Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007SC0140

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Maltan tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2006–2009  /* SEK/2007/0140 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 7.2.2007SEK(2007) 140 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/979 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Maltan tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2006–2009(komission esittämä)PERUSTELUTYleistä taustaaHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Kun sopimusta vuonna 2005 uudistettiin, todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen finanssipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelma, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistettu ohjelma vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetun) vakausohjelman, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetun) lähentymisohjelman). Malta toimitti ensimmäisen lähentymisohjelmansa toukokuussa 2004. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 5 päivänä heinäkuuta 2004 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.Taustaa tarkistetun ohjelman arvioimiseksiKomissio on tutkinut Maltan uusimman tarkistetun lähentymisohjelman, joka toimitettiin sille 7 päivänä joulukuuta 2006, ja on antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi (ks. jäljempänä keskeiset kohdat, joita on arvioitu).Jotta voitaisiin saada kuva siitä, millaisessa kehyksessä tarkistetussa lähentymisohjelmassa esitettyä finanssipoliittista strategiaa arvioidaan, jäljempänä esitetään tiivistelmä seuraavista seikoista:1.  talouden ja finanssipolitiikan kehitys kymmenen viime vuoden aikana2.  maan tilanne vakaus- ja kasvusopimuksen korjaavaa menettelyä koskevien säännösten perusteella (liiallisia alijäämiä koskeva menettely)3.  viimeisin arvio maan tilanteesta vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevien säännösten perusteella (tiivistelmä edellistä tarkistettua lähentymisohjelmaa koskevasta neuvoston lausunnosta)4.  komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmasta.Talouden ja finanssipolitiikan viimeaikainen kehitysTalouden vahvan kasvukauden jälkeen 1990-luvun toisella puoliskolla Maltan talouden kehitys hidastui huomattavasti vuosina 2001–2005[2]. Vaikka tähän tulokseen vaikutti epäsuotuisa suhdannekehitys, kotimaiset rakenteelliset heikkoudet, joita tuotantoteollisuuden alakohtainen keskittyminen vielä pahensi, ovat asteittain johtaneet siihen, että Malta on menettänyt ulkoisen kilpailukykynsä. Se vähensi vientiä ja kasvatti ulkoista alijäämää, joka oli vuonna 2005 noin 11 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vaikka tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden kasvuarvioissa kiteytyy tuotannontekijöiden laatuaspekti, Maltan viime vuosien heikon taloudellisen kasvun syynä näyttää olevan myös kokonaistuottavuuden hidas kasvu. Viime vuosina Maltan julkinen talous on ollut alijäämäistä Vaikka alijäämä suhteessa BKT:hen on supistunut eri toimien ansiosta vuodesta 1998, sopeutus ei ole aina ollut kestävää. Useimpina vuosina sopeutus saavutettiin kasvaneilla tuloilla, mutta viime aikoina siihen on päästy kuitenkin menojen hillinnällä, jonka pitäisi edistää kestävämpää vakauttamista. Vaikka viime vuosina on onnistuttu kokonaismenojen hallinnassa, jotkut esim. terveydenhoitoon ja sosiaaliturvaan liittyvät menoerät ovat olleet kasvussa vuosina 1998–2004.Maltan liiallista alijäämää koskeva menettelyNeuvosto teki 5 päivänä heinäkuuta 2004 päätöksen, jonka mukaan Maltalla on 104 artiklan 6 kohdan mukainen liiallinen alijäämä. Samaan aikaan neuvosto antoi 104 artiklan 7 kohdan mukaisen suosituksen, jonka mukaan liiallinen alijäämä on korjattava vuoteen 2006 mennessä. Maltaa kehotettiin toteuttamaan joutuisaan varsinkin rakenteellisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on menojen järkiperäistäminen ja supistaminen. Neuvosto suositteli Maltalle myös, että velkasuhteen kasvu olisi pysäytettävä vuonna 2005 ja vähennettävä sitä siitä lähtien.Neuvoston edellisestä ohjelmasta esittämä lausuntoNeuvosto antoi 14 päivänä maaliskuuta 2006 lausunnon edellisestä tarkistetusta lähentymisohjelmasta, joka kattoi vuodet 2005–2008. Neuvosto katsoi, että ”ohjelma on yleisesti ottaen asianmukainen, jotta liiallinen alijäämä voidaan korjata vuoteen 2006 mennessä”. Neuvosto kehotti Maltaa ”toteuttamaan tiukasti vuoden 2006 julkisen talouden toimenpiteet ja varmistamaan liiallisen alijäämän korjaaminen kyseisenä vuonna, varmistamaan tarkistetun lähentymisohjelman mukaisesti pysyvillä toimenpiteillä, että julkisen talouden vakauttamista kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta jatketaan sen jälkeen, kun liiallinen alijäämä on korjattu” sekä ”varmistamaan, että velkasuhde alenee kohti perustamissopimuksessa määrättyä 60 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen tyydyttävällä vauhdilla vuodesta 2006 alkaen” ja ”parantamaan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä jatkamalla eläkeuudistuksen suunnittelua ja toteuttamista”.Komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmastaMalta on esittänyt kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman, jonka täytäntöönpanosta toimitettiin kertomus 15 päivänä lokakuuta 2006. Maltan kansallisessa uudistusohjelmassa pidetään keskeisinä haasteina/painopisteinä seuraavia: julkisen talouden kestävyys, kilpailukyky, ympäristö, työllisyys ja koulutus. Komission tätä ohjelmaa koskevasta arviosta (joka hyväksyttiin osana joulukuussa 2006 esitettyä vuotuista seurantakertomusta[3]) kävi ilmi, että Malta edistyy hyvin kansallisen uudistusohjelmansa toteuttamisessa. Julkisen talouden kestävyyttä koskevien toimien toteuttaminen on edistynyt hyvin. Viranomaiset katsovat tämän olevan olennainen tekijä kasvun ja työllisyyden parantamisessa sekä euron käyttöön ottamisessa. Mikrotaloutta ja työllisyyttä koskeva edistyminen on vaatimattomampaa.Ottaen huomioon havaitut vahvuudet ja heikkoudet suositettiin, että Malta toteuttaisi toimia kilpailun tehostamiseksi sekä valtiontuen vähentämiseksi ja uudelleen suuntaamiseksi, ihmisten houkuttelemiseksi työmarkkinoille, pimeää työvoimaa koskevan ongelman ratkaisemiseksi sekä vero- ja etuusjärjestelmien muuttamiseksi.Keskeiset kohdat, joita on arvioitu Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan (vakausohjelmat) ja 9 artiklan 1 kohdan (lähentymisohjelmat) nojalla on arvioitu seuraavat seikat: ovatko ohjelman taustalla olevat taloutta koskevat oletukset realistisia; mikä on jäsenvaltioiden esittämä keskipitkän aikavälin tavoite ja onko sopeutusura sopiva; ovatko sopeutusuran suhteen toteutettavat ja/tai ehdotetut toimenpiteet riittäviä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi suhdannekierron aikana; arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa: toteutetaanko sopeutustoimia enemmän taloudellisesti hyvinä aikoina (taloudellisesti huonoina aikoina sopeutustoimia voidaan toteuttaa vähemmän) ja – euroalueen ja ERM II -jäsenvaltioiden osalta – pyrkiikö jäsenvaltio vuosittain parantamaan suhdannetasoitettua rahoitusasemaansa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (viitearvo keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi); määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa (jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saavuttaneet tavoitettaan) tai sallittaessa väliaikainen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (jäsenvaltiot, jotka ovat saavuttaneet tavoitteensa): sellaisten huomattavien rakenneuudistusten toteuttaminen, jotka tuovat suoria pitkäaikaisia kustannussäästöjä (myös potentiaalista kasvua lisäämällä) ja joilla on sen vuoksi todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (edellyttäen, että säilytetään riittävä varmuusmarginaali, jolla varmistetaan, ettei 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity, ja edellyttäen, että julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan palaavan takaisin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen ohjelmakaudella); erityistä huomiota on kiinnitettävä eläkeuudistuksiin, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä, johon sisältyy pakollinen täysin rahastoiva pilari; vastaako jäsenvaltion talouspolitiikka talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Ohjelmassa esitettyjen makrotaloudellisten oletusten realistisuutta arvioidaan komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen perusteella ja soveltaen yhteisesti sovittuja menetelmiä, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa. Arvioitaessa, vastaako ohjelma talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, käytetään perustana vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyviä julkista taloutta koskevia talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Arviointi kattaa myös seuraavat: kuinka velkasuhde on kehittynyt ja miltä julkisen talouden kestävyys näyttää pitkällä aikavälillä. Näihin olisi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tehostamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2005 annetun neuvoston selvityksen mukaan kiinnitettävä riittävästi huomiota julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnassa. Komission 12 päivänä lokakuuta 2006 antamassa tiedonannossa määritellään, kuinka pitkän aikavälin kestävyyttä olisi arvioitava[4]; kuinka hyvin ohjelma on sopusoinnussa jäsenvaltion esittämän, kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman kanssa. Eurooppa-neuvostolle 7 päivänä kesäkuuta 2005 esittämiensä vuosien 2005–2008 julkista taloutta koskevien laajojen suuntaviivojen saatteessa Ecofin-neuvosto totesi, että kansallisten uudistusohjelmien olisi vastattava vakaus- ja lähentymisohjelmia; onko noudatettu käytännesääntöjä[5], joissa muun muassa määrätään vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteisestä rakenteesta ja tietotaulukoista. |-  Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/979 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Maltan tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2006–2009EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[6] ja erityisesti sen 9 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:5.  Neuvosto tarkasteli 27 päivänä helmikuuta 2007 Maltan tarkistettua lähentymisohjelmaa, joka kattaa vuodet 2006–2009.6.  Ohjelman perustana olevan makrotalouden skenaarion mukaan kokonaistuotannon kasvu pysyttelee ohjelmakaudella 3 prosentin tietämissä. Käytettävissä olevien tietojen perusteella se näyttää perustuvan suotuisiin kasvuoletuksiin vuonna 2007 ja sen jälkeen erittäin suotuisiin kasvuoletuksiin, erityisesti ulkoisen rahoitusaseman keskipitkän aikavälin optimistisen kehityksen vuoksi. Ohjelmassa ennustettua pienempi nettoviennin määrä keskipitkällä aikavälillä saattaa kasvattaa viime vuosina todettua ulkoista epätasapainoa.7.  Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaan julkisen talouden alijäämäksi arvioidaan 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, kun edellisen tarkistetun lähentymisohjelman tavoite oli 2,7 prosenttia. Vuoden 2006 ennustettu toteutuma on uudessa tarkistuksessa (2,6 % suhteessa BKT:hen) alle komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen ja vaikuttaa realistiselta äskettäin saatujen BKT:n kasvua koskevien tietojen ja valtiontalouden kassatietojen perusteella.8.  Tarkistetussa ohjelmassa esitetyllä julkisen talouden strategialla pyritään supistamaan alijäämä alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuonna 2006 ja julkisen talouden vakauttamiseen sen jälkeen. Tarkistuksessa ennustetaan julkisen talouden alijäämän supistuvan ja johtavan jotakuinkin tasapainoiseen julkiseen talouteen vuoteen 2009 mennessä. Korkotaakan ennustetun supistumisen myötä perusylijäämän odotetaan nousevan 3 ¼ prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2009 mennessä. Sopeutukseen pyritään leikkaamalla menoja lähes 5 ¾ prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen, mikä enemmän kuin kattaisi tulojen laskun melkein 3 ¾ prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen. Vaikka kokonaismenoja on onnistuttu hillitsemään, terveydenhoitomenot ovat jatkaneet kasvuaan viime vuosina. Alijäämää supistavia kertaluonteisia toimenpiteitä tullaan käyttämään vähemmän kuin viimeksi kuluneina vuosina. Ohjelmassa vahvistetaan yleisesti ottaen edellisessä tarkistuksessa suunniteltu julkisen talouden nimellinen sopeutus paljon suotuisamman makrotalouden skenaarion puitteissa.9.  Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen alijäämän (eli suhdannetasoitetun julkisen talouden rahoitusaseman ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä) odotetaan paranevan vuoden 2006 3 prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen ½ prosentin alijäämään ohjelmakauden lopussa. Edellisen tarkistetun lähentymisohjelman tapaan ohjelmassa esitetään julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi tasapainoinen rakenteellinen rahoitusasema, jota ohjelmassa ei kuitenkaan pyritä saavuttamaan ohjelmakauden aikana. Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (arvioitu noin 1 ¾ prosentin alijäämäksi suhteessa BKT:hen) tiukempi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Ohjelman keskipitkän aikavälin tavoite sijoittuu euroalueelle ja ERM II -jäsenvaltioille vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä asetetulle vaihteluvälille ja heijastaa riittävästi velkasuhdetta ja keskimääräistä potentiaalista tuotannon kasvua pitkällä aikavälillä.10.  Ohjelmassa esitettyihin julkista taloutta koskeviin ennusteisiin liittyvät riskit näyttävät olevan pitkälti tasapainossa vuonna 2007, mutta julkisen talouden toteutuma voi olla myöhempinä vuosina ennakoitua heikompi. Tämä johtuu tarkistuksen perustana olevasta vuodeksi 2007 ennustetusta BKT:n suotuisasta kasvusta ja erittäin suotuisasta makrotalouden skenaariosta vuosiksi 2008–2009 (vaikkakin kyseisiä vuosia koskevat verokertymäennusteet vaikuttavat varovaisilta). Vuoden 2007 jälkeisestä sopeutusstrategiasta ei myöskään anneta tarkkoja tietoja, mikä lisää julkisen talouden suunniteltuun vakautukseen liittyviä riskejä.11.  Tämän riskinarvioinnin perusteella näyttää siltä, että ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys on asianmukainen liiallisen alijäämän korjaamiseksi vuoteen 2006 mennessä, kuten neuvosto on suositellut. Se vaikuttaa myös tarjoavan riittävän varmuusmarginaalin, jotta alijäämän 3 prosentin raja-arvoa suhteessa BKT:hen ei ylitetä normaaleissa suhdannevaihteluissa vuodesta 2008 eteenpäin.Liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeisinä vuosina vauhti, jolla julkista taloutta sopeutetaan ohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi, on pitkälti vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että euroalueella ja ERM II -jäsenvaltioissa rakenteellista rahoitusasemaa olisi parannettava vuosittain vähimmäismäärällä, jonka ohjeena on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono.12.  Julkisen talouden bruttovelan arvioidaan olleen 68 ¼ prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, joten velkasuhde ylittää sille perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa velkasuhteen ennustetaan supistuvan ohjelmakaudella 8 ¾ prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Edellä mainittujen julkisen talouden tavoitteisiin liittyvien riskien vuoksi velkasuhde ei kuitenkaan todennäköisesti kehity yhtä suotuisasti kuin ohjelmassa ennustetaan. Tämän riskinarvioinnin perusteella velkasuhde näyttää supistuvan ohjelmakaudella riittävästi kohti viitearvoa.13.  Malta on hiljattain hyväksynyt eläkeuudistuksen, jolla pyritään sekä nostamaan todellista eläkeikää että eläkkeiden tasoa. Sen vuoksi ohjelmassa ennustetaan, että eläkemenot kasvavat ja johtavat ikääntymiseen liittyvien menojen suurempaan kasvuun, lähelle EU:n keskiarvoa. Terveydenhoitomenoja koskevat ennusteet osoittavat noin 1 ¾ prosenttiyksikön kasvua suhteessa BKT:hen pitkällä aikavälillä, jos nykyinen suuntaus säilyy, vaikkakin kasvu on aiempaa kehitystä jonkin verran hitaampaa. Nykyinen julkisen talouden rahoitusasema ei riittäisi varmistamaan sitä, että velka supistuu alle perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon. Sen vuoksi julkisen talouden rahoitusaseman parantaminen ohjelman ennusteiden mukaisesti edistäisi julkisen talouden kestävyyteen kohdistuvien riskien vähentämistä. Kaiken kaikkiaan Maltan julkisen talouden kestävyyteen näyttää liittyvän keskisuuria riskejä.14.  Lähentymisohjelma ei sisällä laadullista arviota siitä, miten kansallisen uudistusohjelman täytäntöönpanosta lokakuussa 2006 esitetty kertomus kaiken kaikkiaan vaikuttaa keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan. Ohjelmassa esitetään kuitenkin järjestelmällisesti tietoja siitä, millaisia suoria julkisen talouden kustannuksia tai säästöjä aiheutuisi kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitelluista tärkeimmistä uudistuksista. Julkista taloutta koskevissa ennusteissa otetaan erityisesti huomioon, miten kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitellut toimet vaikuttavat julkiseen talouteen. Lähentymisohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimet vaikuttavat kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien mukaisilta. Molemmissa ohjelmissa suunnitellaan erityisesti eläkeuudistuksen toteuttamista, ja lähentymisohjelmassa annetaan tarkempia tietoja kansallisessa uudistusohjelmassa ilmoitetusta verouudistuksesta.15.  Ohjelmaan sisältyvä julkisen talouden strategia on pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen.16.  Vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevissa käytännesäännöissä täsmennetyistä tietovaatimuksista voidaan todeta, että ohjelmasta puuttuu joitakin pakollisia ja vapaaehtoisia tietoja[7].Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että ohjelma soveltuu liiallisen alijäämän korjaamiseen vuoteen 2006 mennessä, ja hyvistä kasvunennusteista johtuen keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisessa arvioidaan edistyttävän riittävästi sen jälkeen. Ohjelman mukainen velkasuhde näyttää supistuvan tyydyttävää tahtia kohti 60 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen. Julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen liittyy kuitenkin riskejä vuodesta 2007 alkaen. Julkisen talouden rahoitusaseman säilyttäminen niin vankkana, että se kestää ennustetun voimakkaan kasvusuuntauksen mahdolliset takaiskut, on erityisen tärkeää äskettäin kasvaneen ulkoisen epätasapainon perusteella. Edellä olevan arvion perusteella kehotetaan, että Malta:i) pyrkii edistymään riittävästi kohti keskipitkän aikavälin tavoitteita ja varmistamaan, että julkisen velan suhde BKT:hen supistuu vastaavalla tavalla, ja esittämään pitkän aikavälin finanssipolitiikan strategian, erityisesti menojen osalta;ii) parantaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä saavuttamalla keskipitkän aikavälin tavoitteen ja kehittämällä edelleen terveydenhoitojärjestelmän uudistusta ja täytäntöönpanoa, kun otetaan huomioon velkataso ja ikääntymiseen liittyvien menojen ennakoitu kasvu.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |BKT:n määrä (% muutos) | LO joulukuu 2006 | 2,2 | 2,9 | 3,0 | 3,1 | 3,1 |KOM marraskuu 2006 | 2,2 | 2,3 | 2,1 | 2,2 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 2006 | 0,9 | 1,1 | 1,2 | 2,0 | Tieto puuttuu |YKHI-inflaatio (%) | LO joulukuu 2006 | 2,5 | 3,1 | 2,2 | 2,1 | 2,0 |KOM marraskuu 2006 | 2,5 | 3,0 | 2,6 | 2,4 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 20066 | 2,8 | 3,1 | 2,5 | 1,9 | Tieto puuttuu |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | LO joulukuu 20061 | -2,8 | -2,1 | -1,3 | -0,3 | 0,9 |KOM marraskuu 20065 | -2,1 | -1,4 | -1,1 | -0,5 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 20061 | -2,9 | -3,7 | -4,2 | -4,4 | Tieto puuttuu |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | LO joulukuu 2006 | -3,2 | -2,6 | -2,3 | -0,9 | 0,1 |KOM marraskuu 2006 | -3,2 | -2,9 | -2,7 | -2,9 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 2006 | -3,9 | -2,7 | -2,3 | -1,2 | Tieto puuttuu |Perusjäämä (% suhteessa BKT:hen) | LO joulukuu 2006 | 0,8 | 1,1 | 1,1 | 2,5 | 3,2 |KOM marraskuu 2006 | 0,8 | 0,9 | 0,7 | 0,6 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 2006 | 0,3 | 1,4 | 1,5 | 2,4 | Tieto puuttuu |Suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | LO joulukuu 20061 | -2,2 | -1,8 | -1,8 | -0,8 | -0,2 |KOM marraskuu 2006 | -2,4 | -2,3 | -2,3 | -2,7 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 20061 | -2,8 | -1,3 | -0,7 | 0,4 | Tieto puuttuu |Rakenteellinen rahoitusasema2 (% suhteessa BKT:hen) | LO joulukuu 20063 | -3,8 | -2,9 | -2,0 | -1,0 | -0,4 |KOM marraskuu 20064 | -4,0 | -3,5 | -2,5 | -2,7 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 2006 | -3,8 | -2,3 | -1,4 | 0,3 | Tieto puuttuu |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | LO joulukuu 2006 | 74,2 | 68,3 | 66,7 | 63,2 | 59,4 |KOM marraskuu 2006 | 74,2 | 69,6 | 69,0 | 68,6 | Tieto puuttuu |LO tammikuu 2006 | 76,7 | 70,8 | 68,9 | 67,3 | Tieto puuttuu |Huom. 1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. 2(Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä. 3Ohjelman mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005, 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2007, 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008 ja 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009; kaikki kyseiset toimenpiteet supistavat alijäämää). 4Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005, 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2007 ja 0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008; kaikki kyseiset toimenpiteet supistavat alijäämää). 5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 2,2 prosenttia vuonna 2005, 1,7 prosenttia vuonna 2006, 1,7 prosenttia vuonna 2007 ja 1,6 prosenttia vuonna 2008. 6 Vuoden 2006 LO:n luvut vastaavat vähittäishintaindeksiä. Lähde: Lähentymisohjelma (LO), komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste (KOM) ja komission yksiköiden laskelmat |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Kaikki tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Maltan viranomaiset toimittivat 7 päivänä joulukuuta 2006 Eurostatille BKT:tä vuodesta 1995 alkaen koskevaa uutta tietoa, joka osoittaa syyskuussa 2006 julkaistuihin lukuihin verrattuna, että nimellisen BKT:n tasoa on tarkistettu alaspäin noin 1 prosenttia vuosina 1996–2003. Nimellisen BKT:n arvoa on tarkistettu ylöspäin 0,4 prosenttia vuonna 2004 ja 0,9 prosenttia vuonna 2005, ja vuoden 2006 alkupuoliskolla tarkistus oli 1,1 prosenttia. Tarkistukset tehtiin Eurostatin tilastomenetelmien noudattamista koskevan säännöllisen arviointimenettelyn yhteydessä. Komissio on käyttänyt viimeisimpiä lukuja tarkistetun ohjelman arvioinnissaan.[3] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle Kasvua ja työllisyyttä koskevan uudistetun Lissabonin strategian täytäntöönpano – Tulosten vuosi , KOM(2006) 816, 12.12.2006.[4] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys EU:ssa , KOM(2006) 574, 12.10.2006, ja Euroopan komissio, talouden ja rahoituksen pääosasto (2006), The long-term sustainability of public finances in the European Union , European Economy nro 4/2006.[5] Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet , hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11.10.2005.[6] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[7] Erityisesti sektorikohtaisia rahoitusasemia, nettoluotonannon/-oton ennusteita verrattuna muuhun maailman vuosina 2006–2009 sekä työllisyyttä ja työn tuottavuutta tehtyinä työtunteina koskevat tiedot puuttuvat.


				|

		52014DC0411

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Ranskan vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Ranskan vuoden 2014 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2014/0411 final - 2014/ () */

Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Ranskan vuoden 2014 kansallisesta
uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Ranskan vuoden 2014 vakausohjelmaa koskeva
neuvoston lausunto

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1]
ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon
ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011
annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011[2] ja erityisesti sen
6 artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[3],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[4],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean
lausunnon,
ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean
lausunnon,
ottaa huomioon talouspoliittisen komitean
lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä
maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi kasvu-
ja työllisyysstrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa
talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla
tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään
kasvuun ja lisätä sen kilpailukykyä.
(2)
Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010
komission ehdotusten pohjalta suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin
talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi
21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan
suuntaviivoista. Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat.
Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon
kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.
(3)
Valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät
29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii
johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille
kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät
toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat
erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian
tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.
(4)
Neuvosto antoi 9 päivänä heinäkuuta 2013
suosituksen Ranskan vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon
Ranskan vuosien 2012–2017 tarkistetusta vakausohjelmasta. Komissio esitti 15
päivänä marraskuuta 2013 asetuksen (EU) N:o 473/2013[5] mukaisesti lausuntonsa
Ranskan alustavasta talousarviosuunnitelmasta vuodeksi 2014[6].
(5)
Komissio hyväksyi 13 päivänä marraskuuta 2013
vuotuisen kasvuselvityksen[7],
mikä aloitti vuoden 2014 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio
hyväksyi samana päivänä asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella
varoitusmekanismia koskevan kertomuksen[8],
jossa se katsoi, että Ranska kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista
laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.
(6)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 20 päivänä
joulukuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen
ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa
eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa
normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua
työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa
julkishallintoa.
(7)
Komissio julkaisi 5 päivänä maaliskuuta 2014
asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laaditun Ranskaa koskevan
perusteellisen tarkastelun[9]
tulokset. Komissio päättelee analyysinsa perusteella, että Ranskan makrotaloudessa
on edelleen epätasapainotiloja, jotka edellyttävät erityistä seurantaa ja
määrätietoisia politiikkatoimia. Erityisesti kauppataseen ja kilpailukyvyn
heikkenemiseen ja julkisen sektorin mittavan velkaantumisen seurauksiin on
kiinnitettävä jatkuvaa huomiota.
(8)
Ranska toimitti vuoden 2014 kansallisen
uudistusohjelmansa ja vuoden 2014 vakausohjelmansa 7 päivänä toukokuuta 2014.
Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu
ottaa huomioon.
(9)
Vuoden 2014 vakausohjelmassa esitetyn julkisen
talouden strategian tavoitteena on korjata liiallinen alijäämä viimeistään
vuonna 2015 ja saavuttaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite vuonna
2017. Ohjelmassa vahvistetaan aiempi keskipitkän aikavälin tavoite eli
rakenteellisesti tasapainoisen julkisen talouden rahoitusaseman saavuttaminen,
mikä on tiukempi tavoite kuin mitä vakaus- ja kasvusopimuksessa vaaditaan.
Ohjelman mukaan alijäämä on määrä saada alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen
vuonna 2015, eli se on suurempi kuin 21 päivänä kesäkuuta 2013 annetussa
neuvoston suosituksessa edellytetään. Sen jälkeen kaavailtu (uudelleenlaskettu)
vuotuinen eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta jää alle
vähimmäisvaatimuksen, joka on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kaiken kaikkiaan
ohjelmassa esitetyt julkisen talouden strategian tavoitteet ovat vain osittain
vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukaiset. Ohjelman perusteella julkisen
talouden velan määrän odotetaan olevan suurimmillaan 95,6 prosenttia suhteessa
BKT:hen vuosina 2014 ja 2015 ja supistuvan sen jälkeen 91,9 prosenttiin vuonna
2017. Julkisen talouden kehitysarvion perustana oleva vakausohjelman
makrotalouden skenaario on uskottava vuoden 2014 osalta, mutta hieman
optimistinen vuoden 2015 osalta, sillä BKT:n kasvun oletetaan olevan tänä
vuonna 1,0 ja ensi vuonna 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun taas komission
yksiköiden kevään 2014 talousennusteen mukaan kasvu on tänä vuonna 1,0
prosenttia ja ensi vuonna 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Riippumaton finanssipolitiikkaa
käsittelevä korkea neuvosto (Haut Conseil des Finances Publiques) antoi
huhtikuussa 2014 lausunnon ohjelman perustana olevasta makrotalouden
skenaariosta. Komissio suositti 5 päivänä maaliskuuta 2014, että Ranska
toteuttaisi lisätoimia sen varmistamiseksi, että liiallista alijäämää
koskevassa menettelyssä annettuja neuvoston suosituksia noudatettaisiin
täysimääräisesti. Vakausohjelmassa kaavaillaan vuodelle 2014 eräitä
lisätoimenpiteitä, joihin kuuluvat muun muassa ministeriön määrärahojen peruutuksen
hyväksyminen lisätalousarvion yhteydessä sekä alustavat tulokset hallituksen
ilmoittamasta 50 miljardin euron säästöohjelmasta. Tältä pohjalta ja ottaen
huomioon, että vuonna 2013 toteutunut julkisen talouden vakauttaminen ylitti
sen, mitä odotettiin komission antaessa suosituksensa, ohjelman voidaan katsoa
pitkälti vastaavan komission suositusta. Julkisen talouden vakauttamistoimia ei
ole määritetty riittävän yksityiskohtaisesti, jotta niiden perusteella
voitaisiin uskottavasti varmistaa liiallisen alijäämän korjaaminen viimeistään
vuonna 2015. Tätä tukee komission ennuste, jonka mukaan alijäämä on ensi vuonna
3,4 prosenttia suhteessa BKT:hen ja sen taustalla oleva rakenteellinen sopeutus
jää selvästi jälkeen neuvoston suosittamasta tasosta. Lisäksi hallituksen
tavoitteisiin kohdistuvat riskit painottuvat heikomman kehityksen suuntaan. Osa
ohjelmassa vuodelle 2014 kaavailluista toimista on vielä hyväksymättä, ja
vuodeksi 2015 kaavailtu säästöjen määrä on erittäin kunnianhimoinen. Komission
yksiköiden talousennusteen perusteella julkisen talouden vakauttaminen kaudella
2013–2014 jää jälkeen tavoitteesta 0,2 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kun
tarkastellaan rakenteellisen rahoitusaseman (korjattua) muutosta, ja 0,1
prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kun tarkastellaan niiden toimien määrää,
joita pidettiin tarpeellisina neuvoston antaessa suosituksensa. Asetuksen (EY)
N:o 1466/97 mukaisen ohjelman arvioinnin ja komission talousennusteen
perusteella neuvosto katsoo, että julkisen talouden strategian taustalla olevat
toimenpiteet on määriteltävä yksityiskohtaisemmin ja että toimia tarvitaan
lisää, jotta neuvoston suositusta voidaan noudattaa ja sen jälkeen varmistaa
asianmukainen eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta. Lisätoimet
olisi esitettävä erityisesti vuoden 2014 lisätalousarviota koskevassa tulevassa
laissa.
(10)
Kun otetaan huomioon velan suuri määrä, joka kasvaa
edelleen, ja se, että liiallisen alijäämän korjaamiselle asetettua määräaikaa
on jatkettu vuoteen 2015, on entistä tärkeämpää, että vuoden 2014 talousarvio
pannaan tiukasti täytäntöön ja että merkittäviä vakautustoimenpiteitä
toteutetaan määrätietoisesti vuonna 2015. Erityisesti julkisten menojen kasvun
pitäisi olla paljon hitaampaa kuin edellisvuosina, kuten Ranskan hallitus onkin
kaavaillut. Tämän vuoksi on edelleen täsmennettävä
menojen supistamiseen tähtäävää strategiaa tehostamalla meneillään olevaa
menojen uudelleentarkastelua ja määrittämällä hallituksen toimien soveltamisala
tarvittaessa uudelleen. Lyhyellä aikavälillä ei voida saada aikaan merkittäviä
säästöjä, ellei sosiaaliturvamenojen leikkauksia lisätä huomattavasti, koska
nämä menot muodostavat lähes puolet julkisen sektorin kokonaismenoista. Tämä
edellyttää terveydenhuolto- ja eläkekustannusten leikkaamista esimerkiksi
tiukentamalla terveydenhuoltoalan vuotuisia menotavoitteita ja jäädyttämällä
väliaikaisesti paitsi eläkkeet myös eräät muut sosiaalietuudet, kuten hallitus
nyt suunnittelee. Lisäksi hallinnon hajauttamista koskevan suunnitellun lain
pitäisi virtaviivaistaa Ranskan monikerroksista hallintoa poistamalla
päällekkäisyyksiä, tuomalla synergiaetuja ja lisäämällä tehokkuutta ja säästöjä
eri hallintotasojen yhdistämisen tai poistamisen seurauksena. Sen lisäksi, että
vakausohjelmassa kaavaillut rakenneuudistukset tulevat voimaan vasta
keskipitkällä aikavälillä, vaikka aikataulua on aikaistettu vakausohjelman
hyväksymisen jälkeen, niiden toteuttamiseen liittyy huomattavia riskejä.
Paikallishallinnon menojen valvontaa olisi niin ikään tiukennettava, muun
muassa asettamalla paikallishallinnon verotulojen vuotuiselle kasvulle yläraja
ja toteuttamalla samanaikaisesti suunniteltu keskushallinnon myöntämien
avustusten supistus. Sen lisäksi, että säästöjä olisi saatava aikaan lyhyellä
aikavälillä, huolta herättää myös julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys.
Vaikka julkiset terveydenhuoltomenot on viime vuosina onnistuttu pitämään
kurissa, lisätoimia tarvitaan terveydenhuoltojärjestelmän kustannustehokkuuden
parantamiseksi. On toteutettava lisää kustannustehokkuutta parantavia
toimenpiteitä, koska terveydenhuoltojärjestelmän menojen odotetaan
merkittävästi kasvavan keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Tehokkuutta olisi
parannettava muun muassa lääke- ja hallintomenojen sekä sairaalahoidon alalla.
Joulukuussa 2013 toteutettiin eläkeuudistus, jonka tarkoituksena on varmistaa
järjestelmän pitkän aikavälin kestävyys. Eläkeuudistus ei kuitenkaan riitä
poistamaan järjestelmän alijäämää eikä etenkään alijäämää, joka syntyy
järjestelmissä, joista maksetaan valtionhallinnon virkamiesten ja eräiden
valtiojohtoisten yritysten työntekijöiden eläkkeet. Kaiken kaikkiaan Ranskan
viranomaiset arvioivat, että uusien eläketoimien avulla järjestelmän
kokonaisalijäämä voidaan ainoastaan puolittaa noin 0,5 prosenttiin suhteessa
BKT:hen vuoteen 2020 mennessä. Lisäksi sopeutuksen määrään kohdistuu
huomattavia riskejä, koska arvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario
saattaa osoittautua liian optimistiseksi. Äskettäin perustetun eläkkeiden
valvontakomitean (Comité de suivi des retraites) pitäisi huolehtia siitä, että
järjestelmän alijäämä korjataan vähitellen.
(11)
Ranskan työvoimakustannukset kuuluvat
jäsenvaltioiden korkeimpiin. Erityisesti raskas työn verotaakka koettelee
yritysten kannattavuutta. Kustannuskilpailukyvyn tukemiseksi Ranskan hallitus
on toteuttanut useita aloitteita keventääkseen työhön kohdistuvaa verotaakkaa.
Joulukuussa 2012 hyväksyttiin kilpailukykyä ja työllisyyttä edistävä
verohyvitys (CICE), joka vähentää työvoimakustannuksia niiden palkkojen osalta,
jotka ovat alle 2,5 kertaa vähimmäispalkan suuruisia. Tammikuussa 2014
ilmoitettiin 10 miljardin euron suuruisesta työvoimakustannusten leikkauksesta
osana ns. vastuu- ja solidaarisuussopimusta. Näiden kahden toimenpiteen
vaikutus on 30 miljardia euroa eli 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä
vastaa vuosien 2010–2013 välisenä aikana tapahtunutta yritysverotuksen
kokonaiskasvua. Se riittää vain puolittamaan Ranskan ja euroalueen keskiarvon
välisen eron työnantajan sosiaaliturvamaksujen määrässä. Lisäksi
vientiyritykset, jotka yleensä maksavat korkeampia palkkoja, eivät voi
hyödyntää CICEä yhtä paljon kuin muut yritykset, mikä vähentää toimenpiteen vaikutusta
kilpailukykyyn. Vastuu- ja solidaarisuussopimuksen nojalla alennetaan
työvoimakustannuksia pienten palkkojen ja sellaisten palkkojen osalta, jotka
ovat enintään 1,6–3,5 kertaa vähimmäispalkan suuruisia. Viimeksi mainitun
toimenpiteen on määrä tulla voimaan vuodesta 2016 alkaen, ja sen voidaan
odottaa vaikuttavan vientiyrityksiin paremmin kuin CICE. Ranskan
palkanmuodostusjärjestelmä aiheuttaa palkkarakenteen vääristymistä ja rajoittaa
yritysten mahdollisuuksia mukauttaa palkkoja talouden taantumien aikana.
Finanssipolitiikkaa käsittelevä korkea neuvosto (Haut Conseil des Finances
Publiques) on arvioinut erilaisten sosiaaliturvamaksuista myönnettävien
vapautusten vaikutusta työllisyyteen, mutta niiden vaikutusta palkkakehitykseen
ja kilpailukykyyn ei ole juurikaan korostettu. Vaikka sosiaaliturvamaksuista on
myönnetty laajoja vapautuksia vähimmäispalkkaa saavien työntekijöiden osalta,
vähimmäispalkkaan liittyvät työvoimakustannukset ovat edelleen suuret. Vapautukset
edistivät osaltaan palkkakustannusten hillitsemistä vuonna 2013, mikä on
sinänsä myönteistä, mutta Ranskan vähimmäispalkan tarjoama ostovoima on edelleen
EU:n parhaita. Vähimmäispalkan kehityksen pitäisi myös jatkossa tukea
kilpailukykyä ja työpaikkojen luomista. Ranskassa on vain muutamia poikkeuksia
lakisääteisestä vähimmäispalkasta, ja lisätoimia voitaisiin toteuttaa muita
heikommassa asemassa olevien työntekijöiden työvoimakustannusten alentamiseksi.
(12)
Ranskan kokonaissijoitus kansainvälisissä
liiketoimintaympäristöä mittaavissa selvityksissä on pudonnut. Vaikka
heinäkuussa 2013 aloitetun ns. yksinkertaistamisshokin myötä on toteutettu
erilaisia toimenpiteitä yritysten ja hallinnon välisten yhteyksien
sujuvoittamiseksi, liiketoimintaympäristössä on edelleen parantamisen varaa.
Lisäksi useat yksinkertaistamissuunnitelman puitteissa hahmotellut toimet
odottavat yhä tarkempaa määrittelyä ja täytäntöönpanoa. Erityistä huomiota
olisi kiinnitettävä työlainsäädännön ja kirjanpitosääntöjen määräyksiin, joissa
asetetaan erilaisia yritysten kokoa koskevia kynnysarvoja, sillä ne haittaavat
ranskalaisten yritysten kasvua. Tällaisilla määräyksillä saattaa olla osuutta
pk-yritysten vaikeuksiin kasvaa niin suuriksi, että ne pystyisivät
harjoittamaan vientiä ja innovointia. Aloitteet, joiden avulla on pyritty
edistämään T&K-menojen ja innovoinnin lisäämistä yksityisissä yrityksissä,
erityisesti tutkimusinvestointien perusteella myönnettävät verohyvitykset ja
kilpailukykykeskukset, ovat toistaiseksi tuottaneet vaihtelevia tuloksia.
Teollisuussektorin painoarvon keveneminen Ranskan yksityissektorilla näkyy
yksityisten yritysten T&K-menojen hyytymisenä yritysten tasolla
toteutetuista merkittävistä toimista huolimatta. Tämän seurauksena suuri osa
T&K-menoista rahoitetaan edelleen julkisista varoista joko suoraan julkisen
tutkimustoiminnan puitteissa tai epäsuorasti avustusten kautta. Nykyisten
välineiden tuloksellisuutta olisi edelleen parannettava, jotta voitaisiin
lisätä T&K-menoja ja innovointia yksityisellä sektorilla. Etenkin
kilpailukykykeskuksille osoitetuilla resursseilla voitaisiin pyrkiä lisäämään
mittakaavaetuja ja parantamaan innovaatioiden levittämistä. Lisäksi tämän alan toimenpiteiden
vaikuttavuutta voitaisiin vahvistaa tarjoamalla kilpailukykykeskuksille
edellytykset kehittyä todellisiksi yritysverkostoiksi, koska näin saataisiin
aikaan positiivisia heijastevaikutuksia. Tutkimusinvestointien perusteella
myönnettävän verohyvityksen kustannusten odotetaan nousevan 5,6 miljardiin
euroon vuonna 2014 (lähes 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen). Toimenpiteen
kustannuksista huolimatta saatavilla ei ole jälkikäteisarviointia sen
vaikutuksesta T&K-menoihin.
(13)
Tiettyjen ammattien (esim. eläinlääkärien) osalta
on jo poistettu toiminnan oikeusmuotoa, osakeomistuksen rakennetta ja tariffeja
koskevat esteet, mutta valtaosaan näistä ammateista (esim. taksit,
terveydenhuoltoala, notaarit ja yleensä oikeusalan ammatit) sovelletaan
edelleen huomattavia pääsyn tai toiminnan esteitä. Pääsyä useisiin ammatteihin
(mm. lääkärit, apteekkarit) säännellään edelleen numerus clausus
-periaatteen mukaisesti, mikä vaikeuttaa palvelujen saantia. Tilannetta
voitaisiin tarkastella uudelleen vaarantamatta kuitenkaan laatua ja
turvallisuutta. Tähän mennessä ei ole suoritettu perusteellista arviointia
säänneltyjä ammatteja koskevien rajoitusten tarpeesta tai niiden
oikeasuhteisuudesta. Vähittäiskaupan alalla ovat edelleen voimassa myymälöiden
avaamista koskevat raskaat lupamenettelyt, jotka johtuvat
kaavoitusmääräyksistä, ja tappiollisen myynnin kielto, jotka vaikuttavat
kielteisesti kilpailuun ja kuluttajiin. Ranskassa ei tähän mennessä ole
toteutettu konkreettisia toimenpiteitä vähittäiskaupan alalle pääsyä koskevien esteiden
poistamiseksi. Sähkön ja kaasun jakelussa on tarkoitus vähitellen poistaa
säännellyt hinnat muilta kuin kotitalouksilta. Kotitalouksilta perittäviä
hintoja on kuitenkin tarkoitus säännellä myös jatkossa, ja ne on asetettu
kustannuksia alemmalle tasolle. Lisäksi vaihtoehtoisten toimittajien pääsyä
markkinoille on rajoitettu. Energiaverkkojen yhteenliittämistä koskevia
hankkeita on vireillä erityisesti Espanjan kanssa. Ne olisi saatettava
päätökseen, jotta voidaan vahvistaa sähkön ja kaasun liitäntäverkkoja
naapurimaiden kanssa. Rautateillä markkinoillepääsyn esteet haittaavat edelleen
markkinoiden tehokasta toimintaa. Ranska ei ole avannut kotimaan rautateiden
matkustajaliikennettä kilpailulle, lukuun ottamatta kansainvälisiä palveluja,
missä on muutamia uusia toimijoita. Maassa on käynnistetty uudistus, jonka
tarkoituksena on parantaa rautatiejärjestelmän taloudellista kestävyyttä. Asiaa
koskeva lakiehdotus esitettiin lokakuussa 2013, ja se on parhaillaan
parlamentin käsiteltävänä. Ehdotettujen toimenpiteiden mukaan vertikaalisesti
yhdennettyyn rakenteeseen, joka käsittää vakiintuneen toimijan, perustettaisiin
täysivaltainen infrastruktuurin ylläpitäjä. Uusi rakenne voi kuitenkin haitata
vaihtoehtoisten toimijoiden pääsyä verkostoon.
(14)
Ranskan kokonaisverorasitus on suuri ja kasvaa
edelleen. Vuonna 2013 veroaste oli 45,9 prosenttia, mikä on EU:n korkeimpia.
Luku on myös noussut 3,3 prosenttiyksikköä sen jälkeen kun julkisen talouden
vakauttaminen alkoi vuonna 2010. Erityinen komitea (Assises de la fiscalité) on
antanut tältä pohjalta panoksensa verojärjestelmän uudistamiseksi.
Lakisääteisen henkilö- ja yritystuloveroasteen alentamisessa ja alv-perinnän
tehostamisessa ei ole toistaiseksi juuri tapahtunut edistystä. Sen sijaan
suurilta yrityksiltä perittävää tilapäistä lisämaksua on jatkettu vuoteen 2015,
minkä seurauksena yritysten lakisääteinen kokonaisveroaste nousee 38,1
prosenttiin (se on jo ennen tätä EU:n korkeimpia, 33,3 prosenttia). Ranskan
hallitus on ilmoittanut alentavansa lakisääteistä veroastetta vähitellen 28
prosenttiin vuoteen 2020 mennessä, mutta tämän toimenpiteen tarkkaa ajoitusta
ei ole kerrottu. Myöskään tuloverotuksen alentamisessa ja yksinkertaistamisessa
ei juuri ole tapahtunut kehitystä viime vuoden aikana. Vaikka
ympäristöverotuksen alalla on tapahtunut jonkin verran edistymistä (esim. on
otettu asteittain käyttöön hiilivero, contribution climat énergie),
ympäristöverotuksen osuus suhteessa BKT:hen on edelleen vähäinen. Käytännössä
valmisteveroja ei ole Ranskassa sidottu inflaatioon, ja käytössä on edelleen
eräitä merkittäviä ympäristölle haitallisia tukia, kuten fossiilisten
polttoaineiden alennetut veroasteet. Vuonna 2013 ei toteutettu
myöskään lisätoimia, joilla olisi puututtu velanoton suosimiseen
yritysverotuksessa niin, että olisi voitu estää yksityisen velan kasvun
jatkuminen.
(15)
Vaikka Ranskassa on toteutettu useita
politiikkatoimia, tilanne työmarkkinoilla heikkeni vuonna 2013 edelleen, ja
jäljellä on useita merkittäviä haasteita. Työttömyys lisääntyi edelleen 10,3
prosenttiin vuonna 2013 (vuonna 2008 se oli 7,5 prosenttia). Ranskan
työmarkkinat ovat edelleen segmentoituneet, ja siirtyminen määräaikaisesta
työsuhteesta pysyvään työsuhteeseen on hyvin harvinaista (todennäköisyys
siirtyä määräaikaisesta pysyvään työhön oli vuonna 2010 vain 10,6 prosenttia,
kun vastaava luku on EU:ssa keskimäärin 25,9 prosenttia). Työpaikkojen
turvaamista koskeva monialasopimus muutettiin laiksi heinäkuussa 2013. Tämä
uudistus on askel oikeaan suuntaan, mutta sen vaikutus jää tässä vaiheessa epätasaiseksi.
Vain harvat yritykset ovat hyödyntäneet lailla käyttöön otettuja yritystason
sopimuksia, joiden nojalla työolojen joustavuutta voidaan lisätä tilapäisten
talousvaikeuksien kohdatessa. Tuomioistuinten ratkaistavaksi vietyjen
irtisanomistapausten määrä on kuitenkin huomattavasti vähentynyt. Vaikka
työmarkkinaosapuolet ovat neuvotelleet vuonna 2014 työttömyysetuusjärjestelmän
uudistamisesta, uuden sopimuksen ei odoteta vähentävän järjestelmän puutteita
merkittävästi. Työttömyysetuusjärjestelmän kokonaisalijäämä oli vuonna 2013
lähes 1 prosentti suhteessa BKT:hen, mikä edellyttää uusia rakennetoimia
järjestelmän kestävyyden turvaamiseksi. Tiettyjä seikkoja, kuten etuuksia
koskevia kelpoisuusehtoja, etuuksien alenemista ajan mittaan tai tulojen
korvausasteita suuripalkkaisimpien työntekijöiden osalta on mukautettu
työmarkkinaosapuolten maaliskuussa 2014 tekemässä uusimmassa sopimuksessa vain
vähän. Näitä ehtoja olisi mukautettava lisää, jotta voidaan varmistaa, että
työn kannustimet ovat riittävät. Useiden perättäisten eläkeuudistusten
seurauksena 55–64-vuotiaiden työntekijöiden työttömyysaste on kolmen viime
vuoden aikana jatkuvasti alentunut. Ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste
(45,6 prosenttia vuonna 2012) on Ranskassa kuitenkin selvästi alle EU:n keskiarvon
(–4,5 prosenttiyksikköä pienempi), ja vain 55 prosenttia ikääntyneistä
työntekijöistä jää Ranskassa eläkkeelle suoraan työelämästä (2008–2011). Tämän
seurauksena tämän väestöryhmän työttömyysaste on viime vuosina noussut
tuntuvasti. Sen vuoksi on tarpeen lujittaa toimenpiteitä heidän
työllistyvyytensä parantamiseksi ja tarkistaa samalla kannustimia, joiden
avulla heidät saataisiin pysymään työelämässä tai palaamaan sinne.
(16)
Vuoden 2013 PISA-tutkimus (kansainvälinen
oppimistulosten arviointiohjelma) osoitti, että eriarvoisuus koulutuksen alalla
on Ranskassa OECD-maiden jyrkimpiä. Kuudesosa Ranskan nuorisosta keskeyttää
koulutuksen ilman loppututkintoa. Tämä on erityisen huolestuttavaa siksi, että
nuorisotyöttömyysaste oli 25,5 prosenttia vuoden 2013 lopussa, ja vähiten
koulutettujen nuorten riski joutua työttömäksi oli lähes kaksi kertaa suurempi.
Oppisopimuskoulutusjärjestelmät olisi saatettava erityisesti näiden vähiten
koulutettujen nuorten ulottuville. Tällä alalla on tapahtunut jonkin verran edistystä,
kun heinäkuussa 2013 käynnistettiin oppivelvollisuuskoulutuksen uudistus ja
maaliskuussa 2014 hyväksyttiin laki ammatillisesta koulutuksesta ja
elinikäisestä oppimisesta. On kuitenkin liian varhaista arvioida, missä määrin
näillä toimenpiteillä pystytään todellisuudessa vähentämään
koulutusjärjestelmän eriarvoisuutta. Uusi suunnitelma, joka on kohdennettu
epäsuotuisilla alueilla sijaitseviin ylemmän perusasteen kouluihin, odottaa
vielä täytäntöönpanoa. Lopuksi voidaan todeta, että siirtymistä koulusta
työelämään on helpotettu, mutta oppisopimuskoulutukseen osallistuvien lukumäärä
väheni vuonna 2012, ja näistä järjestelmistä hyötyivät enenevässä määrin
korkeakouluopiskelijat.
(17)
Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana
analysoinut kattavasti Ranskan talouspolitiikkaa. Se on arvioinut
vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman. Se on ottanut huomioon ei vain
niiden merkityksen Ranskan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja
talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja
ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa
antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen
ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset
ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–7.
(18)
Neuvosto on tutkinut Ranskan vakausohjelman tämän
arvioinnin perusteella, ja sen lausunto[10]
ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.
(19)
Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman
ja vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin
perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston
suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–6.
(20)
Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana
analysoinut myös koko euroalueen talouspolitiikkaa. Neuvosto on antanut tämän
perusteella erityisiä suosituksia jäsenvaltioille, joiden rahayksikkö on euro.
Myös Ranskan olisi varmistettava, että kyseiset suositukset pannaan täytäntöön
täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti,
SUOSITTAA, että Ranska toteuttaa
vuosina 2014 ja 2015 toimia, joilla se
1.           lujittaa
julkisen talouden strategiaa muun muassa täsmentämällä edelleen sen perustana
olevia toimenpiteitä vuoden 2014 osalta ja sen jälkeen, jotta voidaan varmistaa
liiallisen alijäämän korjaaminen kestävällä tavalla viimeistään vuonna 2015
toteuttamalla liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä annetussa neuvoston
suosituksessa esitetty rakenteellinen sopeutus; julkisen talouden
epätasapainotilojen korjaaminen kestävällä tavalla edellyttää kunnianhimoisten
rakenneuudistusten uskottavaa toteuttamista, jotta voidaan lisätä
sopeutuskapasiteettia ja edistää kasvua ja työllisyyttä; liiallisen alijäämän
korjaamisen jälkeen jatkaa rakenteellista sopeutusta kohti keskipitkän
aikavälin tavoitetta, joka on vuosittain vähintään 0,5 prosenttia suhteessa
BKT:hen tai enemmän hyvässä taloustilanteessa tai jos on tarpeen varmistaa
velkasäännön noudattaminen, jotta korkea julkisen talouden velkasuhde saadaan
käännettyä kestävälle lasku-uralle; tehostaa toimia tehokkuuden parantamiseksi
kaikilla julkisen talouden alasektoreilla muun muassa määrittämällä
tarvittaessa uudelleen hallituksen toimien soveltamisalan; toteuttaa
suunnitelmien mukaisesti toimenpiteitä erityisesti sosiaaliturvamenojen kasvun
leikkaamiseksi merkittävästi vuodesta 2015 alkaen tiukentamalla
terveydenhuoltoalan vuotuisia menotavoitteita, hillitsemällä eläkekustannuksia
ja virtaviivaistamalla perhe-etuuksia ja asumistukia; saattaa päätökseen
vireillä olevan hallinnon hajauttamista koskevan hankkeen ja toteuttaa
viimeistään joulukuussa 2014 ensimmäiset toimenpiteet, joilla poistetaan
hallinnon päällekkäisyyksiä, helpotetaan paikallishallintoyksikköjen
yhdistämistä ja selkeytetään vastuunjakoa eri hallintotasojen välillä; asettaa
paikallishallinnon verotulojen vuotuiselle kasvulle ylärajan ja supistaa
keskushallinnon avustuksia suunnitelmien mukaisesti; sen lisäksi, että säästöjä
olisi saatava aikaan välittömästi, toteuttaa toimenpiteitä, joilla puututaan
julkisten terveysmenojen, myös lääkemenojen, suunniteltuun kasvuun
keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, ja toteuttaa tarvittaessa lisätoimia
eläkejärjestelmän saattamiseksi tasapainoon kestävällä tavalla viimeistään
vuonna 2020, keskittyen erityisesti jo olemassa oleviin erityisjärjestelyihin;
2.           varmistaa, että kilpailukykyä
ja työllisyyttä edistävään verohyvitykseen (crédit d’impôt compétitivité
emploi) perustuvaa työvoimakustannusten alennusta jatketaan; toteuttaa
toimenpiteitä, joilla työnantajien sosiaaliturvamaksuja alennetaan edelleen
vastuu- ja solidaarisuussopimuksessa vahvistettujen sitoumusten mukaisesti,
varmistaen, etteivät muut toimenpiteet kumoa niiden vaikutuksia ja että nyt
suunnitellut toiminnan kohteet säilytetään; arvioi edelleen
sosiaaliturvamaksuista myönnettävien vapautusten kokonaisvaikutusta korostaen
työllisyyttä, palkkakehitystä ja kilpailukykyä ja toteuttaa toimenpiteitä
tarpeen mukaan; alentaa edelleen työvoimakustannuksia palkka-asteikon alapäässä
niin, ettei toimista aiheudu talousarviovaikutuksia, muun muassa alentamalla
kohdennetusti työnantajien sosiaaliturvamaksuja erilaiset
palkkatukijärjestelmät huomioon ottaen;
3.           yksinkertaistaa yrityksiin
sovellettavia hallinto-, vero- ja kirjanpitosääntöjä ja toteuttaa konkreettisia
toimenpiteitä hallituksen yksinkertaistamissuunnitelman toteuttamiseksi
viimeistään joulukuussa 2014; poistaa yritysten kasvua haittaavat
sääntelyesteet erityisesti tarkistamalla yritysten kokoon liittyviä
yrityslainsäädännön kriteerejä kynnysarvoista aiheutuvien haittavaikutusten
välttämiseksi; toteuttaa toimenpiteitä innovaatiopolitiikan
yksinkertaistamiseksi ja tehostamiseksi erityisesti laatimalla sitä koskevan
arvioinnin ja tarvittaessa mukauttamalla tutkimustoiminnan perusteella
myönnettävää verohyvitystä (crédit d’impôt recherche); varmistaa, että
resurssit keskitetään kaikkein tuloksellisimpiin kilpailukykykeskuksiin, ja
edistää edelleen niissä toteutetun innovaatiotoiminnan taloudellista
vaikutusta;
4.           poistaa säänneltyihin
ammatteihin pääsyä ja niiden harjoittamista koskevat aiheettomat rajoitukset ja
alentaa näihin ammatteihin pääsyn kustannuksia sekä edistää kilpailua
palvelujen alalla; toteuttaa lisätoimia vähittäiskaupan toimintaa vaikeuttavan
sääntelytaakan keventämiseksi, erityisesti yksinkertaistamalla myymälöiden
avaamista koskevia lupamenettelyjä ja poistamalla tappiollisen myynnin kiellon;
varmistaa, että kotitalouksilta perittävät kaasun ja sähkön säännellyt tariffit
asetetaan asianmukaiselle tasolle, joka ei estä kilpailua, mutta pitää muita
heikommassa asemissa olevilta ryhmiltä perittävät hinnat kohtuullisina;
vahvistaa sähkön ja kaasun energiaverkkojen yhteenliittämiskapasiteettia
Espanjan kanssa; lisää erityisesti kaasun yhteenliittämiskapasiteettia niin,
että Espanjan kaasumarkkinat voidaan yhdentää täysimääräisesti Euroopan markkinoihin;
varmistaa rautatiesektorilla, että uusi infrastruktuurin yhdennetty ylläpitäjä
pysyy riippumattomana vakiintuneeseen toimijaan nähden, ja toteuttaa
toimenpiteitä kotimaan matkustajaliikenteen avaamiseksi kilpailulle vuoteen
2019 mennessä;
5.           vähentää työn verorasitusta
ja tehostaa toimia verojärjestelmän yksinkertaistamiseksi ja tehostamiseksi;
toteuttaa tätä varten vuoden 2015 talousarviosta alkaen toimenpiteitä, joilla
poistetaan tehottomat henkilö- ja yritystuloverohyvitykset äskettäin tehtyjen
arviointien ja Assises de la fiscalité -aloitteen perusteella, ja alentaa
samalla lakisääteisiä veroasteita; toteuttaa lisätoimenpiteitä poistaakseen
velanoton suosimisen yritysverotuksessa; laajentaa veropohjaa erityisesti
kulutusverojen suuntaan; poistaa asteittain ympäristön kannalta haitalliset
tuet;
6.           toteuttaa lisätoimia
työmarkkinoiden jäykkyyksien ja segmentoitumisen torjumiseksi, erityisesti
toimenpiteitä työpaikkojen säilyttämistä koskevien sopimusten (accords de
maintien de l'emploi) edellytysten uudistamiseksi, jotta vaikeuksissa
olevat yritykset käyttäisivät niitä enemmän; toteuttaa lisätoimenpiteitä
työttömyysetuusjärjestelmän uudistamiseksi yhteistyössä työmarkkinaosapuolten
kanssa, jotta voidaan taata järjestelmän kestävyys ja samalla varmistaa, että
se tarjoaa riittävät kannustimet palata työelämään; parantaa ikääntyneille
työntekijöille suunnattua neuvontaa ja koulutusta ja arvioi uudelleen heihin
sovellettavia erityisiä työttömyysetuusjärjestelyjä;
7.           jatkaa ammatillisen
koulutuksen uudistamista, toteuttaa oppivelvollisuuskoulutuksen uudistuksen ja
toteuttaa lisätoimia koulutuksen alalla esiintyvän epätasa-arvoisuuden
vähentämiseksi erityisesti lujittamalla toimenpiteitä varhaisen koulunkäynnin
keskeyttämisen vähentämiseksi; varmistaa, että aktiivinen työmarkkinapolitiikka
tukee tehokkaasti kaikkein heikoimmassa asemassa olevia ryhmiä; parantaa
siirtymistä koulusta työelämään erityisesti tehostamalla toimenpiteitä
oppisopimuskoulutuksen kehittämiseksi edelleen, kiinnittäen huomiota erityisesti
matalan osaamistason työntekijöihin.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 411 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 ja P7_TA(2014)0129.
[5]               EUVL L 140, 27.5.2013, s. 11.
[6]               C(2013) 8004 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 81 final.
[10]             Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan
mukaisesti.


title: Komission suositus, annettu 28 päivänä toukokuuta 2008 , seuraavien aineiden riskinvähentämistoimenpiteistä 2-nitrotolueeni ja 2,4-dinitrotolueeni (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 2233) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               31.5.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 141/20

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 28 päivänä toukokuuta 2008,
   seuraavien aineiden riskinvähentämistoimenpiteistä 2-nitrotolueeni ja 2,4-dinitrotolueeni
   (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 2233)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2008/405/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon olemassa olevien aineiden vaarojen arvioinnista ja valvonnasta 23 päivänä maaliskuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93 (1) ja erityisesti sen 11 artiklan 2 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93 nojalla on 25 päivänä lokakuuta 2000 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2364/2000 (2) vahvistettu neljäs ensisijaisten aineiden luettelo. Näiden säädösten nojalla seuraavat aineet on määritelty ensisijaisiksi:

                           —

                           2-nitrotolueeni ja

                           —

                           2,4-dinitrotolueeni.

               (2)

               Näiden asetusten mukaisesti esittelijäksi nimetty jäsenvaltio on arvioinut kyseisistä aineista ihmisille ja ympäristölle aiheutuvat riskit siten kuin olemassa olevien aineiden ihmisille ja ympäristölle aiheuttamien riskien arviointia koskevien periaatteiden vahvistamisesta 28 päivänä kesäkuuta 1994 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1488/94 (3) säädetään. Lisäksi kyseinen jäsenvaltio on ehdottanut toimintasuunnitelmaa riskien rajoittamiseksi neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93 mukaisesti.

               (3)

               Terveys- ja ympäristöriskejä käsittelevää tiedekomiteaa (SCHER) on kuultu, ja se on antanut lausuntonsa esittelijöiden tekemistä riskinarvioinneista. Lausunnot on julkaistu tiedekomitean internetsivustolla.

               (4)

               Riskinarvioinnin tulokset ja riskien rajoittamiseen tähtäävien toimintaperiaatteiden tulokset on esitetty siihen liittyvässä komission tiedonannossa (4).

               (5)

               Kyseisen arvioinnin perusteella tietyille aineille on aiheellista suositella tiettyjä riskinvähentämistoimenpiteitä. Niitä aineita varten, joita ei ole nimenomaisesti mainittu, ei anneta suosituksia niille tahoille, joille tämä suositus on osoitettu.

               (6)

               Työntekijöitä varten suositeltuja riskinvähentämistoimenpiteitä olisi tarkasteltava työsuojelua koskevan lainsäädännön yhteydessä, ja tämän katsotaan yleisesti ottaen antavan riittävät edellytykset kyseisten aineiden aiheuttamien riskien rajoittamiseksi tarvittavalla tavalla.

               (7)

               Tämän suosituksen riskinvähentämistoimenpiteet ovat asetuksen (ETY) N:o 793/93 15 artiklan 1 kohdalla perustetun komitean lausunnon mukaiset,

         SUOSITTAA:
   1   JAKSO
   2,4-DINITROTOLUEENI
   (CAS-nro 121–14–2) Einecs-nro 204–450–0)
   Ympäristöä koskevat riskinvähentämistoimenpiteet (1, 2, 3)

               1.

               Asianosaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi vahvistettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/1/EY (5) mukaisesti myönnetyissä toimiluvissa 2,4-dinitrotolueeniin liittyvät edellytykset, päästöjen raja-arvot tai vastaavat parametrit tai tekniset toimenpiteet, jotta asianosaiset laitokset soveltaisivat toiminnassaan parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa (BAT) siten, että otetaan huomioon laitosten tekniset ominaisuudet, niiden maantieteellinen sijainti ja paikalliset ympäristöolosuhteet.

               2.

               Jäsenvaltioiden olisi seurattava huolellisesti 2,4-dinitrotolueenia koskevan parhaan käytettävissä olevan tekniikan (BAT) soveltamista ja ilmoitettava komissiolle kaikesta mahdollisesta tärkeästä kehityksestä osana parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa koskevaa tietojenvaihtoa.

               3.

               2,4-dinitrotolueenin paikallisia päästöjä vesiympäristöön olisi tarvittaessa valvottava kansallisilla säännöksillä sen varmistamiseksi, ettei ympäristölle aiheudu riskiä.

         2   JAKSO
   OSOITUS

               4.

               Tämä suositus on osoitettu kaikille toimialoille, joilla tuodaan, valmistetaan, kuljetetaan, varastoidaan, sisällytetään johonkin valmisteeseen tai muuten käsitellään, käytetään, käsitellään jätteinä tai hyödynnetään kyseisiä aineita, sekä kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 28 päivänä toukokuuta 2008.

            Komission puolesta

         Stavros DIMAS

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 84, 5.4.1993, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EYVL L 273, 26.10.2000, s. 5.

      (3)  EYVL L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (4)  EUVL C 134, 31.5.2008, s. 4.

      (5)  EUVL L 24, 29.1.2008, s. 8.


title: 2012/771/EU: Komission suositus, annettu 6 päivänä joulukuuta 2012 , toimenpiteistä, joilla kannustetaan kolmansia maita soveltamaan hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimuksia verotusalalla

text:
               12.12.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 338/37

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 6 päivänä joulukuuta 2012,
   toimenpiteistä, joilla kannustetaan kolmansia maita soveltamaan hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimuksia verotusalalla
   (2012/771/EU)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Toisistaan poikkeavat verolainsäädännöt on kansainvälisessä toimintaympäristössä hyväksytty yleisesti verotuksellisesta täysivaltaisuudesta johtuvana seurauksena. Tässä yhteydessä eräät, yleensä pienet kolmannet maat, joilla on rajalliset taloudelliset tarpeet, ovat päättäneet soveltaa matalaa tuloverotasoa tai jopa täydellistä tuloverottomuutta yleisesti sekä yksityishenkilöihin että yrityksiin. Tällainen veropolitiikka ei välttämättä sinällään ole epäsuotava, jos kyseinen valtio osallistuu kansainväliseen yhteistyöhön, jotta muut valtiot voivat valvoa veropolitiikkansa täytäntöönpanoa.

               (2)

               Matalan tuloverotuksen tai täydellisen tuloverottomuuden politiikoille on kuitenkin usein ominaista avoimuuden puute ja haluttomuus vaihtaa tietoja muiden valtioiden kanssa. Kyseiset valtiot houkuttelevat sijoituksia tarjoamalla ulkomailla asuville suojan heidän tietyntyyppisille siirrettävissä oleville tuloilleen tai pääomalleen ja sallivat heidän salata tällaisen tulon tai pääoman asuinmaansa verohallinnolta.

               (3)

               Näiden ongelmien ratkaisemiseksi on tehty useita aloitteita kansainvälisillä foorumeilla, joita ovat esimerkiksi Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) ja G20. Lisäksi verotusta koskevaa avoimuutta ja tietojenvaihtoa käsittelevä maailmanlaajuinen foorumi (Global Forum on Transparency and Exchange of Information for Tax Purposes), jäljempänä ’maailmanlaajuinen foorumi’, on laatinut avoimuutta ja tietojenvaihtoa verotusalalla koskevat vaatimukset. Maailmanlaajuinen foorumi suostui vuonna 2009 tarkastelemaan kyseisten vaatimusten täytäntöönpanoa. Se on aloittanut kattavan vertaisarvioinnin, ja monet perinteisistä matalan verotuksen oikeudenkäyttöalueista ovat sopineet tekevänsä kahdenvälisiä sopimuksia tietojen vaihtamisesta verotusalalla.

               (4)

               Unionissa avoimuudesta ja tietojenvaihdosta on säädetty hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15 päivänä helmikuuta 2011 annetussa neuvoston direktiivissä 2011/16/EU (1). Lisäksi unionissa vallitsee 1 päivänä joulukuuta 1997 kokoontuneen Ecofin-neuvoston veropolitiikasta antamien päätelmien (2) liitteessä 1 tarkoitetussa yritysverotuksen käytännesäännöissä ilmaistu yhteisymmärrys siitä, että haitalliset verotoimenpiteet eivät ole hyväksyttäviä, minkä vuoksi jäsenvaltioiden on vaikea pitää voimassa tai ottaa käyttöön tällaisia toimenpiteitä. Lisäksi useat toimenpiteet, jotka mahdollisesti ovat käytännesääntöjen mukaisia, ovat Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa (SEUT) vahvistettujen valtiontukisääntöjen mukaisen valvonnan alaisia.

               (5)

               Kuten komission tiedonannoissa ”Hyvän hallintotavan edistäminen verotusalalla” (3) ja ”Verotus ja kehitys – Yhteistyö kehitysmaiden kanssa hyvän hallintotavan edistämiseksi verotusalalla” (4) todetaan, unioni on suhteissaan kolmansiin maihin pyrkinyt saamaan ne sitoutumaan unionin avoimuutta ja tietojenvaihtoa koskeviin periaatteisiin (jotka vastaavat yleisesti hyväksyttyjä avoimuutta ja tietojenvaihtoa koskevia kansainvälisiä vaatimuksia) ja poistamaan haitalliset verotoimenpiteet.

               (6)

               Jäsenvaltiot, joiden veropohjaan kolmansien maiden harjoittama avoimuuden puute tai niiden haitalliset verotoimenpiteet ovat vaikuttaneet kielteisesti, ovat toteuttaneet toimia tilanteen korjaamiseksi. Verovelvolliset kuitenkin reagoivat tällaisiin toimenpiteisiin kierrättämällä liiketoimensa tai -tapahtumansa sellaisen toisen oikeudenkäyttöalueen kautta, jonka suojan taso on alhaisempi. Tämä riski on erityisen merkittävä unionissa, koska talouden toimijoilla on vapaus harjoittaa liiketoimintaa kaikkialla unionissa. Sen vuoksi unionissa saatavilla olevan suojan taso tällaista veropohjan kapenemista vastaan näyttää yleensä vastaavaan sen jäsenvaltion tasoa, jonka tarjoama suoja on alhaisin.

               (7)

               Tällaisen tilanteen aiheuttamat vääristymät voivat aiheuttaa keinotekoisia pääomavirtoja ja keinotekoista verovelvollisten liikkuvuutta unionin sisämarkkinoilla ja tällä tavoin haitata sen asianmukaista toimintaa ja kaventaa jäsenvaltioiden veropohjia. Tällaiset vääristymät olisi korjattava kaikille jäsenvaltioille yhteisen toimintamallin avulla.

               (8)

               Sen vuoksi on tarpeen määritellä selkeästi hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimukset verotusalalla, kun kyse on sekä avoimuudesta ja tietojenvaihdosta että haitallisista verotoimenpiteistä, ja vahvistaa joukko toimenpiteitä, joilla kolmansia maita kannustetaan noudattamaan näitä vaatimuksia.

               (9)

               Kansainvälisesti tunnustetut avoimuutta ja tietojenvaihtoa koskevat vaatimukset sisältyvät maailmanlaajuisen foorumin vuonna 2009 hyväksymiin ohjesääntöihin. Sen vuoksi kyseisten vaatimusten olisi toimittava tämän suosituksen perustana. Kun kyse on haitallisista verotoimenpiteistä, yritysverotuksen käytännesäännöt ovat muodostuneet olennaiseksi viitekehykseksi unionissa. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet edistämään kyseisten käytännesääntöjen periaatteita kolmansissa maissa. Sen vuoksi tässä suosituksessa on asianmukaista viitata kyseisten käytännesääntöjen perusteisiin. Tässä yhteydessä on myös aiheellista viitata neuvoston alaisuuteen perustetun käytännesääntötyöryhmän (yritysverotus) työhön. Kyseinen työryhmä perustettiin arvioimaan verotoimenpiteitä, jotka saattavat kuulua yritysverotuksen käytännesääntöjen soveltamisalaan (5). Tämän ryhmän arvioimista tapauksista saattaa olla apua, kun tarkastellaan, onko tiettyä toimenpidettä pidettävä haitallisena.

               (10)

               Tässä suosituksessa olisi esitettävä joukko toimenpiteitä, joita olisi sovellettava kolmansiin maihin, jotka eivät täytä hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimuksia verotusalalla. Kun jäsenvaltiot soveltaisivat näitä toimenpiteitä yhdessä, kunkin jäsenvaltion itse toteuttamien toimenpiteiden kokonaisvaikuttavuus lisääntyisi huomattavasti. Näin voitaisiin pienentää verotulojen menetyksiä ja verohallintojen hallintokuluja sekä keventää verovelvollisille verosääntöjen noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta.

               (11)

               Jotta voitaisiin edistää hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimusten soveltamista verotusalalla, on myös tarpeen esittää myönteisiä toimenpiteitä sellaisten kolmansien maiden kannustamiseksi, jotka täyttävät nämä vaatimukset tai jotka ovat sitoutuneet täyttämään ne mutta tarvitsevat apua tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

               (12)

               Tässä suosituksessa esitettyjen, jäsenvaltioiden sovellettaviksi tarkoitettujen toimenpiteiden on oltava unionin oikeuden, erityisesti SEUT-sopimuksessa vahvistettujen perusvapauksien mukaisia,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   1.   Kohde
   Tässä suosituksessa annetaan perusteet, joiden avulla on mahdollista yksilöidä kolmannet maat, jotka eivät täytä hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimuksia verotusalalla. Siinä luetellaan myös joukko toimia, jotka jäsenvaltiot voivat toteuttaa sellaisten kolmansien maiden osalta, jotka eivät täytä näitä vaatimuksia ja sellaisten kolmansien maiden hyväksi, jotka noudattavat niitä.
   Tämä suositus koskee tuloverotusta.
   2.   Määritelmät
   Tässä suosituksessa tarkoitetaan

               a)

               ’tuloverolla’ mitä tahansa valtion, sen hallintoyksikköjen ja sen paikallisviranomaisten puolesta tulosta kannettavaa veroa riippumatta siitä, kannetaanko sitä yksityishenkilöiltä tai oikeushenkilöiltä ja riippumatta tavasta, jolla sitä kannetaan;

               b)

               ’kolmannella maalla’ mitä tahansa oikeudenkäyttöaluetta, joka ei ole unionin jäsenvaltio;

               c)

               ’kansallisella mustalla listalla’ jäsenvaltion vahvistamaa luetteloa, jossa luetellaan muut oikeudenkäyttöalueet, joihin jäsenvaltio soveltaa ennalta määriteltyjä verotoimenpiteitä tai ennalta määriteltyä veropolitiikkaa.

         3.   Hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimukset verotusalalla
   Kolmas maa täyttää hyvän hallintotavan vähimmäisvaatimukset verotusalalla vain, jos

               a)

               se on toteuttanut lainsäädäntö-, sääntely- ja hallintotoimenpiteitä liitteessä esitettyjen avoimuutta ja tietojenvaihtoa koskevien vaatimusten noudattamiseksi ja tosiasiallisesti soveltaa kyseisiä toimenpiteitä;

               b)

               se ei sovella haitallisia verotoimenpiteitä yritysverotuksen alalla.

         Verotoimenpiteitä, joilla todellista verotustasoa alennetaan huomattavasti, nollaverotus mukaan luettuna, kyseisessä kolmannessa maassa yleisesti vallitseviin verotasoihin verrattuna, on pidettävä mahdollisesti haitallisina. Tällainen verotustaso voi johtua nimellisverokannasta, veropohjasta tai jostain muusta asiaankuuluvasta tekijästä.
   Näiden toimenpiteiden haitallisuutta arvioitaessa on otettava huomioon muun muassa seuraavaa:

               a)

               myönnetäänkö etuja vain niille, jotka eivät asu kyseisessä kolmannessa maassa, tai vain muiden kuin kyseisessä kolmannessa maassa asuvien kanssa tehtyihin liiketoimiin; tai

               b)

               ovatko edut täysin erillään kyseisen kolmannen maan kotimarkkinoista niin, että ne eivät vaikuta kansalliseen veropohjaan; tai

               c)

               myönnetäänkö edut ilman minkäänlaista todellista taloudellista toimintaa tai merkittävää taloudellista läsnäoloa kyseiset veroedut tarjoavassa kolmannessa maassa; tai

               d)

               poikkeavatko monikansallisen konsernin sisäisten toimien tuottaman voiton määrittelyssä käytetyt perusteet kansainvälisesti hyväksytyistä periaatteista, erityisesti Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä (OECD) sovituista säännöistä; tai

               e)

               puuttuuko verotoimenpiteistä avoimuus, esimerkiksi silloin, kun säännöksiä sovelletaan hallinnon tasolla väljemmin tavalla, joka ei ole avoin.

         Soveltaessaan näitä perusteita jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon käytännesääntötyöryhmän (yritysverotus) haitallisiksi arvioimistaan verotoimenpiteistä tekemät päätelmät.
   4.   Toimenpiteet sellaisia kolmansia maita vastaan, jotka eivät täytä 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia

               4.1

               Jäsenvaltioiden olisi 4.3 kohdan soveltamiseksi julkaistava mustia listoja kolmansista maista, jotka eivät täytä 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia. Näissä mustissa listoissa olisi viitattava tähän suositukseen.

               4.2

               Jäsenvaltioita, jotka ovat laatineet kansallisia mustia listoja, olisi sisällytettävä tällaisiin luetteloihin kolmannet maat, jotka eivät täytä 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia.

               4.3

               Kunkin jäsenvaltion, joka on tehnyt sopimuksen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi sellaisen kolmannen maan kanssa, joka ei täytä 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia, olisi valintansa mukaan joko neuvoteltava sopimus uudelleen, keskeytettävä sen soveltaminen tai irtisanottava sopimus, jotta kyseinen kolmas maa saataisiin noudattamaan paremmin kyseisiä vaatimuksia.

         5.   Edellä 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia noudattavien kolmansien maiden hyväksi toteutettavat toimenpiteet

               5.1

               Jäsenvaltioiden olisi poistettava 4.1 kohdassa tarkoitetuilta mustilta listoilta kolmannet maat, jotka noudattavat 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia.

               5.2

               Jäsenvaltioiden olisi harkittava sellaisten kolmansien maiden poistamista olemassa olevilta, 4.2 kohdassa tarkoitetuilta kansallisilta mustilta listoilta, jotka noudattavat 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia.

               5.3

               Jäsenvaltioiden olisi harkittava kahdenvälisten neuvottelujen aloittamista sopimusten tekemiseksi kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi sellaisten kolmansien maiden kanssa, jotka täyttävät 3 kohdassa luetellut vähimmäisvaatimukset.

         6.   Toimenpiteet sellaisten kolmansien maiden hyväksi, jotka ovat sitoutuneet noudattamaan 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia

               6.1

               Jäsenvaltioiden olisi harkittava tiiviimmän yhteistyön ja avunannon tarjoamista sellaisille kolmansille maille, etenkin kehitysmaille, jotka ovat sitoutuneet noudattamaan 3 kohdassa lueteltuja vähimmäisvaatimuksia, jotta jäsenvaltiot voisivat auttaa näitä kolmansia maita torjumaan tehokkaasti veronkiertoa ja aggressiivista verosuunnittelua. Tätä varten ne voisivat lähettää veroasiantuntijoita näihin maihin määräajaksi.
               Arvioidessaan kolmansien maiden sitoutumista noudattamaan näitä vähimmäisvaatimuksia, jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon kaikki asiaan liittyvät konkreettiset viitteet, erityisesti toimet, joita asianomaisessa maassa on jo toteutettu vaatimusten täyttämiseksi.

               6.2

               Niin kauan kuin kolmas maa vastaanottaa 6.1 kohdan mukaista apua ja edistyy odotetusti mainittujen vähimmäisvaatimusten täyttämisessä, jäsenvaltioiden olisi pidättäydyttävä 4 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamisesta, lukuun ottamatta kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevien sopimusten uudelleen neuvottelemista.

         7.   Seuranta
   Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle toimenpiteistä, joita ne ovat toteuttaneet tämän suosituksen noudattamiseksi, sekä kaikki tällaisiin toimenpiteisiin tekemänsä muutokset.
   Komissio julkaisee kertomuksen tämän suosituksen soveltamisesta kolmen vuoden kuluttua sen antamisesta.
   8.   Osoitus
   Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 6 päivänä joulukuuta 2012.

            Komission puolesta

         Algirdas ŠEMETA

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 64, 11.3.2011, s. 1.

      (2)  EYVL C 2, 6.1.1998, s. 1.

      (3)  KOM(2009) 201 lopullinen, 28.4.2009.

      (4)  KOM(2010) 163 lopullinen, 21.4.2010.

      (5)  EYVL C 99, 1.4.1998, s. 1.

      LIITE

         AVOIMUUTTA JA TIETOJENVAIHTOA KOSKEVAT VAATIMUKSET

      A.   TIETOJEN SAATAVUUS

                  A.1

                  Asianomainen kolmas maa huolehtii siitä, että kaikkien asianomaisten yhteisöjen ja järjestelyjen omistusta ja henkilöllisyyttä koskevat tiedot ovat sen toimivaltaisten viranomaisten saatavilla.

                  A.2

                  Asianomainen kolmas maa huolehtii siitä, että kaikista asianomaisista yhteisöistä ja järjestelyistä pidetään luotettavaa kirjanpitoa.

                  A.3

                  Kaikkien tilinomistajien tilitiedot ovat käytettävissä.

            B.   TIEDONSAANTI

                  B.1

                  Asianomaisen kolmannen maan toimivaltaisilla viranomaisilla on valtuudet hankkia tietoja tietojenvaihtoa koskevan sopimuksen mukaisen pyynnön nojalla keneltä tahansa oikeudenkäyttöalueellaan asuvalta henkilöltä, jonka hallussa tai valvonnassa kyseiset tiedot ovat, ja toimittaa tiedot pyynnön esittäjälle.

                  B.2

                  Pyynnön vastaanottavan asianomaisen kolmannen maan henkilöitä koskevat oikeudet ja takeet ovat sopusoinnussa tehokkaan tietojenvaihdon kanssa.

            C.   TIETOJENVAIHTO

                  C.1

                  Tietojenvaihto tapahtuu tehokkaasti jäsenvaltioiden välisillä tietojenvaihtoa koskevilla mekanismeilla.

                  C.2

                  Asianomaisen kolmannen maan tietojenvaihtomekanismien verkosto kattaa kaikki jäsenvaltiot.

                  C.3

                  Asianomaisen kolmannen maan tietojenvaihtomekanismeihin sisältyvät asianomaiset säännökset, joilla varmistetaan jäsenvaltioista saatujen tietojen luottamuksellisuus.

                  C.4

                  Asianomaisen kolmannen maan tietojenvaihtomekanismit kunnioittavat verovelvollisten ja kolmansien osapuolten oikeuksia ja takeita.

                  C.5

                  Asianomainen kolmas maa tarjoaa oikea-aikaisesti tietoja jäsenvaltioiden kanssa tekemiensä sopimusten verkostossa.


title: Neuvoston suositus, annettu 16 päivänä helmikuuta 2010 , Euroopan keskuspankin varapuheenjohtajan nimittämiseksi

text:
               2.3.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 52/1

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 16 päivänä helmikuuta 2010,
   Euroopan keskuspankin varapuheenjohtajan nimittämiseksi
   2010/C 52/01
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 283 artiklan 2 kohdan ja 139 artiklan 2 kohdan h alakohdan sekä Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 11.2 ja 42.3 artiklan,
   SUOSITTAA EUROOPPA-NEUVOSTOLLE SEURAAVAA:
   Nimitetään Vítor CONSTÂNCIO Euroopan keskuspankin varapuheenjohtajaksi 1 päivänä kesäkuuta 2010 alkavaksi kahdeksan vuoden toimikaudeksi.

      Tehty Brysselissä 16 päivänä helmikuuta 2010.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         E. SALGADO


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston suositus, annettu  15 päivänä helmikuuta 2006 , eurooppalaisen yhteistyön jatkamisesta korkea-asteen koulutuksen laadun varmistamisessa

text:
               4.3.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 64/60

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON SUOSITUS,

   annettu 15 päivänä helmikuuta 2006,
   eurooppalaisen yhteistyön jatkamisesta korkea-asteen koulutuksen laadun varmistamisessa
   (2006/143/EY)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 149 artiklan 4 kohdan ja 150 artiklan 4 kohdan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   ovat kuulleet alueiden komiteaa,
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Vaikka eurooppalaisesta yhteistyöstä korkeakouluopetuksen laadun arvioinnissa 24 päivänä syyskuuta 1998 annetun neuvoston suosituksen 98/561/EY (3) täytäntöönpano on ollut merkittävä saavutus, mikä käy ilmi 30 päivänä syyskuuta 2004 annetusta komission kertomuksesta, on vielä aihetta parantaa Euroopan korkea-asteen koulutuksen suorituskykyä ja varsinkin sen laatua, jotta koulutus muodostuisi entistä avoimemmaksi ja luotettavammaksi Euroopan kansalaisille ja muiden maanosien opiskelijoille ja akateemisille henkilöille.

               (2)

               Suosituksessa 98/561/EY kehotetaan tukemaan ja tarpeen vaatiessa ottamaan käyttöön avoimia laadunarviointijärjestelmiä. Melkein kaikki jäsenvaltiot ovat luoneet kansallisia järjestelmiä ja panneet alulle tai mahdollistaneet yhden tai useamman laadunvarmistus- tai akkreditointielimen perustamisen.

               (3)

               Suosituksessa 98/561/EY kehotetaan luomaan laadunarviointijärjestelmiä, jotka perustuvat tiettyihin pääpiirteisiin, joihin kuuluvat ohjelmien tai laitosten sisäinen itsearviointi, ulkopuolisten suorittama tarkastelu sekä opiskelijoiden osallistuminen, tulosten julkaiseminen ja kansainvälinen osallistuminen. Laadunarvioinnin tuloksilla on huomattava merkitys autettaessa korkeakoululaitoksia parantamaan suorituskykyään.

               (4)

               Edellä johdanto-osan 3 kappaleessa tarkoitetut pääpiirteet on yleisesti pantu täytäntöön kaikissa laadunvarmistusjärjestelmissä, ja Berliinissä syyskuussa 2003 Euroopan opetusministerit vahvistivat ne osana Bolognan prosessia, jossa pyritään kohti Euroopan korkeakoulutusalueen toteutumista.

               (5)

               Eurooppalainen korkeakoulutuksen laadunvarmistusyhdistys (ENQA) perustettiin vuonna 2000, ja sen kasvavaan jäsenistöön kuuluu kaikkien jäsenvaltioiden laadunvarmistus- ja akkreditointielimiä.

               (6)

               Bergenissä 19 ja 20 päivänä toukokuuta 2005 pitämässään kokouksessa ja jatkona Berliinissä syyskuussa 2003 pidetylle kokoukselle 45 maan opetusministerit hyväksyivät osana Bolognan prosessia ENQA:n ehdotuksen mukaiset laadunvarmistuksen standardit ja ohjeistot Euroopan korkeakoulutusalueella. He myös panivat tyytyväisenä merkille periaatteen Euroopan laadunvarmistuselinten rekisteristä, joka perustuu kansalliseen arviointiin, ja pyysivät, että ENQA kehittäisi täytäntöönpanokäytäntöjä edelleen yhteistyössä Euroopan yliopistoliiton (EUA), Korkea-asteen oppilaitosten eurooppalaisen liiton (EURASHE) ja Opiskelijaliittojen kattojärjestön (ESIB) kanssa ja raportoisi ministereille Bolognan seurantaryhmän kautta. He myös korostivat yhteistyön tärkeyttä kansallisesti tunnustettujen elinten välillä, jotta tehostettaisiin akkreditointi- tai laadunvarmistuspäätösten vastavuoroista tunnustamista.

               (7)

               Euroopan unionin toimia laadunvarmistuksen tukemiseksi olisi kehitettävä yhdenmukaisesti osana Bolognan prosessia toteutettavien toimien kanssa.

               (8)

               On suotavaa laatia rekisteri riippumattomista ja luotettavista Euroopassa toimivista laadunvarmistuselimistä, jotka voivat olla alueellisia tai kansallisia, yleisiä tai erikoistuneita, julkisia tai yksityisiä, ja jotka edistävät korkea-asteen koulutuksen avoimuutta ja auttavat ulkomailla suoritettujen tutkintojen ja opintojen tunnustamisessa.

               (9)

               Lissabonin strategian yhteydessä Barcelonassa maaliskuussa 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi päätelmänään, että Euroopan koulutusjärjestelmistä olisi tultava ”laatunsa puolesta maailmanlaajuisia esikuvia”,

         SUOSITTELEVAT, ETTÄ JÄSENVALTIOT:

               1.

               kannustavat kaikkia alueellaan toimivia korkeakoululaitoksia ottamaan käyttöön tai kehittämään tiukat sisäiset laadunvarmistusjärjestelmät Bergenissä osana Bolognan prosessia Euroopan korkeakoulutusalueelle hyväksyttyjen laadunvarmistuksen standardien ja ohjeistojen mukaisesti;

               2.

               kannustavat kaikkia alueellaan toimivia laadunvarmistus- tai akkreditointielimiä noudattamaan arvioinneissaan riippumattomuutta, soveltamaan suosituksessa 98/561/EY esitettyjä laadunarvioinnin pääpiirteitä ja soveltamaan arvioinneissaan yhteisiä ja yleisiä standardeja ja ohjeistoja, jotka hyväksyttiin Bergenissä. Näitä standardeja olisi edelleen kehitettävä yhteistyössä korkea-asteen koulutuksen edustajien kanssa. Niitä olisi sovellettava siten, että monipuolisuutta ja innovaatiota suojellaan ja edistetään;

               3.

               kannustavat kansallisten viranomaisten, korkea-asteen koulutuksen sekä laadunvarmistus- ja akkreditointielinten edustajia yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa perustamaan ”Euroopan laadunvarmistuselinten rekisterin”, jäljempänä ”Euroopan rekisteri”, joka perustuu liitteessä vahvistetut periaatteet huomioon ottavaan kansalliseen arviointiin, ja määrittelemään rekisteröintiedellytykset ja säännöt rekisterin hallinnoimiseksi;

               4.

               mahdollistavat sen, että niiden alueella toimivat korkeakoululaitokset voivat valita Euroopan rekisteriin merkittyjen laadunvarmistus- ja akkreditointielinten joukosta sen, joka parhaiten vastaa niiden tarpeita ja profiilia edellyttäen, että menettely on niiden kansallisen lainsäädännön mukaista tai saanut hyväksynnän kansallisilta viranomaisilta;

               5.

               sallivat korkea-asteen oppilaitosten toimet, joilla pyritään saamaan täydentävä arviointi toiselta Euroopan rekisteriin merkityltä elimeltä esimerkiksi oppilaitoksen kansainvälisen arvostuksen vahvistamiseksi;

               6.

               edistävät elinten yhteistyötä vastavuoroisen luottamuksen lisäämiseksi ja laadunvarmistusta ja akkreditointia koskevien arviointien tunnustamiseksi ja siten helpottavat tutkintojen tunnustamista toisessa maassa tehtäviä opintoja tai työtä varten;

               7.

               varmistavat, että Euroopan rekisterissä olevat laadunvarmistus- ja akkreditointielinten tekemät arvioinnit ovat yleisön saatavilla,

         KEHOTTAVAT KOMISSIOTA:

               1.

               jatkamaan tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa korkeakoululaitosten, laadunvarmistus- ja akkreditointielinten, toimivaltaisten viranomaisten ja muiden alalla toimivien elinten välisen yhteistyön tukemista;

               2.

               esittämään joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle kertomuksen laadunvarmistusjärjestelmien kehittämisestä eri jäsenvaltioissa ja alan eurooppalaisesta yhteistyöstä, sekä myös edellä mainittujen tavoitteiden suhteen tapahtuneesta kehityksestä.

      Tehty Strasbourgissa 15 päivänä helmikuuta 2006.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. BORRELL FONTELLES

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         H. WINKLER

      (1)  EUVL C 255, 14.10.2005, s. 72.

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 13. lokakuuta 2005 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 30. tammikuuta 2006.

      (3)  EYVL L 270, 7.10.1998, s. 56.

      LIITE
      ”Euroopan laadunvarmistuselinten rekisteri”
      Rekisterin olisi pidettävä luetteloa luotettavista elimistä, joiden arviointeihin jäsenvaltiot (ja niiden viranomaiset) voivat tukeutua. Se perustuu seuraaviin pääperiaatteisiin:

                  1.

                  Elinten luettelo olisi laadittava kansallisten viranomaisten, korkea-asteen koulutuksen (korkeakoululaitokset, opiskelijat, opettajat ja tutkijat) sekä jäsenvaltioissa toimivien laadunvarmistus- ja akkreditointielinten edustajien sekä työmarkkinaosapuolten välisenä yhteistyönä.

                  2.

                  Elinten rekisteröintiedellytyksiin voisi sisältyä muun muassa:

                              i)

                              sitoutuminen täydelliseen riippumattomuuteen arvioihin päädyttäessä;

                              ii)

                              vähintään sen jäsenvaltion (tai kyseisen jäsenvaltion viranomaisen), jossa elin toimii
                                    ,
                                  suorittama tunnustaminen;

                              iii)

                              toiminnan perustuminen jäsenvaltioille osoitetuissa suosituksissa 1 ja 2 tarkoitettuihin yhteisiin standardeihin ja ohjeistoihin;

                              iv)

                              vertaistahojen ja muiden asiantuntijoiden suorittama säännöllinen ulkoinen tarkastelu, johon sisältyy perusteiden, menetelmien ja tarkastelun tulosten julkaiseminen.

                  3.

                  Tapauksissa, joissa rekisteröinti hylätään ensimmäisellä kerralla, on mahdollista suorituttaa uusi arvio tehtyjen parannusten jälkeen.


title: Euroopan keskuspankin suositus, annettu 24 päivänä helmikuuta 2014 , valmistelevien toimien järjestämisestä yksityiskohtaisten luottotietojen keräämiseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmässä (EKP/2014/7)

text:
               8.4.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 103/1

         EUROOPAN KESKUSPANKIN SUOSITUS,
   annettu 24 päivänä helmikuuta 2014,
   valmistelevien toimien järjestämisestä yksityiskohtaisten luottotietojen keräämiseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmässä
   (EKP/2014/7)
   (2014/C 103/01)
   Euroopan keskuspankin neuvosto, joka
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 5.1 artiklan ja 34.1 artiklan kolmannen luetelmakohdan,
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankin valtuuksista kerätä tilastotietoja 23 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2533/98 (1), ja erityisesti sen 8 artiklan 5 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Päätöksen EKP/2014/6 (2) mukaan Euroopan keskuspankki (EKP) voi soveltaa yksilöityjä valmistelevia toimia perustaakseen pitkän aikavälin kehyksen yksityiskohtaisten luottotietojen luovuttamiselle Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) sisällä tiettyjä tilastointitarkoituksia varten.

               (2)

               Pitkän aikavälin kehyksen tehokas soveltaminen edellyttää, että kaikki osallistuvat EKPJ:n jäsenet tekevät yhteistyötä ja noudattavat yhtäläisiä laatuvaatimuksia. Niiden jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien, joiden rahayksikkö ei ole euro ja jotka valmistautuvat osallistumaan kehykseen, olisi tehtävä yhteistyötä keskenään sekä niiden jäsenvaltioiden keskuspankkien kanssa, joiden rahayksikkö on euro, ja päätöksen EKP/2014/6 mukaisia valmistelevia toimia soveltavan EKP:n kanssa,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   I

      Määritelmät

   Tässä suosituksessa tarkoitetaan ”yksityiskohtaisilla luottotiedoilla” samaa kuin päätöksessä EKP/2014/6.
   II

      Tilastotietojen toimittaminen

   Niitä, joille tämä suositus on osoitettu, pyydetään soveltamaan päätöksen EKP/2014/6 säännöksiä, jotka on osoitettu keskuspankeille.
   III

      Loppusäännös

   Tämä suositus on osoitettu niiden jäsenvaltioiden kansallisille keskuspankeille, joiden rahayksikkö ei ole euro ja jotka valmistautuvat osallistumaan yksityiskohtaisten luottotietojen luovuttamista EKPJ:ssä varten perustettuun pitkän aikavälin kehykseen.

      Tehty Frankfurt am Mainissa 24 päivänä helmikuuta 2014.

            EKP:n puheenjohtaja

         Mario DRAGHI

      (1)  EYVL L 318, 27.11.1998, s. 8.

      (2)  Päätös EKP/2014/6, annettu 24 päivänä helmikuuta 2014, valmistelevien toimien järjestämisestä yksityiskohtaisten luottotietojen keräämiseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmässä.