title: 2014/662/EU: Komission suositus, annettu 10 päivänä syyskuuta 2014 , hyvistä käytännöistä oopiumalkaloidien esiintymisen ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi unikonsiemenissä ja unikonsiemeniä sisältävissä tuotteissa  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               12.9.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 271/96

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 10 päivänä syyskuuta 2014,
   hyvistä käytännöistä oopiumalkaloidien esiintymisen ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi unikonsiemenissä ja unikonsiemeniä sisältävissä tuotteissa
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

      (2014/662/EU)

   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Unikonsiemeniä saadaan oopiumunikosta (Papaver somniferum L.). Niitä käytetään leivonnaisissa, koristeina ruoka-annosten päällä, kakkujen täytteissä ja jälkiruoissa sekä ruokaöljyn tuottamiseen. Oopiumunikko on kasvi, joka sisältää huumausaineina käytettäviä alkaloideja, kuten morfiinia ja kodeiinia. Unikonsiemenet eivät sisällä ollenkaan tai sisältävät vain hyvin vähän oopiumalkaloideja, mutta siemenet voivat saastua joko siten, että ne joutuvat kosketuksiin alkaloidien kanssa hyönteisten tekemän vahingon seurauksena tai ulkoisen saastumisen seurauksena sadonkorjuun aikana, kun varresta (kodan seinämä mukaan luettuna) irtoavat pölyhiukkaset kiinnittyvät siemeniin.

               (2)

               Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) elintarvikeketjun vierasaineita käsittelevä lautakunta (CONTAM) on antanut tieteellisen lausunnon (1) kansanterveydelle oopiumalkaloidien esiintymisestä ihmisravinnoksi tarkoitetuissa unikonsiemenissä aiheutuvista riskeistä.

               (3)

               Arvioiden mukaan ravinnon kautta tapahtuva altistuminen morfiinille voi EU:ssa ylittää akuutin altistumisen viiteannoksen unikonsiemeniä sisältävien elintarvikkeiden osalta joidenkin kuluttajien, erityisesti lasten, tapauksessa jo yksittäisannoksen seurauksena.

               (4)

               Sen vuoksi on asianmukaista soveltaa hyviä käytäntöjä oopiumalkaloidien esiintymisen ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi unikonsiemenissä ja unikonsiemeniä sisältävissä tuotteissa,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   On suositeltavaa, että jäsenvaltiot ryhtyvät tarvittaviin toimenpiteisiin, joilla varmistetaan, että kaikki unikonsiementen tuotantoon ja käsittelyyn osallistuvat toimijat täytäntöönpanevat oopiumalkaloidien esiintymisen ehkäisemistä ja vähentämistä unikonsiemenissä ja unikonsiemeniä sisältävissä tuotteissa koskevat hyvät käytännöt tämän suosituksen liitteen mukaisesti.

      Tehty Brysselissä 10 päivänä syyskuuta 2014.

            Komission puolesta

         Tonio BORG

            Komission jäsen

      (1)  Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) elintarvikeketjun vierasaineita käsittelevä lautakunta; ”Scientific Opinion on the risks for public health related to the presence of opium alkaloids in poppy seeds”. EFSA Journal 2011; 9(11):2405. [150 s.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2405. Saatavilla verkossa osoitteessa www.efsa.europa.eu/efsajournal

      LIITE
      I   Hyvät maatalouskäytännöt oopiumalkaloidien esiintymisen ehkäisemiseksi viljelyn, sadonkorjuun ja varastoinnin aikana

      Morfiiniesiintymät ja muut alkaloidiyhdistelmien esiintymät johtuvat pääasiassa ulkoisesta saastumisesta kasvien riittämättömän suojauksen ja epäasianmukaisten sadonkorjuu- ja puhdistusmenetelmien vuoksi. Muita alkaloidien aiheuttamaan unikonsiementen ja unikonsiemeniä sisältävien tuotteiden saastumiseen vaikuttavia tekijöitä ovat mm. kyseessä oleva unikkolajike ja kasvuolosuhteisiin vaikuttavat stressitekijät, kuten kuivuus ja sienet. Lisäksi hyönteisillä on merkittävä rooli unikonsiementen saastumisessa.

         Unikkolajikkeen valinta

      Unikkolajikkeet voidaan jakaa kahteen ryhmään:

                  a)

                  unikkolajikkeet, joita viljellään ainoastaan elintarvikekäyttöön tarkoitettujen unikonsiemenien tuotantoa varten. Nämä lajikkeet sisältävät vain vähän oopiumalkaloideja.

                  b)

                  unikkolajikkeet, joita viljellään farmaseuttiseen käyttöön mutta joiden siemeniä (sivutuote) käytetään elintarvikkeissa. Unikon kotaan ja varteen verrattuna unikonsiemenet sisältävät suhteellisen vähän oopiumalkaloideja.

         Riittävä tuholaisten ja tautien torjunta

      Kaikkia tässä osassa mainittuja tuholaisia tai tauteja ei esiinny kaikilla tuotantoalueilla EU:ssa. Sen vuoksi joidenkin tuholaisten ja tautien torjuntatoimenpiteet koskevat ainoastaan niitä alueita, joilla mainittuja tuholaisia ja tauteja esiintyy.
      Unikoissa esiintyy pääasiassa kahta seuraavaa tautia: Peronospora arboresces (lehtihome) ja Pleospora papaveracea. Näiden sienten rihmastot tunkeutuvat kotaan, mikä johtaa huonolaatuiseen satoon ja siihen, että siemenet kypsyvät ennenaikaisesti ja niiden väri vaihtelee tummasta mustaan. Taudit heikentävät myös unikon aistinvaraisia ominaisuuksia eli sen makua ja väriä, eikä poikkeavan värisiä homeisia siemeniä pystytä kokonaan erottamaan muista siemenistä puhdistuslinjalla.
      Myös unikon elintarvikelaatu huononee merkittävästi unikkotautien myötä, jotka häiritsevät unikon kasvua myöhemmissä kehitysvaiheissa. Useimmiten kyseessä ovat Neoglycianus macula-alba -kärsäkkäät ja Dasineura papaveris -äkämäsääsket. Neoglycianus macula-alba -kärsäkkäät munivat munia kehittymättömien vihreiden kotien sisään. Unikon kodan sisässä kuoriutuneet toukat löytävät kodan sisältä ravintoa (kehittymässä olevia unikonsiemeniä), ja ne myös likaavat kodan sisäpuolelta, vahingoittavat unikonsiemeniä ja lopulta poistuvat kodasta siihen nakertamiensa reikien kautta. Dasineura papaveris -äkämäsääsket käyttävät näitä aukkoja muniensa laskemiseen. Täysin kehittynyt kota voi sisältää jopa 50 oranssia toukkaa, jotka aiheuttavat sen, että lopulta kota tuhoutuu kokonaan. Siemenet ovat mustia, alikehittyneitä ja syömäkelvottomia.
      Vielä tärkeämpää on se, että sienirihmastojen ja kärsäkkäiden kotaan tunkeutumisen seurauksena ”unikon kyyneleet” ja vapautunut maitomainen maitiaisneste saastuttavat siemenet. Nämä ongelmat koskevat kaikkea unikon tuotantoa.
      Sen vuoksi näiden tautien ja tuholaisten, mikäli sellaisia esiintyy, asianmukainen torjunta on suositeltavaa.

         Kasvien lakoamisesta aiheutuvien huonojen sadonkorjuuolosuhteiden ehkäiseminen

      Lakoaminen voidaan suureksi osaksi estää pitämällä istutusvälit sopivina.
      Elintarvikekäyttöön tarkoitetun unikon osalta pituuskasvun aikana voidaan käyttää kasvunsäätelyaineita varren pituuskasvun hillitsemiseksi. Kasvunsäätelyaineita ei yleensä käytetä farmaseuttiseen käyttöön viljeltävän unikon tuotannossa, koska ne aiheuttavat muutoksia alkaloidin biosynteesireitissä. Kasvunsäätelyaineiden ansiosta varresta tulee lyhyempi ja varren alaosasta vahvempi. Lyhyet ja vankat kasvit ovat vähemmän alttiita lakoamiselle erityisesti sinä aikana, kun vihreät kodat kypsyvät.
      Lakoamisen seurauksena kodat kypsyvät epätasaisesti ja alkaloidit pääsevät saastuttamaan siemenet korjuuvaiheessa. Laonneet kasvit alkavat yleensä haarautua uudelleen. Näiden uusien haarojen kodat kypsyvät myöhemmin. Korjuuta ajatellen kypsymisprosessia pitäisi säännellä sen takia, että kypsymättömät kodat sisältävät maitiaisnestettä. Korjuun yhteydessä kodat rikkoutuvat ja maitiaisnestettä pääsee tihkumaan maitotiehyistä, mistä seuraa oopiumalkaloidien aiheuttama välitön unikonsiementen pinnan saastuminen alkaloidien kuivuessa siementen pinnalle. Lisäksi ruosteenväriset kypsymättömien kotien siemenet heikentävät unikon laatua, ulkomuotoa ja erityisesti sen aistinvaraisia ominaisuuksia.
      Kuivausainetta voidaan käyttää kasvinsuojeluaineiden sallimista ja niiden käyttöedellytyksiä koskevien kansallisten sääntöjen mukaisesti sen varmistamiseksi, että kaikki kodat olisivat kehittyneet sadonkorjuuseen mennessä.

         Korjuu

      Elintarvikekäyttöön tarkoitetun unikon korjuun aikana ilmankosteus saa olla korkeintaan 10 prosenttia. Siementen kosteus korjuun aikana on yleensä kuudesta kymmeneen prosenttia. Jos unikonsiemeniä ei ilmastollisten olosuhteiden vuoksi voida korjata edellä mainituissa olosuhteissa, unikko pitäisi korjata varsineen ja ilmakuivata välittömästi korkeintaan 40 °C:n lämpötilassa. Näissä olosuhteissa pienikin viivästys aiheuttaa kohonneen riskin, millä voi olla haitallinen vaikutus ihmisravinnoksi tarkoitettujen siementen laatuun sekä aistinvaraisten ominaisuuksien että fyysisten, kemiallisten ja mikrobiologisten ominaisuuksien kannalta.
      Farmaseuttiseen käyttöön tarkoitetun unikon korjuun aikana myös suurempi ilmankosteus voidaan sallia, mutta siemenet on kuivattava ja ennen kaikkea jäähdytettävä välittömästi korjuun jälkeen. Kuivauksen ja jäähdytyksen jälkeen siemenet sisältävät kahdeksasta yhdeksään prosenttiin kosteutta.
      Elintarvikekäyttöön tarkoitettu unikko korjataan leikkuupuimureilla, jotka on säädetty pienten siementen korjuuseen sopiviksi. Unikonkorjuuta varten koneiston osiin on tehtävä erityisiä säätöjä, koska unikonsiemen on erittäin altis mekaanisille vaurioille. Elintarvikekäyttöön tarkoitetun unikon siemenistä 45–50 prosenttia on öljyä. Jos unikonsiemen vahingoittuu, siemenen pinnasta tulee öljyinen, mikä edistää rikkoutuneista kodista peräisin olevan pölyn tarttumista niihin. Siemeniin tarttunut pöly lisää oopiumalkaloidien pitoisuutta unikonsiemenissä. Lisäksi unikkoöljyn säilyvyys on alhainen, ja se hapettuu hyvin nopeasti. Vahingoittuneet siemenet huonontavat näin ollen merkittävästi elintarvikekäyttöön tarkoitetun unikon aistinvaraisia ominaisuuksia ja sen säilyvyyttä, ja ne aiheuttavat myös saastumista ja kohonneita oopiumalkaloidipitoisuuksia.
      Farmaseuttiseen käyttöön tarkoitetun unikon korjuussa on olennaista kerätä ainoastaan kota ja osa varresta. Sen vuoksi korjuussa on käytettävä rehusilppuria, jossa on mukautettu tähkänleikkuukone, joka kerää vain kasvin yläosan. Rehusilppuri kerää vain kasvin tarpeelliset osat, mikä pienentää saastumisriskiä.

         Sadonkorjuun jälkeinen käsittely

      Unikonsiemenet eivät sisällä ollenkaan tai sisältävät vain hyvin vähän oopiumalkaloideja. Unikonsiementen oopiumalkaloidipitoisuudella tarkoitetaan varresta (kodan seinämä mukaan luettuna) irronneita pieniä pölyhiukkasia. Sen vuoksi sadonkorjuun jälkeinen puhdistaminen tai käsittely on erittäin tärkeää riippumatta siitä, onko pölyhiukkasten oopiumalkaloidipitoisuus alhainen vai korkea.
      Ennen elintarvikekäyttöön ottamista siemenet on korjuun jälkeen puhdistettava, pölyhiukkaset poistettava puhaltimella ja mahdolliset muut epäpuhtaudet hävitettävä siten, että lopullinen puhtausaste on yli 99,8 prosenttia.

         Varastointi

      Jos unikonsiemenet joudutaan varastoimaan ennen loppukäsittelyä, unikko tulisi kerätä varsineen ja kerätty aines tulisi kuivattaa asianmukaisesti ritilöillä ilmastoiduissa tiloissa, jotta kosteuspitoisuus olisi korkeintaan kahdeksasta kymmeneen prosenttia.
      Pitkäaikaisen varastoinnin ollessa kyseessä ilmastoinnissa tulisi käyttää ”käsittelemätöntä ilmaa” eli ilmaa, jota ei ole esilämmitetty.Tällä tavalla käsitellyt unikonsiemenet voidaan varastoida vaivatta 12 kuukauden ajaksi ilman, että laatu kärsii merkittävästi.
      Puhdistuksen jälkeen unikonsiemenet tulisi varastoida ilmastoituihin säiliöihin, ”big-bag”-säkkeihin tai elintarvikkeiden pakkaamiseen irtotavarana hyväksyttyihin säkkeihin, jotka eivät ole suorassa kosketuksessa varastointitilan lattian kanssa.

         Merkinnät

      Jos oopiumalkaloidipitoisuuden vähentämiseen tähtäävä jatkokäsittely on tarpeen unikonsiementen käyttämiseksi ihmisravintona tai ainesosana elintarvikkeessa, siemenissä on oltava asianmukaiset merkinnät, joista käy ilmi, että unikonsiemenille on tehtävä fyysinen käsittely oopiumalkaloidipitoisuuden vähentämiseksi ennen kuin niitä voidaan käyttää ihmisravintona tai ainesosana elintarvikkeessa.
      II   Hyvät käytännöt oopiumalkaloidien esiintymisen ehkäisemiseksi käsittelyn aikana

      Unikonsiementen oopiumalkaloidipitoisuutta voidaan pienentää useilla esikäsittelymenetelmillä tai elintarvikkeiden jalostusmenetelmillä. On osoitettu, että elintarvikkeiden jalostuksen seurauksena alkaloidipitoisuus voi vähentyä jopa noin 90 prosentilla tai, jos hyödynnetään sekä esi- että lämpökäsittelyä, lähes kokonaan.
      Seuraavat menetelmät ovat tehokkaimpia: peseminen ja liotus, vähintään 135 celsiusasteen, mutta kuitenkin mieluiten yli 200 celsiusasteen, lämpötilassa tehtävä lämpökäsittely, alhaisemmassa lämpötilassa (esim. 100 °C) tehtävä lämpökäsittely yhdistettynä kosteutukseen tai pesuun ja jauhamiseen sekä useiden eri käsittelyjen yhdistelmät.
      Elintarvikkeissa käytetyille unikonsiemenille tehdään useita käsittelyjä ennen kuin ne laitetaan tarjolle.
      Leivissä ja sämpylöissä käytetään usein kokonaisia käsittelemättömiä unikonsiemeniä pääasiassa koristeina, jolloin ainoa unikonsiementen läpikäymä käsittely on paistaminen.
      Muissa elintarvikkeissa käytetyt unikonsiemenet yleensä jauhetaan ennen niiden käyttöä koristeina ruoka-annosten päällä tai leivonnaisissa. Unikonsiemeniä käytetään myös unikonsiementäytteissä, joihin tulee jauhettuja unikonsiemeniä, sokeria, nestettä (vettä tai maitoa) sekä mahdollisesti muita ainesosia ja mausteita. Unikonsiementäyte käy yleensä läpi lämpökäsittelyn ennen kuin sitä käytetään ruoanvalmistuksessa. Tietyissä ruokakulttuureissa unikonsiemenet ovat tärkeä osa ateriaa, ja niitä lisätään ruokiin raakoina, joko kokonaisina tai jauhettuina, ilman minkäänlaista lämpökäsittelyä.
      Näin ollen elintarvikkeissa käytettävät unikonsiemenet käyvät usein läpi erilaisia käsittelyvaiheita, kuten jauhatuksen, nesteeseen sekoittamisen, lämpökäsittelyn tai jopa useita lämpökäsittelyn vaiheita. Vaikka yksittäinen käsittelyvaihe ei vähennä merkittävästi unikonsiementen alkaloidipitoisuutta, esikäsittelyn (esim. unikonsiementäytteen käsittely) ja sitä seuraavan lämpökäsittelyn (esim. paistaminen) yhdistelmä voi vähentää sen lähes huomaamattomiin. Teknisellä tasolla toteutetun kuivauksen ja pesun yhdistelmää käyttämällä myös erittäin paljon morfiinia sisältäneiden raakojen unikonsiementen erien (pitoisuus alun perin 50–220 mg morfiinia/kilo) morfiinipitoisuutta onnistuttiin pienentämään alle neljään milligrammaan morfiinia/kilo ilman, että siementen laatu tai aistinvaraiset ominaisuudet kärsivät.
      Suositellut unikonsiementen ja unikonsiemeniä sisältävien tuotteiden alkaloidipitoisuuden vähentämiseen tähtäävät esikäsittely- ja käsittelymenetelmät on lueteltu jäljempänä esitetyssä taulukossa.
      On kuitenkin huomattava, että

                  —

                  lämpökäsittely ennen lopullista elintarvikkeiden jalostusvaihetta ei ole suositeltavaa, koska se voi johtaa rasvojen tuhoutumiseen, härskiintymiseen ja unikonsiemenelle tyypillisen maun katoamiseen,

                  —

                  jos unikonsiementen alkaloidipitoisuuden vähentämiseen tarvitaan vedellä pesua tai vedessä liottamista, se on toteutettava pian korjuun jälkeen. On kuitenkin otettava huomioon, että tämä voi huonontaa unikonsiementen laatua ja/tai säilyvyyttä.

         Taulukko

         Suositellut unikonsiementen ja unikonsiemeniä sisältävien tuotteiden alkaloidipitoisuuden vähentämiseen tähtäävät esikäsittely- ja käsittelymenetelmät

                  Esikäsittely- ja käsittelymenetelmät

                  Muut olosuhteet

                  Vaikutus

                  Määrällinen vaikutus

                  Vedellä pesu tai vedessä liottaminen

                  Aika (5 min)
                  Pidempi aika (30 s — 2 min — 30 min) ja veden lämpötila:

                  Alkaloidipitoisuuden väheneminen

                  46 % ↓

                  15 °C
                  60 °C
                  100 °C

                  60–75 % ↓
                  80–95 % ↓
                  80–100 % ↓

                  Yksi pesukerta, lievästi happamat olosuhteet

                  40 % ↓

                  Lämpötila/lämpökäsittely

                  Leipien paistaminen
                  135 °C
                  220 °C
                  200 °C + jauhatus

                  Alkaloidipitoisuuden väheneminen

                  ~10–50 % ↓
                  ~30 % ↓
                  ~80–90 % ↓
                  ~90 % ↓

                  Jauhatus

                  Happi (suuri vaikutuspinta)
                  Korkeampi pH

                  Morfiinipitoisuuden nopea aleneminen, pseudomorfiinin muodostus, tuotteen aromin parantuminen

                  ~25–34 % ↓

                  Valo

                  Vähäinen vaikutus pitoisuuden alenemiseen

                  Esikäsittelymenetelmien yhdistelmät

                  Huuhtelu, 100 °C, 1 min + paahtaminen, 200 °C, 20 min

                  Alkaloidipitoisuuden väheneminen

                  98–100 % ↓

                  Huuhtelu, 100 °C, 1 min + kuivaus 90 °C, 120 min

                  99 % ↓

                  Kosteuskäsittely höyryllä, 100 °C, 10 min + kuivaus (90 °C, 120 min)

                  50–75 % ↓

                  Kosteuskäsittely, 100 °C, 10 min + jauhatus + kuivaus (90 °C, 120 min)

                  90–98 % ↓

                  Esikäsittely + paistaminen

                  Jauhatus + paistaminen

                  Alkaloidipitoisuuden merkittävä väheneminen, joka on seurausta kosteus- ja lämpöesikäsittelyn ja sitä seuraavan kuumailmakäsittelyn yhdistelmästä

                  80–95 % ↓

                  Höyryesikäsittelyn, jauhatuksen ja paistamisen yhdistelmä

                  90–95 % ↓

                  Pesuesikäsittelyn, jauhatuksen ja paistamisen yhdistelmä

                  100 % ↓


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52005IP0030

Euroopan parlamentin suositus neuvostolle rikosoikeudenkäytön laadusta ja rikoslainsäädännön yhdenmukaistamisesta Euroopan unionin jäsenvaltioissa (2005/2003(INI))

Virallinen lehti nro 304 E , 01/12/2005 s. 0109 - 0113

		P6_TA(2005)0030Rikosoikeuden laatu Euroopan unionissaEuroopan parlamentin suositus neuvostolle rikosoikeudenkäytön laadusta ja rikoslainsäädännön yhdenmukaistamisesta Euroopan unionin jäsenvaltioissa (2005/2003(INI))Euroopan parlamentti, joka- ottaa huomioon António Costan PSE-ryhmän puolesta esittämän ehdotuksen suositukseksi neuvostolle rikosoikeudenkäytön laadusta Euroopan unionissa (B6-0234/2004),- ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen 10. joulukuuta 1948 hyväksymän ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen (päätöslauselma 217 A (III)) ja erityisesti sen 7, 8, 9, 10 ja 11 artiklan,- ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen 16. joulukuuta 1966 hyväksymän kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen (päätöslauselma 2200 A (XXI)), joka tuli voimaan 23. maaliskuuta 1976, ja erityisesti sen 2, 7, 9, 10 ja 14 artiklan,- ottaa huomioon 4. marraskuuta 1950 tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi, joka tuli voimaan 3. syyskuuta 1953, ja erityisesti sen 6 ja 13 artiklan,- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston ja erityisesti sen 29 artiklan, 31 artiklan 1 kohdan c alakohdan sekä 34 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan,- ottaa huomioon jäsenvaltioiden Roomassa 29. lokakuuta 2004 allekirjoittaman sopimuksen Euroopan perustuslaista ja erityisesti sen I-42 ja III-260 artiklan (arviointijärjestelmät), III-270 ja III-271 artiklan (oikeudellinen yhteistyö rikosoikeuden alalla) sekä II-107—II-110 artiklan, joissa toistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47—50 artiklan sisältö,- ottaa huomioon yhteisön rikosoikeussäännöstön ja erityisesti yleissopimuksen keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa [1], eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13. kesäkuuta 2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS [2], omaisuuden tai todistusaineiston jäädyttämistä koskevien päätösten täytäntöönpanosta Euroopan unionissa 22. heinäkuuta 2003 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2003/577/YOS [3], ehdotuksen neuvoston puitepäätökseksi eurooppalaisesta todisteiden luovuttamismääräyksestä esineiden, asiakirjojen ja tietojen hankkimiseksi rikosoikeudenkäyntejä varten (KOM(2003)0688) ja ehdotuksen neuvoston puitepäätökseksi eräistä rikosoikeudellisissa menettelyissä Euroopan unionin alueella noudatettavista oikeuksista (KOM(2004)0328),- ottaa huomioon liittymissopimuksen asiaa koskevat artiklat, joissa määrätään mahdollisuudesta keskeyttää tiettyjen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta koskevien määräysten soveltaminen tapauksissa, joissa tiettyjä sääntöjä ei noudateta (mikä edellyttää, että kyseiset säännöt määritellään ennalta),- ottaa huomioon Euroopan parlamentin 14. lokakuuta 2004 hyväksymän suosituksen neuvostolle ja Eurooppa-neuvostolle vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen tulevaisuudesta sekä edellytyksistä sen legitimiteetin vahvistamiseksi ja toimivuuden tehostamiseksi [4],- ottaa huomioon Haagin ohjelman, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi kokouksessaan Brysselissä 4. ja 5. marraskuuta 2004,- ottaa huomioon työjärjestyksen 114 artiklan 3 kohdan ja 83 artiklan 5 kohdan,- ottaa huomioon kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnön (A6-0036/2005),A. palauttaa mieliin Euroopan perustuslaista tehdyn sopimuksen II-107—II-110 artiklan sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 13 artiklan, joissa määritellään oikeussuojan saatavuus, joka Euroopan unionilla ja sen jäsenvaltioilla on oman toimivaltansa aloilla velvollisuus turvata Euroopan kansalaisille,B. toteaa, että oikeussuojan saatavuuteen kuuluu muun muassa oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan tuomioistuimessa, mahdollisuus saattaa asia puolueettoman tuomioistuimen käsiteltäväksi, oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kohtuullisen ajan kuluessa sekä oikeus saada oikeusapua ja että siihen kuuluu myös epäiltyjen henkilöiden perusoikeuksien täysimääräinen kunnioittaminen ennen rikosprosessin alkua sekä tuomittujen oikeus ihmisarvon mukaiseen kohteluun prosessin päätyttyä YK:n kansainvälisten normien sekä kidutuksen ja epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen estämiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen mukaisesti,C. katsoo, että näiden oikeuksien turvaaminen on erityisen tärkeää rikosprosessissa, jossa perusvapaudet ovat vaakalaudalla,D. on vakuuttunut, että näiden oikeuksien turvaaminen on ensisijaisesti kunkin jäsenvaltion vastuulla ja että jäsenvaltiot huolehtivat siitä oman perustuslaillisen järjestelmänsä ja oikeudellisten perinteidensä mukaisesti; katsoo, että jäsenvaltioiden on käsiteltävä oikeusjärjestelmiensä nykyiset ongelmat, erityisesti ne, jotka Euroopan unionin ihmisoikeustuomioistuin on tunnistanut; katsoo, että todellinen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue edellyttää kuitenkin, että toisaalta varmistetaan Euroopan kansalaisille yhtäläinen kohtelu missä tahansa unionin alueella ja toisaalta lujitetaan jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta tuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen mahdollistamiseksi, jopa siinä määrin, että oma kansalainen voidaan luovuttaa tuomittavaksi toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa,E. ottaa huomioon Luxemburgissa sijaitsevan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja Strasbourgissa sijaitsevan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön ja sen seikan, että molempien oikeuskäytännön olisi oltava yhdenmukaista,F. toteaa, että Tampereen ohjelman (Eurooppa-neuvoston päätelmien 33 kohta) hyväksymisen jälkeen tuomioistuinten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta on tullut unionin oikeudellisen yhteistyön peruskivi,G. palauttaa mieliin, että sopimuksessa Euroopan perustuslaista (III-260 artikla) ja Haagin ohjelmassa (etenkin 3.2 kohdassa) tunnustetaan jäsenvaltioiden keskinäisen arvioinnin tärkeys pyrittäessä lujittamaan niiden välistä luottamusta, joka puolestaan on vastavuoroisen tunnustamisen välttämätön edellytys samoin kuin aineellisten ja menettelyllisten vähimmäisnormien hyväksyminen ja järkevien määräaikojen asettaminen,H. huomauttaa, että arvioinnin oikeudenkäytön laadusta EU:ssa on koskettava myös tuomarien työmenetelmiä ja oikeushallinnon erilaisia järjestelmiä jäsenvaltioissa; katsoo, että tämä ei ole ristiriidassa sen kanssa, että täysin kunnioitetaan tuomioistuinten riippumattomuuden periaatetta,I. katsoo, että tämän arvioinnin on perustuttava yhteiseen vertailukehykseen, jolla varmistetaan arvioinnin yhdenmukaisuus ja objektiivisuus,J. katsoo, että on määriteltävä arviointiin parhaiten soveltuvat välineet ja menettelyt, vahvistettava tietojenvaihtoa ja lisättävä koulutusmahdollisuuksia rikosoikeudenkäytön laadun kohentamiseksi Euroopassa,K. katsoo, että viime vuosina tapahtunut eurooppalaisten verkostojen kuten ylimpien hallintotuomioistuinten yhdistyksen, ylimpien tuomioistuinten presidenttien verkoston, ylimpien tuomioistuinten verkoston ja eurooppalaisen tuomarien neuvostojen verkoston (ENCJ) perustaminen on todiste siitä kasvavasta tietoisuudesta, että on toimittava yhteistyössä, jotta voidaan parantaa unionin kansalaisille tarjotun oikeudenkäytön laatua,L. ottaa huomioon ammatillisen koulutuksen avainaseman yhteisen oikeudellisen kulttuurin ja perusoikeuksia koskevan kulttuurin kehittämisessä Euroopan unionissa erityisesti oikeuslaitoksen palveluksessa olevien koulutuksen eurooppalaisen verkoston toimien avulla,M. huomauttaa, että arvioinnin perusteella toteutetulla oikeudenkäytön laadun kohentamisella on voitava lujittaa rikosoikeuden aineellisia ja menettelyllisiä normeja ja parantaa niiden soveltamista, mikä ei sinänsä ole ristiriidassa tuomioistuinten riippumattomuuden periaatteen kunnioittamisen kanssa,N. katsoo, että keskinäinen arviointi vaatii erityisiä menetelmiä, joilla otetaan huomioon tämän prosessin monimutkaisuus,O. toteaa, että Haagin ohjelmassa tunnustetaan tarve hyväksyä sopimus Euroopan perustuslaista viitekehykseksi sekä aloittaa valmistelut, jotta perustuslakisopimuksessa kaavaillut toimet voidaan toteuttaa heti, kun sopimus tulee voimaan,P. palauttaa mieliin, että kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta järjesti 18. tammikuuta 2005 julkisen seminaarin aiheesta "Oikeudenkäytön laadun kohentaminen Euroopassa",Q. hyväksyy Haagin ohjelmaan sisältyvät suuntaviivat keskinäisen luottamuksen vahvistamisesta (3.2 kohta) erityisesti parantamalla oikeudenkäytön laatua, kehittämällä arviointia ja tukeutumalla oikeudenkäyttöelinten ja -järjestöjen korvaamattomaan apuun,R. muistuttaa Haagin ohjelman 3.2 kohdasta, jossa korostetaan, että olisi kunnioitettava kansallisten oikeudenkäyttöjärjestelmien rakenteiden monimuotoisuutta ja perinteisiä piirteitä ja kunkin jäsenvaltion oikeuslaitoksen riippumattomuutta ja parannettava samalla oikeudenkäytön laatua Euroopassa keskinäisen luottamuksen avulla;1. suosittaa Eurooppa-neuvostolle ja neuvostolle, ettäa) ne panevat viipymättä alulle Euroopan unionin toiminnan, jotta Euroopan kansalaisille voidaan turvata missä tahansa unionin alueella ja riippumatta heidän oleskelujäsenvaltionsa oikeudellisesta ja perustuslaillisesta järjestelmästä oikeussuojan saatavuus verrattavissa olevissa ja yhä korkeammat laatuvaatimukset täyttävissä olosuhteissa, ja lisätä siten luottamusta oikeushallintoa kohtaa,b) jäsenvaltioiden kanssa määritellään "Euroopan rikosoikeudenkäytön laatuperuskirja", joka muodostaisi yhteisen viitekehyksen kaikille jäsenvaltioille ja varmistaisi yhtenäisen ja objektiivisen arvioinnin, ja että peruskirjaa laadittaessa otetaan huomioon kansallisella tasolla jo saadut kokemukset ja tehty työ samoin kuin Euroopan neuvoston ja Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälisen tason kokemukset ja työ,c) kansallisten oikeudenkäyttöjärjestelmien välisen keskinäisen luottamuksen vahvistamiseksi monimuotoisuuden kunnioittamisen perustalta otetaan käyttöön pysyvä, laatuperuskirjaa objektiivisena viitekehyksenä käyttävä keskinäisen arvioinnin järjestelmä, jossa otetaan huomioon muilla aloilla (Schengeninyhteistyö, terrorismin torjunta, laajentuminen jne.) jo käytettävät keskinäisen arvioinnin järjestelmät ja joka ennakoi mahdollisuuksien rajoissa perustuslakisopimuksen III-260 artiklassa tarkoitettua järjestelmää ja jonka tavoitteena on- luoda vertailukelpoisia tietoja ja tilastotietoja sisältävä tietokanta,- harjoituttaa esikuva-analysointia (benchmarking),- levittää parhaita käytänteitä,- tiedottaa muiden jäsenvaltioiden oikeuslaitosten luonteesta ja toiminnasta,- julkaista vuosittainen arviointikertomus oikeudenkäytön laadusta Euroopassa ja antaa sen yhteydessä neuvostolle ja jäsenvaltioille suosituksia havaittujen ongelmien ratkaisemiseksi,d) keskinäisen arvioinnin järjestelmä (menettelyt, rakenteet, indikaattorit, raportointi jne.) virallistetaan yhdellä tai useammalla Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklaan perustuvalla päätöksellä, joissa pannaan täytäntöön Strasbourgin ja Luxemburgin tuomioistuinten oikeuskäytännön periaatteet sekä oikeudenkäytön tehostamista tarkastelevan Euroopan neuvoston toimikunnan (CEPEJ) antamat suuntaviivat,e) tuomarien ja muiden lakimiesten yhdistykset, oikeudelliset asiantuntijat, oikeusjärjestelmän käyttäjät sekä kansalliset parlamentit osallistuvat arviointiin perustuslakisopimuksen I-42 artiklan 2 kohdan hengen ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti esimerkiksi perustamalla oikeudenkäytön laatua seuraavan komitean; Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit voisivat yhdessä johtaa arviointia,f) otetaan huomioon, että keskinäiseen luottamukseen perustuvaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta ei voida perustaa lähentämättä edes jossain määrin kansallisia lainsäädäntöjä; aineellisen oikeuden osalta parlamentti yhtyy neuvoston kantaan siitä, että painopiste on pantava rikoksiin, joihin nimenomaisesti viitataan perustuslaista tehdyssä sopimuksessa; prosessioikeuden osalta painopistealueiksi on asetettava seuraavat aiheet:- oikeushallinnon avoimuus ja myös epäiltyjen henkilöiden perusoikeuksien täysimääräinen kunnioittaminen ennen rikosprosessin alkua sekä tuomittujen oikeus kunnioittavaan ja ihmisarvon mukaiseen kohteluun prosessin päätyttyä- asian selvittämistoimet ja todisteiden arviointi- vankien siirrot tuomioiden täytäntöönpanemiseksi asuinjäsenvaltiossa- muiden kuin vapausrangaistusten täytäntöönpano asuinjäsenvaltiossa- pakkotoimien täytäntöönpano asuinjäsenvaltiossa- vankien vähimmäisoikeudet kaikissa jäsenvaltioissa- sellaisten rikosten uusiminen, joita koskevaa lainsäädäntöä on jo yhdenmukaistettu- järjestelmä todistajina ja asianomistajina kuultavien suojelemiseksi,otetaan huomioon, että arviointi olisi tehtävä myös edellä mainittujen osatekijöiden perusteella, jotta voidaan käynnistää tai jatkaa aloitteita Euroopan unionin tasolla näillä alueilla,g) tunnustetaan, että keskinäisen arvioinnin välittömänä seurauksena on oltava se, että edistetään kaikille oikeusalan ammattilaisille annettavia koulutustoimenpiteitä, jotka perustuvat oikeudellisten järjestöjen ja elinten eurooppalaisiin verkostoihin; kehottaa siten rahoitusnäkymiä vuosille 2007—2013 hyväksyttäessä ja Haagin ohjelman (3.2 kohdan 2 alakohta) mukaisesti antamaan taloudellista tukea oikeudellisten järjestöjen ja elinten eurooppalaisille verkostoille, oikeusviranomaisten välisille vaihto-ohjelmille, joissa parlamentti on aloitteen tekijänä (erityisesti budjettikohdassa 18 05 01 03), sekä toimijoiden tai järjestöjen välistä yhteistyötä jäsenvaltioissa mahdollistaville pilottiohjelmille, joiden tavoitteena on oikeudenkäytön laadun parantaminen,h) komissiota kehotetaan sisällyttämään jo tässä vaiheessa "Euroopan rikosoikeudenkäytön laatuperuskirja", keskinäisen arvioinnin järjestelmä sekä tiettyjen rikosoikeudellisten normien täydentävät yhdenmukaistamistoimet toimintasuunnitelmaan, joka sen on määrä esittää vuonna 2005 Haagin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti; Euroopan parlamentti suosittaa tältä osin Eurooppa-neuvoston tavoin komissiolle, että toimintasuunnitelman viitekehykseksi otettaisiin Euroopan perustuslaista tehdyssä sopimuksessa vahvistetut määräykset;2. kehottaa puhemiestä välittämään tämän suosituksen neuvostolle ja tiedoksi komissiolle sekä jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille ja Euroopan neuvostolle.[1] Neuvoston säädös, annettu 29. toukokuuta 2000, Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan mukaisen yleissopimuksen tekemisestä keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä (EYVL C 197, 12.7.2000, s. 1).[2] EYVL L 190, 18.7.2002, s. 1.[3] EUVL L 196, 2.8.2003, s. 45.[4] Hyväksytyt tekstit, P6_TA(2004)0022.--------------------------------------------------


title: Neuvoston suositus, annettu 28 päivänä kesäkuuta 2011 , koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseen tähtäävistä politiikoista  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               1.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 191/1

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 28 päivänä kesäkuuta 2011,
   koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseen tähtäävistä politiikoista
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   2011/C 191/01
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 165 ja 166 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Ilmaisua koulunkäynnin keskeyttäminen käytetään niiden henkilöiden yhteydessä, jotka lopettavat yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen peruskouluun tai sitä alemmalle tasolle eivätkä osallistu enää yleissivistävään tai ammatilliseen koulutukseen.

               (2)

               Koulunkäynnin keskeyttämisen vähentäminen on olennaisen tärkeää Eurooppa 2020 -strategian useiden keskeisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Koulunkäynnin keskeyttämisen vähentäminen vastaa sekä niin kutsutun älykkään kasvun tavoitteita parantamalla yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen tasoja että niin kutsutun osallistavan kasvun tavoitteita vaikuttamalla yhteen suurimmista työttömyyden, köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen riskitekijöistä. Eurooppa 2020 -strategiaan sisältyy sen vuoksi yleistavoite, jonka mukaan koulunkäynnin keskeyttävien osuutta olisi pienennettävä 14,4 prosentista vuonna 2009 alle 10 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet asettamaan kansallisia tavoitteita, joissa otetaan huomioon niiden lähtötilanteet ja kansalliset olosuhteet.

               (3)

               Eurooppa 2020 -strategian täytäntöönpanoa koskevissa neuvoston päätökseen 2010/707/EU (1) sisältyvissä jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoissa jäsenvaltioita kehotetaan toteuttamaan kaikki tarpeelliset toimenpiteet koulunkäynnin keskeyttämisen estämiseksi.

               (4)

               Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnan eurooppalainen foorumi -lippulaivahankkeessa vahvistetaan puitteet toimille, joilla varmistetaan sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus korostaen etenkin vähäosaisuuden kierteen katkaisemista ja ennaltaehkäisevien toimien vauhdittamista. Siinä käsitellään Eurooppa 2020 -strategian yleistavoitetta saada vähintään 20 miljoonaa ihmistä pois köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen piiristä seuraavalla vuosikymmenellä.

               (5)

               Eurooppa 2020 -strategian Nuoret liikkeellä -lippulaivahankkeen tavoitteena on "parantaa eurooppalaisten korkea-asteen oppilaitosten tasoa ja kansainvälistä houkuttelevuutta sekä parantaa koulutuksen ja opetuksen laatua EU:ssa kaikilla tasoilla yhdistäen sekä huippuosaaminen että tasa-arvo edistämällä opiskelijoiden ja harjoittelijoiden liikkuvuutta. Tavoitteena on myös parantaa nuorten työllisyystilannetta".

               (6)

               Neuvosto antoi keskimääräistä eurooppalaista suoritusta koskevista koulutuksen viitearvoista (benchmarks) 5 ja 6 päivänä toukokuuta 2003 päätelmät, joiden mukaan koulunkäynnin keskeyttäjien osuuden olisi oltava alle 10 prosenttia vuoteen 2010 mennessä ja joissa koulunkäynnin keskeyttäjät määriteltiin 18–24-vuotiaiksi henkilöiksi, jotka ovat suorittaneet vain peruskoulun tai vähemmän ja jotka ovat lopettaneet yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen. Kyseistä viitearvoa ei saavutettu. Nykyisin yksi seitsemästä nuoresta keskeyttää yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen ennen toisen asteen koulutuksen suorittamista loppuun.

               (7)

               Uusista taidoista uusia työpaikkoja varten 15 päivänä marraskuuta 2007 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (2) korostettiin tarvetta nostaa yleistä osaamistasoa ja asettaa etusijalle niiden henkilöiden, jotka ovat suurimmassa taloudellisen ja sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa, eli erityisesti koulunkäynnin keskeyttäjien yleissivistävä tai ammatillinen koulutus. Niissä korostettiin tarvetta tarjota työnhakijoille ammatillista ohjausta ja henkilökohtaisia koulutussuunnitelmia sekä kehittää virallisen ja epävirallisen oppimisen sekä arkioppimisen kautta hankittujen oppimissaavutusten validointia.

               (8)

               Aikuiskoulutuksesta 22 päivänä toukokuuta 2008 annetuissa neuvoston päätelmissä tunnustetaan aikuiskoulutuksen rooli koulunkäynnin keskeyttämiseen vaikuttamisessa, koska se tarjoaa nuorille aikuisille, joilla ei ole ammattipätevyyttä, erityisesti perustaitoihin, tietoteknisiin taitoihin ja kielten oppimiseen keskittyvän uuden mahdollisuuden.

               (9)

               Eurooppalaisen koulutusyhteistyön strategisista puitteista (ET 2020) 12 päivänä toukokuuta 2009 antamissaan päätelmissä neuvosto katsoi, että vuoteen 2020 mennessä yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen keskeyttävien osuuden olisi oltava alle 10 prosenttia.

               (10)

               Maahanmuuttajataustaisten lasten koulutuksesta 26 päivänä marraskuuta 2009 annetuissa neuvoston päätelmissä todettiin, että vaikka monet maahanmuuttajataustaiset lapset menestyvät hyvin opinnoissaan, he keskeyttävät koulunkäyntinsä muita todennäköisemmin. Maahanmuuttajien koulunkäynnin keskeyttämisaste koko unionissa on kaksinkertainen syntyperäisiin oppilaisiin verrattuna. Saatavilla olevat tiedot viittaavat siihen, että koulunkäynnin keskeyttäminen on vielä yleisempää romaniväestön keskuudessa.

               (11)

               Neuvosto totesi koulutuksen sosiaalisesta ulottuvuudesta toukokuussa 2010 antamissaan päätelmissä, että koulunkäynnin keskeyttämisen onnistunut ehkäiseminen edellyttää koulun keskeyttäjien riskiryhmien tuntemuksen kehittämistä paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla sekä järjestelmiä, joiden avulla voidaan varhaisessa vaiheessa tunnistaa riskiryhmään kuuluvat henkilöt, ja että olisi toteutettava kokonaisvaltaisia poikkialaisia strategioita, jotka tarjoavat koulukohtaisia ja koko järjestelmää koskevia politiikkoja, joissa käsitellään erilaisia koulun keskeyttämiseen johtavia tekijöitä.

               (12)

               Koulunkäynnin keskeyttämisen syyt vaihtelevat huomattavasti maittain ja myös alueittain. Koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseen tähtääviä politiikkoja on mukautettava paikalliseen, alueelliseen tai koko maan tilanteeseen; kaikille jäsenvaltioille soveltuvaa yksittäistä ratkaisua ei ole.

               (13)

               Vaikka maiden tai alueiden välillä on eroja, kaikissa jäsenvaltioissa on selvää näyttöä siitä, että keskeyttäminen koskee enemmän vähäosaisia ja haavoittuvassa asemassa olevia ryhmiä. Lisäksi erityisopetusta tarvitsevat nuoret ovat yliedustettuina yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen keskeyttäjien joukossa. Koulunkäynnin keskeyttäminen on sekä seurausta sosiaalisesta vähäosaisuudesta että aiheuttaa sosiaalisen syrjäytymisen riskin.

               (14)

               Eurooppalaiset puitteet koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseen tähtääville kokonaisvaltaisille politiikoille voivat toissijaisuusperiaatetta täysin noudattaen auttaa jäsenvaltioita tarkastelemaan uudelleen nykyisiä politiikkoja, kehittämään kansallisia uudistusohjelmiaan Eurooppa 2020 -strategian puitteissa sekä panemaan täytäntöön strategioita, joiden vaikutus on suuri ja joissa on hyvä kustannus-hyötysuhde. Ne voivat myös luoda perustan avoimen koordinointimenetelmän avulla tehtävälle yhteistyölle ja kanavoida unionin rahoitusvälineiden käyttöä.

               (15)

               Koulutusuudistusten vaikutukset näkyvät vasta ajan myötä. Jotta koulunkäynnin keskeyttävien määriä saataisiin pienennettyä seuraavan vuosikymmenen kuluessa ja Eurooppa 2020 -tavoite saavutettaisiin, koulunkäynnin keskeyttämistä koskevia kokonaisvaltaisia poikkialaisia strategioita on pantava täytäntöön mahdollisimman pian,

         SUOSITTAA, ETTÄ JÄSENVALTIOT:
   hyödyntävät tämän suosituksen liitteessä vahvistettuja puitteita kansallisten olosuhteidensa mukaisesti tavoitteena:

               1)

               kartoittaa koulunkäynnin keskeyttämiseen johtavat keskeiset tekijät ja seurata ilmiön ominaispiirteitä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla, minkä pohjalta voidaan laatia kohdennettuja ja vaikuttavia näyttöön pohjautuvia politiikkoja,

               2)

               varmistaa, että koulunkäynnin keskeyttämistä koskevat kokonaisvaltaiset strategiat on laadittu vuoden 2012 loppuun mennessä ja että ne pannaan täytäntöön kansallisten painopisteiden ja Eurooppa 2020 -tavoitteiden mukaisesti; kokonaisvaltaisiin strategioihin sisältyy ehkäiseviä toimenpiteitä sekä interventio- ja kompensaatiotoimenpiteitä, joilla pyritään saamaan koulunkäynnin keskeyttäneet palaamaan koulutukseen,

               3)

               varmistaa, että näihin strategioihin sisältyy asianmukaisia toimenpiteitä niitä kyseisen jäsenvaltion ryhmiä varten, joilla on suurempi koulunkäynnin keskeyttämisriski, esimerkiksi sellaisia lapsia varten, joilla on sosioekonomisesti heikommat lähtökohdat, maahanmuuttaja- tai romanitausta taikka erityisopetustarpeita,

               4)

               varmistaa, että näissä strategioissa käsitellään johdonmukaisesti sekä yleissivistävää että ammatillista koulutusta ja niiden molempien haasteita,

               5)

               sisällyttää koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämistä tukevia toimenpiteitä lapsiin ja nuoriin kohdistuviin asiaankuuluviin politiikkoihin ja koordinoida toimia politiikan eri alojen välillä,

               6)

               tunnustaen opettajien, koulunjohtajien ja muun opetushenkilöstön keskeisen roolin varmistaa, että näihin toimenpiteisiin ja toimiin osallistuvat kaikki asiaankuuluvat sidosryhmät koulunkeskeyttäjien riskiryhmään kuuluvien, koulunkäyntinsä jo keskeyttäneet mukaan lukien, auttamiseksi.

         PYYTÄÄ KOMISSIOTA:

               1)

               ET 2020 -koulutusyhteistyön puitteissa edistämään jäsenvaltioiden pyrkimyksiä seuraamalla kehitystä eri koulutustasoilla kaikissa jäsenvaltioissa niissä ilmenevien suuntausten kartoittamiseksi,

               2)

               tukemaan jäsenvaltioiden strategioita kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihdolla sekä edistämään tuloksekasta vertaisoppimista, verkottumista ja kokeilua innovatiivisin lähestymistavoin jäsenvaltioissa niiden toimenpiteiden osalta, joilla voidaan vähentää koulunkäynnin keskeyttämistä ja parantaa koulunkäynnin keskeyttämisen kannalta riskiryhmiin kuuluvien lasten koulumenestystä,

               3)

               sisällyttämään koulunkäynnin keskeyttäjien osuuden pienentämistä tukevia toimenpiteitä kaikkiin asiaan liittyviin unionin toimiin, jotka kohdistuvat lapsiin ja nuoriin aikuisiin,

               4)

               tukemaan tehokkaiden koulunkäynnin keskeyttämistä ehkäisevien politiikkojen kehittämistä käynnistämällä vertailevia selvityksiä ja tutkimuksia ja kannustamaan jäsenvaltioita yhteistyöhön tällä alalla,

               5)

               varmistamaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja rajoittamatta tulevaa rahoituskehystä koskevia neuvotteluja, että unionin ohjelmat elinikäisen oppimisen, nuorison ja tutkimuksen aloilla sekä Euroopan rakennerahastot tukevat ja edistävät koulunkäynnin keskeyttämistä koskevien jäsenvaltioiden strategioiden täytäntöönpanoa,

               6)

               raportoimaan määräajoin edistymisestä Eurooppa 2020 -tavoitetta kohti ja koulunkäynnin keskeyttämistä koskevien jäsenvaltioiden strategioiden täytäntöönpanosta vuotuisissa kasvuselvityksissä ja ET 2020 -koulutusyhteistyöhön liittyvien raportointijärjestelyjen yhteydessä.

      Tehty Luxemburgissa 28 päivänä kesäkuuta 2011.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         FAZEKAS S.

      (1)  EUVL L 308, 24.11.2010, s. 46.

      (2)  EUVL C 290, 4.12.2007, s. 1.

      LIITE

         PUITTEET KOULUNKÄYNNIN KESKEYTTÄMISEN VÄHENTÄMISEEN TÄHTÄÄVILLE KOKONAISVALTAISILLE POLITIIKOILLE

      Koulunkäynnin keskeyttämistä koskevien strategioiden olisi perustuttava koulun keskeyttämiseen johtavien olosuhteiden analyysiin kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla, koska keskimääräiset luvut eivät aina osoita selvästi eri alueiden tai maiden välisiä suuria eroja. Koulunkäynnin keskeyttäjät ovat heterogeeninen ryhmä, ja yksilölliset syyt koulunkäynnin keskeyttämiseen ovat hyvin erilaisia. Tärkeitä tekijöitä ovat perhetausta ja laajemmat sosioekonomiset olosuhteet, esimerkiksi työmarkkinoiden vetovoima. Näiden vaikutuksia vahvistavat tai lieventävät koulutusjärjestelmän rakenne, tarjolla olevat opiskelumahdollisuudet ja oppimisympäristö. Merkittävä rooli koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämisessä on lasten ja nuorten hyvinvointiin, sosiaaliturvaan, nuorisotyöllisyyteen ja tuleviin uranäkymiin vaikuttavien toimintapolitiikkojen koordinoinnilla.
      1.   Keskeisten tekijöiden kartoittaminen ja seuranta

      Koulunkäynnin keskeyttämiseen johtavien kehityskulkujen syyt ovat monitahoisia ja erilaisia, mutta ne usein liittyvät sosioekonomiseen vähäosaisuuteen, lähipiirin heikkoon koulutustasoon, koulutuksesta vieraantumiseen tai heikkoon koulumenestykseen, työmarkkinoiden vetovoimaan ja/tai sosiaalisten, tunneperäisten ja opiskeluun liittyvien ongelmien yhdistelmään, joka voi aiheuttaa keskeyttämisriskin.
      Huomioon on otettava myös koulutustyyppi, johon oppilas osallistuu. Joissakin maissa oppilaat, joilla on ollut vaikeuksia yleissivistävässä koulutuksessa, siirtyvät usein ammatilliseen koulutukseen. Näissä tapauksissa ammattioppilaitoksilla on erityisen vastuullinen ja haasteellinen tehtävä koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämisessä. Näyttöön perustuvat politiikat edellyttävät, että erityistä huomiota kiinnitetään yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen sektorikohtaisiin tuloksiin.
      Näyttöön perustuvien ja kustannustehokkaiden politiikkojen kehittäminen koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseksi edellyttää koulunkäynnin keskeyttämistä koskevien tietojen keräämistä ja ajan tasalla pitämistä. Niiden perusteella olisi voitava laatia paikallisen, alueellisen ja kansallisen tason analyysejä. Tiedot voivat koskea koulunkäynnin keskeyttäneiden määrää, siirtymistä eri koulutustasojen välillä, osallistumista ja loppuunsuorittamista toisen asteen koulutuksessa sekä oppilaiden poissaoloja ja koulunkäynnin välttelyyn liittyvää käyttäytymistä.

                  —

                  Kerättävien tietojen perusteella olisi pystyttävä analysoimaan koulunkäynnin keskeyttämisen tärkeimpiä syitä eri oppilasryhmien, koulujen, koulutus- ja oppilaitostyyppien, kuntien tai alueiden osalta.

                  —

                  Koulunkäynnin keskeyttämistä koskevien tietojen ja tilannetta koskevien tietojen, esimerkiksi sosioekonomisten tietojen, yhdistämisestä voi olla apua toimenpiteiden ja politiikkojen kohdentamisessa. Koulunkäynnin keskeyttäjien vaikuttimia sekä heidän työllistymis- ja uranäkymiään koskevien tietojen kerääminen ja analysointi voi myös olla avuksi toimenpiteiden ja politiikkojen kohdentamisessa.

                  —

                  Arvioimalla koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseen tähtäävien nykyisten toimenpiteiden vaikuttavuutta ja tehokkuutta saadaan tärkeä perusta sellaisten strategioiden ja ohjelmien kehittämiselle, joilla parannetaan oppilaiden mahdollisuuksia menestyä koulussa.

            2.   Poliittiset puitteet

      Koulunkäynnin keskeyttämistä koskeviin kokonaisvaltaisiin strategioihin kuuluu erilaisia politiikkayhdistelmiä, politiikan eri alojen koordinointia ja koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden sisällyttämistä kaikkiin politiikkoihin, jotka kohdistuvat lapsiin ja nuoriin. Korkeatasoisia koulujärjestelmiä edistävien koulutuspolitiikkojen lisäksi näitä ovat lähinnä sosiaalipolitiikka ja tukipalvelut sekä työllisyys-, nuoriso-, perhe- ja kotouttamispolitiikka. Horisontaalinen koordinointi eri toimijoiden välillä ja vertikaalinen koordinointi eri hallintotasojen kesken ovat yhtä tärkeitä. Koulunkäynnin keskeyttämistä koskevissa strategioissa olisi oltava ehkäiseviä toimenpiteitä sekä interventio- ja kompensaatiotoimenpiteitä. Jäsenvaltioiden olisi valittava strategioidensa tarkat osat omien olosuhteidensa ja taustatekijöidensä perusteella.

                  2.1

                  EHKÄISEVILLÄ POLITIIKOILLA pyritään pienentämään keskeyttämisriskiä ennen ongelmien ilmaantumista. Tällaisilla toimenpiteillä optimoidaan yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen antamista parempien oppimistulosten saavuttamiseksi ja opinnoissa menestymisen esteiden poistamiseksi.
                  Toimenpiteiden tavoitteena on luoda varhaisessa vaiheessa kestävä perusta lasten voimavarojen kehittämiselle ja hyvälle sopeutumiselle koulunkäyntiin. Ehkäiseviin politiikkoihin voisi sisältyä seuraavaa:

                              1.

                              Laadukas varhaiskasvatus vaikuttaa suotuisasti kaikkiin lapsiin ja on erityisen tärkeää niille, joilla on heikommat lähtökohdat, mukaan lukien maahanmuuttajat ja romanit. Se edistää fyysistä hyvinvointia, sosiaalista ja emotionaalista kehitystä, kielitaitoa ja kognitiivisia perustaitoja. Varhaiskasvatuksen olisi oltava korkealaatuista, kohtuuhintaista ja myös vähäosaisten perheiden saatavilla, ja henkilöstöä olisi oltava riittävästi.

                        Nämä toimenpiteet koskevat koulutusjärjestelmien organisointia, koulujen resursseja sekä koulutusväylien tarjontaa, läpäisevyyttä ja joustavuutta. Ne koskevat myös sukupuolten välisiä eroja sekä niiden lasten tukemista, joilla on heikommat lähtökohdat tai eri äidinkieli. Ehkäiseviin politiikkoihin voisi sisältyä myös seuraavaa:

                              2.

                              Koulutustarjonnan lisääminen tarjoamalla koulutusmahdollisuuksia oppivelvollisuusiän jälkeen voi vaikuttaa nuorten ja heidän perheidensä valintoihin ja johtaa siihen, että suurempi osuus nuorista suorittaa toisen asteen tutkinnon.

                              3.

                              Aktiivisella erottelun vastaisen politiikan edistämisellä ja antamalla lisätukea sellaisille kouluille, jotka sijaitsevat epäsuosuotuisilla alueilla tai joissa on paljon sosioekonomisesti vähäosaisia oppilaita, niitä voidaan auttaa monipuolistamaan sosiaalista rakennettaan ja parantamaan koulutustarjontaansa. Näin parannetaan sosioekonomisesti vähäosaisten lasten koulusaavutuksia ja pienennetään koulunkäynnin keskeyttämisriskiä heidän osaltaan.

                              4.

                              Maahanmuuttajataustaisten lasten oppimistuloksia voidaan parantaa ja koulunkäynnin keskeyttämisriskiä voidaan heidän osaltaan pienentää korostamalla kielellisen monimuotoisuuden arvoa, auttamalla eri äidinkieltä puhuvia lapsia kohentamaan opetuskielen ja tarpeen mukaan äidinkielen taitoaan sekä tukemalla opettajia sellaisten lasten opettamisessa, joiden kielellinen taso on erilainen.

                              5.

                              Vanhempien osallistumisen lisääminen, vanhempien ja koulun yhteistyön vahvistaminen sekä koulujen ja vanhempien välisten kumppanuuksien luominen voivat lisätä oppilaiden oppimismotivaatiota.

                              6.

                              Lisäämällä koulutusväylien joustavuutta ja läpäisevyyttä esimerkiksi järjestämällä moduuliopetusta tai vuorottelemalla teoriaopetuksen ja käytännön työn jaksoja voidaan tukea erityisesti oppilaita, joiden koulumenestys on heikompi, ja motivoida heitä jatkamaan opintojaan omiin tarpeisiinsa ja kykyihinsä paremmin soveltuvassa koulutuksessa. Näin on helpompi vaikuttaa myös sukupuolisidonnaisiin koulunkäynnin keskeyttämisen syihin kuten nuorten työmarkkinoille siirtymiseen tai teiniraskauksiin. Lisäksi luokallejäämisen rajoittamisella ja sen korvaamisella joustavalla henkilökohtaisella tuella on todettu olevan yhteys pienempään koulunkäynnin keskeyttävien määrään.

                              7.

                              Kehittämällä korkealaatuisia ammatillisia koulutusväyliä ja lisäämällä niiden houkuttelevuutta ja joustavuutta tarjotaan riskiryhmään kuuluville oppilaille vakavasti otettavia vaihtoehtoja koulunkäynnin keskeyttämiselle. Yleisiin koulutusjärjestelmiin hyvin integroitu ammatillinen koulutus luo edellytyksiä vaihtoehtoisille väylille toisen asteen ja korkea-asteen koulutukseen.

                              8.

                              Koulutusjärjestelmien ja työllisyyssektorin välisen yhteyden vahvistaminen sen korostamiseksi, että koulutuksen loppuun saattamisesta on hyötyä oppilaan tulevan työllistyvyyden kannalta. Tämä voitaisiin toteuttaa joko hankkimalla oppilaille työharjoittelupaikkoja tai ottamalla työnantajat tiiviimmin mukaan koulujen ja oppilaitosten toimintaan.

                  2.2

                  INTERVENTIOPOLITIIKOILLA pyritään välttämään koulunkäynnin keskeyttäminen parantamalla koulutuksen laatua oppilaitosten tasolla, reagoimalla varhaisiin varoitusmerkkeihin ja järjestämällä kohdennettua tukea koulunkäynnin keskeyttämisen kannalta riskiryhmään kuuluville oppilaille tai oppilasryhmille. Ne koskevat kaikkia koulutustasoja varhaiskasvatuksesta toiseen asteeseen.
                  Koulujen ja oppilaitosten tasolla koulunkäynnin keskeyttämistä torjuvat strategiat sisältyvät koulun yleiseen kehittämispolitiikkaan. Niillä pyritään luomaan myönteinen oppimisympäristö, parantamaan opetuksen laatua ja innovatiivisuutta, kohentamaan opetushenkilöstön valmiuksia toimia sosiaalisesti ja kulttuurisesti monimuotoisessa ympäristössä ja kehittämään väkivallan ja kiusaamisen vastaisia toimintamalleja. Interventiopolitiikkoihin koulujen ja oppilaitosten tasolla voisi sisältyä seuraavaa:

                              1.

                              Koulujen kehittäminen oppimisyhteisöiksi kaikkien sidosryhmien yhteisen koulujen kehittämisen vision pohjalta ja kaikkien kokemuksia ja tietämystä hyödyntäen sekä avoimen, innostavan ja miellyttävän ympäristön luominen nuorten kannustamiseksi jatkamaan opintoja.

                              2.

                              Riskiryhmään kuuluvia oppilaita varten kehitetyt varhaisvaroitusjärjestelmät, jotka voivat edistää tehokkaiden toimenpiteiden toteuttamista ennen ongelmien esiintymistä, oppilaiden vieraantumista, poissaolojen lisääntymistä tai koulunkäynnin keskeyttämistä.

                              3.

                              Verkottuminen vanhempien ja muiden koulun ulkopuolisten toimijoiden kuten paikallisten yhteisöpalvelujen, maahanmuuttajia tai vähemmistöjä edustavien organisaatioiden, urheilu- ja kulttuurijärjestöjen tai työnantajien ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen kanssa, mikä mahdollistaa kokonaisvaltaiset ratkaisut riskiryhmään kuuluvien oppilaiden auttamiseksi ja helpottaa ulkoisten tukipalvelujen kuten psykologien, sosiaali- ja nuorisotyöntekijöiden sekä kulttuuri- ja yhteisöpalvelujen saantia. Tässä voidaan hyödyntää välittäjinä paikallisen yhteisön edustajia, jotka voivat tukea viestintää ja lisätä luottamusta.

                              4.

                              Opettajien tukeminen heidän työssään riskiryhmiin kuuluvien oppilaiden kanssa, mikä on ennakkoedellytys koulutason toimenpiteiden onnistumiselle. Opettajien peruskoulutuksen ja jatkuvan ammatillisen kehittymisen avulla opettajille ja koulunjohtajille annetaan valmiudet tulla toimeen heterogeenisten luokkien kanssa, tukea sosioekonomisesti vähäosaisempia lapsia ja löytää ratkaisuja vaikeisiin opetustilanteisiin.

                              5.

                              Opetussuunnitelman ulkopuolinen, koulupäivän jälkeen ja koulun ulkopuolella järjestettävä toiminta sekä taide-, kulttuuri- ja urheilutoiminta, jotka voivat parantaa riskiryhmään kuuluvien oppilaiden itseluottamusta ja lisätä heidän sinnikkyyttään ja kestävyyttään oppimisvaikeuksien suhteen.

                        Yksilötasolla interventiopolitiikoilla pyritään luomaan koulunkeskeyttäjien riskiryhmään kuuluvien yksittäisten oppilaiden tueksi järjestelyjä, jotka voidaan sovittaa oppilaiden tarpeisiin. Niissä keskitytään yksilön henkilökohtaiseen kehittymiseen riskiryhmään kuuluvien oppilaiden sinnikkyyden kehittämiseksi ja niillä puututaan konkreettisiin sosiaalisiin, kognitiivisiin tai tunneperäisiin vaikeuksiin. Yksilötasolla interventiopolitiikkoihin voisi kuulua seuraavaa:

                              1.

                              Mentorointi tukee yksittäisiä oppilaita opiskeluun liittyvien, sosiaalisten tai henkilökohtaisten vaikeuksien voittamisessa. Oppilaat saavat usein opetushenkilöstön, paikallisyhteisön jäsenten tai muiden oppilaiden antamaa kohdennettua apua joko henkilökohtaisesti (mentorointi) tai ryhmässä (tutorointi).

                              2.

                              Opetuksen sovittaminen oppilaan tarpeiden mukaiseksi, yksilöidyn oppimisen lähestymistavan vahvistaminen ja tuen tarjoaminen riskiryhmään kuuluville oppilaille auttavat oppilaita mukautumaan muodollisen koulutuksen vaatimuksiin ja voittamaan koulutusjärjestelmän luomat esteet, ja ne voivat siten osaltaan vähentää luokallejäämistä.

                              3.

                              Tehostetulla ohjauksella ja neuvonnalla tuetaan oppilaita ammatinvalinnassa ja siirtymisessä koulutuksesta toiseen tai koulutuksesta työelämään. Näin voidaan välttää huonoja päätöksiä, jotka perustuvat vääriin odotuksiin tai riittämättömiin tietoihin. Ohjauksella nuoria autetaan tekemään valintoja, jotka vastaavat heidän tavoitteitaan, henkilökohtaisia kiinnostuksen kohteitaan ja kykyjään.

                              4.

                              Varmistetaan, että nuorille, joiden koulunkäynti saattaa keskeytyä taloudellisten olosuhteiden vuoksi, annetaan mahdollisuus saada asianmukaista taloudellista tukea. Tällaiselle tuelle voidaan tarvittaessa asettaa ehtoja tai se voidaan yhdistää sosiaalietuuksiin.

                  2.3

                  KOMPENSAATIOPOLITIIKOILLA pyritään auttamaan koulunkäynnin keskeyttäneitä palaamaan koulutukseen tarjoamalla siihen väyliä ja mahdollisuuksia suorittaa puuttuvat tutkinnot. Kompensaatiopolitiikkoihin voisi sisältyä seuraavaa:

                              1.

                              Onnistuneet toisen mahdollisuuden koulutusohjelmat, joissa luodaan oppimisympäristöjä, jotka vastaavat koulunkäynnin keskeyttäjien erityistarpeita, otetaan huomioon aiemmat opinnot ja tuetaan opiskelijoiden hyvinvointia. Nämä ohjelmat eroavat tavanomaisista kouluista sekä organisaation että opetusmenetelmien suhteen, ja niille ovat usein ominaisia pienet opiskeluryhmät, oppilaiden tarpeisiin ja ikään sovitettu ja innovatiivinen opetus sekä joustavat koulutusväylät. Mikäli mahdollista, ohjelmiin olisi oltava helppo päästä ja niiden olisi oltava maksuttomia.

                              2.

                              Erilaiset väylät yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen paluuta varten; on tärkeää, että tällaisia väyliä on tarjolla. Siirtymäluokat, joissa painotetaan vahvasti ohjausta, voivat helpottaa koulun keskeyttämisen jälkeistä paluuta yleiseen kouluopetukseen.

                              3.

                              Aiempien opintojen, mukaan lukien epävirallisen ja arkioppimisen kautta saadut taidot, tunnustaminen ja validointi, jotka parantavat nuorten itseluottamusta ja itsetuntoa ja helpottavat koulutukseen paluuta. Ne voivat motivoida oppilaita jatkamaan opintojaan sekä auttavat heitä kykyjensä kartoittamisessa ja parempien uravalintojen tekemisessä.

                              4.

                              Vaikeuksissa oleville nuorille annettava kohdennettu henkilökohtainen tuki, jossa yhdistetään sosiaalinen, taloudellinen, opintoihin liittyvä ja psykologinen tuki. Tämä tuki on erityisen tärkeää nuorille, joilla on vakavia sosiaalisia tai psykologisia ongelmia, jotka estävät heitä jatkamasta opintoja.


title: Komission suositus, annettu 27 päivänä lokakuuta 2011 , tutkimusaloitteen Mikrobihaaste – Kasvava uhka ihmisten terveydelle yhteissuunnittelusta

text:
               28.10.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 315/1

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 27 päivänä lokakuuta 2011,
   tutkimusaloitteen ”Mikrobihaaste – Kasvava uhka ihmisten terveydelle” yhteissuunnittelusta
   2011/C 315/01
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 181 ja 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Lisääntyneestä vastustuskyvystä antibiooteille johtuva mikrobihaaste on yksi suurimmista uusista uhkista ihmisten terveydelle 2000-luvulla (1). Yli 25 000 potilasta menehtyy unionissa vuosittain antibiooteille vastustuskykyisten niin sanottujen moniresistenttien bakteerien aiheuttamien infektioiden seurauksena (2). Vastustuskyky yhdelle antibiootille ylittää eräissä Euroopan maissa 40–50 prosenttia (3), ja vastustuskyky useammille antibiooteille on yleinen ja lisääntyvä ongelma.

               (2)

               Resistenttien bakteerien aiheuttamat tartuntataudit lisäävät terveydenhuollon kustannuksia ja aiheuttavat välillisiä kuluja, kuten sairauslomat ja ennenaikaisista kuolemista johtuva tuottavuuden aleneminen. Ylimääräisinä terveydenhuoltokuluina ja tuottavuuden alenemisena yhteiskunnalle aiheutuvat suorat kustannukset Euroopassa ovat yhteensä 1,5 miljardia EUR vuodessa (4), ja Euroopan maille aiheutuvat välilliset kustannukset ovat todennäköisesti moninkertaiset (5).

               (3)

               Lääkeresistenssi on luonnollinen ja väistämätön seuraus tartuntatautien hoitamisesta mikrobilääkkeillä. Tilannetta pahentaa kuitenkin niiden harkitsematon käyttö ja antibioottiresistenttien bakteerien leviäminen ympäristöön. Väestön dynamiikka, matkailu ja maailmanlaajuinen elintarvikejakelu vaikuttavat merkittävästi resistenttien tarttuvien mikro-organismien nopeaan leviämiseen (6). Myös antibioottien väärinkäyttö karjankasvatuksessa lisää resistenttien mikro-organismien leviämisriskiä ihmisiin elintarvikkeiden kautta (7). Samalla uusien mikrobilääkkeiden kehittäminen on vähentynyt jyrkästi.

               (4)

               Kokonaisvaltaisen ratkaisun löytäminen ongelmaan edellyttää toimenpiteitä monilla yhteiskunnan aloilla, kuten politiikassa, terveydenhuollossa, koulutuksessa, teollisuudessa, ympäristötoiminnassa, maataloudessa, eläinlääketieteessä jne.

               (5)

               Rajatylittävä yhteistyö on ratkaisevan tärkeää, koska mikro-organismien lisääntyvä antibioottiresistenssi ei rajoitu yksittäisiin maihin; se on todellinen uhka ihmisten terveydelle maailmanlaajuisella tasolla. Yhteiset toimet, joita toteutetaan tulevien haasteiden ratkaisemiseksi tehokkaalla tavalla, hyödyttävät kaikkia niihin osallistuvia maita ja mahdollistavat vastaisuudessa tartuntatautien paremman hallinnan ja hoidon.

               (6)

               Vaikka eri puolilla Eurooppaa tehdäänkin arvokasta tutkimustyötä, Euroopan mikrobilääkeresistenssitutkimuksen tämänhetkinen tilanne on kovin monitahoinen ja liian eriytynyt. Monet eurooppalaiset, kansalliset ja alueelliset tutkimusverkostot ja -järjestöt määrittelevät alan strategiset ohjelmansa melko erillään, mikä johtaa päällekkäisyyksiin tai kilpailevaan tutkimustoimintaan, jolloin kriittinen massa jää usein riittämättömäksi.

               (7)

               Marraskuun 18. päivänä 2009 julkaistussa komission valmisteluasiakirjassa mikrobilääkeresistenssistä (8) esitettiin yhteenveto alaa koskevista unionin tason aloitteista. Siinä ehdotettiin ja tarkasteltiin useita toimia, kuten mikrobilääkeresistenssin ja antibioottien käytön seurannan tehostaminen sekä riskinhallintatoimenpiteet.

               (8)

               Euroopan unionin neuvosto kehotti 1. joulukuuta 2009 pitämässään kokouksessa (9) aiheesta ”Innovatiiviset kannustimet tehokkaiden antibioottien kehittämiseksi” jäsenvaltioita ja komissiota ”tukemaan tutkimusinfrastruktuurien jakamista ja tutkijoiden rekrytoimista, kannustamaan ja tukemaan globaalia tutkimusyhteistyötä, edistämään tutkimustulosten ja tiedon levittämistä tietojenvaihtorakenteiden kautta sekä tarkastelemaan nykyisiä ja uusia rahoitusvälineitä”.

               (9)

               Kilpailukykyneuvosto määritteli ja perusteli 26. toukokuuta 2010 pitämässään kokouksessa (10) useampia yhteiseen ohjelmasuunnitteluun perustuvia aloitteita, joihin kuului myös ”Mikrobihaaste – Kasvava uhka ihmisten terveydelle”, aloiksi, joilla yhteinen ohjelmasuunnittelu antaisi merkittävää lisäarvoa jäsenvaltioiden nykyisille hajanaisille tutkimustoimille. Siksi se hyväksyi päätelmät, joissa todettiin tarpeelliseksi käynnistää mikrobihaastetta koskeva yhteiseen ohjelmasuunnitteluun perustuva aloite ja kehotettiin komissiota osallistumaan sen valmisteluun.

               (10)

               Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet virallisella sitoumuskirjeellä osallistumisensa tähän yhteiseen ohjelmasuunnitteluun perustuvaan aloitteeseen.

               (11)

               Ehdotetun aloitteen ”Mikrobihaaste – Kasvava uhka ihmisten terveydelle” mukainen yhteinen ohjelmasuunnittelu mikrobilääkeresistenssitutkimuksen alalla auttaa vähentämään jäsenvaltioiden tutkimustoimien hajanaisuutta ja edistää taitojen, tietojen ja voimavarojen käyttöönottoa Euroopan johtajuuden ja tutkimuksen kilpailukyvyn edistämiseksi ja vahvistamiseksi tällä alalla. Käsittelemällä tärkeää yhteiskunnallista haastetta se täydentää myös Eurooppa 2020 -strategiaa (11) ja Innovaatiounionia (12).

               (12)

               Tässä suosituksessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava yhteistyö ja täydentävyys muiden tärkeimpien asiaan liittyvien aloitteiden, kuten Innovatiiviset lääkkeet -aloitteen, sekä puiteohjelmaan sisältyvien, erityisesti terveyden, elintarvikkeiden, maatalouden ja ympäristön alalla toteutettavien tutkimus-, kehittämis- ja innovointihankkeiden kanssa, tarvittaessa tietotekniikan tuella, sekä muiden aihetta koskevien ERA-NET-verkostojen kaltaisten aloitteiden kanssa.

               (13)

               Jotta komissio voisi raportoida yhteisen ohjelmasuunnittelun edistymisestä Euroopan parlamentille ja neuvostolle, jäsenvaltioiden olisi säännöllisesti raportoitava komissiolle tämän yhteissuunnittelualoitteen edistymisestä,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Jäsenvaltioita kannustetaan kehittämään monialaiseen lähestymistapaan perustuva yhteinen näkemys siitä, miten tutkimuksen alan unionin tason yhteistyöllä ja koordinoinnilla voidaan helpottaa vastaamista mikrobilääkeresistenssin asettamiin haasteisiin ja hyödyntämään tällaisen yhteisen näkemyksen tarjoamia mahdollisuuksia jäsenvaltioiden yhteisten pyrkimysten tehokkuuden varmistamiseksi.

               2.

               Jäsenvaltioita kannustetaan kehittämään yhteinen strateginen tutkimusohjelma, jossa vahvistetaan keskipitkän tai pitkän aikavälin tutkimustarpeet ja tavoitteet mikrobilääkeresistenssin alalla. Strateginen tutkimusohjelma olisi sittemmin kehitettävä toteutussuunnitelmaksi, jossa vahvistetaan tärkeimmät kohteet ja aikataulut sekä määritellään ohjelman toteuttamisen edellyttämät toimet, välineet ja resurssit.

               3.

               Jäsenvaltioita kannustetaan sisällyttämään strategiseen tutkimusohjelmaan ja toteutussuunnitelmaan seuraavat toimet:

                           a)

                           asiaa koskevien kansallisten ohjelmien ja tutkimustoimien kartoittaminen ja niihin liittyvä tietojenvaihto;

                           b)

                           yhteisten ennakointitoimien ja teknologioiden arviointikyvyn lujittaminen;

                           c)

                           tietojen, resurssien, parhaiden käytäntöjen, menetelmien ja ohjeistojen vaihtaminen;

                           d)

                           sellaisten alojen ja tutkimustoimien yksilöiminen, jotka hyötyisivät koordinoinnista tai yhteisistä ehdotuspyynnöistä tai resurssien yhdistämisestä;

                           e)

                           edellä d alakohdassa tarkoitettujen alojen yhteistutkimusta koskevien yksityiskohtaisten menettelyjen määritteleminen;

                           f)

                           potilaiden hoitotarpeiden ja terveydenhuoltojärjestelmien vaatimusten ottaminen huomioon määriteltäessä mikrobilääkeresistenssiä koskevien tutkimusohjelmien tavoitteet;

                           g)

                           tarvittaessa olemassa olevien tutkimusinfrastruktuureiden yhteiskäyttö tai koordinoitujen tietopankkien kaltaisten uusien välineiden tai mikrobilääkeresistenssiä kuvaavien mallien kehittäminen;

                           h)

                           kannustaminen parempaan yhteistoimintaan julkisen ja yksityisen sektorin välillä sekä avoimeen innovointiin mikrobilääkeresistenssiin liittyvien eri tutkimustoimien ja elinkeinoelämän alojen välillä;

                           i)

                           tiedon, innovaatioiden ja tieteidenvälisten menetelmien levittäminen myös muihin maihin sekä sellaisten tutkimus- ja innovaatiojärjestelmään sisältyvien esteiden selvittäminen ja poistaminen, jotka hidastavat yhteiskuntaa hyödyttävien innovatiivisten ratkaisujen pääsyä markkinoille;

                           j)

                           verkostojen luominen mikrobilääkeresistenssitutkimukseen erikoistuneiden keskusten välille.

               4.

               Jäsenvaltioita kannustetaan ylläpitämään mikrobilääkeresistenssitutkimuksen alalla tehokasta yhteistä hallintorakennetta, jolle annetaan tehtäväksi vahvistaa yhteistyötä ja koordinointia koskevat asianmukaiset ehdot, säännöt ja menettelyt ja seurata strategisen tutkimusohjelman toteutusta. Hallintorakenteen olisi oltava kevyt, tehokas ja joustava, ja siinä olisi otettava huomioon yhteistä ohjelmasuunnittelua käsittelevän korkean tason ryhmän laatimat tutkimuksen yhteisen ohjelmasuunnittelun toimintaedellytyksiä koskevat vapaaehtoiset suuntaviivat.

               5.

               Jäsenvaltioita kannustetaan toteuttamaan yhdessä strateginen tutkimusohjelma kansallisten tutkimusohjelmiensa tai muiden kansallisten tutkimustoimiensa kautta yhteistä ohjelmasuunnittelua käsittelevän korkean tason ryhmän laatimien tutkimuksen yhteisen ohjelmasuunnittelun toimintaedellytyksiä koskevien vapaaehtoisten suuntaviivojen mukaisesti.

               6.

               Jäsenvaltioita kannustetaan käyttämään komissiossa olemassa olevaa asiantuntemusta ottaen huomioon toimintaedellytyksiä koskevat vapaaehtoiset suuntaviivat kehitettäessä ja täytäntöönpantaessa strategista tutkimusohjelmaa ja pyrkien koordinoimaan yhteiseen ohjelmasuunnitteluun perustuvat aloitteet muiden näiden alojen ohjelmien tai aloitteiden kanssa.

               7.

               Jäsenvaltioita kannustetaan raportoimaan säännöllisesti neuvostolle ja komissiolle tämän yhteissuunnittelualoitteen edistymisestä ja tuloksista, optimaalisen tehokkuuden saavuttamisesta saadut kokemukset mukaan luettuina.

      Tehty Brysselissä 27 päivänä lokakuuta 2011.

            Komission puolesta

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Komission jäsen

      (1)  Priority Medicines for Europe and the World, Kaplan W, Laing R. Geneva: World Health Organization (2004).

      (2)  The bacterial challenge: time to react. ECDC/EMA joint technical report (September 2009).

      (3)  Goldstein FW. Penicillin-resistant Streptococcus pneumoniae: selection by both beta lactam and non-beta lactam antibiotics. J Antimicrob Chemother 44:141-144 (1999).

      (4)  Katso alaviite 2.

      (5)  Conference report; Innovative Incentives for Effective Antibacterials (2009).

      (6)  World health report 2007. A safer future: global public health security in the 21st century. WHO (2007).

      (7)  Joint opinion on antimicrobial resistance (AMR) focused on zoonotic infections. EFSA Journal 7(11):1372 (2009).

      (8)  SANCO/6867/2009r6.

      (9)  Euroopan unionin neuvosto. Neuvoston päätelmät innovatiivisista kannustimista tehokkaiden antibioottien kehittämiseksi. Hyväksytty 1. joulukuuta 2009 Brysselissä 2980:ssä neuvoston istunnossa (työllisyys, sosiaalipolitiikka, terveys ja kuluttaja-asiat).

      (10)  10246/10.

      (11)  KOM(2010) 2020.

      (12)  KOM(2010) 546.


title: 2014/118/EU: Komission suositus, annettu 3 päivänä maaliskuuta 2014 , bromattujen palonestoaineiden jäämien seurannasta elintarvikkeissa  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               5.3.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 65/39

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 3 päivänä maaliskuuta 2014,
   bromattujen palonestoaineiden jäämien seurannasta elintarvikkeissa
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2014/118/EU)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Bromatut palonestoaineet ovat orgaanisia bromiyhdisteitä, joilla käsitellään tuotteita niiden sisältämien palavien materiaalien syttymisen estämiseksi tai hidastamiseksi tulipalon sattuessa. Niitä käytetään yleisesti erilaisissa kulutustavaroissa, kuten elektroniikassa, autoissa, huonekaluissa ja rakennusmateriaaleissa vähentämään näiden tuotteiden syttyvyyttä. Bromattuja palonestoaineita voi vapautua tai haihtua tuotteista, joissa niitä on käytetty. Koska kulutustavarat hävitetään elinkaarensa lopussa, nämä aineet ovat ajan myötä saastuttaneet ympäristöä ja elintarvikeketjua.

               (2)

               Monet bromatut palonestoaineet ovat hitaasti hajoavia, biokertyviä ja myrkyllisiä sekä ihmisten että ympäristön kannalta. Niiden epäillään aiheuttavan neurobehavioraalisia oireita ja sisäerityksen häiriöitä, ja niitä on havaittu ympäristön eliöstössä.

               (3)

               Sen vuoksi komissio pyysi Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista (EFSA) laatimaan tieteellisen lausunnon kansanterveydelle aiheutuvista riskeistä, jotka liittyvät elintarvikkeissa esiintyviin bromattuihin palontorjunta-aineisiin.

               (4)

               Elintarvikeketjun vierasaineita käsittelevä EFSAn lautakunta antoi syyskuun 2010 ja syyskuun 2012 välisenä aikana kuusi tieteellistä lausuntoa (1) bromattujen palonestoaineiden eri luokista.

               (5)

               EFSA suositteli useiden näiden luokkien osalta, että olisi kerättävä lisätietoja niiden määristä elintarvikkeissa ja ihmisissä.

               (6)

               Eläinperäisissä elintarvikkeissa havaittujen bromattujen palonestoaineiden pitoisuudet voivat liittyä niiden esiintymiseen eläinten rehussa, ja sen vuoksi vuonna 2015 saatetaan antaa rehun seurantaa koskeva suositus, joka perustuu vuonna 2014 toteutetun elintarvikkeiden seurannan ensimmäisiin tuloksiin,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Jäsenvaltioiden olisi vuosina 2014 ja 2015 toteutettava bromattujen palonestoaineiden esiintymisen seurantaa elintarvikkeissa. Jotta altistumista voidaan arvioida tarkasti, seurannan olisi katettava kulutustottumuksia vastaava laaja valikoima erilaisia yksittäisiä elintarvikkeita, ja siihen olisi sisällytettävä eri elintarvikkeita bromattujen palonestoaineiden eri luokkia varten.

               2.

               Jäsenvaltioiden olisi noudatettava komission asetuksen (EU) N:o 252/2012 (2) liitteessä II vahvistettuja näytteenottomenettelyjä sen varmistamiseksi, että näytteet ovat edustavia tutkittavan erän osalta.

               3.

               Jäsenvaltioiden olisi analysoitava eri luokkiin kuuluvia bromattuja palonestoaineita seuraavien aineiden havaitsemiseksi niiden osalta seurattavissa elintarvikkeissa:

                           a)

                           Polybromattujen difenyylieetterien (PBDE) luokan osalta: 2,2’,4-tribromidifenyylieetteri (BDE-28, CAS-nro 41318-75-6); 2,2’,4,4’-tetrabromidifenyylieetteri (BDE-47, CAS-nro 5436-43-1); 2,2’,4,5’-tetrabromidifenyylieetteri (BDE-49, CAS-nro 243982-82-3); 2,2’,4,4’,5’-pentabromidifenyylieetteri (BDE-99, CAS-nro 60348-60-9); 2,2’,4,4’,6-pentabromidifenyylieetteri (BDE-100, CAS-nro 189084-64-8); 2,2',3,4,4',5'-heksabromidifenyylieetteri (BDE-138, CAS-nro 67888-98-6); 2,2’,4,4’,5,5’-heksabromidifenyylieetteri (BDE-153, CAS-nro 68631-49-2); 2,2’,4,4’,5,6’-heksabromidifenyylieetteri (BDE-154, CAS-nro 207122-15-4); 2,2’,3,4,4’,5’,6-heptabromidifenyylieetteri (BDE-183, CAS-nro 207122-16-5) ja 2,2’,3,3’,4,4’,5,5’,6,6’-dekabromidifenyylieetteri (BDE-209, CAS-nro 1163-19-5) munissa ja munatuotteissa, maidossa ja maitotuotteissa, lihassa ja lihavalmisteissa, eläin- ja kasvirasvoissa ja -öljyissä, kaloissa ja äyriäisissä, erityisravinnoksi tarkoitetuissa tuotteissa sekä imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuissa elintarvikkeissa käyttäen analyysimenetelmiä, joissa määritysraja on 0,01 ng/g tuorepainoa tai alempi;

                           b)

                           Heksabromisyklododekaanien (HBCDD) luokan osalta: (+/–)-α-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabromi-(1R,2R,5S,6R,9R, 10S)-rel-syklododekaani, CAS-nro 134237-50-6); (+/–)-β-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabromi-(1R,2S,5R,6R,9R, 10S)-rel-syklododekaani, CAS-nro 134237-51-7) ja (+/–)-γ-HBCD (1,2,5,6,9,10-heksabromi-(1R,2R,5R,6S,9S, 10R)-rel-syklododekaani, CAS-nro 134237-52-8) kaloissa ja äyriäisissä, lihassa ja lihavalmisteissa, maidossa ja maitotuotteissa, munissa ja munatuotteissa sekä äidinmaidonkorvikkeissa ja vieroitusvalmisteissa. HBCDD:iden määrittämiseksi käytettäviin analyysimenetelmiin sisältyy stereoisomeerien määrittäminen, ja sen määritysrajan olisi oltava 0,01 ng/g tuorepainoa tai alempi;

                           c)

                           Tetrabromibisfenoli A:n ja sen johdannaisten luokan osalta: tetrabromibisfenoli A (TBBPA, CAS-nro 79-94-7) ja mahdollisesti TBBPA-bismetyylieetteri (TBBPA-bME, CAS-nro 70156-79-5); TBBPA bis(2-hydroksietyyli)eetteri (TBBPA-bOHEE, CAS-nro 4162-45-2); TBBPA-bisallyylieetteri (TBBPA-bAE, CAS-nro 25327-89-3); tetrabromibisfenoli A bis(glysidyylieetteri) (TBBPA-bGE, CAS-nro 3072-84-2) ja TBBPA-bis(2,3-dibromipropyyli)eetteri (TBBPA-bDiBPrE, CAS-nro 21850-44-2) kaloissa ja äyriäisissä, lihassa ja lihavalmisteissa, maidossa ja maitotuotteissa sekä munissa ja munatuotteissa. Tetrabromibisfenoli A:n ja sen johdannaisten määrittämiseksi käytettävien analyysimenetelmien määritysrajan olisi oltava 0,1 ng/g tuorepainoa tai alempi;

                           d)

                           Bromattujen fenolien ja niiden johdannaisten luokan osalta: 2,4,6-tribromifenoli (2,4,6-TBP, CAS-nro 118-79-6); 2,4-dibromifenoli (2,4-DBP, CAS-nro 615-58-7); 4-bromifenoli (4-BP, CAS-nro 106-41-2); 2,6-dibromifenoli (2,6-DBP, CAS-nro 608-33-3); tetrabromattu bisfenoli S (TBBPS, CAS-nro 39635-79-5); tetrabromibisfenoli S bismetyylieetteri (TBBPS-BME, CAS-nro 70156-79-5) kaloissa ja äyriäisissä. Bromattujen fenolien ja niiden johdannaisten määrittämiseksi käytettävien analyysimenetelmien määritysrajan olisi oltava 0,1 ng/g tuorepainoa tai alempi;

                           e)

                           Uusien ja nousevien bromattujen palonestoaineiden osalta: tris(2,3-dibromipropyyli)fosfaatti, (TDBPP, CAS-nro 126-72-7); N,N'-etyleenibis(tetrabromiftalimidi) (EBTEBPI, CAS-nro 32588-76-4); heksabromisyklodekaani (HBCYD, CAS-nro 25495-98-1); bis(2-etyyliheksyyli)tetrabromiftalaatti (BEH-TEBP, CAS-nro 26040-51-7); 2-etyyliheksyyli-2,3,4,5-tetrabromibentsoaatti (EH-TBB, CAS-nro 183658-27-7) ja dibromineopentyyliglykoli (DBNPG, CAS-nro 3296-90-0) kaloissa ja äyriäisissä, lihassa ja lihavalmisteissa (muut syötävät eläimenosat mukaan lukien), eläin- ja kasvirasvoissa ja -öljyissä, maidossa ja maitotuotteissa, munissa ja munatuotteissa sekä imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuissa elintarvikkeissa. Uusien ja nousevien bromattujen palonestoaineiden määrittämiseksi käytettävien analyysimenetelmien määritysrajan olisi oltava 1 ng/g tuorepainoa tai alempi.

               4.

               Jäsenvaltioiden olisi suoritettava bromattujen palonestoaineiden määrittäminen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (3) liitteen III mukaisesti käyttämällä sellaista määritysmenetelmää, jonka on todistettu antavan luotettavia tuloksia

               5.

               Jäsenvaltioiden olisi toimitettava EFSAlle säännöllisesti seurantatiedot ilmaistuina kokonaispainon tai kokonaisrasvapitoisuuden mukaan ja sisältäen EFSAn yksilöimät tiedot sen vahvistamassa sähköisessä raportointimuodossa, jotta tiedot voidaan koota yhteen tiedostoon. Niiden olisi sisällettävä myös käytettävissä olevat aiempia vuosia koskevat tiedot, jotka on saatu käyttämällä sellaista määritysmenetelmää, jonka on todistettu antavan luotettavia tuloksia, jotta altistumisen suuntauksia voidaan seurata.

      Tehty Brysselissä 3 päivänä maaliskuuta 2014.

            Komission puolesta

         Tonio BORG

            Komission jäsen

      (1)  EFSA Panel on Contaminants in the Food Chain (CONTAM); Scientific Opinion on Polybrominated Biphenyls (PBBs) in Food. EFSA Journal 2010; 8(10):1789. [151 s.]. doi:10.2903/j.efsa.2010.1789.
   Scientific Opinion on Polybrominated Diphenyl Ethers (PBDEs) in Food. EFSA Journal 2011; 9(5):2156. [274 s.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2156.
   Scientific Opinion on Hexabromocyclododecanes (HBCDDs) in Food. EFSA Journal 2011; 9(7):2296. [118 s.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2296.
   Scientific Opinion on Tetrabromobisphenol A (TBBPA) and its derivatives in food. EFSA Journal 2011; 9(12):2477. [61 s.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2477.
   Scientific Opinion on Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food: Brominated Phenols and their Derivatives. EFSA Journal 2012; 10(4):2634. [42 s.] doi:10.2903/j.efsa.2012.2634.
   Scientific Opinion on Emerging and Novel Brominated Flame Retardants (BFRs) in Food. EFSA Journal 2012; 10(10):2908. [125 s.] doi:10.2903/j.efsa.2012.2908.

      (2)  Komission asetus (EU) N:o 252/2012, annettu 21 päivänä maaliskuuta 2012, näytteenotto- ja määritysmenetelmistä tietyissä elintarvikkeissa olevien dioksiinien, dioksiinien kaltaisten PCB-yhdisteiden ja muiden kuin dioksiinien kaltaisten PCB-yhdisteiden pitoisuuksien virallista tarkastusta varten sekä asetuksen (EY) N:o 1883/2006 kumoamisesta (EUVL L 84, 23.3.2012, s. 1).

      (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 882/2004, annettu 29 päivänä huhtikuuta 2004, rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta (EUVL L 165, 30.4.2004, s. 1).


Avis juridique important

|

31988K0027

88/27/ETY: Komission suositus, annettu 22 päivänä joulukuuta 1987, rauta- ja terästeollisuuden tuotteiden suojatullin korottamista yhteisön ulkorajoilla koskevan korkean viranomaisen jäsenvaltioiden hallituksille 15 päivänä tammikuuta 1964 osoittaman suosituksen N:o 1-64 muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 015 , 20/01/1988 s. 0013 - 0027 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 16 s. 0223  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 16 s. 0223

KOMISSION SUOSITUS,annettu 22 päivänä joulukuuta 1987,rauta- ja terästeollisuuden tuotteiden suojatullin korottamista yhteisön ulkorajoilla koskevan korkean viranomaisen jäsenvaltioiden hallituksille 15 päivänä tammikuuta 1964 osoittaman suosituksen N:o 1-64 muuttamisesta (88/27/EHTY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen 2-5, 8, 14, 57, 71, 74, 81 ja 86 artiklan ja liitteen I,sekä katsoo, ettäyhteisö on sopimuspuolena kansainvälisessä harmonoitua tavarankuvaus- ja -koodausjärjestelmää koskevassa yleissopimuksessa, jäljempänä 'harmonoitu järjestelmä', jonka tarkoituksena on korvata tullitariffin tavarankuvausnimikkeistöstä 15 päivänä joulukuuta 1950 tehty yleissopimus,neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87(1) on harmonoidun järjestelmän nimikkeistön perusteella 1 päivästä tammikuuta 1988 luotu yhdistetty tavarankuvausnimikkeistö, joka täyttää sekä yhteisen tullitariffin että yhteisön ulkomaankauppatilastojen vaatimukset; yhdistetty nimikkeistö koskee myös EHTY:n tuotteita, jaolisi siis tarpeen muodostaa kuvaus korkean viranomaisen suosituksen N:o 1-64(2) liitteessä olevista tuotteista ja tariffinumeroista harmonoituun järjestelmään perustuvan yhdistetyn nimikkeistön mukaisesti,ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN1 artikla Korvataan korkean viranomaisen suosituksen n:o 1-64 liite tämän suosituksen liitteellä.2 artikla Tämä suositus on osoitettu jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 1987.Komission puolestaWilly DE CLERCQKomission jäsen (1) EYVL N:o L 256, 7.9.1987, s. 1(2) EYVL N:o 8, 22.1.1964, s. 99/64LIITE >TAULUKON PAIKKA>