämän suosituksen kannalta erityisesti kahdentyyppisillä markkinoille pääsyn esteillä on merkitystä: rakenteellisilla esteillä ja oikeudellisilla tai sääntelyyn liittyvillä esteillä.

               (10)

               Markkinoille tulon rakenteelliset esteet johtuvat markkinoille ominaisista kustannus- tai kysyntäolosuhteista, jotka luovat vakiintuneille operaattoreille ja uusille tulokkaille erilaiset toimintaedellytykset. Tämä haittaa uusien tulokkaiden pääsyä markkinoille tai estää sen. Suuria rakenteellisia esteitä voi esiintyä esimerkiksi silloin, kun markkinoille ovat ominaisia absoluuttiset kustannusedut, huomattavat mittakaavaedut ja/tai tuotevarioinnin edut, kapasiteettirajoitukset ja korkeat aloituskustannukset. Tällaisia esteitä voidaan edelleen havaita kiinteän verkon paikallisyhteyksien laajamittaisessa käytössä ja/tai tarjonnassa. Tähän liittyvä rakenteellinen este voi olla myös se, että palvelun tarjoaminen edellyttää verkkoelementtiä, jota ei voida toisintaa teknisesti tai joka voidaan toisintaa vain niin suurin kustannuksin, että kilpailu käy kannattamattomaksi.

               (11)

               Oikeudelliset tai sääntelyyn liittyvät esteet eivät perustu taloudellisiin olosuhteisiin vaan johtuvat lainsäädännöllisistä, hallinnollisista tai muista valtion toimenpiteistä, joilla on välitön vaikutus markkinoille tulon edellytyksiin ja/tai operaattorien asemaan merkityksellisillä markkinoilla. Esimerkki oikeudellisesta tai sääntelyyn liittyvästä markkinoille pääsyn esteestä on niiden yritysten lukumäärän rajaaminen, joilla on käytettävissä taajuuksia peruspalvelujen tarjoamiseksi. Muita esimerkkejä oikeudellisista tai sääntelyllisistä esteistä ovat hintavalvonta tai muut yrityksille asetetut hintoihin liittyvät toimenpiteet, jotka vaikuttavat markkinoille pääsyn lisäksi myös yritysten markkina-asemaan. Sellaisten oikeudellisten tai sääntelyyn liittyvien esteiden, jotka voidaan poistaa merkityksellisellä aikavälillä, ei yleensä katsota muodostavan ensimmäisen perusteen mukaista taloudellista estettä markkinoille pääsylle.

               (12)

               Markkinoille pääsyn esteet voivat menettää merkitystään innovaatiopainotteisilla markkinoilla, joille on ominaista jatkuva teknologinen kehitys. Tällaisilla markkinoilla yrityksen toimintaa rajoittaa usein markkinoilla vielä toimimattomien, mutta potentiaalisten kilpailijoiden innovaatioiden uhka. Innovaatiovetoisilla markkinoilla dynaamista tai pitkän aikavälin kilpailua voi kehittyä sellaisten yritysten välille, jotka eivät välttämättä vielä kilpaile nykyisillä ”staattisilla” markkinoilla. Tässä suosituksessa ei nimetä ennakkosääntelyn alaisiksi markkinoita, joilla markkinoille pääsyn esteiden odotetaan poistuvan ennakoitavissa olevan ajanjakson aikana. Sen arvioimiseksi, esiintyykö pysyviä markkinoille pääsyn esteitä sääntelyn puuttuessa, on tarkasteltava, onko toimialalle saapunut uusia menestyviä toimijoita riittävän usein, onko uusia tulijoita saapunut tai saapuuko niitä todennäköisesti riittävän nopeasti ja ovatko ne riittävän pitkäikäisiä rajoittaakseen markkinavoimaa. Markkinoille pääsyn esteiden merkittävyys riippuu muun muassa siitä, mikä on pienin vaadittava tuotantomäärä ja millaiset aloituskustannukset tarvitaan.

               (13)

               Vaikka markkinoita luonnehtisivatkin suuret markkinoille tulon esteet, muut rakenteelliset tekijät kyseisillä markkinoilla voivat merkitä sitä, että markkinat kehittyvät merkityksellisellä aikavälillä kohti todellista kilpailua. Markkinadynamiikkaa voivat luoda esimerkiksi tekniikan kehitys tai tuotteiden ja markkinoiden lähentyminen siten, että erillisillä tuotemarkkinoilla toimivat tahot joutuvat kilpailemaan keskenään. Tämä voi päteä myös markkinoihin, joilla on rajallinen mutta riittävä määrä yrityksiä, joilla on keskenään erilaiset kustannusrakenteet ja joiden markkinakysynnässä vallitsee hintajousto. Markkinoilla voi myös olla liikakapasiteettia, joka normaalisti antaisi kilpaileville yrityksille mahdollisuuden laajentaa tuotantoaan hyvin nopeasti vastauksena mahdolliseen hinnankorotukseen. Tällaisilla markkinoilla markkinaosuudet voivat muuttua ajan mittaan ja/tai hintojen voidaan havaita laskevan. Kun markkinoiden dynamiikka vaihtuu nopeaan tahtiin, merkityksellinen aikaväli on valittava huolella siten, että se kuvastaa merkityksellisiä markkinoiden kehityskulkuja.

               (14)

               Ennen kuin tehdään päätös tiettyjen markkinoiden nimeämisestä ennakkosääntelyn alaisiksi, on myös arvioitava, pystyttäisiinkö kahden ensimmäisen perusteen toteutumisen seurauksena ilmenevät markkinahäiriöt korjaamaan pelkän kilpailuoikeuden avulla. Kilpailuoikeuteen perustuvat toimet tuskin riittävät, mikäli markkinahäiriön korjaamiseksi asetettavien vaatimusten noudattaminen edellyttää mittavia toimenpiteitä tai mikäli markkinoiden toimintaan joudutaan puuttumaan usein ja/tai nopeasti.

               (15)

               Soveltamalla näitä kolmea perustetta saadaan rajattua niiden sähköisen viestinnän alan markkinoiden lukumäärää, joilla asetetaan ennakkosääntelyyn liittyviä velvoitteita, ja tuetaan näin sääntelykehyksen tavoitetta, joka on vähentää alakohtaisia ennakkosääntöjä sitä mukaa, kun kilpailu markkinoilla lisääntyy. Perusteita on sovellettava kumulatiivisesti siten, että jos jokin niistä jää täyttymättä, markkinoita ei pitäisi nimetä ennakkosääntelyn alaisiksi.

               (16)

               Vähittäispalvelut olisi asetettava sääntelyllisen valvonnan alaisiksi vain, jos kansalliset sääntelyviranomaiset katsovat, että asiaan liittyvillä tukkumyyntiä koskevilla toimenpiteillä tai operaattorin valintaa ja ennaltavalintaa koskevilla toimenpiteillä ei saavutettaisi tehokkaan kilpailun varmistamisen ja yleisen edun huomioon ottamisen tavoitetta. Puuttumalla toimintaan tukkumyynnin tasolla muun muassa käyttämällä korjauskeinoja, jotka saattavat vaikuttaa vähittäismarkkinoihin, ETA-valtiot pystyvät varmistamaan, että normaalit kilpailuprosessit ovat mahdollisia mahdollisimman suuressa osassa arvoketjua. Näin saavutetaan paras mahdollinen tulos loppukäyttäjien kannalta. Tässä suosituksessa onkin siksi nimetty pääasiassa tukkumarkkinoita, joita sääntelemällä on tarkoitus paikata loppukäyttäjämarkkinoilla ilmenevää todellisen kilpailun puutetta. Jos kansallinen sääntelyviranomainen osoittaa, että tukkumarkkinoihin kohdistuneet toimet eivät ole tuottaneet tulosta, asianomaiset vähittäismarkkinat voidaan saattaa ennakkosääntelyn alaisiksi edellyttäen, että edellä kuvatut kolme perustetta täyttyvät.

               (17)

               Euroopan komissio antoi 17 päivänä joulukuuta 2007 uuden suosituksen 2007/879/EY (6) puitedirektiivin mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla.

               (18)

               Merkityksellisistä markkinoista annettua valvontaviranomaisen suositusta on tarkistettu komission uuden suosituksen ja sen perusteluosassa esitettyjen näkökohtien perusteella. Tarkistusprosessissa valvontaviranomainen on päätynyt siihen, että markkinoiden kehitystä pitäisi vertailla ETAn viitearvoon nähden eikä ainoastaan ottaa huomioon yksittäisten EFTA-valtioiden markkinatilannetta.

               (19)

               EFTA-valtioissa tapahtuneen markkinakehityksen ja julkisessa kuulemisessa esitettyjen huomautusten sekä valvontaviranomaisen saatavilla olevien muiden tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että kolmen EFTA-valtion sähköisen viestinnän markkinoiden yleinen toiminta ei todennäköisesti poikkea sen enempää Euroopan unionin tai koko ETAn markkinoiden keskimääräisestä toiminnasta kuin kunkin EU:n jäsenvaltion markkinoiden toiminta poikkeaa kyseisestä keskiarvosta.

               (20)

               ETA-sopimuksen tavoitteena on perustaa ”dynaaminen ja yhdenmukainen Euroopan talousalue, joka perustuu yhteisiin sääntöihin ja yhdenvertaisiin kilpailun edellytyksiin” (7). Tämä tavoite ja edellä esitetyt näkökohdat huomioon ottaen valvontaviranomainen sovittaa suosituksensa yhteen komission suosituksen kanssa taatakseen yhteisen sääntelyjärjestelmän yhdenmukaisen soveltamisen ja sidosryhmien oikeusvarmuuden ETA:n sähköisen viestinnän markkinoilla. Näin ollen ennakkosääntelyn alaiseksi tulevien markkinoiden määrä vähennetään tässä suosituksessa 18:sta 7:ään.

               (21)

               Ennakkosääntelyn alaiseksi tulevien markkinoiden määrän vähentäminen ei välttämättä ole osoitus siitä, että poistetuilla markkinoilla on todellista kilpailua kussakin EFTA-valtiossa ja ettei kyseisten markkinoiden ennakkosääntely ole enää perusteltua. Valvontaviranomaiselle tarkistusprosessin aikana esitettyjen huomioiden mukaan sääntelyn jatkaminen saattaisi olla perusteltua määrätyillä markkinoilla.

               (22)

               Liitteessä luetellut markkinat on nimetty mainittujen kolmen kumulatiivisen perusteen mukaan. Jos tiettyjä markkinoita ei ole mainittu tässä suosituksessa, kansallisten sääntelyviranomaisten on sovellettava kyseisiin markkinoihin samaa kolmen perusteen testiä. Jos markkinat on mainittu 14 päivänä heinäkuuta 2004 annetun suosituksen 194/04/KOL liitteessä mutta ei tämän suosituksen liitteessä, kansallisilla sääntelyviranomaisilla olisi oltava valtuudet soveltaa kolmen perusteen testiä sen arvioimiseksi, pitäisikö markkinat kansallisissa olosuhteissa edelleen saattaa ennakkosääntelyn alaisiksi. Vaikka markkinat olisi mainittu tässä suosituksessa, kansallinen sääntelyviranomainen voi päättää olla noudattamatta markkina-analyysimenettelyä, jos se katsoo, että kyseiset kolme perustetta eivät täyty asianomaisilla markkinoilla. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat nimetä tässä suosituksessa luetelluista markkinoista poikkeavia markkinoita sillä edellytyksellä, että ne noudattavat puitedirektiivin 7 artiklaa. Sellaisten toimenpide-ehdotusten ilmoittamatta jättäminen, jotka vaikuttavat EFTA-valtioiden väliseen kauppaan puitedirektiivin johdanto-osan 38 kappaleen mukaisesti, voi johtaa yhteisön lainsäädännön rikkomisesta johtuvan menettelyn käynnistämiseen kyseistä valtiota vastaan. Muiden kuin tässä suosituksessa lueteltujen markkinoiden määrittelyn olisi perustuttava kilpailuperiaatteisiin, jotka esitetään valvontaviranomaisen tiedonannossa merkityksellisten markkinoiden määritelmästä ETA:n kilpailuoikeuden (8) kannalta, oltava johdonmukaista markkina-analyysiä ja huomattavan markkinavoiman arviointia koskevien valvontaviranomaisen ohjeiden kanssa sekä täytettävä edellä kuvatut kolme perustetta.

               (23)

               Se, että tässä suosituksessa nimetään ne tuote- ja palvelumarkkinat, joilla ennakkosääntely voi olla perusteltua, ei merkitse, että sääntely on aina perusteltua tai että näillä markkinoilla välttämättä asetetaan uuden sääntelyjärjestelmän direktiivien mukaisia sääntelyyn liittyviä velvoitteita. Sääntelyä ei pidä käyttää tai se on poistettava erityisesti silloin, jos markkinoilla esiintyy todellista kilpailua ilman sääntelyä, eli toisin sanoen millään operaattorilla ei ole puitedirektiivin 14 artiklassa tarkoitettua huomattavaa markkinavoimaa. Sääntelyyn liittyvien velvoitteiden on oltava tarkoituksenmukaisia ja todetun ongelman luonteeseen perustuvia, kohtuullisia ja perusteltuja puitedirektiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ja ennen muuta niiden on tuotava käyttäjille mahdollisimman paljon hyötyjä, varmistettava, ettei kilpailu vääristy tai rajoitu, edistettävä tehokkaita infrastruktuuri-investointeja ja innovaatioita sekä kannustettava radiotaajuuksien ja numerovarojen tehokkaaseen käyttöön ja hallintaan.

               (24)

               Markkinoiden nimeäminen tässä suosituksessa ei rajoita markkinoiden määrittelyä kilpailuoikeuden nojalla yksittäistapauksissa. Ennakkosääntelyn soveltamisala ei myöskään vaikuta kilpailuoikeuden nojalla analysoitavien toimintojen alaan.

               (25)

               Tästä suosituksesta on järjestetty julkinen kuuleminen ja sitä laadittaessa on kuultu kansallisia sääntelyviranomaisia ja EFTA-valtioiden muita kansallisia viranomaisia.

               (26)

               Tätä suositusta tulkitaan puitedirektiivin mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla annetun komission suosituksen 2007/879/EY perusteluosan valossa. Perusteluosassa kuvataan muun muassa suosituksessa määriteltyihin markkinoihin liittyvien teknologioiden kehitystä,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Kansallisille sääntelyviranomaisille suositellaan, että määritellessään kansallisten olosuhteiden perusteella merkityksellisiä markkinoita ETA-sopimuksen liitteessä XI olevan 5 cl kohdassa tarkoitetun säädöksen, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY, sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 ja ETA-sopimuksen liitteessä XI olevilla alakohtaisilla mukautuksilla, 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ne tekevät analyysin tämän suosituksen liitteessä määritellyistä tuote- ja palvelumarkkinoista.

               2.

               Jos kansalliset sääntelyviranomaiset saattavat ennakkosääntelyn alaisiksi muita markkinoita kuin liitteessä mainitut, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kaikki seuraavat kolme perustetta täyttyvät:

                           a)

                           Suuret ja pysyväisluonteiset esteet markkinoille pääsylle. Ne voivat olla rakenteellisia, oikeudellisia tai sääntelyyn liittyviä.

                           b)

                           Markkinarakenne, joka ei ole omiaan johtamaan todelliseen kilpailuun merkityksellisellä aikavälillä. Tämän perusteen soveltaminen edellyttää markkinoille pääsyn esteen taustalla olevan kilpailutilanteen tarkastelua.

                           c)

                           Kilpailuoikeus ei yksin riitä asianomaisen markkinahäiriön (tai -häiriöiden) korjaamiseen.

               3.

               Tämä suositus ei vaikuta markkinoiden määrittelyyn, markkina-analyysien tuloksiin ja sääntelyvelvoitteisiin, jotka kansalliset sääntelyviranomaiset ovat ottaneet käyttöön ETA-sopimuksen liitteessä XI olevan 5 cl kohdassa tarkoitetun säädöksen (sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 ja ETA-sopimuksen liitteessä XI olevilla alakohtaisilla mukautuksilla, 15 artiklan 3 kohdan ja 16 artiklan mukaisesti ennen tämän suosituksen antamispäivää.

               4.

               Tämä suositus on osoitettu EFTA-valtioille.

      Tehty Brysselissä 5 päivänä marraskuuta 2008.

            EFTAn valvontaviranomaisen puolesta

         Per SANDERUD

            Puheenjohtaja

         Kurt JAEGER

            Kollegion jäsen

      (1)  Jäljempänä ’ETA-sopimus’.

      (2)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 717/2007 (EUVL L 171, 29.6.2007, s. 32, jäljempänä ’puitedirektiivi’).

      (3)  EFTAn valvontaviranomaisen suositus, annettu 14 päivänä heinäkuuta 2004, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla sellaisina kuin ne ovat liitettyinä osaksi Euroopan talousalueesta tehtyä sopimusta (EUVL L 113, 27.4.2006, s. 18, ja ETA-täydennysosa N:o 21, 27.4.2006, s. 33). Hyväksytty päätöksellä N:o 194/04/KOL.

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/22/EY, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla (yleispalveludirektiivi) (EYVL L 108, 24.4.2002, s. 51), sellaisena kuin se on lisätty ETA-sopimuksen liitteessä XI olevaan 5 cm kohtaan ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 11/2004 (EUVL L 116, 22.4.2004, s. 60, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 22.4.2004, s. 14).

      (5)  EFTAn valvontaviranomaisen ohjeet, annettu 14 päivänä heinäkuuta 2004, markkina-analyysiä ja huomattavan markkinavoiman arvioimista varten sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja koskevassa Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XI vahvistetussa sääntelyjärjestelmässä (EUVL C 101, 27.4.2006, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 21, 27.4.2006, s. 1).

      (6)  EUVL L 344, 28.12.2007, s. 65.

      (7)  ETA-sopimuksen johdanto-osan neljäs kappale.

      (8)  EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 46/98/KOL, tehty 4 päivänä maaliskuuta 1998, merkityksellisten markkinoiden määritelmää Euroopan talousalueen (ETA) kilpailuoikeuden kannalta ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuulumattomia vähämerkityksisiä sopimuksia koskevien kahden kilpailualan tiedonannon antamisesta (EYVL L 200, 16.7.1998, s. 46, ja ETA-täydennysosa N:o 28, 16.7.1998, s. 1).

      LIITE

         Vähittäismarkkinat

                  1.

                  Yksityisasiakkaille ja muille kuin yksityisasiakkaille tarjottavat liittymät kiinteästä sijaintipaikasta yleiseen puhelinverkkoon.

         Tukkumarkkinat

                  2.

                  Puhelinliikenteen välittäminen kiinteästä sijaintipaikasta lähdeverkkona toimivassa yleisessä puhelinverkossa.
                  Tässä suosituksessa lähdeverkkopalvelujen katsotaan kattavan siirtopalvelut, ja ne on rajattu niin, että rajaus on kansallisissa olosuhteissa johdonmukainen sen suhteen, miten yleisen puhelinverkon kauttakulkupalvelut ja kohdeverkkopalvelut kiinteään sijaintipaikkaan on määritelty.

                  3.

                  Puhelinliikenteen välittäminen kohdeverkkona toimivassa yleisessä puhelinverkossa kiinteään sijaintipaikkaan.
                  Tässä suosituksessa kohdeverkkopalvelujen katsotaan kattavan siirtopalvelut, ja ne on rajattu niin, että rajaus on kansallisissa olosuhteissa johdonmukainen sen suhteen, miten yleisen puhelinverkon kauttakulkupalvelut ja lähdeverkkopalvelut kiinteään sijaintipaikkaan on määritelty.

                  4.

                  (Fyysisten) verkkoinfrastruktuurin käyttöoikeuksien tukkutarjonta (sisältää rinnakkaiskäyttöoikeuden tai täysin eriytetyn käyttöoikeuden) tietyssä sijaintipaikassa.

                  5.

                  Tukkutason laajakaistayhteydet.
                  Markkinat käsittävät ei-fyysiset tai virtuaaliset verkkoyhteydet, kuten niin sanotut bittivirtayhteydet, kiinteässä sijaintipaikassa. Markkinat ovat tuotantoketjussa seuraavina edellä 4 kohdassa mainittujen fyysisten yhteyksien markkinoiden jälkeen sikäli, että tukkutason laajakaistayhteys voidaan muodostaa käyttämällä kyseistä yhteyttä yhdistettynä muihin elementteihin.

                  6.

                  Kiinteiden yhteyksien paikallisosien tukkumarkkinat, riippumatta kiinteän siirtokapasiteetin tai kiinteiden yhteyksien tarjoamiseen käytettävästä tekniikasta.

                  7.

                  Puheensiirto kohdeverkkona toimivassa yksittäisessä matkaviestintäverkossa.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
   EUROOPAN KOMISSIO
                                    Bryssel 7.6.2011
                                    SEK(2011) 810 lopullinen
                           Suositus
                 NEUVOSTON SUOSITUS
  Italian kansallisesta uudistusohjelmasta vuodelta 2011
          sekä siihen sisältyvä neuvoston lausunto
Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2014
                 {SEK(2011) 720 lopullinen}
 ---pagebreak---                                                   Suositus
                                        NEUVOSTON SUOSITUS
                       Italian kansallisesta uudistusohjelmasta vuodelta 2011
                                 sekä siihen sisältyvä neuvoston lausunto
                    Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2014
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen
   121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja
   yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen
   (EY) N:o 1466/971 ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen2,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:
   (1)     Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission
           ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020.
           Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan koordinointia. Strategia
           keskitetään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun
           vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi.
   (2)     Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin
           talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä
           lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista3.
           Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin
           ottamaan       yhdennetyt      suuntaviivat    huomioon    kansallisessa   talous-   ja
           työllisyyspolitiikassaan.
   1
           EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
   2
           EUVL C [...], […..], s. […].
   3
           Pidetään voimassa vuonna 2011 19 päivänä toukokuuta 2011 annetulla neuvoston päätöksellä
           2011/308/EU.
FI                                                   2                                              FI
 ---pagebreak---    (3) Komissio hyväksyi 12 päivänä tammikuuta 2011 ensimmäisen vuotuisen
       kasvuselvityksen. Tästä alkoi uusi talouden ohjauksen ja hallinnan jakso EU:ssa ja
       ensimmäinen politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jonka
       perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa.
   (4) Eurooppa-neuvosto hyväksyi 25 päivänä maaliskuuta 2011 julkisen talouden
       vakauttamisen ja rakenneuudistuksen painopisteet (jotka ovat 15 päivänä helmikuuta
       ja 7 päivänä maaliskuuta 2011 annettujen neuvoston päätelmien ja komission
       vuotuisen kasvuselvityksen mukaisia). Se korosti, että etusijalle on asetettava
       talousarvioiden tervehdyttäminen ja julkisen talouden kestävyyden palauttaminen,
       työttömyyden vähentäminen työmarkkinauudistusten avulla sekä uudet kasvua
       edistävät toimet. Se kehotti kaikkia jäsenvaltioita toteuttamaan näihin painopisteisiin
       perustuvia konkreettisia toimenpiteitä, jotka sisällytetään niiden vakaus- tai
       lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.
   (5) Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 25 päivänä maaliskuuta 2011 Euro Plus
       -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne
       voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.
   (6) Italia toimitti vuosiksi 2011–2014 laaditun tarkistetun vakausohjelmansa ja vuonna
       2011 laaditun kansallisen uudistusohjelmansa 6 päivänä toukokuuta 2011. Ohjelmat
       on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.
   (7) Italian talous oli kärsinyt rakenteellisista heikkouksista pitkään ennen nykyistä
       maailmanlaajuista talous- ja finanssikriisiä. Kokonaistuotanto kasvoi vuosina 2001–
       2007 keskimäärin yhden prosentin, eli vain noin puolet euroalueen keskiarvosta, mikä
       johtui lähinnä alhaisesta tuottavuuden kasvusta. Koska tällainen kehitys vaikutti koko
       maahan, suuret alueelliset taloudelliset erot eivät vähentyneet. Vaikka Italian talous ei
       kärsinyt yksityisen sektorin laajasta sisäisestä epätasapainosta, maailmanlaajuinen
       kriisi vaikutti siihen merkittävästi. Viennin ja sen myötä investointien romahtaminen
       johti siihen, että kokonaistuotanto supistui jyrkästi noin 7 prosenttia vuoden 2008
       toisen vuosineljänneksen ja vuoden 2009 toisen vuosineljänneksen välillä. BKT:n
       jyrkästä laskusta kielii myös se seikka, että julkisen talouden bruttovelka, joka oli
       edellisen vuosikymmenen aikana supistunut tasaisesti, kasvoi vuoden 2010 loppuun
       mennessä 119 prosenttiin. Työllisyysaste aleni huomattavasti vähemmän työtuntien
       vähentämiseen tähtäävän, hallituksen sponsoroiman järjestelmän avulla, ja
       työttömyysaste nousi näin ollen vain lievästi vuosina 2008–2009. Talous alkoi viennin
       johdolla elpyä vuoden 2009 loppupuoliskolla, joskin hitaasti. Työmarkkinatilanne
       pysyi vuonna 2010 epävakaana työttömyysasteen vakiinnuttua vuoden loppuun
       mennessä noin 8,5 prosenttiin. Erittäin suuren julkisen talouden velkasuhteen vuoksi
       Italia säilytti kriisin aikana asiaankuuluvan varovaisen finanssipolitiikan virityksen ja
       pidättäytyi toteuttamasta laajoja finanssipoliittisia elvytystoimia. Tällä tavoin se sai
       pidettyä julkisen talouden alijäämän euroalueen keskiarvoa alempana vuosina 2009 ja
       2010.
   (8) Neuvosto on neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen tarkistetun
       vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että ohjelman perustana oleva
       makrotalouden skenaario on uskottava. Ohjelmassa ennakoidaan, että julkisen
       talouden alijäämä supistuu vuoteen 2012 mennessä alle 3 prosentin viitearvon, koska
       menojen rajoittaminen jatkuu ja verosääntöjen parempi noudattaminen tuottaa
       lisätuloja. Kun liiallinen alijäämä on saatu korjattua, keskipitkän aikavälin tavoite eli
FI                                              3                                                FI
 ---pagebreak---         rakenteellisesti tasapainoinen rahoitusasema pystytään ohjelman mukaan
        saavuttamaan ohjelmakauden loppuun mennessä (2014) perusmenojen hillitsemisen
        jatkamiseksi annetun sitoumuksen tuella. Ohjelmassa ennustetaan, että julkisen
        talouden velkasuhde saavuttaa huippunsa vuonna 2011 ja supistuu sen jälkeen
        kiihtyvää vauhtia perusylijäämän kasvaessa. Vuosiksi 2010–2012 suunnitellut
        keskimääräiset vuotuiset julkisen talouden toimet ylittävät 0,5 prosenttia suhteessa
        BKT:hen, jota neuvosto suositteli liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä, ja
        vuoden 2012 jälkeiseksi ajaksi suunniteltu sopeutusvauhti on huomattavasti vakaus- ja
        kasvusopimuksen määräyksiä nopeampi. Edellä mainittujen alijäämä- ja
        velkatoteutumien saavuttaminen edellyttää talousarvion tiukkaa noudattamista, ja
        suunnitelluista vakauttamistoimenpiteistä on tarpeen saada lisätietoja ohjelman
        uskottavuuden parantamiseksi.
   (9)  Koska valtion velka on erittäin suuri eli noin 120 prosenttia suhteessa BKT:hen
        vuonna 2011, kestävään ja uskottavaan vakauttamiseen pyrkiminen sekä kasvua
        lisäävien rakenteellisen toimenpiteiden toteuttaminen ovat Italian ensisijaisia
        tavoitteita. Vakausohjelmassa vahvistettujen julkisen talouden alijäämää koskevien
        tavoitteiden saavuttaminen vuoteen 2012 ulottuvalla kaudella ja näin ollen liiallisen
        alijäämän korjaaminen vuoteen 2012 mennessä riippuu jo hyväksyttyjen
        toimenpiteiden täysipainoisesta toteuttamisesta. Lisätoimet olisivat tarpeen, jos
        esimerkiksi verosääntöjen paremman noudattamisen johdosta saatavat tulot olisivat
        budjetoitua alhaisemmat tai jos pääomamenojen suunnitellun rajoittamisen
        saavuttamisessa ilmenisi ongelmia. Uuden kolmivuotisen budjettikehyksen mukaan
        vuosia 2013 ja 2014 koskevat vakauttamistoimia tukevat konkreettiset toimenpiteet on
        hyväksyttävä viimeistään lokakuussa 2011. Vaikka budjettikehystä on vahvistettu
        viime vuosina tuntuvasti, sitovien menokattojen käyttöönoton ja kaikilla julkisen
        talouden alasektoreilla toteutettavan budjettiseurannan parantamisen on määrä edistää
        budjettikuria ja lujittaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian
        uskottavuutta.
   (10) Vaikka uusia työpaikkoja syntyi kriisiä edeltävinä vuosina suhteellisen runsaasti,
        Italian työmarkkinoilla on jonkin verran rakenteellisia heikkouksia. Toistaiseksi
        voimassa olevilla työsopimuksilla työskentelevät työntekijät ovat suojatummassa
        asemassa kuin lyhyessä työsuhteessa olevat tai määräaikaisilla sopimuksilla
        työskentelevät työntekijät, erityisesti jos heidät on virallisesti rekisteröity itsenäisiksi
        ammatinharjoittajiksi, vaikka he ovat todellisuudessa tavanomaisessa alisteisessa
        työsuhteessa. Ensiksi mainittujen työntekijöiden joukkoirtisanomiset ja taloudellisista
        syistä toteutettavat irtisanomiset ovat työmarkkinalainsäädännön mukaan sallittuja
        vain erittäin harvoissa tapauksissa. Kaikki työttömiksi jäävät työntekijät eivät
        myöskään saa riittävästi tulotukea, sillä työmarkkinoiden segmentoitumisen lisäksi
        työttömyysturvajärjestelmä on hajanainen. Vuonna 2010 alle 25-vuotiaiden
        työttömyysaste oli 27,8 prosenttia. Nuorisotyöttömyys jakautuu epätasaisesti, sillä se
        on     Italian     eteläosissa   kaksi    kertaa     niin   suuri     kuin     pohjoisessa.
        Oppisopimuskoulutuksen ja ammattikoulutuksen roolia ei korosteta riittävästi.
        Italiassa ei ole nykyisellään käytössä yksittäistä koko maassa hyväksyttyä järjestelmää,
        jolla voitaisiin todentaa ja tunnustaa ammatti- ja koulutusvaatimukset, vaikka tällainen
        järjestelmä olisikin hyödyllinen ja tarpeellinen. Tämä haittaa työvoiman liikkuvuutta
        ja työllistymismahdollisuuksia Italian alueella. Työvoimaviranomaisten tehokkuutta
        on varaa parantaa erityisesti korkean työttömyyden alueilla. Laiton työ on niin ikään
        edelleenkin merkittävä ongelma Italiassa.
FI                                               4                                                   FI
 ---pagebreak---    (11) Palkkakehitystä on tärkeää sopeuttaa tuottavuuden kasvuun ottaen huomioon Italian
        kilpailukyvyn jatkuva heikkeneminen 1990-luvun lopulta alkaen. Yritystason
        palkkaneuvotteluilla voi olla tässä suhteessa merkittävä rooli, ja niistä saattaa olla apua
        myös alueellisten työmarkkinaerojen vähentämisessä. Palkkaneuvottelukehykseen
        vuonna 2009 tehdyssä uudistuksessa otettiin käyttöön muun muassa
        avauslausekkeiden mahdollisuus (poikkeuksia kansallisella tasolla sovitusta
        toimialakohtaisesta palkasta), mutta niitä ei ole vielä laajalti käytetty.
   (12) Naisten työllisyysaste on koko maassa yli 20 prosenttiyksikköä miesten
        työllisyysastetta jäljessä. Eteläitalialaisista 20–64-vuotiaista naisista oli vuonna 2009
        työelämässä hädin tuskin kolmannes, mikä johtui sekä suhteellisesti alhaisemmista
        työvoimaosuuksista että korkeammasta työttömyydestä. Italian suhteellisen korkea
        työverotus vähentää kannustimia työvoiman tarjontaan, erityisesti huollettavana
        olevien puolisoiden osalta, ja vaikuttaa haitallisesti yritysten työvoiman kysyntään.
        Naisten työllisyyden parantamiseksi kansallisessa uudistusohjelmassa viitataan vuonna
        2010 hyväksyttyyn suunnitelmaan, jolla pyritään koordinoimaan kaikilla
        hallintotasoilla toteutettavia toimia työn ja perhe-elämän yhteensovittamiseksi.
        Hallitus otti äskettäin käyttöön sellaisille korkean työttömyyden alueilla sijaitseville
        yrityksille suunnatun verokannustimen, jotka ottavat palvelukseensa epäedullisessa
        asemassa olevia työntekijöitä, mukaan luettuina työntekijät, jotka työskentelevät
        sellaisella alalla tai sellaisessa ammatissa, jonka sukupuolijakauman epätasapaino on
        erityisen selkeä. Uudistusohjelmassa kaavaillaan myös verotusjärjestelmän uudistusta,
        jolla verorasitusta siirrettäisiin vähitellen työstä kulutukseen, mikä voisi auttaa
        parantamaan työllisyyttä.
   (13) Liiketoimintakustannukset ovat Italiassa ja erityisesti Etelä-Italiassa edelleen korkeat
        EU:n standardeihin verrattuna, huolimatta viimeaikaisista toimenpiteistä
        liiketoimintaympäristön kohentamiseksi sekä julkishallinnon suorituskyvyn ja
        tilivelvollisuuden parantamiseksi. Tuote- ja palvelumarkkinoita rajoittavissa
        lainsäädännöllisissä ja hallinnollisissa esteissä riittää vielä paljon poistamista
        erityisesti asiantuntijapalveluiden alalla. Vuonna 2009 esiteltiin vuosittainen
        kilpailulaki, jonka on tarkoitus toimia sääntelyvälineenä kilpailuympäristön ja
        kuluttajansuojan parantamiseksi. Kyseistä lakia ei ole kuitenkaan vielä hyväksytty.
        Italian liiketoimintaympäristöä heikentävät myös sopimusten täytäntöönpanoon
        liittyvät pitkälliset menettelyt. Italiassa on edelleen suhteellisen vähän pankkialan
        ulkopuolisia kanavia, jotka voisivat rahoittaa yritysten ja erityisesti pk-yritysten
        kasvua. Varsinkin oman pääoman ehtoista rahoitusta ja riskipääomaa käytetään
        harvoin huolimatta niiden tarjoamista mahdollisuuksista kasvattaa yritysten kokoa,
        päästä uusille maailmanlaajuisille markkinoille ja parantaa yritysten hyvää
        hallintotapaa.
   (14) T&K-menot ovat lisääntyneet vaatimattomasti kymmenen viime vuoden aikana. T&K-
        intensiteetti on näin ollen alhainen, noin 1,27 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä on
        selvästi alle EU:n keskiarvon (1,90 %). Tämä ero johtuu pääasiassa teollisen
        tutkimuksen vähäisyydestä, sillä yritysten T&K-intensiteetti on 0,64 prosenttia
        suhteessa BKT:hen, kun EU-27:n keskiarvo on 1,23 prosenttia. Myös
        riskipääomaintensiteetti on edelleen hyvin alhainen. Kansallisessa uudistusohjelmassa
        esitetään useita toimenpiteitä, kuten korkeakoulujen tai julkisoikeudellisten laitosten
        toteuttamiin tutkimushankkeisiin investoiville yrityksille myönnettävät määräaikaiset
        verohelpotukset, mutta T&K-intensiteetille asetettu tavoite, joka on 1,53 prosenttia
        suhteessa BKT:hen, ei ole juurikaan nykyistä tasoa korkeampi.
FI                                                 5                                                FI
 ---pagebreak---    (15) Italia on kolmanneksi suurin EU:n koheesiopolitiikan varojen saaja, sillä se on saanut
        noin 8 prosenttia EU:n kokonaiskoheesiovaroista kaudella 2007–2013.
        Ohjelmakauden puolivälissä EU-varoista on otettu tosiasiallisesti käyttöön vasta 16,8
        prosenttia, ja eteläisillä lähentymisalueilla tämä osuus on paljon alhaisempi.
   (16) Italia on tehnyt Euro Plus -sopimuksen nojalla4 useita sitoumuksia. Kansallisessa
        uudistusohjelmassa viitataan eräisiin äskettäin hyväksyttyihin toimenpiteisiin ja
        kuvaillaan yleisluontoisesti uudistussuunnitelmia julkisen talouden kestävyyden ja
        rahoitusvakauden vahvistamiseksi, kilpailukyvyn parantamiseksi ja työllisyyden
        lisäämiseksi Euro Plus -sopimuksen periaatteiden mukaisesti. Eräs uusi sitoumus, joka
        tehtiin juuri mainitun sopimuksen noudattamiseksi, on hallituksen suunnitelma
        muuttaa perustuslakia budjettikurin parantamiseksi. Nämä näkökohdat on arvioitu ja
        otettu huomioon suosituksissa.
   (17) Komissio on arvioinut vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä Euro
        Plus -sopimuksen nojalla tehdyt Italiaa koskevat sitoumukset5. Se on ottanut
        huomioon niiden merkityksen Italian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja
        talouspolitiikan kestävyyden kannalta. Lisäksi se on arvioinut, ovatko ne EU:n
        sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska Euroopan unionin talouden ohjausta ja hallintaa
        on tarpeen tehostaa kokonaisuudessaan antamalla EU:n tason panos tuleviin
        kansallisiin päätöksiin. Tämän perusteella komissio katsoo, että vuosia 2011–2014
        koskeva Italian vakauttamissuunnitelma on vuoteen 2012 saakka uskottava, mutta
        vuosiksi 2013 ja 2014 sen tueksi olisi vahvistettava konkreettisia toimenpiteitä, jotta
        erittäin korkea valtion velka saataisiin kääntymään vakaaseen laskuun. Kansallisessa
        uudistusohjelmassa esitellään laaja aloitepaketti, joka kattaa kaikki Eurooppa 2020
        -strategian ulottuvuudet, mutta lisätoimenpiteiden katsotaan olevan tarpeen kriisin
        myötä korostuneiden pitkäaikaisten rakenteellisten heikkouksien korjaamiseksi.
        Vuosina 2011 ja 2012 olisi Italian kasvu- ja työllisyyspotentiaalin lisäämiseksi ja
        maan eteläosien kehityserojen tasoittamiseksi toteutettava lisätoimia, joilla tehostetaan
        työmarkkinoiden toimintaa, avataan palvelu- ja tuotemarkkinoita enemmän kilpailulle,
        parannetaan liiketoimintaympäristöä, vahvistetaan tutkimus- ja innovaatiopolitiikkaa
        ja kannustetaan EU:n koheesiovarojen nopeampaan ja parempaan käyttöön.
   (18) Neuvosto on tutkinut Italian tarkistetun vakausohjelman vuodelta 2011 edellä esitetyn
        arvioinnin perusteella ja ottaen huomioon myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn
        sopimuksen (SEUT) 126 artiklan 7 kohdan nojalla 2 päivänä kesäkuuta 2010 annetun
        neuvoston suosituksen. Neuvoston lausunto6 on esitetty erityisesti jäljempänä 1
        kohdassa esitetyssä suosituksessa. Neuvosto on tutkinut Italian kansallisen
        uudistusohjelman ottaen huomioon 25 päivänä maaliskuuta 2011 hyväksytyt
        Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   SUOSITTAA, että Italia toteuttaisi vuosina 2011–2012 toimia, joilla se
   (1)    panee täytäntöön julkisen talouden suunnitellun vakauttamisen vuosina 2011 ja 2012,
          jotta liiallinen alijäämä saadaan varmasti korjattua; hyödyntää mahdollisen
          ennakoitua paremman julkisen talouden kehityksen täysimääräisesti alijäämän ja
   4
        Lisätietoa Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyistä sitoumuksista on asiakirjassa SEC(2011) 720.
   5
        SEC(2011) 720.
   6
        Lausunnosta säädetty neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdassa.
FI                                                    6                                                 FI
 ---pagebreak---            velan supistamiseksi nopeammassa tahdissa ja on valmis estämään lipsumiset
           talousarvion toteutuksessa; esittää vuosiksi 2013 ja 2014 asetettujen tavoitteiden
           tueksi konkreettisia toimenpiteitä viimeistään lokakuussa 2011, kuten uudessa
           monivuotisessa talousarviokehyksessä säädetään; vahvistaa talousarviokehystä
           ottamalla käyttöön sitovia menokattoja ja parantamalla seurantaa kaikilla julkisen
           talouden alasektoreilla;
   (2)     ryhtyy toimiin työmarkkinoiden lohkoutumisen torjumiseksi tarkistamalla
           työsuhdeturvalainsäädännön tiettyjä osa-alueita ja uudistamalla perinpohjaisesti
           nykyisen hajanaisen työttömyysturvajärjestelmän; tehostaa pyrkimyksiä laittoman
           työn torjumiseksi; toteuttaa tämän lisäksi toimia parantaakseen naisten osallistumista
           työmarkkinoille lisäämällä hoitopalvelujen saatavuutta koko maassa ja tarjoamalla
           taloudellisia kannustimia kotitalouden toisen tulonsaajan työssäkäynnin tukemiseksi
           ilman talousarviovaikutuksia;
   (3)     ryhtyy työehtosopimusneuvottelujen puitteiden uudistamisesta vuonna 2009 annetun
           lain pohjalta ja työmarkkinaosapuolia kansallisten käytäntöjen mukaisesti kuultuaan
           toimiin varmistaakseen, että palkkojen kasvu vastaa paremmin tuottavuuden
           kehitystä sekä paikallisia ja yritystason olosuhteita;
   (4)     ottaa käyttöön toimenpiteitä avatakseen palvelualaa enemmän kilpailulle erityisesti
           asiantuntijapalvelujen osalta; hyväksyy vuonna 2011 vuosittaisen kilpailulain ottaen
           huomioon kilpailun pääosaston antamat suositukset; vähentää sopimusoikeuden
           täytäntöönpanoon liittyvien menettelyjen pituutta; ryhtyy toimiin edistääkseen pk-
           yritysten pääsyä pääomamarkkinoille lainsäädännöllisiä esteitä poistamalla ja
           kustannuksia alentamalla;
   (5)     parantaa yksityisen sektorin tutkimus- ja innovaatioinvestointien puitteita
           laajentamalla nykyisiä verokannustimia, parantamalla riskipääoman hankkimisen
           edellytyksiä ja tukemalla innovatiivisia hankintamenettelyjä;
   (6)     ryhtyy toimiin vauhdittaakseen koheesiopolitiikan varoista rahoitettavia kasvua
           lisääviä menoeriä alueiden välillä edelleen olevien erojen vähentämiseksi
           parantamalla hallinnollisia valmiuksia ja poliittista hallintotapaa; noudattaa
           kansallisen strategisen viitekehyksen yhteydessä resurssien määrän ja menojen
           laadun suhteen tehtyjä sitoumuksia.
   Tehty Brysselissä
                                                 Neuvoston puolesta
                                                 Puheenjohtaja
FI                                                 7                                              FI


title: 2004/787/EY: Komission suositus, annettu 4 päivänä lokakuuta 2004, teknisistä ohjeista asetukseen (EY) N:o 1830/2003 liittyvää näytteenottoa sekä tuotteina tai tuotteissa olevien muuntogeenisten organismien ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen ainesten osoittamista vartenETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               24.11.2004

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 348/18

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 4 päivänä lokakuuta 2004,
   teknisistä ohjeista asetukseen (EY) N:o 1830/2003 liittyvää näytteenottoa sekä tuotteina tai tuotteissa olevien muuntogeenisten organismien ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen ainesten osoittamista varten
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2004/787/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Muuntogeenisten organismien jäljitettävyydestä ja merkitsemisestä ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä sekä direktiivin 2001/18/EY muuttamisesta 22 päivänä syyskuuta 2003 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1830/2003 (1) säädetään järjestelmästä, jossa toimijat toimittavat toisilleen ja säilyttävät tietoja muuntogeenisiä organismeja sisältävien tai niistä koostuvien tuotteiden taikka muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen markkinoille saattamisen kaikissa vaiheissa. Asetuksessa ei kuitenkaan edellytetä, että toimijat ottaisivat tuotteista näytteitä tai testaisivat niitä kussakin markkinoille saattamisen vaiheessa selvittääkseen muuntogeenisten organismien tai muuntogeenisistä organismeista valmistettujen ainesten esiintymistä.

               (2)

               Asetuksen (EY) N:o 1830/2003 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on kuitenkin varmistettava, että tämän asetuksen noudattamista valvotaan tarkastuksin ja tarvittaessa muilla valvontatoimenpiteillä, kuten ottamalla näytteitä ja suorittamalla (laadullisia ja määrällisiä) testejä.

               (3)

               Jotta tarkastusten ja valvontatoimenpiteiden osalta voitaisiin toimia koordinoidusti, asetuksen (EY) N:o 1830/2003 9 artiklan 2 kohdassa säädetään, että on vahvistettava teknisiä ohjeita sellaista näytteenottoa ja testausta varten, jolla selvitetään muuntogeenisten organismien ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvike- ja rehuaineiden esiintymistä tuotteissa.

               (4)

               Näiden ohjeiden soveltamisalan olisi katettava tuotteet, jotka ovat saaneet markkinoilla saattamista koskevan luvan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/18/EY (2) soveltamista siltä osin, mikä koskee sellaisia muuntogeenisiä organismeja, jotka eivät ole sallittuja Euroopan unionissa.

               (5)

               Näytteenotto ja testaus olisi suoritettava vankkoja tieteellisiä ja tilastollisia protokollia käyttäen, jotta muuntogeeniset organismit ja muuntogeenisistä organismeista valmistetut ainekset voidaan osoittaa riittävän luotettavasti.

               (6)

               Ohjeita laadittaessa on kuultu komiteaa, joka on perustettu geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön ja neuvoston direktiivin 90/220/ETY kumoamisesta 12 päivänä maaliskuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/18/EY 30 artiklalla, sekä otettu huomioon jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean sekä yhteisön vertailulaboratorion tekemä työ.

               (7)

               Siltä osin kuin ei-muuntogeenisten siementen tai muun ei-muuntogeenisen lisäysaineiston erien edellytetään olevan niiden vaatimusten mukaisia, jotka koskevat sellaista muuntogeenisten siementen tai muun muuntogeenisen lisäysaineiston esiintymistä, joka on satunnaista tai teknisesti mahdotonta välttää, olisi laadittava siemeniä ja muuta lisäysaineistoa koskevan lainsäädännön yhteydessä sovellettavaksi oikeudellisesti sitova protokolla muuntogeenisten siementen tai muun muuntogeenisen lisäysaineiston esiintymisen selvittämiseksi suoritettavaa näytteenottoa ja testausta varten. Kyseisen protokollan olisi lisäksi oltava soveltuvilta osin perustana näytteenotolle ja testaukselle, joka kohdistuu muihin, edellä mainitun lainsäädännön soveltamisalaan kuulumattomiin geenimuunneltuihin viljelylajeihin,

         SUOSITTELEE:
   I   YLEISET PERIAATTEET

               1.

               Jäsenvaltioiden olisi asetuksen (EY) N:o 1830/2003 9 artiklan 1 kohdan vaatimusten täyttämiseksi otettava huomioon seuraavat seikat:

                           a)

                           kuinka hyvin toimijat ovat aikaisemmin noudattaneet asianomaista lainsäädäntöä;

                           b)

                           kuinka luotettavia toimijoiden jo suorittamat valvontatoimenpiteet ovat;

                           c)

                           tilanteet, joissa epäillään, että vaatimuksia ei noudateta;

                           d)

                           ovatko käytettävät keinot erityisesti saatujen kokemusten perusteella oikeasuhteisia tavoitteisiin nähden;

                           e)

                           heterogeenisuuden aste sekä toimitusketjun kohta, jossa testaus suoritetaan.

               2.

               Viralliset valvontatoimenpiteet olisi toteutettava ilman ennakkovaroitusta, lukuun ottamatta tapauksia, joissa ennakkoilmoitus toimijalle on tarpeen.

               3.

               Virallisia valvontatoimenpiteitä olisi suoritettava kaikissa sellaisten tuotteiden tuotannon, jalostuksen, varastoinnin ja jakelun vaiheissa, jotka sisältävät tai voivat sisältää muuntogeenisiä organismeja tai muuntogeenisistä organismeista valmistettuja elintarvike- ja rehuaineita, myös maahantuontipaikalla (3).

               4.

               Virallisissa valvontatoimenpiteissä ei saisi tehdä eroa yhteisön ulkopuolelle vietäviksi tarkoitettujen tuotteiden ja yhteisössä markkinoille saatettaviksi tarkoitettujen tuotteiden välillä.

               5.

               Toimijoilla, joiden tuotteista otetaan näytteitä analysoitaviksi, olisi oltava oikeus pyytää toista lausuntoa. Valvontaviranomaisten olisi kerättävä täytäntöönpanotarkoituksia ja kiistojen ratkaisua varten riittävä määrä vastanäytteitä, jotta voidaan taata toimijoiden muutoksenhakuoikeus ja mahdollisuus saada toinen lausunto kansallisen lainsäädännön edellyttämällä tavalla.

               6.

               Myös muiden kuin näissä ohjeissa suositeltujen näytteenottomenetelmien soveltaminen on mahdollista.

               7.

               Myös muiden kuin näissä ohjeissa suositeltujen testausmenetelmien soveltaminen on mahdollista, jos asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 vahvistettu yhteisön vertailulaboratorio on hyväksynyt tällaiset menetelmät.

               8.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että virallisia valvontatoimenpiteitä suoritetaan siten, että voidaan saavuttaa asetuksen (EY) N:o 1830/2003 tavoitteet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta elintarvikkeiden ja rehujen valvontaa ja muita valvontatoimenpiteitä koskevassa EU:n lainsäädännössä ja erityisesti rehujen virallisen valvonnan järjestämistä koskevista periaatteista annetussa neuvoston direktiivissä 95/53/EY, yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten annetussa neuvoston direktiivissä 70/373/ETY, virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta annetussa neuvoston direktiivissä 89/397/ETY ja virallista elintarvikkeiden tarkastusta koskevista lisätoimenpiteistä annetussa neuvoston direktiivissä 93/99/ETY säädettyjä vaatimuksia.

         II   MÄÄRITELMÄT

               a)

                  Erä: selvästi rajattu määräsuuruinen ainemäärä.
               Seuraavissa määritelmissä on otettu huomioon erän muodostavan aineen tyyppi, ja määritelmät vastaavat ISTA:n sääntöjä, ISO-standardeja 6644 ja 13690 sekä FAO:n normeja (kansainväliset kasvinsuojelutoimenpiteitä koskevat standardit):

                              Siementen erä: määräsuuruinen siemenmäärä, joka on fyysisesti yksilöitävissä ja yhtenäinen sekä enintään yhtä suuri kuin siemenistä annetuissa direktiiveissä määritelty erän enimmäiskoko ja joka muodostaa koko tavaralähetyksen tai osan siitä.

                              Muun lisäysaineiston erä: tietty määrä yhden tuotteen yksiköitä, joka on yksilöitävissä koostumuksensa homogeenisuuden, alkuperänsä tai muun perusteella, joka on enintään yhtä suuri kuin muusta lisäysaineistosta annetussa lainsäädännössä määritelty erän enimmäiskoko ja joka muodostaa koko tavaralähetyksen tai osan siitä.

                              Elintarvike- ja rehutuotteiden erä: yhdellä kerralla lähetetty tai vastaanotettu tuotemäärä, josta on laadittu erillinen sopimus tai kuljetusasiakirja.

               b)

                  Osanäyte: kustakin yksittäisestä erän näytteenottopaikasta samansuuruisena otettu pieni tuotemäärä, joka otetaan koko erän syvyydeltä (staattinen näytteenotto) tai määritetyn ajan kuluessa tuotevirrasta (näytteenotto tuotevirrasta).

               c)

                  Talletettu osanäyte: osanäyte, joka säilytetään tietyn ajan lisäanalyyseja varten.

               d)

                  Kokoomanäyte: tuotemäärä, joka saadaan yhdistämällä ja sekoittamalla tietystä erästä otetut osanäytteet.

               e)

                  Laboratorionäyte: kokoomanäytteestä otettu, laboratorioon tarkastettavaksi tai testattavaksi tarkoitettu tuotemäärä.

               f)

                  Analyysinäyte: homogenisoitu laboratorionäyte, joka koostuu joko koko laboratorionäytteestä tai sen edustavasta osasta.

               g)

                  Vastanäyte: näyte, joka säilytetään tietyn ajan täytäntöönpanotarkoituksia tai kiistojen ratkaisua varten.

               h)

                  Muuntogeenisen DNA:n osuus: muuntogeenisen DNA:n kopiomäärän prosentuaalinen osuus kohteena olevan taksonin spesifisestä DNA:n kopiomäärästä, laskettuna haploideina genomeina.

         III   NÄYTTEENOTTOPROTOKOLLIA KOSKEVAT PERIAATTEET

               1.

               Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon muuntogeenisistä organismeista koostuvien, niitä sisältävien tai niistä valmistettujen tuotteiden näytteenottoprotokollia koskevat ohjeet tarkastaessaan ja valvoessaan, noudattavatko toimijat asetuksen (EY) N:o 1830/2003 4 ja 5 artiklan vaatimuksia.

               2.

               Asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 vahvistettu yhteisön vertailulaboratorio sekä laboratoriot, jotka jäsenvaltiot ovat nimenneet muuntogeenisiä organismeja tutkivien laboratorioiden eurooppalaiseen verkostoon, jäljempänä ’ENGL-verkosto’, antavat lisäopastusta ja -apua tämän suosituksen soveltamisalaan kuuluvia näytteenottomenetelmiä koskevissa kysymyksissä.

               3.

               Estimoitaessa muuntogeenisten organismien esiintymistä olisi käytettävä yhdenmukaistettuja näytteenottomenettelyjä. Näitä menettelyjä olisi sovellettava otettaessa näytteitä siementen ja muun lisäysaineiston, elintarvikkeiden, rehujen sekä maataloustuotteiden eristä.

               4.

               Seuraavassa määriteltävien näytteenottomenettelyjen tarkoituksena on varmistaa, että koottavat ja analysoitavat näytteet muodostavat edustavan otoksen tarkastelun kohteena olevista eri tuotetyypeistä. Näytteenottoprotokollat, joita käytetään selvitettäessä muuntogeenisten siementen ja muun muuntogeenisen lisäysaineiston esiintymistä siementen erissä, olisi laadittava asianomaisen siemeniä tai muuta lisäysaineistoa koskevan lainsäädännön mukaisesti; bulkkituotteiden sekä elintarvike- ja rehutuotteiden näytteenottomenetelmiä käsitellään seuraavassa erillisissä kohdissa siten, että tuotekohtaiset ominaisuudet otetaan huomioon.

         IV   NÄYTTEENOTTOPROTOKOLLAT
   1.   Näytteenotto siementen tai muun lisäysaineiston eristä
   Tässä jaksossa käsitellään muuntogeenisten siementen tai muun muuntogeenisen lisäysaineiston osoittamista ei-muuntogeenisten kasvilajikkeiden tai kloonien siementen tai muun lisäysaineiston erissä sekä sellaisten muuntogeenisten siementen tai muun muuntogeenisen lisäysaineiston osoittamista, jotka ovat tulosta muusta kuin tietyn muuntogeenisen kasvilajikkeen tai kloonin siementen tai muun lisäysaineiston erän osalta ilmoitetusta transformaatiotapahtumasta.
   Näytteet olisi otettava nykyisin käytössä olevien kansainvälisten menetelmien mukaisesti ja soveltuvissa tapauksissa neuvoston direktiiveissä 66/401/ETY, 66/402/ETY, 68/193/ETY, 92/34/ETY, 98/56/EY, 1999/105/EY, 2002/54/EY, 2002/55/EY, 2002/56/EY, 2002/57/EY määritettyjä eräkokoja noudattaen. Siemenistä ja muusta muuntogeenisestä lisäysaineistosta tehtävän näytteenoton yleisten periaatteiden ja menetelmien olisi oltava kansainvälisen siementestausjärjestön (ISTA) sääntöjen ja ISTA:n laatiman siemenistä tehtävää näytteenottoa koskevan käsikirjan (ISTA Handbook on Seed Sampling) mukaisia.
   Menettelyjen, joita käytetään otettaessa näytteitä siemenistä tai muusta lisäysaineistosta ja testattaessa näitä näytteitä, olisi tilastollisten riskien suhteen täytettävä asianomaisessa siemeniä tai muuta lisäysaineistoa koskevassa lainsäädännössä esitetyt vaatimukset. Siementen tai muun lisäysaineiston erän laatutaso ja siihen liittyvä tilastollinen epävarmuus määritellään suhteessa muuntogeenisille organismeille määritettyihin kynnysarvoihin sekä sen perusteella, mikä on muuntogeenisen DNA:n kopiomäärän prosentuaalinen osuus kohteena olevan taksonin spesifisestä DNA:n kopiomäärästä, laskettuna haploideina genomeina.
   2.   Näytteenotto maatalouden bulkkituotteista
   Näytteenottoprotokolla perustuu kaksivaiheiseen menettelyyn, jonka avulla voidaan tarvittaessa saada estimaatteja muuntogeenisten organismien esiintymistasoista ja niihin liittyvästä epävarmuudesta (keskihajontana ilmaistuna) ilman, että joudutaan tekemään oletuksia muuntogeenisten organismien mahdollisesta heterogeenisuudesta.
   Jotta keskihajonta voitaisiin estimoida, olisi ensin muodostettava kokoomanäyte ja analysoitava sen jälkeen muuntogeenisten ainesten esiintyminen siitä saadussa analyysinäytteessä. Jos saatu analyysitulos on lähellä vahvistettua kynnysarvoa (± 50 % kynnysarvosta), olisi analysoitava yksittäisiä talletettuja osanäytteitä, jotta saadaan selville analyysiin liittyvän epävarmuuden aste.
   Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon seuraavat asiakirjat:

               a)

               ISO-standardi 6644 (2002);

               b)

               ISO-standardi 13690 (1999);

               c)

               ISO-standardi 5725 (1994);

               d)

               ISO-standardi 2859 (1985);

               e)

               ISO-standardi 542 (1990).

         2.1   Maatalouden bulkkituotteista tehtävää näytteenottoa koskeva protokolla
   Näytteenotto bulkkituotteista (viljat, öljykasvien siemenet) olisi tehtävä ISO-standardeissa 6644 ja 13690 selostettujen yleisten näytteenottoperiaatteiden ja -menetelmien mukaisesti. Kun näytteenotto tapahtuu tuotevirrasta, olisi määriteltävä näytteenottojakso ISO-standardin 6644 mukaisesti seuraavasti: kokonaispurkuaika/osanäytteiden kokonaismäärä. Staattisessa näytteenotossa osanäytteet olisi kerättävä tietyistä näytteenottopaikoista. Tällaisten näytteenottopaikkojen olisi jakauduttava siten, että ne kattavat tasaisesti koko erän tilavuuden ISO-standardissa 13690 selostettujen periaatteiden mukaisesti. Osanäytteiden tai näytteenottopaikkojen (paikat, joista kokoomanäytteen muodostamisessa käytettävät osanäytteet sekä talletettavat osanäytteet otetaan) määrä määritetään erän koon mukaan seuraavasti:

               Erän koko tonneina

               Kokoomanäytteen koko kilogrammoina

               Osanäytteiden määrä

               ≤ 50

               5

               10

               100

               10

               20

               250

               25

               50

               ≥ 500

               50

               100

         Kun erä on kooltaan 50–500 tonnia, kokoomanäytteen koon olisi oltava 0,01 % koko erän koosta. Kun erä on kooltaan alle 50 tonnia, kokoomanäytteen koon olisi oltava 5 kg. Kun erä on kooltaan yli 500 tonnia, kokoomanäytteen koon olisi oltava 50 kg. Jokaisella näytteenottokerralla (systemaattinen näytteenotto) tai jokaisesta näytteenottopaikasta (staattinen näytteenotto) olisi otettava 1 kg:n suuruinen osanäyte, joka jaetaan kahteen 0,5 kg:n suuruiseen osaan. Näistä osista toinen käytetään osanäytteenä kokoomanäytteen muodostamista varten ja toinen varastoidaan talletettuna osanäytteenä.
   Näytteenotto viljanjyviä suuremmista tuotteista (kuten hedelmistä, juurakoista tai perunoista) olisi suoritettava ISO-standardin 2859 mukaisesti. Näytteenotto öljykasvien siemenistä olisi suoritettava ISO-standardin 542 mukaisesti.
   2.2   Analyysinäytteiden valmisteluprotokolla
   On suositeltavaa käyttää monivaiheista protokollaa, jotta voidaan minimoida kustannukset ja maksimoida tilastollinen voima ennalta määritettyjen hyväksymisrajojen mukaisesti.
   Ensi vaiheessa yhdistetään ja sekoitetaan perusteellisesti 2.1 kohdan mukaisesti kerätyt osanäytteet noudattaen ISO-standardeissa 13690 ja 6644 selostettuja menettelyjä ja muodostetaan näin niistä kokoomanäyte.
   Kokoomanäytteestä muodostetaan ISO-standardeissa 13690 ja 6644 selostettuja menettelyjä soveltaen analyysinäyte, joka analysoidaan V jaksossa kuvattuja ’analyyttisten testien protokollia/testausmenetelmiä’ soveltaen muuntogeenisten organismien esiintymisen selvittämiseksi. Jos analyysin tulos on lähellä vahvistettua kynnysarvoa (kynnysarvo ± 50 %), voi olla tarpeen estimoida siihen liittyvä epävarmuus (epävarmuuden estimointiprotokolla esitetään 2.3 kohdassa).
   2.3   Epävarmuuden estimointiprotokolla
   Jos talletettuja osanäytteitä on 20 tai vähemmän, kuten pienten erien tapauksessa, olisi analysoitava yksitellen kaikki näytteet ja tehtävä päätös merkitsemisestä.
   Jos talletettuja osanäytteitä on enemmän kuin 20, olisi valittava satunnaisesti 20 näytettä ja analysoitava ne yksitellen muuntogeenisten organismien esiintymisen selvittämiseksi. Näistä 20 näytteestä saatujen analyysitulosten perusteella estimoidaan, kuinka paljon erä sisältää muuntogeenisiä organismeja. Lisäksi estimoidaan erään liittyvä epävarmuus keskihajontana ilmaistuna. Jos epävarmuustaso, joka saadaan 20 näytteen analyysin perusteella, on hyväksyttävissä, jäljellä olevien talletettujen osanäytteiden lisäanalyysi ei ole tarpeen. Jos sen sijaan epävarmuustaso ei ole hyväksyttävissä, olisi analysoitava lisää jäljellä olevia talletettuja osanäytteitä.
   Analysoitavien lisänäytteiden määrä olisi määritettävä tapauskohtaisesti sen mukaan, mikä on ensimmäisten 20 näytteen analyysin perusteella estimoitu epävarmuuden taso.
   Sekventiaalinen analyysiprosessi voidaan lopettaa, kun jompikumpi tai molemmat seuraavista ehdoista täyttyvät:

               —

               Erän sisältämä estimoitu muuntogeenisten organismien määrä (analysoitujen talletettujen osanäytteiden sisältämien muuntogeenisten organismien määrien keskiarvo) ylittää tai alittaa vahvistetun kynnysarvon ± 50 prosenttia tästä arvosta.

               —

               Epävarmuus, joka liittyy mitattuun erän sisältämän muuntogeenisten organismien määrään, saavuttaa hyväksyttävissä olevan tason (± 50 % analyysitulosten keskiarvosta).

         Kun kaikki näytteet on testattu, olisi tehtävä päätös merkitsemisestä.
   2.4   Elintarvike- ja rehutuotteiden näytteenottoprotokolla
   Näytteenotto esipakatuista elintarvike- ja rehutuotteista olisi suoritettava ISO-standardissa 2859 selostettuja menettelyjä noudattaen.
   Näytteenotto elintarvike- ja rehutuotteista, joita ei ole esipakattu, olisi suoritettava 2.1 kohdassa selostettua protokollaa noudattaen.
   V   ANALYYTTISTEN TESTIEN PROKOLLAT/TESTAUSMENETELMÄT
   1.   Asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 vahvistettu yhteisön vertailulaboratorio sekä laboratoriot, jotka jäsenvaltiot ovat nimenneet ENGL-verkostoon, antavat lisäopastusta ja -apua tämän suosituksen soveltamisalaan kuuluvia testausmenetelmiä koskevissa kysymyksissä.
   2.   Laboratorioita koskevat vaatimukset
   Jäsenvaltioiden laboratoriot, jotka tekevät analyyseja tämän suosituksen mukaisesti, olisi akkreditoitava standardin EN ISO/IEC 17025/1999 mukaisesti tai sertifioitava asianmukaista järjestelmää noudattaen, ja niiden olisi osallistuttava säännöllisesti kansallisesti tai kansainvälisesti hyväksyttyjen laboratorioiden ja/tai kansallisten tai kansainvälisten organisaatioiden järjestämiin taikka koordinoimiin pätevyydentestausohjelmiin.
   Elintarvikkeet, jotka annetaan analysoitaviksi tämän suosituksen mukaisesti, olisi annettava laboratorioille, jotka ovat direktiivin 93/99/ETY 3 artiklan säännösten mukaisia.
   Näytteiden analyyttinen tutkiminen olisi suoritettava eurooppalaisen standardiehdotuksen prEN ISO 24276:2002 yleisten laboratorioita ja menettelyjä koskevien vaatimusten mukaisesti.
   3.   Analyysinäytteiden valmistelu
   Näytteitä otettaessa tavoitteena on edustavan ja homogeenisen laboratorionäytteen aikaansaaminen ilman, että aiheutetaan sekundääristä kontaminaatiota. Jäsenvaltioiden olisi sovellettava eurooppalaisia standardiehdotuksia prEN ISO 24276:2002 ja prEN ISO 21571:2002, joissa esitetään menetelmiä laboratorionäytteen homogenisointia, laboratorionäytteen testinäytteeksi pienentämistä, testinäytteen valmistelua ja kohteena olevan analyytin erottamista varten.
   Siemennäytteet olisi valmistettava siementen testausta koskevien kansainvälisten sääntöjen (ISTA) mukaisesti. Lisäysaineiston näytteet olisi valmistettava nykyisin käytössä olevien kansainvälisten menetelmien mukaisesti, jos tällaisia menetelmiä on olemassa.
   4.   Analyyttinen testaus
   Nykyinen tieteellinen tietämys ei mahdollista kaikkien markkinoille saatettaviksi hyväksyttyjen muuntogeenisten organismien tai muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvike- ja rehuaineiden osoittamista ja kvantifiointia yhtä menetelmää käyttäen.
   Useat eri testausmenetelmät tuottavat todennäköisesti yhtä luotettavia tuloksia. Menetelmänä voi olla jokin seuraavista tai niiden yhdistelmä:

               a)

               laadulliset menetelmät, jotka voivat olla tapahtuma-, konstrukti- tai geenielementtispesifisiä;

               b)

               määrälliset menetelmät, jotka voivat olla tapahtuma-, konstrukti- tai geenielementtispesifisiä.

         Testauksessa voi olla tarkoituksenmukaista käyttää ensin seulontamenetelmää, jolla selvitetään, onko näytteessä muuntogeenisiä organismeja vai ei. Jos seulontamenetelmällä saadaan positiivinen tulos, olisi käytettävä tietylle geenikonstruktille ja/tai tietylle transformaatiotapahtumalle spesifisiä menetelmiä. Jos markkinoilla on eri muuntogeenisiä organismeja, jotka sisältävät saman geenikonstruktin, on erittäin suositeltavaa käyttää tapahtumaspesifistä menetelmää. Määrällisen analyysin tulokset olisi esitettävä muuntogeenisen DNA:n kopiomäärän prosentuaalisena osuutena kohteena olevan taksonin spesifisestä DNA:n kopiomäärästä, laskettuna haploideina genomeina. Laboratorioiden olisi aina kun se on mahdollista käytettävä kansainvälisesti hyväksyttyjen vaatimusten (esim. ISO 5725/1994 tai IUPAC:n yhdenmukaistettu protokolla) mukaisesti validoitua menetelmää, ja analyysissa olisi käytettävä sertifioitua vertailumateriaalia.
   Ajantasainen luettelo validoiduista menetelmistä, mukaan luettuina Codex Alimentarius -säännöstöön ilmoitetut validoidut menetelmät, on saatavilla osoitteessa (http://biotech.jrc.it).
   5.   Validoitujen menetelmien puuttuminen
   Jos jossakin tapauksessa ei ole olemassa validoitua menetelmää esimerkiksi sen testaamiseksi, onko näytteessä muuntogeenisiä organismeja vai ei, jäsenvaltioiden laboratorioiden olisi itse suoritettava menetelmän validointi kansainvälisesti hyväksyttyjen vaatimusten mukaisesti. Jos analysoitavaa matriisia varten ei ole käytettävissä validoitua menetelmää, olisi valittava osoitteessa http://biotech.jrc.it olevasta tietokannasta menetelmä, joka on validoitu samankaltaista matriisia tai raaka-ainetta käyttäen. Tällaisen menetelmän toimivuus olisi ennen sen käyttöönottoa testattava analyysikohteena olevan matriisin kanssa.
   6.   Analyysien tulosten esittäminen ja tulkinta
   Laadullisten menetelmien yhteydessä havaitsemisraja (LOD) on analyytin pienin määrä, joka voidaan luotettavasti osoittaa kohteena olevan taksonin tietystä genomin kopioiden määrästä.
   Määrällisten menetelmien yhteydessä määritysraja (LOQ) on analyytin pienin määrä, joka voidaan luotettavasti kvantifioida kohteena olevan taksonin tietystä genomin kopioiden määrästä. Määrällisen analyysin tulokset olisi esitettävä muuntogeenisen DNA:n kopiomääränä suhteessa kohteena olevan taksonin spesifiseen DNA:n kopiomäärään, laskettuna haploideina genomeina. Jos muuntogeenisen kohdesekvenssin määrä on alle määritysrajan, tulokset esitetään ainoastaan laadullisesti.
   Tulokset olisi tulkittava eurooppalaisessa standardiehdotuksessa prEN ISO 24276:2002 annettujen ohjeiden mukaisesti.
   VI   LOPPUSÄÄNNÖKSET
   Näytteenotto- ja osoittamismenetelmiä sekä asiaankuuluvia protokollia ja asiakirjoja olisi kehitettävä ja parannettava edelleen siten, että otetaan huomioon mahdolliset muutokset niissä kynnyksissä ja kynnysarvoissa, jotka on vahvistettu asetuksen (EY) N:o 1829/2003 12, 24 ja 47 artiklassa, direktiivin 2001/18/EY 21 artiklan 2 ja 3 kohdassa ja muussa yhteisön lainsäädännössä. Lisäksi olisi otettava huomioon asetuksen (EY) N:o 1830/2003 12 artiklan mukaisesti laadittu kertomus kyseisen asetuksen täytäntöönpanosta, teknologian edistysaskeleet ja kansainvälisillä foorumeilla tapahtuva kehitys.

      Tehty Brysselissä 4 päivänä lokakuuta 2004.

            Komission puolesta

         Margot WALLSTRÖM

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 268, 18.10.2003, s. 24.

      (2)  EUVL L 106, 17.4.2001, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1830/2003.

      (3)  Asiaankuuluvat tiedot muuntogeenisistä organismeista, jotka eivät ole sallittuja EU:ssa, olisi asetuksen (EY) N:o 1830/2003 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti sisällytettävä keskusrekisteriin, sikäli kuin tällaiset tiedot ovat saatavilla.


Avis juridique important

|

32003H0488

Neuvoston suositus, annettu 18 päivänä kesäkuuta 2003, huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien terveyshaittojen ehkäisemisestä ja vähentämisestä

Virallinen lehti nro L 165 , 03/07/2003 s. 0031 - 0033

Neuvoston suositus,annettu 18 päivänä kesäkuuta 2003,huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien terveyshaittojen ehkäisemisestä ja vähentämisestä(2003/488/EY)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 152 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon(4),sekä katsoo seuraavaa:(1) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 3 artiklan 1 kohdan p alakohdan mukaisesti yhteisön toimilla on myötävaikutettava terveyden suojelun korkean tason saavuttamiseen. Perustamissopimuksen 152 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa määrätään lisäksi huumausaineiden aiheuttamien terveyshaittojen vähentämiseen tähtäävästä toiminnasta, johon kuuluu tiedotus- ja ehkäisemistoimia.(2) Helsingissä 10 ja 11 päivänä joulukuuta 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi Euroopan unionin huumausainestrategian (2000-2004), joka kattaa kaikki huumausaineisiin liittyvät Euroopan unionin toimet ja jossa asetetaan toiminnan päätavoitteet. Näihin kuuluvat huumausaineiden aiheuttamien terveyshaittojen (kuten HIV, B- ja C-hepatiitti sekä tuberkuloosi) sekä huumausaineiden aiheuttamien kuolemantapausten määrän tuntuva vähentäminen viiden vuoden aikana.(3) Santa Maria da Feirassa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi huumausaineiden torjuntaa koskevan Euroopan unionin toimintasuunnitelman (2000-2004), joka on keskeinen toimintaväline Euroopan unionin huumausainestrategian (2000-2004) muuntamiseksi käytännön toimiksi, jotka tarjoavat tehokkaasti kattavan ja monialaisen toimintamallin huumeongelmaan reagoimiseksi.(4) Komissio on antanut Euroopan parlamentille ja neuvostolle tiedonannon huumausaineiden torjuntaa koskevasta Euroopan unionin toimintasuunnitelmasta (2000-2004). Se piti tiedonannossa parhaana strategiana kattavaa toimintamallia, joka käsittäisi kaikki huumausaineiden väärinkäytön ehkäisyn alat käytön aloittamisen estämispyrkimyksistä kielteisten terveys- ja sosiaalisten vaikutusten vähentämiseen.(5) Euroopan parlamentti suhtautui edellä mainitusta toimintasuunnitelmasta antamassaan päätöslauselmassa myönteisesti tavoitteeseen vähentää huumeiden väärinkäyttäjien kuolemien lukumäärää ja kehotti Euroopan unionia ja jäsenvaltioita edistämään ja kehittämään haittojen rajoittamiseen tähtääviä toimintalinjoja estämättä kuitenkaan yksittäisiä jäsenvaltioita ottamasta käyttöön toimenpiteitä ja kokeiluluonteisia järjestelyjä tällä alalla.(6) Yhteisön toimintaohjelmassa huumausaineiden väärinkäytön ehkäisemiseksi osana kansanterveyden alan toimintaa sekä aidsin ja eräiden muiden tartuntatautien ehkäisemistä koskevassa yhteisön kansanterveyden alan toimintaohjelmassa on tuettu hankkeita, joilla on pyritty ehkäisemään ja vähentämään huumausaineiden väärinkäyttöön liittyviä riskejä erityisesti edistämällä yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä, tukemalla niiden toimia ja edistämällä niiden toimintalinjojen ja ohjelmien yhteensovittamista. Molemmat ohjelmat ovat erityisesti nuorten ja erityisen alttiina olevien ryhmien keskuudessa osaltaan parantaneet tiedotusta, valistusta ja kasvatusta, joka on suunnattu huumausaineiden väärinkäytön ja siihen liittyvien riskien ehkäisemiseen.(7) Huumausaineiden väärinkäyttöä koskevien strategioiden ja toimenpiteiden kehittäminen sisältyy eräänä tärkeänä elintapoihin liittyvänä terveyteen vaikuttavana tekijänä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseen yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman (2003-2008) hyväksymisestä.(8) Koska huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvä sairastuvuus ja kuolleisuus tutkimusten mukaan vaikuttaa huomattavaan määrään Euroopan kansalaisia, huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvät terveyshaitat muodostavat merkittävän kansanterveysongelman.(9) Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti yhteisö voi tällä alalla, joka ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan, toteuttaa uusia toimenpiteitä, kuten huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien riskien ehkäisemistä ja vähentämistä, ainoastaan, jos tavoitteet voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten takia saavuttaa paremmin yhteisön kuin jäsenvaltioiden tasolla. Huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien riskien ehkäisemistä ja vähentämistä ei voida rajata jollekin tietylle maantieteelliselle alueelle tai tiettyyn jäsenvaltioon, minkä vuoksi toimia on sovitettava yhteen yhteisön tasolla.(10) On huolehdittava raportoinnista jäsenvaltioiden ja yhteisön tasolla, jotta voidaan seurata jäsenvaltioiden tällä alalla toteuttamia toimenpiteitä ja niiden tuloksia sekä sitä, miten näitä suosituksia on pantu täytäntöön.(11) Merkittävin huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien riskien vähentämiseksi toteutettava toimenpide on itse väärinkäytön ehkäiseminen,SUOSITTELEE, ETTÄ:1. Jäsenvaltioiden olisi terveyden suojelun korkean tason turvaamiseksi asetettava kansanterveyden alalla tavoitteeksi huumausaineiden väärinkäytön ehkäiseminen ja siihen liittyvien riskien vähentäminen sekä laadittava ja toteutettava asianmukaisia kattavia strategioita.2. Jäsenvaltioiden olisi osana kaikkea yleistä huumausaineiden väärinkäytön ehkäisyyn ja huumausaineiden käyttäjien hoitoon liittyvää politiikkaansa otettava käyttöön lukuisia erityyppisiä - erityisesti riskien vähentämiseen tähtääviä - toimia vähentääkseen tuntuvasti huumausaineiden aiheuttamia terveyshaittoja (kuten HIV, B- ja C-hepatiitti sekä tuberkuloosi) ja huumausaineiden aiheuttamia kuolemantapauksia. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi, samalla kun pidetään mielessä yleinen tavoite ehkäistä huumausaineiden väärinkäyttöä1. tarjottava tietoa ja neuvontaa huumausaineiden käyttäjille riskien vähentämiseksi ja asianmukaisten palvelujen saatavuuden helpottamiseksi;2. järjestettävä tiedotusta yhteisöille ja perheille sekä autettava niitä osallistumaan huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien terveysriskien ehkäisemiseen ja vähentämiseen;3. sisällytettävä etsivän kenttätyön työskentelymenetelmät kansalliseen huumausaineisiin liittyvään terveys- ja sosiaalipolitiikkaansa ja tuettava tähän liittyvää koulutusta sekä kehitettävä työskentelynormeja ja -menetelmiä; etsivä kenttätyö on määritelty yhteisölähtöiseksi toiminnaksi, jolla pyritään tavoittamaan erityisiin kohdeväestöihin kuuluvat henkilöt ja ryhmät, joihin ei saada riittävää yhteyttä nykyisten palvelujen tai perinteisten terveyskasvatuskanavien avulla;4. edistettävä tarvittaessa samanikäisten nuorten ja vapaaehtoisten osallistumista etsivään kenttätyöhön, myös ensiapuun, pelastuspalvelun varhaisvaiheen toimintaan sekä toimiin, joilla pyritään vähentämään huumausaineiden aiheuttamia kuolemantapauksia, ja edistettävä heidän tätä tarkoittavaa koulutustaan;5. edistettävä etsivään kenttätyöhön osallistuvien tahojen välistä verkottumista ja yhteistyötä, jotta taataan palvelujen jatkuvuus ja se, että huumausaineiden käyttäjille tarjotaan entistä paremmat mahdollisuudet käyttää näitä palveluja;6. järjestettävä huumausaineiden käyttäjän yksilöllisten tarpeiden mukaan huumeetonta hoitoa sekä tarkoituksenmukaista korvaushoitoa, jota tuetaan asianmukaisella psykososiaalisella hoidolla ja kuntoutuksella ottaen huomioon se, että olisi pyrittävä järjestämään lukuisia erilaisia hoitovaihtoehtoja;7. kehitettävä toimenpiteitä, joilla estetään korvaavien aineiden väärinkäyttö, samalla kun varmistetaan asianmukainen hoidon saatavuus;8. harkittava sitä, että vankilassa oleville huumausaineiden väärinkäyttäjille voidaan tarjota samankaltaisia palveluja, joita on tarjolla huumausaineiden väärinkäyttäjille, jotka eivät ole vankilassa, vaarantamatta kuitenkaan jatkuvia ja yleisiä pyrkimyksiä estää huumausaineiden pääsy vankiloihin;9. järjestettävä riittävä rokotussuoja B-hepatiittia vastaan ja ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä HIV:iä, B- ja C-hepatiittia, tuberkuloosia ja sukupuolitauteja vastaan sekä edellä mainittujen tautien seulontatutkimuksia huumausaineita suonensisäisesti käyttäville ja heidän sosiaaliselle lähipiirilleen, ja toteutettava asianmukaiset lääkinnälliset toimenpiteet;10. järjestettävä tarvittaessa mahdollisuus käyttää kondomien sekä neulojen ja ruiskujen jakelua sekä vaihto-ohjelmia ja -pisteitä;11. varmistettava, että hätäpalveluhenkilöstö on koulutettu ja varustettu hoitamaan yliannostuksen saaneita;12. edistettävä tarkoituksenmukaista perusterveydenhuollon, mielenterveys mukaan lukien, ja sosiaalihuollon välistä yhteistyötä sekä riskien vähentämiseen erikoistuneita toimintamalleja;13. tuettava huumausaineiden väärinkäyttöön liittyvien terveysriskien ehkäisemisestä ja vähentämisestä vastaavien ammattilaisten koulutusta, joka johtaa tunnustettuun ammattipätevyyteen.3. Jäsenvaltioiden olisi kehittääkseen asianmukaista arviointia huumeiden käytön ehkäisyn vaikuttavuuden ja tehokkuuden lisäämiseksi sekä huumausaineisiin liittyvien terveysriskien vähentämiseksi harkittava1. vaikuttavuudesta esitetyn tieteellisen näytön käyttöä pääperusteena asianmukaisten toimien valinnassa;2. tukea tarvearvioinnin sisällyttämiselle kaikkien ohjelmien alkuvaiheeseen;3. riittävien arviointikäytäntöjen kehittämistä kaikkia huumausaineiden käytön ehkäisyä ja riskien vähentämistä koskevia ohjelmia varten;4. arvioinnin laatukriteerien luomista ja niiden soveltamista; tässä on otettava huomioon Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen (EMCDDA) suositukset;5. yhdenmukaistetun tiedonkeruun ja -levityksen järjestämistä EMCDDA:n suositusten mukaisesti REITOX-tietoverkon kansallisten keskusten kautta;6. arviointitulosten tehokasta hyväksikäyttöä huumausaineiden käytön ehkäisemiseen tähtäävien toimintalinjojen hiomisessa ja kehittämisessä;7. arviointiin perehdyttävien koulutusohjelmien perustamista eri tasoja ja kohdeyleisöjä varten;8. sellaisten innovatiivisten menetelmien käyttöönottoa, joiden avulla kaikki toimijat ja sidosryhmät voivat osallistua arviointiin sen hyväksynnän lisäämiseksi;9. Euroopan unionin sisällä ja kolmansien maiden, erityisesti ehdokasmaiden kanssa suoritettavan ohjelmien tulosten, taitojen ja kokemusten vaihdon edistämistä yhteistyössä komission kanssa.4. Jäsenvaltioiden olisi raportoitava komissiolle tämän suosituksen täytäntöönpanosta kahden vuoden kuluessa sen antamisesta ja myöhemmin komission pyynnöstä siten, että tavoitteena on myötävaikuttaa suosituksen seurantaan yhteisön tasolla ja toimia asianmukaisesti huumausaineita koskevan Euroopan unionin toimintasuunnitelman puitteissa,KEHOTTAA KOMISSIOTA- tekemään yhteistyötä Euroopan neuvoston Pompidou-ryhmän, Maailman terveysjärjestön, Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvälisen huumausaineohjelman sekä muiden alalla toimivien kansainvälisten järjestöjen kanssa,- laatimaan jäsenvaltioiden komissiolle ja EMCDDA:lle toimittamien tietojen ja tuoreimpien tieteellisten tietojen ja lausuntojen perusteella, huumausaineiden torjuntaa koskevan Euroopan unionin toimintasuunnitelman mukaisesti sekä EMCDDA:n teknisellä tuella kertomus tämän suosituksen tarkistamiseksi ja saattamiseksi ajan tasalle.Tehty Luxemburgissa 18 päivänä kesäkuuta 2003.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaG. Drys(1) Ehdotus tehty 17. toukokuuta 2002 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).(2) Lausunto annettu 13. helmikuuta 2003 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).(3) EUVL C 61, 13.2.2003, s. 189.(4) EUVL C 73, 26.3.2003, s. 5.