title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2019, Alankomaiden vuoden 2019 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Alankomaiden vuoden 2019 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               5.9.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 301/112

      NEUVOSTON SUOSITUS,
      annettu 9 päivänä heinäkuuta 2019,
      Alankomaiden vuoden 2019 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Alankomaiden vuoden 2019 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
      (2019/C 301/19)
      EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
      ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
      ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
      ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
      ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
      ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
      ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
      ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
      ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
      ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
      ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
      sekä katsoo seuraavaa:

                  (1)

                  Komissio hyväksyi 21 päivänä marraskuuta 2018 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2019 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Se otti huomioon Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission 17 päivänä marraskuuta 2017 antaman Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevan julistuksen. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 21 päivänä maaliskuuta 2019. Komissio hyväksyi 21päivänä marraskuuta 2018 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella myös varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Alankomaat kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu. Samana päivänä komissio hyväksyi myös suosituksen neuvoston suositukseksi euroalueen talouspolitiikasta, jonka Eurooppa-neuvosto vahvisti 21 päivänä maaliskuuta 2019. Neuvosto hyväksyi 9 päivänä huhtikuuta 2019 suosituksen euroalueen talouspolitiikasta (3), jäljempänä ’vuoden 2019 euroalueen suositus’, jossa esitetään viisi euroaluetta koskevaa suositusta, jäljempänä ’euroaluetta koskevat suositukset’.

                  (2)

                  Koska Alankomaat kuuluu jäsenvaltioihin, joiden rahayksikkö on euro, ja koska taloudet ovat talous- ja rahaliitossa vahvasti yhteydessä toisiinsa, Alankomaiden olisi varmistettava, että jäljempänä esitettävistä suosituksista 1 ja 3 ilmenevä vuoden 2019 euroalueen suositus pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti. Erityisesti investointitoimenpiteet ja palkkojen nousua tukevat toimenpiteet edistävät euroaluetta koskevan suosituksen 1 noudattamista euroalueen tasapainottamisen osalta, verotusta koskevat toimenpiteet edistävät euroaluetta koskevan suosituksen 2 noudattamista aggressiivisen verosuunnittelun torjunnan osalta, ja velanoton suosimisen vähentäminen kotitaloussektorilla edistää euroaluetta koskevan suosituksen 4 noudattamista siltä osin kuin on kyse velanoton suosimisen vähentämisestä verotuksessa.

                  (3)

                  Alankomaita koskeva vuoden 2019 maaraportti julkaistiin 27 päivänä helmikuuta 2019. Siinä arvioitiin Alankomaiden edistymistä neuvoston 13 päivänä heinäkuuta 2018 hyväksymien maakohtaisten suositusten (4) noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteidensa saavuttamisessa. Lisäksi siihen sisältyi asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laadittu perusteellinen tarkastelu, jonka tulokset julkaistiin samaten 27 päivänä helmikuuta 2019. Komissio päätteli analyysinsa perusteella, että Alankomaiden makrotaloudessa on epätasapainoja. Epätasapainot liittyvät suureen yksityiseen velkaan ja suureen vaihtotaseen ylijäämään, ja ne vaikuttavat myös muihin maihin. Yksityinen velka suhteessa BKT:hen on talouskasvun ansiosta edelleen vähentynyt sekä yritysten että kotitalouksien osalta, mutta velan määrä on edelleen suuri. Kotitalouksien nimellisvelka kuitenkin kasvaa hitaasti asuntojen hintojen nousun seurauksena.

                  (4)

                  Alankomaat toimitti vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2019 vakausohjelmansa 29 päivänä huhtikuuta 2019. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

                  (5)

                  Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen, jäljempänä ’ERI-rahastot’, ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (5) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa kyseisen säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla ERI-rahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

                  (6)

                  Alankomaihin sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota. Hallitus odottaa vuoden 2019 vakausohjelmassaan, että julkisen talouden ylijäämä, joka oli 1,5 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen (BKT) vuonna 2018, supistuu 0,0 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2022. Uudelleenlasketun rakenteellisen rahoitusaseman (6) perusteella julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite, joka on 0,5 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen, ylittyy edelleen koko ohjelmakauden ajan. Vuoden 2019 vakausohjelman mukaan julkisen talouden velan, joka oli 52,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018, odotetaan supistuvan 44,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2022. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Komission kevään 2019 talousennusteen mukaan rakenteellisen rahoitusaseman ylijäämä, joka oli 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018, supistuu ensin 0,7 prosenttiin vuonna 2019 ja sen jälkeen 0,2 prosenttiin vuonna 2020, mikä ylittää julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen. Julkisen talouden velan odotetaan pysyvän vakaalla lasku-uralla. Kaiken kaikkiaan neuvosto arvioi Alankomaiden vuosina 2019 ja 2020 noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Samaan aikaan olisi tärkeää hyödyntää finanssi- ja rakennepolitiikkaa investointien kasvusuuntauksen tukemiseksi noudattaen samalla julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta.

                  (7)

                  Pitkäaikaishoitoon liittyvien julkisten menojen ennustettu kasvu viittaa siihen, että julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen kohdistuu keskimääräinen riski. Hallitus siirsi vuonna 2015 suuren osan pitkäaikaishoidon järjestelmästä kunnille parantaakseen järjestelmän tehokkuutta ja vähentääkseen julkisia menoja. Tämän uudistuksen vaikutusta julkisen talouden kestävyyteen on tarpeen seurata.

                  (8)

                  Alankomaiden talletussuojarahasto on itsenäinen oikeushenkilö, jonka varat ovat marraskuusta 2018 lähtien olleet valtiovarainhallintoon avatulla tilillä, jolle ne siirrettiin Alankomaiden keskuspankissa olleelta erillistililtä. Talletussuojarahaston varat on kerrytetty vähitellen. Niiden tämänhetkinen määrä on noin 1 miljardi euroa, ja pankkien on tarkoitus maksaa rahastoon vielä 4 miljardia euroa vuoteen 2024 mennessä. Rahaston varat on sijoitettava vähäriskisistä omaisuuseristä muodostuvaan hajautettuun salkkuun 16 päivänä huhtikuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/49/EU (7) (talletussuojadirektiivi) mukaisesti. Rahaston tilin siirtäminen vähentää bruttovelan määrää, mutta sillä ei ole vaikutusta julkisen talouden alijäämään. Siirron ansiosta valtiovarainhallinto voi käyttää rahaston varoja julkisten menojen rahoittamiseen, mutta sen on asetettava varat saataville tilanteessa, jossa on tarpeen maksaa korvauksia tallettajille tai rahoittaa rahaston lakisääteisiin tehtäviin kuuluvia toimenpiteitä, millä saattaa olla vaikutusta rahoitusvakauteen.

                  (9)

                  Alankomaiden kotitalouksilla on suuria asuntoihin ja eläkkeisiin liittyviä epälikvidejä omaisuuseriä yhdistettynä suureen kotitalouksien velkaan. Pitkät taseet tekevät kotitalouksista alttiita rahoitusmarkkinoiden ja talouden häiriöille. Kotitalouksien suuren velkaantuneisuuden taustalla ovat paitsi asuntolainakorkoihin perustuva avokätinen verohelpotus myös hyvin toimivan keskisegmentin puuttuminen vuokramarkkinoilta sekä suuret pakolliset eläkesäästöt. Keskeinen haaste kotitalouksien suureen velkaantuneisuuteen puuttumiselle ovat asuntomarkkinat. Niille on vuosikymmenten kuluessa muodostunut jäykkyyksiä ja vääristäviä kannustimia, jotka ohjaavat asuntorahoitusta ja alakohtaista säästökäyttäytymistä. Vuodesta 2012 on toteutettu useita toimenpiteitä, joilla tähän ongelmaan puututaan osittain. Ilmoitetusta asuntolainakorkojen verovähennyskelpoisuuden nopeutetusta supistamisesta on annettu laki, jota aletaan soveltaa vuonna 2020. Asuntolainoihin liittyvä verohelpotus tarjoaa tästä huolimatta edelleen huomattavan edun, ja sen seurauksena on yhä se, että kotitaloudet suosivat merkittävässä määrin velanottoa. Samaan aikaan yksityiset vuokra-asuntomarkkinat, jotka ovat ainoa tukea saamaton segmentti, ovat edelleen heikosti kehittyneet, ja niiden osuus kaikista asunnoista on 13 prosenttia. Vuokramarkkinoilla ei ole hyvin toimivaa keskisegmenttiä, minkä vuoksi kotitaloudet suosivat asunnon ostamista vuokraamisen sijaan. Tämä johtaa suuriin velkamääriin suhteessa tuloihin ja taloudelliseen haavoittuvuuteen.

                  (10)

                  Vaikka eläkejärjestelmä toimii eläkkeiden riittävyyden ja julkisen talouden kestävyyden näkökulmasta hyvin, siinä on puutteita, jotka liittyvät ylisukupolviseen oikeudenmukaisuuteen, eläkeoikeuksien läpinäkyvyyteen ja järjestelmän joustavuuteen. Lisäksi työeläkemaksut ovat korkeita ja vaihtelevat eläkerahastojen tuloksen mukaan. Näin ollen maksut voivat vaikuttaa kotitalouksien menoihin suhdanteita voimistavalla tavalla. Eläkejärjestelmän uudistus voisi elinkaaren aikana johtaa pienempiin pakollisiin eläkemaksuihin ja vakaampaan kulutukseen (ns. ”kulutuksen tasoittamiseen”). Hallitus aikoo uudistaa eläkejärjestelmän toista pilaria huomattavasti. Tavoitteena on parantaa kattavuutta ja luoda entistä läpinäkyvämpi, joustavampi ja vakuutusmatemaattisesti oikeudenmukaisempi järjestelmä. Asuntomarkkinoilla toimivien laitosten ja eläkejärjestelmän samanaikaisella uudistamisella voitaisiin lyhentää kotitalouksien taseita ja vähentää kotitaloussektorin alttiutta rahoitusmarkkinoiden ja talouden häiriöille. Tällä olisi myönteisiä vaikutuksia myös makrotalouden häiriönsietokykyyn ja talouskasvuun.

                  (11)

                  Vähäisestä työttömyydestä, avoimien työpaikkojen suuresta osuudesta ja kasvavasta työvoimapulasta huolimatta palkkojen nimelliskasvu on toistaiseksi pysynyt maltillisena (1,1 prosenttia vuonna 2017 ja 2,4 prosenttia vuonna 2018). Työehtosopimusten mukaiset palkat nousivat keskimäärin 2,1 prosenttia vuonna 2018. Sen sijaan julkisen sektorin palkat nousivat tätä nopeammin (3 prosenttia vuoden 2018 jälkipuoliskolla). Lisäksi julkisella sektorilla neuvoteltiin palkkasopimukset, joiden seurauksena kaikkien valtionhallinnon virkamiesten palkkojen nimelliskasvu on kahden vuoden jaksolla 7 prosenttia. Alemman perusasteen opettajien palkankorotuksiin on osoitettu lisärahoitusta. Lisäksi hallitus on hyväksynyt useita verotuksellisia toimenpiteitä, joilla vähennetään työhön kohdistuvaa verorasitusta ja pyritään lisäämään työssä käyvien käytettävissä olevia nettotuloja. Kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen lisääminen entisestään vahvistamalla palkkojen nousua tukevia olosuhteita ja eläkejärjestelmän toisen pilarin uudistaminen sen läpinäkyvyyden, ylisukupolvisen oikeudenmukaisuuden ja häiriönsietokyvyn parantamiseksi tukisivat kotimaista kysyntää ja edistäisivät euroalueen tasapainottamista.

                  (12)

                  Aggressiivisen verosuunnittelun torjuminen on olennaisen tärkeää, jotta verojärjestelmistä saadaan tehokkaampia ja oikeudenmukaisempia, kuten vuoden 2019 euroalueen suosituksessa todetaan. Veronmaksajien aggressiivisista verosuunnittelustrategioista aiheutuvat jäsenvaltioiden väliset heijastusvaikutukset edellyttävät koordinoituja kansallisia politiikkatoimia, joilla täydennetään unionin lainsäädäntöä. Alankomaat on toteuttanut toimenpiteitä aggressiivisen verosuunnittelun torjumiseksi, mutta Alankomaiden kautta maksettujen osinkojen, rojaltien ja korkojen suuri määrä viittaa siihen, että aggressiivista verosuunnittelua harjoittavat yritykset hyödyntävät maan verosääntöjä. Suuri osa suorista ulkomaisista sijoituksista on erillisyhtiöiden hallussa. Koska unionin ulkopuolelle (ts. sellaisilta osapuolilta, joiden kotipaikka on unionissa, sellaisille osapuolille, joiden kotipaikka on kolmansissa maissa) suoritettaviin rojalti- ja korkomaksuihin ei sovelleta lähdeveroa, seurauksena voi olla, että kyseiset maksut välttyvät kokonaan verotukselta, jos niitä ei veroteta myöskään maksun vastaanottajan lainkäyttöalueella. Ilmoitus verotusta koskevasta uudistusohjelmasta, jossa otetaan käyttöön rojalti- ja korkomaksuista perittävä lähdevero tapauksissa, joissa on kyse väärinkäytöksestä tai matalan verotuksen lainkäyttöalueille suoritettavista maksuista, on myönteinen askel aggressiivisen verosuunnittelun vähentämiseksi, ja ohjelman toteutusta olisi seurattava tiiviisti.

                  (13)

                  Työllisyyden kasvu on viime vuosina ollut seurausta pääasiassa tilapäisten työpaikkojen ja itsenäisen ammatinharjoittamisen lisääntymisestä, joskin vakituisessa työsuhteessa olevien työllisyyden kasvu on viime aikoina ollut tilapäisessä työsuhteessa olevien työllisyyden kasvua nopeampaa. Joustavien työmuotojen osuus on kuitenkin edelleen suuri, ja ne muodostavat merkittävän osan työmarkkinoista. Määräaikaisten työsopimusten osuus on suuri, ja yksinyrittäjien määrä kasvaa nopeasti. Tämän taustalla ovat sovellettavan työlainsäädännön ja työsuojelun suuret erot samoin kuin vero- ja sosiaaliturvalainsäädännön erot. Alankomaissa on hyväksytty toimenpidepaketti (työmarkkinatasapainoa koskeva lakiluonnos Wet Arbeidsmarkt in Balans), jolla on tarkoitus helpottaa vakituisten työntekijöiden palkkaamista ja rajoittaa joustavien sopimusten joustavuutta. Näiden toimenpiteiden toteuttamista (lain on tarkoitus tulla voimaan vuonna 2020) olisi seurattava tiiviisti. Lisäksi on ilmoitettu toimenpiteistä, joilla lievennetään työnantajien velvoitetta maksaa työntekijöille sairausajan palkkaa kahden vuoden ajan. Muita konkreettisia toimenpiteitä ei tähän mennessä kuitenkaan ole hyväksytty. Jotkin näistä institutionaalisista tekijöistä luovat näin yhä taloudellisia kannustimia, joiden vuoksi työntekijät ryhtyvät itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi tai suosivat yksinyrittäjyyttä. Itsenäiset ammatinharjoittajat ovat muita useammin alivakuutettuja työkyvyttömyyden, työttömyyden ja ikääntymisen varalta, mikä saattaa vaikuttaa sosiaaliturvajärjestelmän kestävyyteen pitkällä aikavälillä. Lisäksi näennäisyrittäjyyttä torjuvien toimenpiteiden toteuttamista on lykätty vuoteen 2020.

                  (14)

                  Vaikka työmarkkinat toimivat yleisesti ottaen hyvin, merkittävänä haasteena on edelleen työhön liittyvien yhtäläisten mahdollisuuksien ja aktiivisen osallisuuden edistäminen. Tämä koskee etenkin maahanmuuttajataustaisia henkilöitä sekä työmarkkinoiden laitamilla tai niiden ulkopuolella olevia henkilöitä. Lisäksi työmarkkinoilla on edelleen hyödyntämätöntä työvoimapotentiaalia, erityisesti osa-aikatyötä tekevien naisten suuressa ryhmässä.

                  (15)

                  Tekninen ja digiosaaminen sekä pätevät ammattilaiset ovat Alankomaiden talouden innovaatiovalmiuden ja tuottavuuden kasvun kannalta ratkaisevassa asemassa. Tämä vuoksi on tarpeen investoida nykyistä enemmän koulutukseen, myös digitaalisiin taitoihin liittyvään koulutukseen, ja edistää joustavia jatko- ja uudelleenkouluttautumismahdollisuuksia. Yhteiskunnan innovointivalmiuksien parantaminen edellyttää myös investointeja luonnontieteiden, teknologian, insinööritieteiden ja matematiikan alojen koulutukseen. Lisäksi on ratkaisevan tärkeää lisätä investointeja osaamiseen ja koulutukseen, jotta voidaan parantaa työmarkkinoiden laitamilla olevien pääsyä työmarkkinoille ja heidän työllistettävyyttään ja samalla edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia ja aktiivista osallisuutta.

                  (16)

                  Alankomaiden tutkimus- ja kehittämisinvestointien intensiteetti on noussut yli 2 prosenttiin, mutta se on edelleen selvästi alle kansallisena tavoitteena olevan 2,5 prosentin tason ja myös alle parhaiten suoriutuvien maiden tason. Tuottavuuden osalta Alankomaat on yksi parhaiten suoriutuvista maista monilla aloilla. Tuottavuuden jatkuva kasvu riippuu sen vuoksi erittäin voimakkaasti innovoinnista. Tällaista kasvua tukisivat etenkin yksityisen sektorin lisäpanostukset tutkimukseen, kehittämiseen ja innovointiin.

                  (17)

                  Energiakäänne ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen edellyttävät huomattavia investointeja kestävämmän ja resurssitehokkaamman talouskehityksen varmistamiseksi. Alankomaat todennäköisesti ylittää vuodeksi 2020 asetetut kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteensa, mutta vuodeksi 2030 asetettujen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää lisätoimenpiteitä. Vuodeksi 2020 asetettuja primäärienergiatehokkuutta ja uusiutuvaa energiaa koskevia tavoitteita ei saavuteta ilman lisätoimenpiteitä. Alankomaiden kansallisessa energiasopimuksessa vuodeksi 2023 asetettu uusiutuvaa energiaa koskeva tavoite on todennäköisesti saavutettavissa merituulipuistoihin tehtävien investointien ansiosta. Hallituksen tavoitteena on hyväksyä vuoden 2019 loppuun mennessä kansallinen energia- ja ilmastosuunnitelma, joka antaa vuoteen 2030 asti ulottuvan yleiskuvan Alankomaiden investointitarpeista energiaunionin eri ulottuvuuksien osalta, mukaan lukien uusiutuva energia, energiatehokkuus, energian toimitusvarmuus ja ilmastonmuutoksen hillitseminen ja siihen sopeutuminen.

                  (18)

                  Maa on tiheään asuttu, ja sillä on kehittynyt infrastruktuuri. Alankomaat on myös unionin logistiikan kannalta tärkeässä asemassa, sillä unionin suurin satama sijaitsee Rotterdamissa ja yksi unionin suurimmista lentoasemista Schipholissa. Liikenneruuhkia on vähennetty rakentamalla lisäinfrastruktuuria, mutta ne aiheuttavat edelleen suuria yhteiskunnallisia kustannuksia ja niissä hukkautuu runsaasti aikaa.

                  (19)

                  Kaudella 2021–2027 voitaisiin unionin rahastoja koskevan ohjelmasuunnittelun avulla auttaa korjaamaan joitakin suosituksissa havaituista tarpeista, erityisesti vuoden 2019 maaraportin liitteen D kattamilla osa-alueilla. Näin Alankomaat voisi mainituilla aloilla hyödyntää kyseisiä rahastoja parhaalla mahdollisella tavalla.

                  (20)

                  Komissio on vuoden 2019 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Alankomaiden talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2019 maaraportissa. Se on arvioinut myös vuoden 2019 vakausohjelman, vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelman ja jatkoimenpiteet, joita on toteutettu Alankomaille viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Komissio on ottanut huomioon ohjelmien ja jatkotoimenpiteiden merkityksen Alankomaiden finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne unionin sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla unionin tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.

                  (21)

                  Neuvosto on tutkinut vuoden 2019 vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella ja katsoo (8), että Alankomaiden odotetaan noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia.

                  (22)

                  Neuvosto on tutkinut vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelman ja vuoden 2019 vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1 ja 3. Neuvoston suositukset tukevat osaltaan myös vuoden 2019 euroalueen suosituksen, erityisesti euroaluetta koskevien suositusten 1 ja 4, täytäntöönpanoa. Suosituksessa 3 tarkoitetuilla finanssipoliittisilla toimilla pyritään muun muassa puuttumaan epätasapainoihin, jotka liittyvät vaihtotaseen ylijäämään,

            SUOSITTAA, että Alankomaat toteuttaa vuosina 2019 ja 2020 toimia, joilla se

         1.

            vähentää velanoton suosimista kotitaloussektorilla ja asuntomarkkinoiden vääristymiä, myös tukemalla yksityisen vuokra-asuntosektorin kehittämistä; varmistaa, että eläkejärjestelmän toisen pilarin läpinäkyvyyttä, sukupolvien välistä oikeudenmukaisuutta ja häiriönsietokykyä parannetaan; lisää kotitalouksien käytettävissä olevia tuloja muun muassa edistämällä palkkojen nousua tukevia olosuhteita työmarkkinaosapuolten asemaa kunnioittaen; puuttuu verojärjestelmän piirteisiin, jotka saattavat helpottaa aggressiivista verosuunnittelua erityisesti toiseen maahan tapahtuvien maksujen välityksellä, etenkin toteuttamalla ilmoitetut toimenpiteet;

         2.

            vähentää yksinyrittäjäksi ryhtymisen kannustimia ja edistää samalla riittävää sosiaaliturvaa yrittäjille sekä torjuu näennäisyrittäjyyttä; kehittää kokonaisvaltaista elinikäistä oppimista ja parantaa etenkin työmarkkinoiden laitamilla ja niiden ulkopuolella olevien taitoja;

         3.

            hyödyntää finanssi- ja rakennepolitiikkaa investointien kasvusuuntauksen tukemiseksi julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta noudattaen; keskittää investointeihin liittyvän talouspolitiikan etenkin yksityisellä sektorilla tehtävään tutkimukseen ja kehittämiseen, uusiutuvaan energiaan, energiatehokkuuteen, kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisstrategioihin sekä liikenteen pullonkaulojen poistamiseen.

         Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2019.

               Neuvoston puolesta

               Puheenjohtaja

            M. LINTILÄ

         (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

         (3)  EUVL C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUVL C 320, 10.9.2018, s. 80.

         (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Komission yhteisesti sovittuja menetelmiä noudattaen uudelleen laskema suhdannekorjattu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja väliaikaisia toimenpiteitä.

         (7)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/49/EU, annettu 16 päivänä huhtikuuta 2014, talletusten vakuusjärjestelmistä (EUVL L 173, 12.6.2014, s. 149).

         (8)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2019, Itävallan vuoden 2019 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Itävallan vuoden 2019 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               5.9.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 301/117

      NEUVOSTON SUOSITUS,
      annettu 9 päivänä heinäkuuta 2019,
      Itävallan vuoden 2019 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Itävallan vuoden 2019 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
      (2019/C 301/20)
      EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
      ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
      ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
      ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
      ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
      ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
      ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
      ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
      ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
      ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
      sekä katsoo seuraavaa:

                  (1)

                  Komissio hyväksyi 21 päivänä marraskuuta 2018 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2019 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Se otti huomioon Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission 17 päivänä marraskuuta 2017 antaman Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevan julistuksen. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 21 päivänä maaliskuuta 2019. Komissio hyväksyi 21 päivänä marraskuuta 2018 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Itävalta ei kuulu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu. Samana päivänä komissio hyväksyi myös suosituksen neuvoston suositukseksi euroalueen talouspolitiikasta, jonka Eurooppa-neuvosto vahvisti 21 päivänä maaliskuuta 2019. Neuvosto hyväksyi 9 päivänä huhtikuuta 2019 suosituksen euroalueen talouspolitiikasta (3), jäljempänä ’vuoden 2019 euroalueen suositus’, jossa esitetään viisi euroaluetta koskevaa suositusta, jäljempänä ’euroaluetta koskevat suositukset’.

                  (2)

                  Koska Itävalta kuuluu jäsenvaltioihin, joiden rahayksikkö on euro, ja koska taloudet ovat talous- ja rahaliitossa vahvasti yhteydessä toisiinsa, Itävallan olisi varmistettava, että jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–3 ilmenevä vuoden 2019 euroalueen suositus pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti. Erityisesti investointeihin liittyvän talouspolitiikan keskittäminen määritettyihin osa-alueisiin edistää euroaluetta koskevan suosituksen 2 noudattamista investointien tukemisen osalta, kun taas suosituksella siirtää verotuksen painopistettä pois työn verotuksesta edistetään euroaluetta koskevan suosituksen 3 noudattamista työmarkkinoiden toiminnan osalta.

                  (3)

                  Itävaltaa koskeva vuoden 2019 maaraportti julkaistiin 27 päivänä helmikuuta 2019. Siinä arvioitiin Itävallan edistymistä neuvoston 13 päivänä heinäkuuta 2018 hyväksymien maakohtaisten suositusten (4) noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen suositusten noudattamisessa ja kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteidensa saavuttamisessa.

                  (4)

                  Itävalta toimitti vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2019 vakausohjelmansa 24 päivänä huhtikuuta 2019. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

                  (5)

                  Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen, jäljempänä ’ERI-rahastot’, ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (5) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa tämän säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla ERI-rahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

                  (6)

                  Itävaltaan sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota ja velkasääntöä. Vuoden 2019 vakausohjelmassa hallitus odottaa julkisen talouden rahoitusaseman kohenevan siten, että ylijäämä, joka vuonna 2018 oli 0,1 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen (BKT), kasvaa 0,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2019, minkä jälkeen sen odotetaan supistuvan asteittain siten, että vuonna 2023 saavutetaan tasapainoinen rahoitusasema. Uudelleenlasketun rakenteellisen rahoitusaseman (6) perusteella julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite, joka on 0,5 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen, ylittyy edelleen koko ohjelmakauden ajan. Vakausohjelman mukaan julkisen talouden velan odotetaan supistuvan asteittain niin, että kun se vuonna 2018 oli 73,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, vuonna 2023 se on 59,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on suotuisa. Julkisen talouden keskipitkän aikavälin suunnitelman riskit vaikuttavat kohtalaisilta ja koskevat pääasiassa niiden julkishallinnon kustannussäästöjen ilmoitettua täytäntöönpanoa, jotka on tarkoitus käyttää henkilökohtaisen tuloveron ja yhteisöveron suunnitellun uudistuksen rahoittamiseen.

                  (7)

                  Neuvosto suositti 13 päivänä heinäkuuta 2018, että Itävalta saavuttaisi julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteensa vuonna 2019, kun otetaan huomioon epätavallisten tapahtumien vuoksi sallittu tilapäinen poikkeama. Tämä vastaa nettomääräisten julkisten perusmenojen (7) 2,9 prosentin nimellistä enimmäiskasvuvauhtia. Tällöin rakenteellinen rahoitusasema kohenisi 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission kevään 2019 talousennusteen mukaan odotuksena on, että rakenteellinen rahoitusasema, joka on -0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019, kohenee 0,0 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2020, joten se ylittää julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen. Itävallan ennustetaan noudattavan velkasääntöä vuosina 2019 ja 2020. Kaiken kaikkiaan neuvosto katsoo, että ennusteiden perusteella Itävalta noudattaa vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia vuosina 2019 ja 2020.

                  (8)

                  Itävaltaan kohdistuu pitkällä aikavälillä keskisuuria julkisen talouden kestävyysriskejä. Nämä riskit johtuvat terveydenhuoltoon, pitkäaikaishoitoon ja eläkkeisiin liittyvien julkisten menojen ennustetusta kasvusta. Terveydenhuoltopalvelujen kattavuus on Itävallassa yleisesti ottaen hyvä, ja julkisten terveydenhuoltomenojen ennustetaan kasvavan vuoteen 2070 mennessä 1,3 prosenttiyksikköä (8,3 prosenttiin) suhteessa BKT:hen eli nopeammin kuin unionissa keskimäärin (0,9 prosenttiyksikköä). Pitkäaikaishoitoon käytettävien julkisten menojen ennustetaan vuoteen 2070 mennessä kaksinkertaistuvan 1,9 prosentista 3,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Menokattojen käyttöönotto hallintotasojen välistä taloudellista tasausta koskevassa laissa vuodelta 2017 ja perusterveydenhuoltouudistus, jonka tarkoituksena oli vähentää liiallista riippuvuutta sairaalasektorista, ovat alkaneet korjata kestävyysongelmaa. Äskettäin hyväksytty sosiaaliturvalaitoksia koskeva laki saattaa johtaa säästöihin hallinnossa ja hallintokustannuksissa, mutta siitä aiheutuu alkuvaiheen kustannuksia. Laatua ja kustannustehokkuutta voitaisiin parantaa edelleen tehostamalla julkisia hankintoja (esim. unionin laajuiset tarjouskilpailut, muiden tekijöiden kuin hinnan käyttäminen sopimuksentekoperusteina ja alueiden rajat ylittävä tarjouskilpailujen yhdistäminen) ja käyttämällä laajemmin sähköisiä terveydenhuoltopalveluja. Pitkäaikaishoidossa viimeaikaisten toimenpiteiden, joista voidaan mainita päätös lakkauttaa potilaiden velvollisuus käyttää yksityisomaisuuttaan pitkäaikaisen vuodeosastohoidon rahoittamiseen, odotetaan ennemminkin lisäävän kuin hillitsevän menoja.

                  (9)

                  Eläkemenojen arvioidaan olevan suurimmillaan vuonna 2036, jolloin niiden ennustetaan ylittävän vertailuperusteena käytetyn vuoden 2016 tason 1,2 prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen. Jo toteutetuissa uudistuksissa on onnistuttu tarjoamaan kannustimia myöhentää eläkkeelle siirtymistä (vuosina 2014–2017 tosiasiallinen työmarkkinoilta poistumisikä on noussut miehillä noin 1,5 vuodella ja naisilla 1 vuodella). Haasteena on kuitenkin edelleen lakisääteisen eläkeiän ja todellisen eläkkeellesiirtymisiän välisen eron kurominen umpeen, ja työurien pidentämistä olisi edistettävä. Lisäksi ikääntyvässä yhteiskunnassa sekä varhaiseläkkeen että lakisääteisen eläkkeen vähimmäisiän mukauttaminen auttaisi parantamaan pitkän aikavälin kestävyyttä tehokkaammin. Julkiset eläkemenot saattaisivat supistua, jos otettaisiin käyttöön automaattinen kytkös lakisääteisen eläkeiän ja elinajanodotteen tulevan pitenemisen välillä. Tällaisen supistumisen suuruudeksi arvioidaan 2,4 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuosina 2016–2070, joten se kompensoisi kasvua tilanteessa, jossa politiikkaa ei muuteta.

                  (10)

                  Itävallan fiskaalinen federalismi johtaa siihen, että meno- ja veronkantovastuiden välillä on merkittävä epäsuhta valtiotasoa alemmilla tasoilla. Sen sijaan, että sovellettaisiin verotuksellista autonomiaa, valtiotasoa alempien hallintotasojen talousarviovarat kootaan monimutkaisella veronjakojärjestelmällä ja hallintotasojen välisillä tulonsiirroilla. Tämä heikentää sekä julkisen talouden avoimuutta että poliittista vastuuta ja tarjoaa niukasti kannustimia julkisen varainkäytön tehostamiselle. Vuonna 2017 annetussa hallintotasojen välistä taloudellista tasausta koskevassa laissa on otettu käyttöön useita muutoksia, joilla sujuvoitetaan eri hallintotasojen välisiä rahoitussuhteita. Näitä muutoksia ovat muun muassa yhteisten verojen jaon yksinkertaistaminen, oman tulonlähteen osoittaminen osavaltioille ja sopiminen lisäuudistuksista, joilla lainsäädäntö- ja täytäntöönpanovastuu jaetaan avoimemmin eri hallintotasojen välillä. Viimeksi mainitun seikan osalta Kompetenzbereinigungspaket on ensimmäinen askel kohti vastuiden erottamista toisistaan, koska vastuuta yhteisistä politiikanaloista kohdennetaan uudelleen joko (yksinomaan) liittovaltiotasolle tai osavaltioiden tasolle ja keskinäisiä hyväksyntäoikeuksia vähennetään. Laki vaikuttaa kuitenkin vain rajattuun määrään politiikanaloja.

                  (11)

                  Itävallan verorakenteelle on ominaista työhön kohdistuva suuri verorasitus (työnantajamaksut ja sosiaaliturvamaksut). Rasituksen odotetaan kasvavan ajan mittaan niin kauan kuin veroluokkia ei ole sidottu inflaatioon. Työstä saatavien verotulojen osuus kokonaisverotuloista vuonna 2017 oli 55,3 prosenttia, joka on suurimpia osuuksia unionissa (keskiarvo: 49,7 prosenttia). Työn verokiilaa on saatu kavennettua viimeaikaisilla uudistuksilla, joita ovat olleet muun muassa pienipalkkaisten työntekijöiden ja työnantajien sosiaaliturvamaksujen alentaminen ja työssäkäyville vanhemmille myönnettävä verohelpotus (Familienbonus plus). Veroyhdistelmän painopistettä on mahdollista siirtää nykyistä enemmän lähteisiin, joilla voidaan tukea paremmin osallistavaa ja kestävää kasvua. Erityisesti juoksevia kiinteistöveroja pidetään suhteellisen kasvuystävällisinä ja progressiivisina, koska korkeamman tulotason palkansaajilla on todennäköisesti enemmän asuntovarallisuutta. Juoksevista kiinteistöveroista saatavat tulot ovat suurelta osin vanhentuneen veropohjan vuoksi Itävallassa edelleen alhaiset ja reilusti alle unionin keskiarvon. Veropohjan uudelleenarviointi auttaisi tuottamaan lisätuloja ja ratkomaan oikeudenmukaisuuskysymyksiä, joita syntyy, kun maa-alueiden ja kiinteistöjen arvo on irrotettu markkinahinnoista. Verojärjestelmän oikeudenmukaisuutta voitaisiin parantaa myös tehokkailla ja hyvin suunnitelluilla varallisuusveroilla, erityisesti, kun otetaan huomioon Itävallan huomattavat varallisuuserot ja perintö- ja lahjaveron puuttuminen. Ympäristöveroilla autetaan ottamaan huomioon kielteiset ulkoisvaikutukset, joita luonnonvarojen käytöstä ja ympäristöä saastuttavasta toiminnasta aiheutuu terveydelle ja ilmastolle. Tässä yhteydessä olisi tarkasteltava uudelleen tällaisen toiminnan nykyistä suotuisaa verokohtelua.

                  (12)

                  Työmarkkinoiden tilanne on paranemassa. Tuottavuutta ja pitkän aikavälin kasvua heikentää kuitenkin inhimillisen pääoman hyödyntämätön potentiaali. Muutokset ovat tarpeen erityisesti naisten, matalan osaamistason työntekijöiden, ikääntyneiden työntekijöiden ja maahanmuuttajataustaisten henkilöiden osalta. Vaikka naisten työllisyysaste on yleisesti ottaen korkea (Itävalta 71,7 prosenttia, koko unioni 67,4 prosenttia vuonna 2018), kokoaikatyössä käyvien naisten määrä on edelleen melko pieni. Osa-aikatyötä tekevien naisten osuus on selvästi unionin keskiarvoa suurempi (Itävalta 47,6 prosenttia, koko unioni 30,8 prosenttia vuonna 2018). Tämän taustalla ovat pääasiassa lastenhoitopalvelujen riittämättömyys ja palkattomia hoivatehtäviä suorittavien naisten suuri osuus. Lastenhoitopalvelujen tarjonnan ja perhevapaiden nykyinen rakenne ei edistä riittävästi miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia työmarkkinoilla. Lisäämällä investointeja kohtuuhintaisiin kokopäiväisiin lastenhoitopalveluihin ja kouluihin voitaisiin edistää useampien naisten kokoaikaista työssäkäyntiä ja naisten työmarkkinapotentiaalin tehokkaampaa käyttöä sekä parantaa tuottavuutta ja pitkän aikavälin osallistavaa kasvua. Naisten osa-aikatyö selittää myös merkittävältä osin sukupuolten välistä tasoittamatonta palkkaeroa, joka on edelleen selvästi unionin keskiarvon yläpuolella (Itävalta 19,9 prosenttia, koko unioni 16,0 prosenttia vuonna 2017). Muita eron tärkeitä taustatekijöitä ovat naisten yliedustus matalapalkka-aloilla, koulutusvalintojen eriytyminen sukupuolen mukaan, naisten aliedustus johto- ja valvontatehtävissä sekä katkokset työurassa. Kaiken kaikkiaan sukupuolten välinen huomattava ero eläketuloissa (Itävalta 40,5 prosenttia, koko unioni 35,2 prosenttia vuonna 2017) johtuu suurelta osin työelämän aikana esiintyneistä sukupuoleen perustuvista tuloeroista. Lisäksi marginaalisesti työllistyneet henkilöt, joista suurin osa on naisia, eivät kuulu työttömyysetuuksien piiriin. Matalan osaamistason työntekijöiden korkea työttömyysaste viittaa työmarkkinapotentiaalin vajaakäyttöön. Työttömistä yli 44 prosenttia on suorittanut ainoastaan peruskoulutuksen (ylempään perusasteeseen saakka, Pflichtschule). Aktiivinen työvoimapolitiikka, jolla kannustetaan useampia ihmisiä työskentelemään tai etsimään työtä, sekä elinikäisen oppimisen tarjoamat mahdollisuudet ovat edelleen ratkaisevassa asemassa maahanmuuttajataustaisten työntekijöiden ja matalan osaamistason aikuisten työvoimapotentiaalin hyödyntämisessä. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen näitä toimintapolitiikkoja koskevaan päätöksentekoprosessiin on ollut perinteisesti vahvaa, mutta nyt se on kyseenalaistettu.

                  (13)

                  Ammattitaitoisen työvoiman puute viittaa siihen, että investointeja yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen olisi lisättävä. Muita heikommassa asemassa olevien oppilaiden oppimistulokset eivät ole parantuneet. Maahanmuuttajataustaisten oppilaiden ja muiden oppilaiden oppimistulosten välinen ero on edelleen suuri. Valtakunnalliset kokeet vuonna 2016 osoittivat, että perustaitojen hallinnassa on haasteita, sillä noin neljäsosa 8-luokkalaisista ei täytä oppimisvaatimuksia saksan kielellä tai täyttää ne vain osittain. Heikoista sosioekonomisista oloista tulevien ja/tai maahanmuuttajataustaisten oppilaiden tulokset eivät ole juurikaan parantuneet valtakunnallisissa kokeissa. Viimeaikaiset kansainväliset kokeet ovat myös vahvistaneet, että alemmista sosioekonomisista ryhmistä tulevat tai maahanmuuttajataustaiset oppilaat jäävät yhä enemmän jälkeen lukutaidossa. Kansainvälisen oppimistulosten arviointiohjelman mukaan syntyjään itävaltalaiset oppilaat menestyvät niin paljon ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajia paremmin, että tasoero vastaa lähes kolmea kouluvuotta. Viimeaikaiset koulutusuudistukset horjuttavat osittain aiempia uudistuspyrkimyksiä, eivätkä ne ole unionin ja OECD:n parhaiden käytäntöjen mukaisia. Tässä yhteydessä kokopäiväkoulun laajentaminen on hidastunut ja yleisen koulutuksen piirissä lisätään oppilaiden eriyttämistä. Jotta sosioekonomisesta taustasta tai maahanmuuttajataustasta aiheutuvaan koulutustulosten epätasaisuuteen voidaan löytää ratkaisuja, tarvitaan investointeja. Kansalaisten digitaaliset taidot ovat Itävallassa unionin keskiarvoa paremmalla tasolla, mutta maa on jäämässä jälkeen parhaiten suoriutuvista maista. Ammattitaitoisten tietotekniikka-alan työntekijöiden puute taloudessa lisääntyy, sillä alalta valmistuvien määrä ei riitä vastaamaan kasvavaan kysyntään.

                  (14)

                  Itävalta on vahvasti tutkimus- ja kehittämistoimintaan investoiva maa, jolla on kunnianhimoiset kansalliset tavoitteet. Tieteen ja innovoinnin tuotokset eivät kuitenkaan ole unionin innovaatiojohtajien (8) tasolla. Lisäinvestoinnit tutkimukseen ja kehittämiseen eivät muunnu kokonaan innovointituloksiksi ja tuottavuuden kasvuksi. Erityisen heikosti Itävalta suoriutuu, kun on kyse nopeasti kasvavissa innovatiivisissa yrityksissä syntyvien työpaikkojen määrästä. Tutkimus- ja kehittämisinvestoinnit olisivat vaikuttavampia, jos ne muunnettaisiin kaikilta osin huipputason tieteellisiksi tuloksiksi ja uraauurtaviksi innovaatioiksi. Tässä tarkoituksessa olisi lisättävä ja parannettava tieteen ja liiketoiminnan välisiä yhteyksiä ja kannustettava eri alueiden välillä ja muiden maiden kanssa tehtävään yhteistyöhön älykkään erikoistumisen prioriteettien alalla. Lisäksi investointeja jatkamalla voitaisiin saada aikaan merkittävää tuottavuuden kasvua ja innovaatiotuloksia esimerkiksi ekoinnovoinnin, pienten ja keskisuurten yritysten, jäljempänä ’pk-yritykset’, innovointikapasiteetin ja toisiaan täydentävien aineettomien hyödykkeiden aloilla.

                  (15)

                  Vaikka Itävallan edistyminen digitalisaation alalla on yleisesti ottaen unionin keskiarvoa parempaa, se ei yllä unionin innovaatiojohtajien tasolle. Tämä koskee digitaaliteknologian käyttöä, mutta myös sen kehittämistä. Itävallan tieto- ja teknologiasektori on verrattain pieni, eikä se ole kasvanut samassa määrin kuin vastaavat sektorit innovaatiojohtajamaissa. Lisäksi maaseutualueilla ei ole nopeita yhteyksiä, mikä kasvattaa alueiden välisiä eroja, jotka liittyvät digitalisaatioon ja innovointivalmiuksiin. Myös koulujen digitaalisessa infrastruktuurissa on merkittäviä puutteita, jotka liittyvät esimerkiksi langattomien lähiverkkojen kattavuuteen. Itävalta on ottanut käyttöön muutamia rahoitusohjelmia, joilla parannetaan nopeita internetyhteyksiä koko maassa. Itävallan yleisen digitalisaatiostrategian uudelleen käynnistäminen tarjoaa tilaisuuden ottaa käyttöön tavoitteita ja indikaattoreita sekä seurata digitalisaation alalla tarvittavien julkisten ja yksityisten investointien edistymistä.

                  (16)

                  Energiatehokkuuden parantaminen ja uusiutuvien energiavarojen osuuden lisääminen vahvistaisivat Itävallan kestävän kasvun potentiaalia ja auttaisivat saavuttamaan maan vuodeksi 2030 asetetut ilmasto- ja energiatavoitteet. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan kuitenkin lisätoimia. Lisäksi julkiset investoinnit ympäristö- ja energia-alan tutkimukseen ja kehittämiseen ovat unionin keskiarvoa vähäisempiä. Energiankulutusta voitaisiin vähentää parantamalla energiatehokkuutta ja lisäämällä uusiutuvan energian käyttöä pk-yrityksissä. Itävallan talous voisi vauhdittua merkittävästi, jos investoitaisiin rakennusten peruskorjaukseen, uusiutuvista energialähteistä tuotettavaan sähköön ja kestävään liikkuvuuteen. Siirtyminen kohti kiertotaloutta edellyttää kokonaisvaltaista strategiaa ja yritysten investointien lisäämistä.

                  (17)

                  Vaikka viime aikoina on tapahtunut suotuisaan taloustilanteeseen liittyvää elpymistä, Itävalta ei ole vielä onnistunut palauttamaan vuosikymmenen ajan pysähtyneenä ollutta kokonaistuottavuuden kasvua, joka on talouskasvun ja kilpailukyvyn keskeinen vauhdittaja. Tuottavuuden kasvua tukevat keinot liittyvät yritysten digitalisaatioon, yritysten kasvuun ja palvelualan kilpailuun. Vaikka suuremmat yritykset Itävallassa ottavat digitaaliteknologiaa ja digitaalisia liiketoimintamalleja ripeästi käyttöön, pienemmät yritykset jäävät kehityksessä jälkeen. Pienten yritysten, myös mikroyritysten, digitalisaatio on erityisen tärkeää, sillä ne ovat Itävallan talouden selkäranka. KMU Digital -ohjelmaa on hyödynnetty huomattavassa määrin, mikä osoittaa, että pk-yrityksissä on tarvetta ja kiinnostusta saada digitalisaatiota koskevaa neuvontaa. Tämän ohjelman pidentäminen ja laajentaminen auttaisi asiaa, samoin kuin yritysten digitalisaation ottaminen entistä tärkeämmäksi osaksi Itävallan yleistä digitalisaatiostrategiaa.

                  (18)

                  Yritystoiminnan aloittamiseen ja laajentamiseen liittyy Itävallassa edelleen rakenteellisia ongelmia, erityisesti erittäin innovatiivisten yritysten kohdalla. Itävalta on vertailukelpoisia jäsenvaltioita jäljessä, kun on kyse nopeasti kasvavissa innovatiivisissa yrityksissä syntyvien työpaikkojen määrästä. Tämä viittaa tarpeeseen parantaa innovatiivisten yritysten mahdollisuuksia laajentaa toimintaansa, sillä niiden laajentumispyrkimyksiä haittaa edelleen esimerkiksi riskipääomatilanne, joka on vähemmän kehittynyt ja vähemmän monipuolinen kuin innovaatiojohtajamaissa. Myöhemmän vaiheen rahoitus, esimerkiksi riskipääomarahoituksena ja kasvuyritysten mahdollisuutena saada rahoitusta julkisilta pääomamarkkinoilta, muodostaa pullonkaulan. Wienin pörssiin äskettäin perustettu pk-yritysten lista on askel oikeaan suuntaan. Nopeasti kasvavat yritykset ovat olennaisen tärkeitä uusien, myös digitaalisten, teknologioiden ja liiketoimintamallien levittämisen ja siten myös tuottavuuden kasvun kannalta.

                  (19)

                  Itävallassa on merkittäviä markkinoille pääsyn esteitä ja rajoittavia sääntöjä, jotka liittyvät yrityspalveluihin ja säänneltyihin ammatteihin. Tällaisia ovat esimerkiksi erityiset osakkeenomistusta koskevat vaatimukset, lukuisat varatut toiminnot ja monialayrityksiä koskevat rajoitukset. Itävallan vähittäiskauppa-alan suhteellisen heikkoon kehittymiseen vaikuttavat sääntelyyn liittyvät, erityisesti kauppojen päivittäistä toimintaa koskevat esteet. Itävallan yrityksiä kuormittaa edelleen suuri hallinnollinen rasitus, joka on vakava ongelma. Liiketoimintaympäristön parantamisessa tärkeitä välineitä ovat jatkuvat pyrkimykset vähentää rasitteita ja suunniteltu Itävallan elinkeinolupalain (Gewerbeordnung) arviointi. Lisäksi kilpailun lisääminen palvelualalla auttaisi vastaamaan haasteisiin, joita Itävallalla on digitaaliteknologian ja digitaalisten liiketoimintamallien levittämisessä.

                  (20)

                  Kaudella 2021–2027 voitaisiin unionin rahastoja koskevan ohjelmasuunnittelun avulla auttaa korjaamaan joitakin suosituksissa havaituista puutteista, erityisesti vuoden 2019 maaraportin liitteen D kattamilla osa-alueilla. Näin Itävalta voisi mainituilla aloilla hyödyntää kyseisiä rahastoja parhaalla mahdollisella tavalla ottaen huomioon alueelliset erot.

                  (21)

                  Komissio on vuoden 2019 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Itävallan talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2019 maaraportissa. Se on arvioinut myös vuoden 2019 vakausohjelman, vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelman ja jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Itävallalle viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Komissio on ottanut huomioon niiden merkityksen Itävallan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne unionin sääntöjen ja ohjeiden mukaisia. Tämä on osoitus siitä, että unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla unionin tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.

                  (22)

                  Neuvosto on tutkinut vuoden 2019 vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella ja katsoo (9), että Itävallan odotetaan noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia,

            SUOSITTAA, että Itävalta toteuttaa vuosina 2019 ja 2020 toimia, joilla se

         1.

            varmistaa terveydenhuolto-, pitkäaikaishoito- ja eläkejärjestelmien kestävyyden, muun muassa mukauttamalla lakisääteistä eläkeikää ottaen huomioon elinajanodotteen odotetun pitenemisen; yksinkertaistaa ja järkeistää eri hallintotasojen välisiä rahoitussuhteita ja -vastuita ja sovittaa yhteen rahoitus- ja varainkäyttövastuut;

         2.

            siirtää verotuksen painopistettä työn verotuksesta muihin kestävän ja osallistavan kasvun kannalta vähemmän haitallisiin verotulojen lähteisiin; tukee naisten kokopäivätyötä, myös kehittämällä lastenhoitopalveluja, ja parantaa matalan osaamistason työntekijöiden työmarkkinatuloksia jatkuvassa yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa; parantaa muita heikommassa asemassa olevien väestöryhmien, myös maahanmuuttajataustaisten henkilöiden, perustaitoja;

         3.

            keskittää investointeihin liittyvän talouspolitiikan tutkimus- ja kehittämistoimintaan, innovointiin, digitalisaatioon ja kestävyyteen ottaen huomioon alueelliset erot; tukee tuottavuuden kasvua edistämällä yritysten digitalisaatiota ja kasvua ja vähentämällä sääntelyyn liittyviä esteitä palvelualalla.

         Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2019.

               Neuvoston puolesta

               Puheenjohtaja

            M. LINTILÄ

         (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1176/2011, annettu 16 päivänä marraskuuta 2011, makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta (EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUVL C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUVL L 320, 10.9.2018, s. 84.

         (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Komission yhteisesti sovittuja menetelmiä noudattaen uudelleen laskema suhdannekorjattu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja väliaikaisia toimenpiteitä.

         (7)  Nettomääräisillä julkisilla perusmenoilla tarkoitetaan julkisten menojen kokonaismäärää ilman korkomenoja, ilman unionin ohjelmista aiheutuvia menoja, jotka korvataan täysin unionin varoista saatavilla tuloilla, ja ilman ei-päätösperäisiä työttömyysetuusmenojen muutoksia. Kansallisesti rahoitettu kiinteän pääoman bruttomuodostus jaetaan neljälle vuodelle. Päätösperäiset tulopuolen toimenpiteet ja lakisääteiset tulojen lisäykset otetaan huomioon. Meno- ja tulopuolen kertaluonteiset toimenpiteet kuittaavat toisensa.

         (8)  Määritetty Euroopan innovaatioiden tulostaulussa 2018 – Innovaatiojohtajat: SE, DK, FI, NL, UK, LU. Vahvat innovoijat: DE, BE, IE, AT, FR, SI.

         (9)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2019, Puolan vuoden 2019 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Puolan vuoden 2019 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               5.9.2019

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 301/123

      NEUVOSTON SUOSITUS,
      annettu 9 päivänä heinäkuuta 2019,
      Puolan vuoden 2019 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Puolan vuoden 2019 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
      (2019/C 301/21)
      EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
      ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
      ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
      ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
      ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
      ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
      ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
      ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
      ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
      ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
      sekä katsoo seuraavaa:

                  (1)

                  Komissio hyväksyi 21 päivänä marraskuuta 2018 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2019 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Se otti huomioon Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission 17 päivänä marraskuuta 2017 antaman Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevan julistuksen. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 21 päivänä maaliskuuta 2019. Komissio hyväksyi 21 päivänä marraskuuta 2018 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Puola ei kuulu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

                  (2)

                  Puolaa koskeva vuoden 2019 maaraportti julkaistiin 27 päivänä helmikuuta 2019. Siinä arvioitiin Puolan edistymistä neuvoston 13 päivänä heinäkuuta 2018 hyväksymien maakohtaisten suositusten (3) noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteiden saavuttamisessa.

                  (3)

                  Puola toimitti vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelmansa 26 päivänä huhtikuuta 2019 ja vuoden 2019 lähentymisohjelmansa 29 päivänä huhtikuuta 2019. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

                  (4)

                  Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen, jäljempänä ’ERI-rahastot’, ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (4) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa kyseisen säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla ERI-rahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

                  (5)

                  Puolaan sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota. Hallitus ennakoi vuoden 2019 lähentymisohjelmassaan, että julkisen talouden rahoitusasema heikkenee hieman niin, että alijäämä, joka oli 0,4 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen (BKT) vuonna 2018, kasvaa 0,6 prosenttiin vuonna 2022, ja että alijäämä on 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2019 ja ylijäämä 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Uudelleenlaskettu rakenteellinen rahoitusasema, jossa alijäämä on 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen, yltää lähelle julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta, joka on 1,0 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen vuonna 2022. Vuoden 2019 lähentymisohjelman mukaan julkisen talouden velan odotetaan supistuvan 48,9 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 2018 40,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2022. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Toimenpiteitä, joita tarvitaan tukemaan suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamista vuodesta 2020 eteenpäin, ei kuitenkaan ole vielä riittävästi täsmennetty.

                  (6)

                  Vuoden 2019 lähentymisohjelmassa todetaan, että Puola on toteuttanut kuivuuteen liittyvät korvaavat toimenpiteet ja että niiden vaikutus julkiseen talouteen oli merkittävä vuonna 2018. Lähentymisohjelmassa esitetään riittävät todisteet näiden julkiselle taloudelle aiheutuvien lisäkustannusten laajuudesta ja luonteesta. Kuivuudesta johtuvien menojen erityiskäsittelyä voitaisiin harkita ”epätavallisia tapahtumia koskevan lausekkeen” mukaisesti. Komission mukaan hyväksyttävät lisämenot olivat vuonna 2018 yhteensä 0,07 prosenttia suhteessa BKT:hen. Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan säännöksissä otetaan huomioon tällaiset lisämenot, sillä poikkeuksellista kuivuutta pidetään epätavallisena tapahtumana, jonka vaikutus Puolan julkiseen talouteen on merkittävä, eikä kestävyys vaarannu, jos tilapäinen poikkeaminen julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeuttamisuralta sallitaan. Vaadittua sopeutusta kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta on siksi pienennetty vuoden 2018 osalta, jotta nämä lisäkustannukset voidaan ottaa huomioon.

                  (7)

                  Neuvosto suositti 13 päivänä heinäkuuta 2018 Puolalle sen varmistamista, että nettomääräisten julkisten perusmenojen (5) nimellinen kasvu ei ole yli 4,2 prosenttia vuonna 2019, jolloin vuotuinen rakenteellinen sopeutus olisi 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission kevään 2019 talousennusteen mukaan on vaarana, että tästä suositellusta sopeutuksesta poiketaan merkittävästi vuonna 2019.

                  (8)

                  Kun otetaan huomioon, että Puolan tuotantokuilun on arvioitu olevan 2,0 prosenttia suhteessa BKT:hen, vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisen yhteisesti sovitun vaatimusten sopeutuskaavion perusteella nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen kasvu vuonna 2020 ei saisi olla yli 4,4 prosenttia, mikä vastaisi 0,6 prosentin vuotuista rakenteellista sopeutusta suhteessa BKT:hen. Komission kevään 2019 talousennusteen mukaan on vaarana, että vaatimuksesta poiketaan merkittävästi vuonna 2020, olettaen että politiikka pysyy muuttumattomana. Kaiken kaikkiaan neuvosto katsoo, että vuodesta 2019 alkaen olisi toteutettava tarvittavia toimenpiteitä vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten noudattamiseksi.

                  (9)

                  Puola on edistynyt merkittävästi verosäännösten noudattamisen parantamisessa. Samaan aikaan maan talouskasvu on ollut vahvaa ja työmarkkinat ovat olleet elinvoimaiset, ja sosiaaliturvamaksun alaisten työsuhteiden osuus on vähitellen kasvanut. Kaikki nämä tekijät ovat edistäneet julkisten tulojen kasvua. Osa tulojen kasvusta on syklistä ja saattaa hiipua, kun makrotaloudellinen ympäristö heikkenee. Toisaalta myös julkiset menot suhteessa BKT:hen ovat viime vuosina lisääntyneet. Monet uudet menoluokat ovat luonteeltaan pysyviä, eikä niitä ole välttämättä helppo muuttaa lähitulevaisuudessa. Lisäksi Puolan julkiseen talouteen kohdistuu tulevaisuudessa paineita lisätä menoja, erityisesti väestön ikääntymisen vuoksi. Nämä tekijät lisäävät sellaisten uusien välineiden tarvetta, joiden avulla menojen hallinnointia voidaan lujittaa muun muassa arvioimalla säännöllisesti menojen vaikuttavuutta ja tehokkuutta. Puola jatkoi vuonna 2018 toimia talousarviojärjestelmän parantamiseksi, mutta uudistus on kokonaisuutena monimutkainen, ja se on tarkoitus toteuttaa vaiheittain useiden vuosien aikana. Vaikka julkisen talouden kehys on vahva ja riippumattomat laitokset hoitavat joitakin finanssipoliittisen neuvoston tehtäviä, Puola on edelleen ainoa jäsenvaltio, jossa ei ole riippumatonta finanssipoliittista neuvostoa. Puola ei ole edistynyt alennettujen alv-kantojen laajamittaisen käytön rajoittamisessa, mutta hallitus on käynnistänyt uudistuksen, jonka avulla näitä verokantoja voidaan yksinkertaistaa ja niiden virhealttiutta vähentää.

                  (10)

                  Keskimääräinen eläkkeellesiirtymisikä nousi vuoteen 2017 saakka, mikä johtui toteutetuista uudistuksista, kuten varhaiseläkemahdollisuuksien poistamisesta ja lakisääteisen eläkeiän asteittaisesta nostamisesta. Vuonna 2018 keskimääräinen eläkeikä laski sekä miehillä että naisilla, mikä johtuu lakisääteisen eläkeiän alentamisesta vuoden 2017 lopulla. Koska työikäinen väestö vähenee, todellisen eläkkeellesiirtymisiän nostaminen on työmarkkinoille osallistumisen ja talouskasvun kannalta ratkaisevan tärkeää. On myös olennaisen tärkeää varmistaa tulevien eläkkeiden riittävyys, ehkäistä vanhuusiän köyhyys ja parantaa tätä varten myös eläkejärjestelmän julkistaloudellista kestävyyttä. Syksyllä 2017 toteutettu lakisääteisen eläkeiän alentaminen 60 vuoteen naisilla ja 65 vuoteen miehillä heikentää huomattavasti tulevia eläke-etuuksia ja luo miesten ja naisten välille tässä suhteessa merkittävän kuilun. Nykyiset etuuskohteluun perustuvat eläkejärjestelyt aiheuttavat julkiselle taloudelle lisäkustannuksia ja vähentävät työntekijöiden liikkuvuutta eri alojen välillä. Viljelijöiden sosiaalivakuutusjärjestelmä, jonka julkinen tuki on noin 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, vähentää työvoiman liikkuvuutta ja lisää osaltaan piilotyöttömyyttä maatalouden alalla.

                  (11)

                  Suotuisa makrotaloudellinen tilanne on tukenut Puolan työmarkkinoiden vahvaa kehitystä viime vuosina. Työllisyysaste on edelleen noussut, ja monta vuotta alentunut työttömyysaste vakiintui vuonna 2018 historiallisen alhaiselle tasolle alle 4 prosenttiin. Tiettyjen ryhmien työvoimaosuus on kuitenkin yhä pieni verrattuna muihin jäsenvaltioihin. Tällaisia ryhmiä ovat muun muassa matalan osaamistason työntekijät sekä vammaiset ja heidän hoitajansa ja ikääntyneet työntekijät. Puolan sosiaalietuusjärjestelmä ei tarjoa riittävästi kannustimia ottaa työtä vastaan. Lapsilisä on vähentänyt köyhyyttä ja eriarvoisuutta, mutta kokonsa ja mallinsa vuoksi sillä on ollut kielteinen vaikutus vanhempien, useimmiten naisten, osallistumiseen työmarkkinoille. Päivähoidossa olevien alle kolmivuotiaiden lasten osuus on edelleen unionin alhaisimpia. Lisäksi pitkäaikaishoidosta vastaavat pääasiassa perheenjäsenet lähes kokonaan ilman institutionaalista tukea, mikä estää omaishoitajia työskentelemästä. Lakisääteisen eläkeiän alentaminen on kannustanut ikääntyneitä työntekijöitä poistumaan työvoimasta. Muuttoliike unionin ulkopuolisista maista on auttanut vastaamaan työvoiman kysynnän kasvuun, mutta on nähtävissä merkkejä siitä, että jatkossa lisätyövoimaa voi olla vaikea saada ulkomailta.

                  (12)

                  Puola on toteuttanut vuosina 2015–2017 toimenpiteitä työmarkkinoiden segmentoitumisen vähentämiseksi rajoittamalla mahdollisuuksia määräaikaisten työsuhteiden väärinkäyttöön, korottamalla eräisiin epätyypillisiin työsuhteisiin liittyviä sosiaaliturvamaksuja ja ottamalla käyttöön vähimmäistuntipalkan eräiden tällaisten työsuhteiden yhteydessä. Tilapäisten sopimusten osuus on supistunut vuodesta 2015 toteutettujen toimenpiteiden ja työvoimapulan vuoksi, mutta vaikka tämä prosessi nopeutui vuonna 2018, osuus on edelleen unionin korkeimpia. Tähän ongelmaan liittyviä lainsäädännöllisiä muutoksia ei ole jatkettu, koska työlain uudistusta ei lopulta pantu täytäntöön. Itsenäisten ammatinharjoittajien ja tietyissä epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden eläkkeiden riittävyys saattaa tulevaisuudessa muodostua ongelmaksi.

                  (13)

                  Elinikäiseen oppimiseen kannustava laadukas koulutusjärjestelmä, jota tuetaan riittävillä investoinneilla, voisi olla Puolan tulevien kasvunäkymien tukemisessa keskeinen tekijä. On ratkaisevan tärkeää antaa ihmisille taitoja ja osaamista, joiden avulla he voivat työllistyä nopeasti muuttuvilla työmarkkinoilla. Näin voidaan tukea sekä työmarkkinoille osallistumista että talouden innovointikykyä. Aikuisopiskelu on selvästi unionin keskiarvoa vähäisempää, eikä ammatillista koulutusta yrityksissä hyödynnetä riittävästi. Tämän ohella digitaalisen osaamisen sekä luku- ja laskutaidon puutteet heikentävät erityisesti niiden aikuisten työllistyvyyttä, joilla ei ole korkea-asteen koulutusta. Opettajankoulutuksen heikko laatu ja opettajien jossain määrin puutteellinen osaaminen todennäköisesti heikentävät koulutuksen laatua. Myös korkeakoulutuksen laadunvarmistusjärjestelmässä on puutteita. Ammatillisen koulutuksen ja korkea-asteen koulutuksen alalla viime aikoina toteutetuista uudistuksista huolimatta aikuiskoulutuksen koordinointi on edelleen puutteellista, ja erilaisten politiikkatoimien vaikutus yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen laatuun ja osaamistasoon jää epäselväksi.

                  (14)

                  Puolan talousnäkymien pitkän aikavälin kehitys riippuu talouden innovointikyvystä. Puola kuuluu kuitenkin yhä heikoimpien innovoijien joukkoon, ja matalan teknologian alat muodostavat merkittävän osan maan talouden rakenteesta, minkä lisäksi innovaatiosuorituskyvyssä on alueellisia eroja. Tieteen ja yritysmaailman välisen yhteistyön parantamiseksi on toteutettu joitakin toimenpiteitä, mutta jäljellä on edelleen useita sekä rahoitukseen liittyviä että muita esteitä. Keskeisiä esteitä ovat etenkin monimutkaiset hallinnolliset menettelyt ja tutkijoiden rajalliset taidot hallinnoida julkisen ja yksityisen sektorin yhteisiä tutkimus- ja kehityshankkeita (T&K). Erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten ja suurempien yritysten yhdessä muodostamien klusterien ja vakiintuneiden yritysverkkojen rooli innovatiivisten ratkaisujen levittämisessä on yhä vähäinen. Vuonna 2018 toteutettu korkea-asteen koulutusuudistus on joiltain osin parantanut Puolan tiedemaailman tilannetta, mutta siinä puututtiin vain osittain eräisiin tärkeisiin kysymyksiin, kuten tutkimussektorin hajanaisuuteen, tutkijoiden palkkoihin ja Puolan tieteen kansainvälistymiseen. Kotimaisten T&K-bruttomenojen määrä oli vuonna 2017 edelleen noin puolet unionin keskiarvosta, minkä lisäksi alueelliset erot olivat suuria.

                  (15)

                  Vaikka terveydenhuollon tulokset ovat edelleen parantuneet, ne ovat edelleen alle unionin keskiarvon. Vuonna 2017 miesten elinajanodote oli 7,9 vuotta lyhyempi kuin naisilla, ja vuonna 2016 ero eniten ja heikoimmin koulutettujen puolalaisten välillä oli 10 vuotta. Alhaiset terveydenhuoltomenot ja henkilöstöpula heikentävät terveydenhuoltopalvelujen saatavuutta ja terveydenhuoltojärjestelmän vaikuttavuutta. Ammatissa toimivien lääkäreiden ja sairaanhoitajien määrä suhteessa väkilukuun on unionin alhaisimpia, ja neljäsosa terveydenhuollon henkilöstöstä on eläkeiässä. Niiden henkilöiden osuus, jotka kokevat jääneensä vaille tarvitsemaansa terveydenhoitoa, pieneni vuonna 2017, mutta se oli silti unionin suurimpia, ja eräiden menettelyjen odotusajat ovat pidentyneet huomattavasti vuodesta 2010. Puolassa on kartoitettu terveydenhuoltopalvelujen tarvetta, mutta kartoitusten tuloksia ei vielä hyödynnetä terveydenhuoltopalveluja ja -investointeja koskevassa päätöksenteossa. Terveydenhuoltojärjestelmän toiminta perustuu edelleen liiaksi sairaalahoitoon, ja perusterveydenhuolto- ja avohoitopalvelut ovat kehittymättömiä. Pitkäaikaishoidon järjestelmä on heikko, eikä standardoituja palveluja ja strategista lähestymistapaa ole. Pitkäaikaishoidosta vastaavat valtaosaksi epäviralliset hoitajat, usein perheenjäsenet, jotka eivät juuri saa institutionaalista tukea. Vuonna 2017 Puolan julkiset terveydenhuoltomenot olivat yhteensä 4,7 prosenttia suhteessa BKT:hen, eli selvästi alle unionin keskiarvon (7 prosenttia suhteessa BKT:hen). Puola aikoo asteittain lisätä näitä menoja tulevina vuosina. Tämä voi kuitenkin olla vaikeaa, sillä äskettäin julkistetut suunnitelmat lisätä sosiaalisia tulonsiirtoja keski- ja suurituloisille kotitalouksille rajoittavat finanssipoliittista liikkumavaraa tulevaisuudessa.

                  (16)

                  Puolan infrastruktuuri on parantunut merkittävästi, mutta eräillä aloilla on yhä huomattavia puutteita verkkoyhteyksissä. Tieinvestoinnit, jotka on määrä toteuttaa tienrakennusohjelman mukaisesti vuoteen 2024 mennessä, keskittyvät maan itäosiin, minkä vuoksi yhteydet eräillä pohjoisilla alueilla jäävät heikommiksi. Euroopan laajuisiin liikenneverkkoihin kuuluvissa rautatieyhteyksissä on edelleen merkittäviä puutteita, ja investoinnit rautateihin etenevät hitaammin kuin investoinnit maanteihin. Liikennekuolemien määrä on edelleen unionin suurimpia. Kaupungeissa on yhä enemmän liikenteestä johtuvia ongelmia, kuten ruuhkia ja ilmansaasteita, kun henkilöautokanta kasvaa ja suuri osa autoista on vanhoja. Tieliikenteen kasvihuonekaasupäästöt ovat lisääntyneet voimakkaasti viimeksi kuluneiden viiden vuoden aikana. Nykyiset kannustimet käyttää joukkoliikennettä ja vähäpäästöisiä ja aktiivisia liikennemuotoja eivät ole riittäviä näiden haasteiden ratkaisemiseksi. Kiinteiden internetyhteyksien kattavuus on Puolassa edelleen unionin heikoimpia, sillä ultranopea laajakaista on saatavilla lähinnä vain suurkaupungeissa.

                  (17)

                  Puolan talous on yksi unionin vähiten hiilitehokkaita. Julkisten ja yksityisten rakennusten huono eristys lisää energiankulutusta ja energiaköyhyyttä. Puolassa on myös enemmän ilmansaasteista kärsiviä kaupunkeja kuin muualla unionissa, erityisesti maan etelä- ja keskiosissa. Investoimalla energiatehokkuuden parantamiseen erityisesti rakennusalalla, lisäämällä vähähiilisen ja puhtaamman energiantuotannon osuutta ja tukemalla liikenteestä aiheutuvien päästöjen vähentämistä voitaisiin vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista ja rajoittaa ilman saastumista sekä alentaa samalla sosiaalisia kustannuksia ja parantaa elämänlaatua. Nykyinen sääntely-ympäristö, muun muassa kaasun varastointia ja sähkön hintojen jäädyttämistä koskevat lait sekä rannikoiden tuulivoimapuistoja koskevat säännökset, voi vaikeuttaa sähkö- ja kaasumarkkinoille tehtäviä investointeja ja heikentää Puolan energia-alan ja energiaintensiivisten toimialojen kilpailukykyä pitkällä aikavälillä.

                  (18)

                  Uuden ja tarkistetun lainsäädännön laatu sekä vakaa ja ennustettavissa oleva liiketoimintaympäristö ovat erittäin tärkeitä suotuisten taloudellisten olosuhteiden säilyttämiseksi ja yksityisten investointien lisäämiseksi. Epävakaa sääntelykehys ja muut yritysten laajentumista vaikeuttavat esteet vähentävät investointeja ja tuottavuutta. Todellinen vuoropuhelu kaikkien sidosryhmien kanssa parantaisi osaltaan lainsäädännön laatua, ja tarvittavien tarkistusten määrän väheneminen edistäisi liiketoimintaympäristön vakautta. Siksi työmarkkinaosapuolten kuulemisen ja julkisten kuulemisten vaikutuksen vahvistaminen siten, että varmistetaan kuulemisten riittävä kesto, otetaan sidosryhmien näkemykset paremmin huomioon ja vähennetään niiden lakien määrää, joiden valmistelu on vapautettu kuulemisista, auttaisi merkittävällä tavalla vähentämään lainsäädännön jatkuvista muutoksista johtuvaa hallinnollista rasitusta, lisäisi investointeja ja edistäisi kestävää talouskasvua pitkällä aikavälillä. Oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen ja oikeuslaitoksen riippumattomuuden takaaminen on tässä yhteydessä niin ikään tärkeää. On syytä muistaa, että joulukuussa 2017 komissio esitteli neuvostolle perustellun ehdotuksensa sen toteamiseksi, että Puolassa on olemassa selvä vaara oikeusvaltioperiaatteen vakavaan loukkaukseen. Euroopan unionin tuomioistuin on antanut näitä kysymyksiä koskevan tuomion, ja niitä käsitellään kyseisessä tuomioistuimessa parhaillaan vireillä olevissa menettelyissä. Oikeusvarmuus ja luottamus sääntely-, vero- ja muiden politiikkojen ja instituutioiden laatuun ja ennakoitavuuteen ovat investointiympäristön kannalta tärkeitä tekijöitä.

                  (19)

                  Kaudella 2021–2027 voitaisiin unionin rahastoja koskevan ohjelmasuunnittelun avulla auttaa korjaamaan joitakin suosituksissa havaituista puutteista, erityisesti vuoden 2019 maaraportin liitteen D kattamilla osa-alueilla. Näin Puola voisi mainituilla aloilla hyödyntää kyseisiä rahastoja parhaalla mahdollisella tavalla ottaen huomioon alueelliset erot.

                  (20)

                  Valtion rooli on viime vuosina kasvanut voimakkaasti pankki-, vakuutus- ja energia-aloilla. Valtionomistuksen lisääntyminen on uusi haaste kilpailulle sekä sääntely- ja hallintokehykselle. Hallinnon laadusta ja sääntely- ja valvontaviranomaisten riippumattomuudesta on sen vuoksi tulossa yhä tärkeämpiä tekijöitä, kun otetaan huomioon mahdolliset eturistiriidat ja rahoituksen vahvemmat yhteydet julkiseen talouteen.

                  (21)

                  Neuvosto on tutkinut vuoden 2019 lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (6) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,

            SUOSITTAA, että Puola toteuttaa vuosina 2019 ja 2020 toimia, joilla se

         1.

            varmistaa, että nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen kasvu on enintään 4,4 prosenttia vuonna 2020, jolloin vuotuinen rakenteellinen sopeutus on 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen; toteuttaa lisätoimenpiteitä julkisen varainkäytön tehokkuuden parantamiseksi muun muassa kehittämällä talousarviojärjestelmää;

         2.

            varmistaa tulevien eläke-etuuksien riittävyyden ja eläkejärjestelmän kestävyyden toteuttamalla toimenpiteitä, joilla nostetaan todellista eläkkeellesiirtymisikää, ja uudistamalla etuuskohteluun perustuvat eläkejärjestelyt; toteuttaa toimenpiteitä työmarkkinoille osallistumisen lisäämiseksi, muun muassa parantamalla lastenhoidon ja pitkäaikaishoidon saatavuutta, ja poistaa jäljellä olevat pysyvämpien työsuhteiden esteet; edistää laadukasta koulutusta ja työmarkkinoilla tarvittavaa osaamista erityisesti aikuiskoulutuksen avulla;

         3.

            vahvistaa talouden innovointikykyä muun muassa tukemalla tutkimuslaitoksia ja niiden tiiviimpää yhteistyötä yritysten kanssa; kohdentaa investointeihin liittyvää talouspolitiikkaa innovointiin, liikenteeseen ja erityisesti sen kestävyyteen, digitaaliseen ja energiainfrastruktuuriin, terveydenhuoltoon ja puhtaampaan energiaan, ottaen huomioon alueelliset erot; parantaa sääntely-ympäristöä erityisesti vahvistamalla työmarkkinaosapuolten kuulemisten ja julkisten kuulemisten vaikutusta lainsäädäntöprosessissa.

         Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2019.

               Neuvoston puolesta

               Puheenjohtaja

            M. LINTILÄ

         (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1176/2011, annettu 16 päivänä marraskuuta 2011, makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta (EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUVL C 320, 10.9.2018, s. 88.

         (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (5)  Nettomääräisillä julkisilla perusmenoilla tarkoitetaan julkisten menojen kokonaismäärää ilman korkomenoja, ilman unionin ohjelmista aiheutuvia menoja, jotka korvataan täysin unionin varoista saatavilla tuloilla, ja ilman ei-päätösperäisiä työttömyysetuusmenojen muutoksia. Kansallisesti rahoitettu kiinteän pääoman bruttomuodostus jaetaan neljälle vuodelle. Päätösperäiset tulopuolen toimenpiteet ja lakisääteiset tulojen lisäykset otetaan huomioon. Meno- ja tulopuolen kertaluonteiset toimenpiteet kuittaavat toisensa.

         (6)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti.