title: Neuvoston suositus, annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012 , Slovenian vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Slovenian vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               24.7.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 219/77

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012,
   Slovenian vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Slovenian vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2012/C 219/23
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen käynnistää uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopalla kestävän kasvun vauhdittamiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen olevien mahdollisuuksien lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (3). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Neuvosto antoi 12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen (4) Slovenian vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Slovenian vuosien 2011–2014 tarkistetusta vakausohjelmasta.

               (4)

               Komissio hyväksyi 23 päivänä marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin eurooppalainen ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä helmikuuta 2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Slovenia kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (5)

               Neuvosto antoi 1 päivänä joulukuuta 2011 päätelmät, joissa kehotetaan sosiaalisen suojelun komiteaa esittämään yhdessä työllisyyskomitean ja muiden komiteoiden kanssa näkemyksensä toimista, joita suositellaan Eurooppa 2020 -strategian puitteissa toteutettavan politiikkajakson yhteydessä. Nämä näkemykset ovat osa työllisyyskomitean lausuntoa.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 15 päivänä helmikuuta 2012 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2012 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2012.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (8)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (9)

               Slovenia toimitti vuosia 2012–2015 koskevan vakausohjelmansa 26 päivänä huhtikuuta 2012 sekä vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 13 päivänä huhtikuuta 2012. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon. Komissio on myös arvioinut asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklassa tarkoitetussa perusteellisessa tarkastelussa, onko Sloveniassa makrotalouden epätasapaino. Komissio totesi perusteellisessa tarkastelussaan, että Sloveniassa on sisäinen epätasapaino, joka vaikuttaa erityisesti yrityssektorin taseisiin ja pankkialan vakauteen. Tällaista sisäistä epätasapainoa ja mahdollista ulkoista epätasapainoa olisi seurattava tiiviisti, ja ne olisi sisällytettävä talouspoliittisiin näkökohtiin, jotta voidaan pienentää talouden toimintaan kohdistuvien kielteisten vaikutusten riskiä. Kaksi keskeistä toimenpidettä, joilla on tarkoitus vastata näihin haasteisiin, ovat suurimman pankin pääomapohjan vahvistaminen ja myynti sekä vahva sitoumus korjata liiallinen alijäämä vuoteen 2013 mennessä. Liiallisen epätasapainon riskiä voidaan vähentää toteuttamalla ripeitä ja perinpohjaisia toimia näillä aloilla.

               (10)

               Neuvosto on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että vakausohjelman julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on optimistinen verrattuna komission yksiköiden kevään 2012 talousennusteeseen. Vakausohjelman mukaisen julkisen talouden strategian tavoitteena on saattaa julkisen talouden alijäämä alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen neuvoston asettamassa määräajassa eli vuonna 2013 ja jatkaa edelleen alijäämän vähentämistä sen jälkeen, jotta Slovenia saavuttaisi julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteensa vuoteen 2015 mennessä. Keskipitkän aikavälin tavoitteeksi on määritelty tasapainoinen rakenteellinen rahoitusasema; tavoite on sama kuin edellisessä vakausohjelmassa, mutta sitä ei voida pitää asianmukaisena vakaus- ja kasvusopimuksen määräysten nojalla, koska se ei nykyisten politiikkojen ja arvioiden perusteella varmista riittävän nopeaa etenemistä kohti pitkän aikavälin kestävyyttä.
               Riskinä on, että alijäämän toteutuma voi jäädä alle tavoitteen, koska i) erityisesti kaudelle 2014–2015 suunniteltuja toimenpiteitä ei ole täsmennetty riittävästi, ii) juoksevat perusmenot ovat ylittyneet aiemminkin, iii) tulot pienentyvät, sillä makrotalouden skenaario on suhteellisen optimistinen ja äskettäin päätettyjen verotoimenpiteiden vaikutusta ei tiedetä, ja iv) on mahdollista, että joudutaan toteuttamaan uusia pääomatukitoimenpiteitä ja että myönnetyt takaukset on maksettava. Julkisen talouden (uudelleenlaskettuun) rakenteelliseen rahoitusasemaan (5) perustuvien kauden 2010–2013 keskimääräisten vuotuisten julkisen talouden toimien on tarkoitus olla lähes 1 prosenttia suhteessa BKT:hen, eli niiden on tarkoitus ylittää hienoisesti neuvoston suositus. Komission yksiköiden kevään 2012 talousennusteen mukaan vuonna 2013 on kuitenkin toteutettava lisätoimia suosituksen noudattamiseksi koko korjausjakson ajan. Liiallisen ylijäämän suunnitellun korjaamisen jälkeen vuotuinen eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta vakausohjelman mukaisesti vastaa vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettua 0,5 prosentin viitearvoa vuonna 2015 mutta jää sen alle vuonna 2014. Harkinnanvaraiset tulopuolen toimenpiteet huomioon ottaen julkisten menojen kasvutahti puolestaan vastaa menojen kasvulle vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettua viitearvoa kumpanakin vuonna, joten kaiken kaikkiaan vakausohjelman suunnitelmien mukaan sopeutusura kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta on yleisesti ottaen asianmukainen. Kun otetaan huomioon edellä mainitut riskit, eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta voi jäädä tarvittavaa hitaammaksi molempina vuosina.
               Julkinen bruttovelka oli 48 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2011, ja vakausohjelman mukaan sen odotetaan nousevan huippuunsa eli 53 prosenttiin (mikä on edelleen alle perussopimuksen mukaisen viitearvon, joka on 60 prosenttia suhteessa BKT:hen) vuonna 2013 ennen kuin se alkaa vähitellen laskea ohjelmakauden lopulla. Riskinä on, että velan määrä kasvaa arviota enemmän edellä mainittua mahdollisesti korkeampien alijäämien ja virta-varanto-korjauserien vuoksi. Slovenian keskipitkän aikavälin talousarviokehys ja menosääntö eivät edelleenkään ole riittävän sitovia, eikä niitä ole riittävästi kohdistettu siihen, että keskipitkän aikavälin tavoite saavutettaisiin ja pitkän aikavälin kestävyys turvattaisiin.

               (11)

               Hallitus voi vasta nyt tehdä muutoksia eläkejärjestelmään, koska edellisestä eläkeuudistuksesta kesäkuussa 2011 järjestettyä kansanäänestystä, jonka tulos oli kielteinen, seurasi 12 kuukauden lainsäädäntökielto. Joulukuussa 2011 ja toukokuussa 2012 kuitenkin jatkettiin ja vahvistettiin toimia, joilla kustannuksia voidaan lyhyellä aikavälillä hillitä. Vaikka nämä toimenpiteet ovatkin lyhyellä aikavälillä merkityksellisiä ja hyödyllisiä, ne eivät selvästikään ole riittäviä ongelman ratkaisemiseksi pitkällä aikavälillä. Hallitus suunnittelee uutta, vuoden 2013 loppuun mennessä toteutettavaa eläkeuudistusta, joka perustuisi monipilariseen järjestelmään ja todellisen eläkkeellesiirtymisiän nostamiseen. Tarkempien tietojen puuttuessa näiden suunnitelmien tavoitteet vaikuttavat vaatimattomilta. Haasteen suuruus huomioon ottaen on aiheellista toteuttaa kattava uudistus, jossa puututaan seuraaviin asioihin: alhainen lakisääteinen eläkeikä, miesten ja naisten lakisääteisen eläkeiän erot, laajat varhaiseläkemahdollisuudet ja avokätiset eläkkeiden indeksointijärjestelyt. Tähän mennessä ei ole toteutettu erityistoimenpiteitä ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nostamiseksi, joskin ikääntyneitä työttömiä käsitellään erityisenä kohderyhmänä aktiivisen työmarkkinapolitiikan toimenpiteiden toteuttamisohjeissa vuosiksi 2012–2015 ja vuoden 2012 suunnitelmassa aktiivisen työllisyyspolitiikan toimenpiteiden toteuttamisesta.

               (12)

               Slovenian pankkialan tilanne näyttää nyt vielä haastavammalta kuin vuoden 2011 arviointia tehtäessä. Alan tappiot olivat vuonna 2011 huomattavat, ja hidastuva talous aiheuttaa tulevaisuudessa lisää luottotappioita, kun yhä useammilla yrityksillä on lainanhoitovaikeuksia. Tähän mennessä käyttöön otetut tai ilmoitetut toimenpiteet eivät ole riittäviä haasteen suuruuteen nähden. Suurimman pankin (NLB) toinen kiireellinen pääomapohjan vahvistaminen riippuu yhä neuvotteluista yksityisten ja kansainvälisten sijoittajien kanssa. Uusi hallitus on ilmoittanut aikovansa pienentää omistustaan suurimmissa pankeissa määrävähemmistöön. On tarpeen määrittää tämän pidemmän aikavälin pyrkimyksen sekä välittömän ja pakottavan uuden pääoman tarpeen välinen suhde, koska lopullisessa analyysissa valtiolla on enemmistöosakkaana kiistatta vastuu. Selkeä yksityistämisstrategia, jota tuetaan oikea-aikaisilla pääomaruiskeilla tappioiden kattamiseksi, sekä hyvän hallintotavan ja ammattimaisen, epäpoliittisen johtamisen takaaminen lisäisi tämän politiikan ja näiden pankkien mahdollisen myynnin uskottavuutta.

               (13)

               Viime vuonna ei esitetty konkreettisia ehdotuksia, joilla voitaisiin vähentää epäsuhtaa vakituisissa ja määräaikaisissa työsuhteissa olevien työntekijöiden suojelussa. Työsuhdelakia koskevat neuvottelut työmarkkinaosapuolten kanssa aloitettiin vuonna 2011, mutta sopimusta ei ole tehty eikä muutoksia ole hyväksytty. Kansallisessa uudistusohjelmassa mainitaan joitakin toimenpiteitä joustoturvan lisäämiseksi ja työmarkkinoiden lohkoutumiseen puuttumiseksi, mutta toimenpiteiden toteutusaikataulua ei ole esitetty. Julkisen talouden tasapainottamisesta hiljattain annetulla lailla otetaan käyttöön opiskelijoiden työskentelyä koskevat huomattavasti korkeammat maksut (eräänlaiset lupamaksut), jotta opiskelijoiden työmarkkina-asema ei olisi niin houkutteleva, mutta lisätoimenpiteitä ei ole nyt suunnitteilla.

               (14)

               Koulutusjärjestelmän kyky vastata työmarkkinoiden tarpeisiin on edelleen riittämätön, vaikka ammatinvalinnanohjauspalveluja ollaankin ottamassa käyttöön kaikkialla koulutusjärjestelmässä ja ollaan toteuttamassa toimia, joilla tiedotetaan uramahdollisuuksista. Työmarkkinoiden kysyntää ennustavan järjestelmän perustamiseksi ei ole toteutettu konkreettisia toimia. Joitakin Euroopan sosiaalirahaston yhteisrahoittamia hankkeita on käynnistetty sellaisiin ammatteihin liittyvän koulutuksen edistämiseksi, joilla on suuri kysyntä työmarkkinoilla. Nämä toimenpiteet ovat merkityksellisiä, mutta kaiken kaikkiaan ne ovat riittämätön vastaus haasteeseen. Ulkopuolisen asiantuntijan arviointia Slovenian julkisen työnvälityksen yleisestä tuloksellisuudesta ei ole vielä saatavilla arvioitavaksi.

               (15)

               Lainsäädäntöön tehtiin huhtikuussa 2011 muutoksia kilpailunsuojaamisviraston muuttamiseksi riippumattomaksi virastoksi 1 päivästä tammikuuta 2012, mutta virasto ei kuitenkaan ole vielä riippumaton, koska useiden menettelyä koskevien ehtojen on ensin täytyttävä. Kilpailunsuojaamisviraston resursseja myös vähennettiin vuonna 2011. Tämä kehitys vaikuttaa sen kykyyn laajentaa täytäntöönpanotoimiaan ja antaa institutionaalista painoarvoa kilpailua edistäville uudistustoimille. Ammattien sääntelyn poistamista koskeva selvitys on juuri valmistunut, mutta konkreettiset politiikkatoimet ovat tällä osa-alueella edelleen epämääräisiä. Yleisemmällä tasolla palvelujentarjoajien sijoittautumista koskeva säädöskehys saattaa joiltakin osin olla ristiriidassa palveluista sisämarkkinoilla 12 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY (6) kanssa. Yleistä liiketoimintaympäristöä leimaavat heikkoudet, jotka pidättelevät kotimaisia ja ulkomaisia sijoittajia ja estävät pankkien taseiden nopean siivouksen; tällaisia heikkouksia ovat esimerkiksi valtion suora ja välillinen osallistuminen talouteen sekä velallista suosivat ja toisinaan ongelmalliset maksukyvyttömyysmenettelyt. Valtakunnallisesta sähkönsiirtoverkosta on lisäksi tulossa pullonkaula Slovenian merkityksen kasvaessa sähkön kauttakulkumaana.

               (16)

               Maaliskuussa 2010 tehdyn suuren harkinnanvaraisen korotuksen jälkeen vähimmäispalkka prosenttiosuutena keskimääräisestä palkasta oli korkein EU:ssa vuonna 2011, vaikka vähimmäispalkka on hieman köyhyysrajan alapuolella. Seuraavien kahden vuoden aikana tehty indeksointi johti vielä 4 prosentin nimelliseen korotukseen. Tällainen palkkakehitys vähentää työvoimavaltaisten alojen kilpailukykyä ja pahentaa rakennetyöttömyyttä.

               (17)

               Slovenia on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset ja vuonna 2011 esitettyjen sitoumusten täytäntöönpano liittyvät työllisyyden edistämiseen, kilpailukyvyn parantamiseen, julkisen talouden kestävyyden parantamiseen ja rahoitusjärjestelmän vakauden vahvistamiseen. Komissio on arvioinut Euro Plus -sopimukseen perustuvien sitoumusten täytäntöönpanoa. Arvioinnin tulokset on otettu huomioon suosituksissa.

               (18)

               Komissio on laatinut eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Slovenian talouspolitiikasta. Se on arvioinut sekä vakausohjelman että kansallisen uudistusohjelman ja esittänyt perusteellisen tarkastelun. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Slovenian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta sekä sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa 1–7.

               (19)

               Neuvosto on tämän arvioinnin perusteella tutkinut vakausohjelman, ja sen lausunto (7) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävässä suosituksessa 1.

               (20)

               Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman ja vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Sen asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla antamat suositukset ilmenevät erityisesti jäljempänä esitettävistä suosituksista 3, 6 ja 7,

         SUOSITTAA, että Slovenia toteuttaa vuosina 2012–2013 toimia, joilla se

               1.

               toteuttaa vuoden 2012 talousarvion, vahvistaa vuoden 2013 julkisen talouden strategiaa riittävän täsmällisillä rakennetoimenpiteillä ja on valmis toteuttamaan lisätoimenpiteitä, jotta voidaan varmistaa liiallisen alijäämän korjaaminen kestävällä tavalla vuoteen 2013 mennessä sekä liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä annetuissa neuvoston suosituksissa esitettyjen rakenteellisten sopeutustoimien täytäntöönpano; sen jälkeen huolehtii tarvittavista rakenteellisista sopeutustoimista, joiden avulla voidaan edetä riittävässä määrin kohti asianmukaista julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitetta, mukaan lukien menojen kasvulle asetetun viitearvon saavuttaminen; vahvistaa keskipitkän aikavälin julkisen talouden kehystä, johon myös menosääntö kuuluu, tekemällä siitä sitovamman ja läpinäkyvämmän;

               2.

               toteuttaa kiireelliset toimenpiteet varmistaakseen eläkejärjestelmän kestävyyden pitkällä aikavälillä siten, että eläkkeiden riittävyys säilyy, i) säätämällä miehille ja naisille saman lakisääteisen eläkeiän, ii) varmistamalla todellisen eläkkeellesiirtymisiän nousun muun muassa yhdistämällä lakisääteisen eläkeiän elinajanodotteeseen, iii) vähentämällä mahdollisuuksia varhaiseläkkeeseen ja iv) tarkistamalla eläkkeiden indeksointijärjestelmän; lisää ikääntyvien työntekijöiden työllisyysastetta myös kehittämällä aktiivista työmarkkinapolitiikkaa ja elinikäisen oppimisen toimenpiteitä;

               3.

               toteuttaa tarvittavia toimia riittävien pääomapuskureiden muodostamiseksi pankkialalla ja edistää vahvasti taseiden siivoamista, jotta tuottavan toiminnan asianmukainen luotottaminen voi käynnistyä uudelleen; hankkii kolmansien tahojen suorittaman kattavan varmennuksen koko rahoitusjärjestelmän kannalta tärkeiden pankkien luottotappioarvioista;

               4.

               muuttaa työsuhdeturvalainsäädäntöä vakituisten työsopimusten osalta työmarkkinoiden lohkoutumisen vähentämiseksi työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisia käytäntöjä noudattaen; puuttuu edelleen opiskelijoiden työskentelystä syntyviin rinnakkaisiin työmarkkinoihin;

               5.

               saattaa erityisesti alhaisen osaamistason työntekijöiden ja korkeakoulututkinnon suorittaneiden osaamisen vastaamaan paremmin työmarkkinoiden kysyntää ja jatkaa ammatillisen koulutuksen uudistamista;

               6.

               toteuttaa lisätoimia, joilla tehostetaan markkinoiden avaamista kilpailulle ja nopeutetaan asiantuntijapalveluiden uudelleenorganisointia; parantaa liiketoimintaympäristöä i) toteuttamalla kilpailunsuojaamisviraston uudistuksen, ii) luomalla valtion omistamille yrityksille kehyksen, jolla taataan markkinaehtoinen johtaminen sekä korkeatasoinen yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmä, ja iii) parantamalla konkurssimenettelyjä erityisesti oikea-aikaisuuden ja tehokkuuden kannalta;

               7.

               työmarkkinaosapuolten kuulemisen jälkeen ja kansallisen käytännön mukaisesti varmistaa, että palkkakehitys, myös vähimmäispalkan mukautus, tukee kilpailukykyä ja työpaikkojen luomista.

      Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2012.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         V. SHIARLY

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Pidetty voimassa vuodelle 2012 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 26 päivänä huhtikuuta 2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/238/EU (EUVL L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUVL C 217, 23.7.2011, s. 1.

      (5)  Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleen laskemana ohjelman tietojen perusteella ja yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.

      (6)  EUVL L 376, 27.12.2006, s. 36.

      (7)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


				|

		52012DC0306

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Itävallan vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Itävallan vuosien 2011–2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2012/0306 final */

			   	Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Itävallan vuoden 2012 kansallisesta
uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Itävallan vuosien 2011–2016 vakausohjelmaa
koskeva neuvoston lausunto
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1]
ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[2],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[3],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26
päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään
uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on
tehostaa talouspolitiikan koordinointia. Strategia keskitetään avainalueisiin,
joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja
kilpailukyvyn lisäämiseksi.
(2)       Neuvosto antoi 13 päivänä
heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan
laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010
päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista[4]. Yhdessä
nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan
yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja
työllisyyspolitiikassaan.
(3)       Neuvosto antoi 12 päivänä
heinäkuuta 2011 suosituksen Itävallan kansallisesta uudistusohjelmasta vuodelta
2011 ja lausunnon Itävallan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2014.
(4)       Komissio hyväksyi 23 päivänä
marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen
politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jonka perusta on
Eurooppa 2020 ‑strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä helmikuuta 2012
asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan
kertomuksen[5],
jossa se katsoi, että Itävalta ei kuulu niihin jäsenvaltioihin, joista
laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.
(5)       Eurooppa-neuvosto hyväksyi
2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden
vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on
tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista,
palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä,
puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa
julkishallintoa.
(6)       Lisäksi Eurooppa-neuvosto
kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus ‑sopimukseen osallistuvia
jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan
sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.
(7)       Itävalta toimitti vuosia
2011–2016 koskevan vuoden 2012 vakausohjelmansa 24 päivänä huhtikuuta 2012
ja vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 25 päivänä huhtikuuta 2012.
Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu
ottaa huomioon.
(8)       Neuvosto on neuvoston
asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vuoden 2012 vakausohjelman arvioinnin
perusteella sitä mieltä, että ohjelmaan sisältyvien julkisen talouden
kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on vuosien 2012 ja
2013 osalta varovainen. Vuosien 2014–2016 osalta skenaario on
optimistisempi, ja BKT:n ennakoidaan kasvavan keskimäärin 2,1 prosenttia, mikä
on johdonmukaisesti potentiaalista kasvua koskevien tämänhetkisten arvioiden
yläpuolella. Ohjelmassa kaavaillun julkisen talouden strategian
tavoitteena on korjata liiallinen alijäämä vuoteen 2013 mennessä ja saavuttaa
julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite vuoteen 2016 mennessä. Ohjelman
mukainen keskipitkän aikavälin tavoite oli aiemmin tasapainoinen rahoitusasema
suhdannekierron aikana, mutta nyt tavoitteeksi on asetettu 0,45 prosentin
rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen. Tämä vastaa asianmukaisesti vakaus-
ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Liiallisen alijäämän korjausta koskeva
suunnitelma vastaa määräaikaa, joka asetettiin liiallista alijäämää koskevan
menettelyn yhteydessä joulukuussa 2009 annetussa neuvoston suosituksessa. Kun
otetaan huomioon (uudelleenlaskettu) julkisen talouden rakenteellinen
rahoitusasema[6],
keskimääräisten vuotuisten julkisen talouden toimien suunnitellaan vuosina
2011–2013 olevan kuitenkin keskimäärin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä
on vähemmän kuin neuvoston suosittelema 0,75 prosenttia suhteessa BKT:hen.
Kaavailtu rakenteellinen kehitys kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta on
riittävää vuonna 2015, mutta vuosina 2014 ja 2016 hitaampaa kuin vakaus- ja
kasvusopimuksessa asetettu viitearvo, joka on vuosittain 0,5 prosenttia
suhteessa BKT:hen. Päätösperäiset tulopuolen toimet huomioon ottaen julkisten
menojen ennustettu kasvutahti vuosina 2014–2015 vastaa kuitenkin menojen
kasvulle vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettua viitearvoa. Julkisen talouden
tavoitteisiin kohdistuu kuitenkin riskejä sekä tulo- että menopuolella.
Esimerkiksi joidenkin toimenpiteiden vaikutusta julkiseen talouteen on vaikea
esittää määrällisesti, koska vaikutus riippuu niiden toteutusnopeudesta.
Finanssitransaktioveron yksityiskohdat eivät ole vielä selvillä, koska sitä
koskevasta lainsäädännöstä ei ole vielä päätetty. Suunniteltuja menoleikkauksia
ei ole vielä määritelty liittovaltiotason alapuolella. Ohjelman mukaan julkisen
velan suhde BKT:hen, joka oli vuoden 2011 lopussa 72,2 prosenttia, nousee
huippuunsa, 75,3 prosenttiin, vuonna 2013 laskeakseen asteittain 70,6
prosenttiin vuonna 2016. Kun tarkastellaan vakaus- ja kasvusopimuksessa velan
supistamiselle asetettua viitearvoa, Itävalta on vuosina 2014–2016 siirtymävaiheessa,
ja ohjelmassa esitettyjen suunnitelmien avulla varmistettaisiin riittävä
edistys kohti velan supistamiselle asetettua viitearvoa. Tähän julkisen
talouden kehitysarvioon liittyy kuitenkin riskejä, koska yleisen
valtionhallinnon ulkopuolisiksi luokiteltujen valtionyhtiöiden velka on
kasvamassa ja valtion pankkisektorille kohdentama tuki saattaa aiheuttaa
lisärasitetta.
(9)       Viimeisimmän julkisen
talouden vakauttamistoimenpidepaketin hyväksymisen myötä Itävalta etenee kohti
kestävämpää julkista taloutta. Paketin toimenpiteisiin ei kuitenkaan kuulu
merkittävää julkisen talouden suhteiden virtaviivaistamista liittovaltio-,
osavaltio- ja paikallistason välillä, vaikka tämä on laajasti tunnustettu
merkittäväksi mahdollisuudeksi saada aikaan säästöjä. Liittohallitus ja
osavaltioiden hallitukset ovat päässeet periaatteelliseen sopimukseen
terveydenhuollon rahoituksen keskittämisestä, mutta asiaa koskevista
yksityiskohdista on vielä neuvoteltava.
(10)     Todellisen
eläkkeellesiirtymisiän nostamiseksi Itävalta on toteuttanut uudistuksia, joiden
pääasiallisena tarkoituksena on rajoittaa työkyvyttömyyseläkkeelle pääsyä.
Lakisääteisen eläkeiän yhdenmukaistamista miesten ja naisten välillä
suunnitellaan tällä hetkellä vuosiksi 2024–2033, eikä sen aikaistamista ole
viety eteenpäin. Ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyttä ja aktiivisen
ikääntymisen kulttuuria yrityksissä on parannettava edelleen. Ehdotetut
toimenpiteet eivät ehkä ole tarpeeksi kauaskantoisia, jotta todellista
eläkkeellesiirtymisikää saataisiin niiden avulla korotettua merkittävästi.
(11)     Itävallan työmarkkinoiden
toimintakyky on ollut erittäin hyvä, mistä kertoo EU:n alhaisin
työttömyysprosentti vuosina 2010 ja 2011. Maan työvoimapotentiaalin ennustetaan
kuitenkin supistuvan vuodesta 2020 alkaen. Tämän vuoksi Itävallan on pyrittävä
hyödyntämään työikäisen väestön potentiaali täysimääräisesti ratkaisemalla
ongelmat, jotka liittyvät ikääntyneiden työntekijöiden alhaiseen
työllisyysasteeseen ja varhaiseläke- ja työkyvyttömyyseläkejärjestelmien
laajaan käyttöön, ansiotulojen korkeaan vero- ja sosiaaliturvarasitukseen sekä
siihen, että naisten työssäkäynti keskittyy melko suuressa määrin
matalapalkkaisille aloille ja osa-aikaiseen työhön. Myöskään
maahanmuuttajataustaisten henkilöiden potentiaalia ei hyödynnetä nykyisellään
täysimääräisesti, mikä johtuu alhaisista koulutustuloksista tai vaikeuksista,
jotka liittyvät ulkomailla hankittujen taitojen tunnustamiseen. PISA-tulosten
mukaan maan koulutustulokset ovat EU:n keskiarvoa alhaisemmat ja
sosioekonomisen taustan vaikutus koulutussaavutuksiin on erityisen suuri.
Tärkeimpiä haasteita ovat jatkuvasti kasvava opiskelijamäärä, joka johtuu
suuresta sisäänpäin suuntautuvasta liikkuvuudesta (”massayliopisto”) ja
opintojen korkeasta keskeyttämisasteesta (noin 40 prosenttia), sekä huomattava
rahoitusvajaus.
(12)     Kun tarkastellaan
kilpailukykyä ja tuottavuutta, Itävallan asema on suotuisa. Useilla aloilla
esiintyy kuitenkin suhteellisia rakenteellisia heikkouksia, jotka saattavat
vahingoittaa maan pitkän aikavälin kasvupotentiaalia. Palvelualan kilpailu ei
ole tukenut kovin hyvin kotimaista kysyntää. Korkeisiin verkkoliittymämaksuihin
ja vakiintuneiden yritysten kilpailua vääristävään toimintatapaan (markkinoille
pääsyn, kilpailun ja innovoinnin hankaloittaminen) liittyviä ongelmia ei ole
ratkaistu. Lisäksi voimassa on edelleen vapaita ammatteja koskevia
perusteettomia rajoituksia: Itävallan komissiolle ilmoittamien säänneltyjen
ammattien määrä ylittää reilusti EU:n keskiarvon. Näiden ammattien sääntelyn
aiheellisuutta ja oikeasuhteisuutta on tarpeen arvioida. Itävallan antama
sitoumus vahvistaa liittovaltiotason kilpailuviranomaista ei ole johtanut
konkreettisiin edistysaskeleisiin. Palveludirektiivi on lopulta pantu
täytäntöön hyväksymällä ”horisontaalinen” säädös ja tekemällä muutoksia
osavaltiotason lainsäädäntöön, kuten neuvosto suositteli vuonna 2011.
(13)     Itävallan rahoitussektoriin
kohdistuu erityisiä haasteita, jotka liittyvät itävaltalaisten pankkien laajaan
toimintaan Keski-, Itä- ja Kaakkois-Euroopan maissa, sillä useissa näistä
talouksista omaisuuserien laatu saattaa olla edelleen heikkenemässä. Ennen kuin
tehdään toimintaperiaatteita koskevia päätöksiä, joilla on valtioiden rajat
ylittäviä vaikutuksia, on vaihdettava tietoja ja koordinoitava toimet kyseisen
maan valvontaviranomaisten kanssa. Lisäksi viranomaisten on jatkettava julkista
tukea saaneiden pankkien, erityisesti kansallistettujen luottolaitosten,
tarkkaa seurantaa ja niiden uudelleenjärjestelyä.
(14)     Itävalta on tehnyt useita
sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset ja vuonna 2011
esitettyjen sitoumusten täytäntöönpano liittyvät työllisyyden edistämiseen,
kilpailukyvyn parantamiseen ja julkisen talouden kestävyyden tukemiseen.
Komissio on arvioinut Euro Plus -sopimukseen perustuvien sitoumusten
täytäntöönpanoa. Arvioinnin tulokset on otettu huomioon suosituksissa.
(15)     Komissio on
laatinut EU-ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Itävallan
talouspolitiikasta. Se on arvioinut vakausohjelman ja kansallisen
uudistusohjelman. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Itävallan
finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta ja
arvioinut, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, ottaen huomioon, että
Euroopan unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n
tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. EU-ohjausjakson yhteydessä
annetut komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä
suosituksissa 1–7.
(16)     Neuvosto on tutkinut Itävallan
vakausohjelman edellä esitetyn arvioinnin perusteella, ja neuvosto antaa
lausuntonsa[7]
erityisesti jäljempänä esitettävässä suosituksessa 1,
SUOSITTAA, että Itävalta toteuttaisi
vuosina 2012–2013 toimia, joilla se
1.           toteuttaa vuoden 2012
talousarvion suunnitelmien mukaan sekä lujittaa vuodeksi 2013 ja sen
jälkeiseksi ajaksi laadittua julkisen talouden strategiaa ja toteuttaa sen
tinkimättä; täsmentää riittävällä tavalla (erityisesti liittovaltiota alemmalla
tasolla) toimenpiteet, joilla huolehditaan liiallisen alijäämän oikea-aikaisesta
korjaamisesta ja liiallista alijäämää koskevan menettelyn yhteydessä annetuissa
neuvoston suosituksissa määriteltyjen keskimääräisten vuotuisten
rakenteellisten sopeutustoimien toteuttamisesta; sen jälkeen huolehtii
tarvittavista rakenteellisista sopeutustoimista, joiden avulla voidaan edetä
riittävässä määrin kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta,
myös menojen kasvulle asetettua viitearvoa;
2.           toteuttaa lisätoimia
kansallisen talousarviokehyksen vahvistamiseksi ja yhdenmukaistaa liittovaltio-,
osavaltio- ja paikallistason hallinnon vastuita erityisesti toteuttamalla
konkreettisia uudistuksia, joiden tarkoituksena on parantaa terveydenhuollon ja
koulutuksen organisaatiota, rahoitusta ja tehokkuutta;
3.           aikaistaa lakisääteisen
eläkkeellesiirtymisiän yhtenäistämistä miesten ja naisten välillä; parantaa
ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyttä ja valvoo tarkasti
varhaiseläkkeelle siirtymistä rajoittavien viimeaikaisten uudistusten
täytäntöönpanoa sen varmistamiseksi, että lakisääteinen ja todellinen
eläkkeellesiirtymisikä nousee yhdenmukaisesti elinajanodotteen nousun kanssa;
4.           toteuttaa toimia työhön
kohdistuvan tosiasiallisen veroasteen ja sosiaaliturvarasituksen keventämiseksi
erityisesti matalapalkkaisten työntekijöiden osalta; tavoitteena on nostaa
ikääntyneiden työntekijöiden ja naisten työllisyysastetta, kun otetaan huomioon
tarve hillitä väestörakenteen muutoksen vaikutuksia työikäiseen väestöön;
siirtää verorasitusta kiinteistöveroihin ja ympäristöveroihin ilman talousarviovaikutuksia;
supistaa sukupuolten välistä suurta palkkaeroa ja parantaa naisten kokoaikaisia
työllistymismahdollisuuksia, erityisesti lisäämällä huollettaville tarjolla
olevia hoitopalveluja;
5.           toteuttaa lisätoimenpiteitä
erityisesti muita heikommassa asemassa olevien nuorten koulutustulosten
parantamiseksi; toteuttaa toimenpiteitä korkea-asteen koulutuksen
keskeyttämisen vähentämiseksi;
6.           toteuttaa lisätoimia
kilpailun edistämiseksi palvelualoilla poistamalla markkinoille tulon esteitä
viestinnän, liikenteen ja energian vähittäismarkkinoilla; poistaa vapaiden
ammattien harjoittamista koskevat perusteettomat rajoitukset; laajentaa
kilpailuviranomaisten toimivaltaa ja nopeuttaa kilpailulainsäädännön
uudistamista;
7.           nopeuttaa julkista tukea
saaneiden pankkien uudelleenjärjestelyä välttäen velkavivun purkamista;
parantaa edelleen yhteistyötä ja kansallisen päätöksenteon koordinointia muiden
maiden finanssivalvontaviranomaisten kanssa.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L
209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012)
306 final.
[3]               P7_TA(2012)0048
ja P7_TA(2012)0047.
[4]               Neuvoston
päätös 2012/238/EU, annettu 26 päivänä huhtikuuta 2012.
[5]               COM(2012)
68 final.
[6]               Suhdannetasoitettu
rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä,
komission yksiköiden uudelleenlaskemana ohjelman tietojen perusteella
yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.
[7]               Neuvoston
asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Komission suositus, annettu  6 päivänä helmikuuta 2006 , dioksiinien, furaanien ja PCB:iden vähentämisestä rehuissa ja elintarvikkeissa  (tiedoksiannettu numerolla K(2006) 235)   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               14.2.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 42/26

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 6 päivänä helmikuuta 2006,
   dioksiinien, furaanien ja PCB:iden vähentämisestä rehuissa ja elintarvikkeissa
   (tiedoksiannettu numerolla K(2006) 235)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2006/88/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Dioksiinien, furaanien ja PCB:iden vähentämisestä rehuissa ja elintarvikkeissa 4 päivänä maaliskuuta 2002 annettu komission suositus 2002/201/EY (1) on osa kokonaisstrategiaa, jonka tarkoitus on vähentää dioksiinien, furaanien ja PCB:iden esiintymistä ympäristössä, rehuissa ja elintarvikkeissa. Siinä suositetaan toimintarajojen ja myöhemmin tavoitetasojen asettamista rehuille ja elintarvikkeille.

               (2)

               Vaikka toksikologiselta kannalta raja-arvoja olisi sovellettava sekä dioksiineihin että dioksiinin kaltaisiin PCB:isiin, elintarvikkeita koskevat enimmäismäärät asetettiin vuonna 2001 tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien vahvistamisesta 8 päivänä maaliskuuta 2001 annetulla asetuksella (EY) N:o 466/2001 (2) ainoastaan dioksiineille eikä dioksiinin kaltaisille PCB:ille, koska jälkimmäisten esiintymisestä oli tuolloin saatavilla vain hyvin vähän tietoa. Samoin rehuja koskevat enimmäismäärät asetettiin vuonna 2001 haitallisista aineista eläinten rehuissa 7 päivänä toukokuuta 2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/32/EY (3) vain dioksiineille eikä dioksiinin kaltaisille PCB:ille.

               (3)

               Asetuksen (EY) N:o 466/2001 mukaan komission olisi tarkistettava elintarvikkeissa esiintyviä dioksiineja koskevia säännöksiä dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymisestä saatujen uusien tietojen perusteella ensi kerran vuoden 2004 loppuun mennessä pyrkien erityisesti siihen, että asetettavat raja-arvot kattaisivat myös dioksiinin kaltaiset PCB:t. Direktiivi 2002/32/EY sisältää samankaltaisen rehuissa esiintyviä dioksiineja koskevan tarkistuslausekkeen.

               (4)

               Tämän jälkeen on saatu lisätietoja dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymisestä rehuissa ja elintarvikkeissa. Tämän vuoksi on asetettu enimmäismäärät dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden summalle Maailman terveysjärjestön WHO:n toksisuusekvivalentteina käyttäen WHO:n toksisuusekvivalenssikertoimia (WHO-TEF), koska tämä on toksikologiselta kannalta kaikkein asianmukaisin toimintamalli. Jotta uuteen järjestelyyn siirtyminen sujuisi helposti, olemassa olevia dioksiinin enimmäismääriä olisi siirtymäkauden ajan sovellettava rinnakkain dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden summalle asetettujen uusien enimmäismäärien kanssa.

               (5)

               Suosituksessa 2002/201/EY vahvistetaan dioksiineihin sovellettavat toimintarajat, jotta voidaan edistää aktiivista toimintamallia dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden vähentämiseksi rehuissa ja elintarvikkeissa. Toimintarajojen avulla toimivaltaiset viranomaiset ja alan toimijat voivat kartoittaa tapaukset, joissa on tärkeää tunnistaa saastumislähde ja toteuttaa toimia saastumisen vähentämiseksi tai poistamiseksi. Koska dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden lähteet ovat erilaiset, dioksiineille ja dioksiinin kaltaisille PCB:ille on asianmukaista määritellä eri toimintarajat. Siksi on syytä korvata komission suositus 2002/201/EY.

               (6)

               Lisäksi toimintarajoja olisi säännöllisesti tarkistettava, jotta ne vastaavat dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymisen laskusuuntausta ja sitä aktiivista toimintamallia, jolla näiden aineiden esiintymistä rehuissa ja elintarvikkeissa pyritään asteittain vähentämään.

               (7)

               Direktiivi 2002/32/EY mahdollistaa toimintarajojen asettamisen. Siksi on asianmukaista siirtää rehuissa esiintyviin dioksiineihin ja dioksiinin kaltaisiin PCB:ihin sovellettavat toimintarajat direktiiviin 2002/32/EY.

               (8)

               Tavoitetasot osoittavat ne saastumistasot, joihin rehuissa ja elintarvikkeissa on päästävä, jotta suurimmalle osalle yhteisön väestöä aiheutuva altistus saadaan laskemaan elintarvikealan tiedekomitean dioksiineille ja dioksiinien kaltaisille PCB:ille asettamaan siedettävään viikkosaantiin. Tavoitetasoja asetettaessa olisi otettava huomioon tarkemmat tiedot siitä, mitä vaikutuksia ympäristötoimenpiteillä ja saastumislähteisiin kohdistuvilla rehuja ja elintarvikkeita koskevilla toimilla on dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden vähentämiseen erilaisista rehuaineista, rehuista ja elintarvikkeista. Koska tavoitetasojen asettamisessa on otettava huomioon useita erilaisia tekijöitä, tavoitetasojen asettaminen olisi lykättävä vuoden 2008 loppuun,

         SUOSITTAA:

               (1)

               Jäsenvaltioiden olisi suhteessa tuottamiensa, käyttämiensä ja kuluttamiensa rehuaineiden, rehujen ja elintarvikkeiden määriin seurattava satunnaisesti dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden sekä – mikäli mahdollista – muiden kuin dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymistä rehuaineissa, rehuissa ja elintarvikkeissa. Tämä seuranta olisi toteutettava rehuissa esiintyvien dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden aiheuttaman taustakuormituksen seurannasta 11 päivänä lokakuuta 2004 annetun komission suosituksen 2004/704/EY (4) ja elintarvikkeissa esiintyvien dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden aiheuttaman taustakuormituksen valvonnasta 11 päivänä lokakuuta 2004 annetun komission suosituksen 2004/705/EY (5) mukaisesti.

               (2)

               Tapauksissa, joissa direktiivin 2002/32/EY tai asetuksen (EY) N:o 466/2001 säännökset eivät toteudu, ja joissa (3 kohdan mukaisesti) dioksiinien ja/tai dioksiinin kaltaisten PCB:iden tasot ylittävät elintarvikkeiden osalta tämän suosituksen liitteessä I ja rehujen osalta direktiivin 2002/32/EY liitteessä II asetetut toimintarajat, jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä alan toimijoiden kanssa

                           a)

                           aloitettava tutkimukset saastumislähteen selvittämiseksi;

                           b)

                           toteutettava toimenpiteitä saastumislähteen vähentämiseksi tai poistamiseksi;

                           c)

                           tehtävä tarkastuksia muiden kuin dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymisen varalta.

               (3)

               Jäsenvaltioiden, joissa dioksiinin ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden taustakuormitus on erityisen suuri, olisi asetettava kansalliset toimintarajat kotimaiselle rehuaineiden, rehujen ja elintarvikkeiden tuotannolleen. Toimintarajat olisi asetettava siten, että noin 5 prosentissa 1 kohdassa tarkoitetussa seurannassa saaduista löydöksistä tehdään tutkimus saastumislähteen tunnistamiseksi.

               (4)

               Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille löydöksistään, tutkimustensa tuloksista sekä saastumislähteiden vähentämiseksi tai poistamiseksi toteutetuista toimenpiteistä.

               (5)

               Jäsenvaltioiden olisi toimitettava 4 kohdassa tarkoitetut tiedot elintarvikkeiden osalta kunkin vuoden maaliskuun 31 päivään mennessä ja rehujen osalta osana neuvoston direktiivin 95/53/EY (6) 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua komissiolle toimitettavaa vuosikertomusta, paitsi jos muut jäsenvaltiot tarvitsevat tietoja välittömästi, jolloin ne olisi toimitettava välittömästi. Rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (7) 41 ja 42 artiklassa tarkoitettujen monivuotisten kansallisten valvontasuunnitelmien täytäntöönpanon jälkeen kyseiset tiedot voidaan toimittaa osana komissiolle asetuksen (EY) N:o 882/2004 44 artiklan mukaisesti esitettävää vuosiraporttia.
               Kumotaan komission suositus 2002/201/EY 14 päivästä marraskuuta 2006 alkaen.

      Tehty Brysselissä 6 päivänä helmikuuta 2006.

            Komission puolesta

         Markos KYPRIANOU

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 67, 9.3.2002, s. 69.

      (2)  EYVL L 77, 16.3.2001, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1822/2005 (EUVL L 293, 9.11.2005, s. 11).

      (3)  EYVL L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2005/87/EY (EUVL L 318, 6.12.2005, s. 19).

      (4)  EUVL L 321, 22.10.2004, s. 38.

      (5)  EUVL L 321, 22.10.2004, s. 45.

      (6)  EYVL L 265, 8.11.1995, s. 17. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/46/EY (EYVL L 234, 2.9.2001, s. 55).

      (7)  EUVL L 165, 30.4.2004, s. 1. Oikaisu EUVL L 191, 28.5.2004, s. 1.

      LIITE
      Dioksiinit (polykloorattujen dibentso-para-dioksiinien – PCDD:t – ja polykloorattujen dibentsofuraanien – PCDF:t – summa Maailman terveysjärjestön WHO:n toksisuusekvivalentteina käyttäen WHO:n toksisuusekvivalenssikertoimia – TEF, 1997) ja dioksiinin kaltaiset PCB:t (polykloorattujen bifeenyylien summa Maailman terveysjärjestön WHO:n toksisuusekvivalentteina käyttäen WHO:n toksisuusekvivalenssikertoimia – TEF, 1997).

                  Elintarvikkeet

                  Toimintaraja: dioksiinit + furaanit (WHO-TEQ) (1)

                  Toimintaraja: dioksiinin kaltaiset PCB:t (WHO-TEQ) (1)

                  Tavoitetaso (dioksiinien, furaanien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden summa, (WHO-TEQ)) (1)

                  Liha ja lihatuotteet (2)

                              —

                              märehtijöistä (nautaeläimistä, lampaista)

                  1,5 pg/g rasvaa (3)

                  1,0 pg/g rasvaa (3)

                      (4)

                              —

                              siipikarjasta tai tarhatusta riistasta

                  1,5 pg/g rasvaa (3)

                  1,5 pg/g rasvaa (3)

                      (4)

                              —

                              sioista

                  0,6 pg/g rasvaa (3)

                  0,5 pg/g rasvaa (3)

                      (4)

                  Maaeläinten maksa ja maksatuotteet

                  4,0 pg/g rasvaa (3)

                  4,0 pg/g rasvaa (3)

                      (4)

                  Kalanliha ja kalastustuotteet sekä niistä saatavat tuotteet, lukuun ottamatta ankeriasta (5)
                      (6)
                      (7)

                  3,0 pg/tuorepainogramma

                  3,0 pg/tuorepainogramma

                      (4)

                  Ankeriaan (Anguilla anguilla) liha ja siitä saatavat tuotteet (5)
                      (6)
                      (7)

                  3,0 pg/tuorepainogramma

                  6,0 pg/tuorepainogramma

                      (4)

                  Maito (8) ja maitotuotteet, myös voirasva

                  2,0 pg/g rasvaa (3)

                  2,0 pg/g rasvaa (3)

                      (4)

                  Kananmunat ja munatuotteet (9)

                  2,0 pg/g rasvaa (3)

                  2,0 pg/g rasvaa (3)

                      (4)

                  Öljyt ja rasvat

            –   Eläinrasvat

                              – –

                              märehtijöistä

                  1,5 pg/g rasvaa

                  1,0 pg/g rasvaa

                      (4)

                              – –

                              siipikarjasta ja tarhatusta riistasta

                  1,5 pg/g rasvaa

                  1,5 pg/g rasvaa

                      (4)

                              – –

                              sioista

                  0,6 pg/g rasvaa

                  0,5 pg/g rasvaa

                      (4)

                              – –

                              eläimistä saatava sekarasva

                  1,5 pg/g rasvaa

                  0,75 pg/g rasvaa

                      (4)

                              –

                              Kasvirasvat

                  0,5 pg/g rasvaa

                  0,5 pg/g rasvaa

                      (4)

                              –

                              Meren eliöistä saatava öljy (kalaöljy, kalanmaksaöljy ja muista meren eliöistä saatava öljy, joka on tarkoitettu ihmisravinnoksi)

                  1,5 pg/g rasvaa

                  6,0 pg/g rasvaa

                      (4)

                  Hedelmät, vihannekset ja viljat

                  0,4 ng/kg tuotetta

                  0,2 ng/kg tuotetta

                      (4)

         (1)  Suurimmat pitoisuudet: suurimmat pitoisuudet lasketaan antamalla kaikille määritysrajan alapuolelle jääville yhdisteille määritysrajaa vastaava arvo.

         (2)  Nautaeläinten, lampaiden, sikojen, siipikarjan ja tarhatun riistan liha, sellaisena kuin se on määritelty eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä I (EUVL L 139, 30.4.2004, oikaisu EUVL L 226, 25.6.2004, s. 22), joka ei kuitenkaan kata syötäväksi soveltuvia muita eläimen osia, sellaisina kuin ne ovat määriteltyinä kyseisessä liitteessä.

         (3)  Toimintarajoja ei sovelleta elintarviketuotteisiin, jotka sisältävät alle 1 prosenttia rasvaa.

         (4)  Tavoitetasot asetetaan vuoden 2008 loppuun mennessä.

         (5)  Kalanliha ja kalataloustuotteet sellaisina kuin ne on määritelty neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 1 artiklan luettelon a, b, c, e ja f alakohdassa (EYVL L 17, 21.1.2000, s. 22, asetus sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla). Toimintarajaa sovelletaan äyriäisiin, lukuun ottamatta taskuravun ruskeaa lihaa sekä hummerin ja vastaavien isojen äyriäisten (Nephropidae ja Palinuridae) pään ja rintakehän lihaa.

         (6)  Kokonaisina syötäviksi tarkoitettujen kalojen osalta toimintarajaa sovelletaan koko kalaan.

         (7)  Kun toimintaraja ylittyy, aina ei ole tarpeen tutkia saastumislähdettä, koska taustataso on joillakin alueilla joidenkin kalalajien osalta lähellä toimintarajaa tai ylittää sen. Tällöin on kuitenkin asianmukaista kirjata ylös kaikki tiedot, esimerkiksi näytteenottokausi, maantieteellinen alkuperä, kalalaji, jotta jatkossa voidaan toteuttaa toimia kaloissa ja kalatuotteissa esiintyvien dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten yhdisteiden esiintyvyyden osalta.

         (8)  Maito (raakamaito, maitopohjaisten tuotteiden valmistukseen tarkoitettu maito ja lämpökäsitelty maito, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä I).

         (9)  Kananmunat ja munatuotteet, sellaisina kuin ne ovat määriteltyinä asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä I.


title: Komission suositus, annettu 2 päivänä maaliskuuta 2010 , etyylikarbamaattikontaminaation ehkäisemisestä ja vähentämisestä kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa sekä etyylikarbamaattipitoisuuksien seuraamisesta tällaisissa juomissa (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               3.3.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 52/53

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 2 päivänä maaliskuuta 2010,
   etyylikarbamaattikontaminaation ehkäisemisestä ja vähentämisestä kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa sekä etyylikarbamaattipitoisuuksien seuraamisesta tällaisissa juomissa
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2010/133/EU)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen, jäljempänä ’EFSA’, alainen elintarvikeketjun vierasaineita käsittelevä tiedelautakunta antoi 20 päivänä syyskuuta 2007 tieteellisen lausunnon etyylikarbamaatista ja syaanivetyhaposta elintarvikkeissa ja juomissa (1). Lausunnossaan lautakunta määritteli etyylikarbamaatille altistumisen liikkumavaroja (Margin of Exposure, MOE) elintarvikkeiden ja juomien erityyppisten kulutusmallien perusteella. Altistuksen liikkumavarojen pohjalta lautakunta totesi, että alkoholijuomissa oleva etyylikarbamaatti aiheuttaa vaaran terveydelle etenkin kun kyse on kivellisistä hedelmistä valmistetuista brandyistä, ja suositteli toimenpiteitä, joilla vähennettäisiin etyylikarbamaattipitoisuuksia näissä juomissa. Syaanivetyhappo on merkittävä etyylikarbamaatin esiaste kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa, minkä perusteella lautakunta totesi, että kyseisissä toimenpiteissä olisi painotettava myös syaanivetyhappoa ja muita etyylikarbamaatin esiasteita, jotta estettäisiin etyylikarbamaatin muodostuminen näiden tuotteiden säilyvyysajan kuluessa.

               (2)

               Tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta 15 päivänä tammikuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 110/2008 (2) vahvistetaan syaanivetyhapon enimmäispitoisuudet kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa. Asetuksen mukaan syaanivetyhapon pitoisuus saa kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa olla enintään 7 grammaa hehtolitrassa 100-tilavuusprosenttista alkoholia (70 mg/l).

               (3)

               Sopiva väline reagoida EFSAn suosituksiin olisivat menettelyohjeet etyylikarbamaattipitoisuuksien ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa. Menettelyohjeissa suositellaan hyvän tuotantotavan periaatteita, joita soveltamalla voidaan osoitetusti päästä pienempiin etyylikarbamaattipitoisuuksiin. Hyvillä tuotantotavoilla voidaan realistisesti saavuttaa tavoitetaso, jonka mukaan sellaisenaan juotavassa väkevässä alkoholijuomassa on etyylikarbamaattia enintään 1 mg/l.

               (4)

               Kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä valmistettujen väkevien alkoholijuomien etyylikarbamaattipitoisuuksia olisi seurattava kolmen vuoden ajan, ja saatujen tulosten perusteella olisi arvioitava menettelyohjeiden vaikutuksia kolmen vuoden käytön jälkeen. Lisäksi olisi selvitettävä mahdollisuutta vahvistaa enimmäispitoisuus,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   Suositellaan, että jäsenvaltiot

               1.

               huolehtivat tarvittavin toimenpitein siitä, että kaikki toimijat, jotka harjoittavat kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislattujen väkevien alkoholijuomien tuotantoa, pakkaamista, kuljetusta, säilyttämistä tai varastointia, panevat täytäntöön tämän suosituksen liitteessä kuvatut menettelyohjeet etyylikarbamaattikontaminaation ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa;

               2.

               varmistavat, että toteutetaan kaikki aiheelliset toimenpiteet, jotta kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksistä tislattujen väkevien alkoholijuomien etyylikarbamaattipitoisuus saadaan mahdollisimman pieneksi tavoitetason ollessa 1 mg/l;

               3.

               seuraavat kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä valmistettujen väkevien alkoholijuomien etyylikarbamaattipitoisuuksia vuosina 2010, 2011 ja 2012, jotta voidaan arvioida tämän suosituksen liitteessä esitettyjen menettelyohjeiden vaikutuksia;

               4.

               toimittavat EFSAlle kunakin vuotena 1 päivään kesäkuuta mennessä edellisvuoden seurantatulokset EFSAn vahvistamaa tietosisältöä ja muotoa noudattaen;

               5.

               noudattavat seurantaohjelmassa näytteenottomenetelmiä, jotka vahvistetaan näytteenotto- ja määritysmenetelmistä elintarvikkeiden lyijy-, kadmium-, elohopea-, epäorgaanisen tinan, 3-MCPD- ja bentso(a)pyreenipitoisuuksien virallista tarkastusta varten 28 päivänä maaliskuuta 2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 333/2007 (3) liitteessä olevassa B osassa;

               6.

               toteuttavat etyylikarbamaattianalyysin rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (4) liitteessä III olevissa 1 ja 2 kohdassa vahvistettujen kriteerien mukaisesti.

      Tehty Brysselissä 2 päivänä maaliskuuta 2010.

            Komission puolesta

         John DALLI

            Komission jäsen

      (1)  Opinion of the Scientific Panel on Contaminants in the Food chain on a request from the European Commission on ethyl carbamate and hydrocyanic acid in food and beverages. The EFSA Journal (2007) 551, s. 1. Ks. http://www.efsa.europa.eu/en/scdocs/doc/Contam_ej551_ethyl_carbamate_en_rev.1,3.pdf

      (2)  EUVL L 39, 13.2.2008, s. 16.

      (3)  EUVL L 88, 29.3.2007, s. 29.

      (4)  EUVL L 165, 3.4.2004, s. 1.

      LIITE

         Menettelyohjeet etyylikarbamaattikontaminaation ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa

      JOHDANTO

                  1.

                  Etyylikarbamaatti on yhdiste, jota esiintyy luonnostaan käymisteitse valmistetuissa elintarvikkeissa ja alkoholijuomissa, kuten leivässä, jogurtissa, soijakastikkeissa, viinissä, oluessa ja etenkin kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäänteestä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa, lähinnä sellaisissa, jotka on valmistettu kirsikoista, luumuista, mirabelleluumuista tai aprikooseista.

                  2.

                  Etyylikarbamaattia voi muodostua monista elintarvikkeiden ja juomien luonnostaan sisältämistä aineista, kuten vetysyanidista eli syaanivedystä eli syaanivetyhaposta, ureasta, sitrulliinista ja muista N-karbamyyliyhdisteistä. Useimmissa tapauksissa varsinaisena esiasteena lienee syanaatti, joka etanolin kanssa reagoidessaan muodostaa etyylikarbamaattia.

                  3.

                  Kivellisistä hedelmistä valmistetuissa tisleissä (hedelmistä tai niiden puristusjäänteistä tislatuissa väkevissä alkoholijuomissa) etyylikarbamaattia voi muodostua hedelmänkivissä luonnostaan olevista syanogeenisista glykosideista. Hedelmiä mäskättäessä kivet voivat rikkoontua, jolloin niiden sisältämät syanogeeniset glykosidit voivat päästä kontaktiin mäskissä olevien entsyymien kanssa. Sen seurauksena syanogeeniset glykosidit hajoavat syaanivetyhapoksi tai syanideiksi. Syaanivetyhappoa voi vapautua myös ehjistä hedelmänkivistä, kun käynyttä mäskiä varastoidaan pitempään. Tislauksen aikana syaanivetyhappo voi rikastua kaikissa fraktioissa. Syanidi hapettuu valon vaikutuksesta syanaatiksi, joka etanolin kanssa reagoidessaan muodostaa etyylikarbamaattia. Kun reaktio on käynnistynyt, sitä ei voi keskeyttää.

                  4.

                  Etyylikarbamaattipitoisuutta voitaisiin vähentää huomattavasti kahdella menettelyllä: i) vähennetään keskeisten esiasteaineiden pitoisuuksia ja ii) vähennetään näiden aineiden taipumusta reagoida ja muodostaa syanaattia. Keskeiset vaikuttajatekijät ovat esiasteiden (esim. syaanivetyhapon ja syanidien) pitoisuus sekä varastointiolosuhteet, kuten valoaltistus ja lämpötila.

                  5.

                  Vaikkei syaanivetyhappo- ja etyylikarbamaattipitoisuuden välillä olekaan vielä osoitettu vahvaa korrelaatiota, on selvää, että suuri syaanivetyhappopitoisuus johtaa tietyissä olosuhteissa suureen etyylikarbamaattipitoisuuteen. Etyylikarbamaatin muodostumisen lisääntymismahdollisuus on yhdistetty vähintään 1 mg/l:n syaanivetyhappopitoisuuteen lopputisleessä (1), (2).

                  6.

                  Seuraavassa osassa I esitetään tuotantoprosessi. Osassa II on suosituksia, jotka perustuvat hyvään tuotantotapaan.

            I   TUOTANTOPROSESSI

                  7.

                  Kivellisistä hedelmistä tai niiden puristusjäännöksestä tislattujen väkevien alkoholijuomien tuotantoprosessissa kokonaiset hedelmät mäskätään, käytetään ja sitten tislataan. Prosessin tavanomainen kulku on seuraava:

                              —

                              kokonaiset kypsät hedelmät murskataan,

                              —

                              mäski käytetään ruostumattomasta teräksestä valmistetuissa säiliöissä tai muissa soveltuvissa käymisastioissa,

                              —

                              käynyt mäski siirretään tislauslaitteeseen, joka usein on kupariastia,

                              —

                              käynyttä mäskiä kuumennetaan sopivalla menetelmällä, jotta alkoholi haihtuu hitaasti,

                              —

                              alkoholihöyry jäähdytetään soveltuvassa (esim. ruostumattomasta teräksestä valmistetussa) kolonnissa, jossa se tiivistyy ja josta se kerätään talteen,

                              —

                              erotetaan kolme eri alkoholifraktiota: esitisle, keskitisle ja jälkitisle.

                  8.

                  Tislauksessa höyrystyy ensin esitisle. Sen tunnistaa useimmiten liuotin- tai lakkamaisista aromeista. Fraktio ei yleensä sovellu nautittavaksi, ja se olisikin hylättävä.

                  9.

                  Keskimmäisessä tislausvaiheessa tislataan etyylialkoholi eli etanoli, joka on kaikkien väkevien alkoholijuomien pääalkoholi. Näissä tisleissä muiden haihtuvien aineiden kuin etanolin pitoisuus on pienin ja hedelmäaromit ovat puhtaimmillaan. Keskitisle kerätään aina talteen.

                  10.

                  Jälkitisleet sisältävät etikkahappoa ja sikunaöljyä, jotka usein tunnistaa epämiellyttävistä etikkaisista ja kasvimaisista aromeista. Myös jälkitisle hylätään, mutta se voidaan tislata uudelleen, koska se väistämättä sisältää jonkin verran etanolia.

            II   HYVÄÄN TUOTANTOTAPAAN PERUSTUVAT SUOSITELTAVAT MENETTELYT

         Raaka-aineet ja hedelmämäskin valmistaminen

                  11.

                  Raaka-aineiden sekä hedelmämäskin valmistustavan olisi oltava sellaisia, ettei syaanivetyhappoa pääse vapautumaan.

                  12.

                  Kivellisten hedelmien olisi oltava laadukkaita, mekaanisesti vahingoittumattomia ja mikrobiologisesti pilaantumattomia.

                  13.

                  Hedelmistä olisi mieluiten poistettava kivi.

                  14.

                  Jollei kiviä poisteta, hedelmät olisi mäskättävä hellävaroin, jotteivät kivet murskaantuisi.

         Käyttäminen

                  15.

                  Hedelmämäskiin olisi alkoholin tuottamiseksi lisättävä valikoituja hiivakantoja käyttöohjeiden mukaisesti.

                  16.

                  Käynyttä hedelmämäskiä käsiteltäessä olisi noudatettava tiukkoja hygieniavaatimuksia ja minimoitava valoaltistus. Käynyttä hedelmämäskiä olisi varastoitava ennen tislausta mahdollisimman lyhyen aikaa, sillä syaanivetyhappoa voi vapautua mäskiä pitempään varastoitaessa myös ehjistä kivistä.

         Tislauslaitteet

                  17.

                  Tislauslaitteitten ja -prosessin olisi oltava sellaisia, ettei tisleeseen pääse siirtymään syaanivetyhappoa.

                  18.

                  Tislauslaitteissa olisi oltava automaattiset huuhtelulaitteet ja kupariset katalysaattorit. Automaattiset huuhtelulaitteet pitävät tislausastiat puhtaina, ja kupariset katalysaattorit sitovat syaanivetyhapon ennen kuin se siirtyy tisleeseen.

                  19.

                  Panostislauksen tapauksessa ei tarvita automaattisia huuhtelulaitteita. Tislauslaitteisto olisi puhdistettava systemaattisilla ja perinpohjaisilla menettelyillä.

                  20.

                  Tietyissä tapauksissa, joissa ei käytetä kuparisia katalysaattoreita tai muita nimenomaan syanidin erottamiseen tarkoitettuja välineitä, olisi käyneeseen hedelmämäskiin lisättävä kupariyhdisteitä ennen tislausta. Kupariyhdisteillä sidotaan syaanivetyhappoa. Niitä myydään erikoisliikkeissä, ja niitä olisi käytettävä erittäin huolellisesti ja valmistajan ohjeiden mukaisesti.

         Tislausprosessi

                  21.

                  Käyneessä mäskissä olevia kiviä ei pitäisi pumpata tislauslaitteistoon.

                  22.

                  Tislaus olisi suoritettava siten, että alkoholi haihtuu hitaasti (esim. käyttämällä lämmönlähteenä höyryä suoran liekin sijaan).

                  23.

                  Tisleen ensimmäiset fraktiot, esitisleet, olisi erotettava huolellisesti.

                  24.

                  Keskitisle olisi kerättävä talteen ja varastoitava pimeässä. Kun alkoholin pitoisuus keräysastiassa saavuttaa arvon 50 tilavuusprosenttia, keruussa olisi siirryttävä jälkitislevaiheeseen, jotta mahdollisesti muodostunut etyylikarbamaatti erottuu jälkitisleeseen.

                  25.

                  Erotettu, mahdollisesti etyylikarbamaattia sisältävä jälkitisle olisi kerättävä, ja mahdollinen uudelleentislaus olisi tehtävä erikseen.

         Tisleen tarkastaminen, uudelleentislaus ja varastointi

         Syaanivetyhappo

                  26.

                  Tisleiden syaanivetyhappopitoisuus olisi tarkastettava säännöllisesti. Määritys olisi tehtävä soveltuvilla testeillä, joko syaanivetyhappopitoisuuden tarkastamiseen tarkoitetuilla pikatestaussarjoilla tai erikoistuneessa laboratoriossa.

                  27.

                  Jos tisleen syaanivetyhappopitoisuus on yli 1 mg/l, suositellaan sen tislaamista uudelleen käyttäen tapauksen mukaan katalysaattoreita tai kupariyhdisteitä (ks. kohdat 18 ja 20).

                  28.

                  Myös sellaiset tisleet, joiden syaanivetyhappopitoisuus lähentelee arvoa 1 mg/l, olisi parasta tislata uudelleen. Ellei se ole mahdollista, ne olisi varastoitava valoa läpäisemättömissä pulloissa tai laatikoissa mahdollisimman lyhyen ajan, jottei varastoinnin aikana pääse muodostumaan etyylikarbamaattia.

         Etyylikarbamaatti

                  29.

                  Testaamista etyylikarbamaatin varalta suositellaan, kun kyse on tisleistä, joissa yhdistettä on jo voinut muodostua (jos esimerkiksi tisleen tuotantohistoriaa ei tunneta, tisleessä on runsaasti syanidia tai sitä on varastoitu valoisassa). Etyylikarbamaattipitoisuus voidaan testata vain erikoistuneessa laboratoriossa.

                  30.

                  Jos tisleen etyylikarbamaattipitoisuus ylittää tavoitetason 1 mg/l, tisle olisi tislattava tapauksen mukaan uudelleen.

         (1)  Christoph, N., Bauer-Christoph C.: Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (I), Kleinbrennerei 1998; 11: 9–13.

         (2)  Christoph, N., Bauer-Christoph C.: Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (II), Kleinbrennerei 1999; 1: 5–13.


title: Komission suositus, annettu 23 päivänä lokakuuta 2006 , Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisesta ympäristön radioaktiivisuustasojen valvonnassa väestön altistumisen arvioimiseksi annetun suosituksen 2000/473/Euratom mukauttamisesta Bulgarian ja Romanian liittymisen johdosta (tiedoksiannettu numerolla K(2006) 4931)

text:
               24.10.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 293/17

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 23 päivänä lokakuuta 2006,
   Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisesta ympäristön radioaktiivisuustasojen valvonnassa väestön altistumisen arvioimiseksi annetun suosituksen 2000/473/Euratom mukauttamisesta Bulgarian ja Romanian liittymisen johdosta
   (tiedoksiannettu numerolla K(2006) 4931)
   (2006/715/Euratom)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Bulgarian ja Romanian liittymissopimuksen ja erityisesti sen 4 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon Bulgarian ja Romanian liittymisasiakirjan ja erityisesti sen 56 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Liittymisasiakirjan 56 artiklan mukaan jos säädöksiä, joiden voimassaolo jatkuu yli 1 päivän tammikuuta 2007, on liittymisen johdosta mukautettava eikä tarvittavista mukautuksista määrätä liittymisasiakirjassa tai sen liitteissä, tarvittavat mukautukset antaa komissio kaikissa tapauksissa, joissa komissio on antanut alkuperäisen säädöksen.

               (2)

               Liittymissopimuksen laatineen konferenssin päätösasiakirjassa ilmoitetaan, että korkeat sopimuspuolet ovat päässeet poliittiseen yhteisymmärrykseen tietyistä toimielinten antamia säädöksiä koskevista mukautuksista, jotka ovat tarpeen liittymisen johdosta, ja pyytävät neuvostoa ja komissiota hyväksymään nämä mukautukset ennen liittymistä, tarvittaessa täydennettyinä ja ajan tasalle saatettuina unionin säännöstön kehityksen ottamiseksi huomioon.

               (3)

               Sen vuoksi Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisesta ympäristön radioaktiivisuustasojen valvonnassa väestön altistumisen arvioimiseksi 8 päivänä kesäkuuta 2000 annettua komission suositusta 2000/473/Euratom (1) olisi muutettava,

         SUOSITTAA:

               1)

               Muutetaan suositus 2000/473/Euratom liitteen mukaisesti.

               2)

               Tämä suositus tulee voimaan Bulgarian ja Romanian liittymissopimuksen voimaantulopäivänä ja edellyttäen, että liittymissopimus tulee voimaan.

               3)

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 23 päivänä lokakuuta 2006.

            Komission puolesta

         Olli REHN

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 191, 27.7.2000, s. 37. Suositus sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla.

      LIITE
      YMPÄRISTÖ
      SÄTEILYSUOJELU
      32000 H 0473: Komission suositus 2000/473/Euratom, annettu 8 päivänä kesäkuuta 2000, Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisesta ympäristön radioaktiivisuustasojen valvonnassa väestön altistumisen arvioimiseksi (EYVL L 191, 27.7.2000, s. 37), sellaisena kuin se on muutettuna seuraavalla:

                  —

                  12003 T: asiakirja Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu (EUVL L 236, 23.9.2003, s. 33)

            Lisätään liitteessä II olevaan taulukkoon seuraava:

                     ”BG

                     Bulgaria

                     RO

                     Romania”

      ja korvataan kartta seuraavasti:

         ”Taulukoissa ja kuvioissa käytetyt maantieteelliset alueet

            ”.


title: Euroopan keskuspankin suositus, annettu 20 päivänä toukokuuta 2005, — Euroopan unionin neuvostolle De Nederlandsche Bankin ulkopuolisista tilintarkastajista (EKP/2005/9)

text:
               22.6.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 151/29

      EUROOPAN KESKUSPANKIN SUOSITUS,
   annettu 20 päivänä toukokuuta 2005,
   Euroopan unionin neuvostolle De Nederlandsche Bankin ulkopuolisista tilintarkastajista
   (EKP/2005/9)
   (2005/C 151/08)
   EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 27.1 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan keskuspankin (EKP) neuvoston suosittelemat ja Euroopan unionin neuvoston hyväksymät riippumattomat ulkopuoliset tilintarkastajat tarkastavat EKP:n ja eurojärjestelmään kuuluvien kansallisten keskuspankkien tilit.

               (2)

               De Nederlandsche Bankin (jäljempänä ’DNB’) nykyisen ulkopuolisen tilintarkastajan toimikausi on päättynyt, eikä sitä aiota uusia. Tätä varten on tarpeen nimittää uusi ulkopuolinen tilintarkastaja tilivuoden 2005 alusta.

               (3)

               DNB on valinnut Josephus Andreas Nijhuisin, rekisteröity tilintarkastaja ja PricewaterhouseCoopers BV:n hallituksen puheenjohtaja, ulkopuoliseksi tilintarkastajakseen tilivuodesta 2005 alkaen siten, että hän toimii omissa nimissään, ja EKP katsoo, että valittu tilintarkastaja täyttää nimitykselle asetetut tarpeelliset vaatimukset.

               (4)

               Ulkopuolisen tilintarkastajan toimikausi on pituudeltaan määrittelemätön, mutta toimikausi tulisi vahvistaa vuosittain,

         SUOSITTAA
   Josephus Andreas Nijhuisin, rekisteröity tilintarkastaja ja PricewaterhouseCoopers BV:n hallituksen puheenjohtaja, nimittämistä DNB:n ulkopuoliseksi tilintarkastajaksi tilivuodesta 2005 alkaen siten, että hän toimii omissa nimissään ja että hänen toimikautensa on pituudeltaan määrittelemätön, mutta on vahvistettava uudestaan vuosittain.

      Tehty Frankfurt am Mainissa 20 päivänä toukokuuta 2005.

         Jean-Claude TRICHET

            EKP:n puheenjohtaja


title: Komission suositus, annettu 4 päivänä joulukuuta 2008 , kolmansiin maihin suuntautuvaan radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen vientiin sovellettavista arviointiperusteista (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 7570)

text:
               17.12.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 338/69

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 4 päivänä joulukuuta 2008,
   kolmansiin maihin suuntautuvaan radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen vientiin sovellettavista arviointiperusteista
   (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 7570)
   (2008/956/Euratom)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 33 artiklan toisen kohdan ja 124 artiklan toisen luetelmakohdan,
   ottaa huomioon radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen siirtojen valvonnasta ja tarkkailusta 20 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/117/Euratom (1) ja erityisesti sen 16 artiklan 2 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Kansainvälisesti sovitut säteilysuojeluperiaatteet muodostavat perustan toimenpiteille, joilla torjutaan radioaktiivisesta jätteestä tai käytetystä ydinpolttoaineesta lähtevää ionisoivaa säteilyä.

               (2)

               Jotta sellaiset periaatteet olisivat toimivia, on niiden oltava osa kansallista sääntelyjärjestelmää.

               (3)

               Yhteisössä vallalla olevan, radioaktiivisiin aineisiin kohdistuvaa toimintaa koskevan turvallisuuskulttuurin mukaisesti sääntelyviranomaisten ja toiminnanharjoittajien on oltava toisistaan riippumattomia, jotta voidaan varmistaa radioaktiivisen jätteen tai käytetyn ydinpolttoaineen asianmukainen huolto.

               (4)

               Radioaktiivisen jätteen tai käytetyn ydinpolttoaineen kolmansiin maihin suuntautuvien siirtojen hyväksymisluvat ovat viejäjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten vastuulla.

               (5)

               Viejäjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi direktiivin 2006/117/Euratom 16 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen arviointiperusteiden mukaisesti muodostettava kanta kolmansien maiden hallinnollisesta ja teknisestä valmiudesta varmistaa radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huollon turvallisuus sekä niiden sääntelyrakenteiden asianmukaisuus.

               (6)

               Jäsenvaltioiden olisi sovellettava näitä arviointiperusteita tietyssä tärkeysjärjestyksessä.

               (7)

               Käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskeva yhteinen yleissopimus on tärkein kansainvälinen oikeudellinen väline, joka käsittelee radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huollon turvallisuutta.

               (8)

               Näiden arviointiperusteiden noudattamisen lisäksi muita, esimerkiksi poliittisia, taloudellisia, yhteiskunnallisia, eettisiä, tieteellisiä ja yleiseen turvallisuuteen liittyviä näkökohtia voidaan ottaa huomioon annettaessa lupaa radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen siirtoihin kolmanteen maahan.

               (9)

               Direktiivin 2006/117/Euratom 2 artiklassa säädetään jäsenvaltion tai siinä jäsenvaltiossa toimivan yrityksen, johon radioaktiivinen jäte on määrä siirtää käsittelyä varten tai muuta materiaalia on määrä siirtää radioaktiivisen jätteen talteenottoa varten, oikeudesta palauttaa radioaktiivinen jäte käsittelyn jälkeen alkuperämaahan. Siinä säädetään myös, ettei direktiivi 2006/117/Euratom vaikuta sellaisen jäsenvaltion tai sellaisessa jäsenvaltiossa olevan yrityksen, johon käytettyä polttoainetta on tarkoitus siirtää jälleenkäsiteltäväksi, oikeuteen palauttaa jälleenkäsittelystä talteen otettu radioaktiivinen jäte alkuperämaahan.

               (10)

               Tässä suosituksessa annetut arviointiperusteet ovat direktiivin 2006/117/Euratom 21 artiklalla perustetun neuvoa-antavan komitean lausunnon mukaiset,

         SUOSITTAA:

               1.

               Direktiivin 2006/117/Euratom 16 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun radioaktiivisen jätteen tai käytetyn ydinpolttoaineen vientiin kolmansiin maihin olisi kohdistettava pääasiassa seuraavia vaatimuksia:

                           a)

                           työntekijöiden ja yleisön suojaamiseksi säteilyltä olisi vahvistettava asianmukaiset kansalliset säännökset, joiden täytäntöönpanoa olisi valvottava; säännösten olisi oltava asiaa koskevien kansainvälisesti hyväksyttyjen säteilysuojelunormien mukaiset;

                           b)

                           toimintaa, johon liittyy radioaktiivisista aineista, kuten radioaktiivisesta jätteestä ja käytetystä ydinpolttoaineesta aiheutuva vaara, olisi säädeltävä johdonmukaisella lainsäädäntökehyksellä;

                           c)

                           olisi perustettava toimivat riippumattomat sääntelyviranomaiset, joilla on valtuudet myöntää toimilupia, tarkastella niitä uudelleen, tehdä tarvearvioita, vastata tarkastuksista ja lainsäädännön täytäntöönpanon valvontatoimista ja joilla on siihen tarvittavat voimavarat;

                           d)

                           vastuut olisi jaettava selkeästi käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon eri vaiheisiin osallistuvien elinten, erityisesti toiminnanharjoittajien ja sääntelyviranomaisten välillä;

                           e)

                           on oltava järjestelmä, jossa radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huolto-organisaatiot raportoivat viranomaisille tai jossa viranomaiset myöntävät lupia;

                           f)

                           olisi varmistettava, että pääasiallinen vastuu käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuudesta kuuluu asiaa koskevan toimiluvan haltijalle ja että kukin toimiluvan haltija kantaa vastuunsa;

                           g)

                           käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltolaitoksella olisi oltava sen koko toiminta-aikana turvallisuuteen liittyvää toimintaa varten pätevää henkilökuntaa; käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltolaitosten turvallisuuden tukemiseksi olisi oltava riittävät varat niiden toiminta-aikana ja käytöstäpoistoa varten;

                           h)

                           olisi perustettava kansallinen vastuuvakuutusjärjestelmä, jonka täytäntöönpanoa valvotaan;

                           i)

                           käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuuden varmistamiseksi olisi perustettava ja pantava täytäntöön asianmukaiset laadunvarmistusohjelmat;

                           j)

                           olisi toteutettava riittävät suoja- ja korjaustoimenpiteet, mukaan luettuina tiedottaminen kyseessä oleville väestöryhmille sekä hätäsuunnitelmien valmistelu ja testaaminen säteilyhätätilan varalta päästöjen rajoittamiseksi ja säteilyhätätilan vaikutusten lieventämiseksi.

               2.

               Jotta jäsenvaltiot voivat arvioida, täyttyvätkö edellä mainitut radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen kolmansiin maihin suuntautuville siirroille asetetut vaatimukset, niiden olisi otettava huomioon, täyttävätkö kolmannet maat seuraavat arviointiperusteet:

                           a)

                           Pääasialliset arviointiperusteet:

                                       —

                                       kuuluuko maa kansainväliseen atomienergiajärjestöön (IAEA) ja noudattaako se IAEA:n asiaa koskevia turvallisuusnormeja,

                                       —

                                       onko maa allekirjoittanut ja ratifioinut käytetyn polttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskevan yhteisen yleissopimuksen ja noudattaako se sitä osoittaen siten halukkuutensa täyttää yhteisestä yleissopimuksesta aiheutuvat velvollisuudet ja osoittaen myös käytännössä noudattavansa radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huollon turvallisuutta koskevia säännöksiä,

                                       —

                                       onko maa allekirjoittanut ja ratifioinut ydinaineiden turvajärjestelyjä koskevista toimista tehdyn yleissopimuksen ja sen muutoksen, joissa muun muassa velvoitetaan estämään ja havaitsemaan ydinmateriaaleihin liittyviä rikoksia ja rankaisemaan niistä,

                                       —

                                       onko maa allekirjoittanut ja ratifioinut ydinturvallisuutta koskevan yleissopimuksen ja noudattaako se sitä; kyseinen yleissopimus on ydinturvallisuuden alalla kaikkein tärkein oikeudellinen väline, ja siinä annetaan myös tärkeitä määräyksiä hätävalmiudesta ja säteilysuojelusta,

                                       —

                                       onko maa alistanut käytettyä ydinpolttoainetta käsittelevät laitokset IAEA:n ydinmateriaalivalvontasopimuksen alaiseen valvontaan ydinsulkusopimuksen ja siihen liittyvien lisäpöytäkirjojen allekirjoituksen ja ratifioinnin yhteydessä osoituksena siitä, ettei käytettyä ydinpolttoainetta käytetä muihin kuin rauhanomaisiin käyttötarkoituksiin,

                                       —

                                       onko maa allekirjoittanut ja ratifioinut joko Wienin yleissopimuksen korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla, sen muutospöytäkirjan, yleissopimuksen ydinvahinkojen lisäkorvauksista tai 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyn yleissopimuksen vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla, sellaisena kuin se on muutettuna 28 päivänä tammikuuta 1964 tehdyllä lisäpöytäkirjalla ja 16 päivänä marraskuuta 1982 tehdyllä pöytäkirjalla (Pariisin yleissopimus), tai noudattaako se niitä osoittaakseen, että toimiluvan haltija kantaa päävastuun ydinvahingon tapahtuessa.

                           b)

                           Muut arviointiperusteet:

                                       —

                                       onko maa allekirjoittanut ja ratifioinut yleissopimuksen avunannosta ydinonnettomuuden tai säteilyhätätilan yhteydessä ja yleissopimuksen ydinonnettomuuden pikaisesta ilmoittamisesta ja noudattaako se niitä osoittaakseen, että altistuneelle väestölle annetaan säteilyhätätilan sattuessa asianmukaista tietoa ja esimerkiksi hätäsuunnitelmat on valmisteltu ja testattu niin, että säteilyhätätilan aikana voidaan päästöjen rajoittamiseksi ja niiden vaikutusten lieventämiseksi toteuttaa riittäviä suoja- ja korjaustoimenpiteitä,

                                       —

                                       noudattaako maa vaarallisten aineiden kuljetusten turvallisuutta koskevia kansainvälisiä oikeudellisia välineitä, erityisesti SOLAS-yleissopimusta ja Chicagon yleissopimusta, osoittaakseen, että vaarallisten aineiden meri- ja ilmakuljetuksissa tehdään tosiasiallisesti tarkastuksia.

               3.

               Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat ottaa huomioon muita, esimerkiksi poliittisia, taloudellisia, yhteiskunnallisia, eettisiä, tieteellisiä ja yleiseen turvallisuuteen liittyviä näkökohtia harkitessaan luvan myöntämistä radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen siirtoihin kolmansiin maihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista.

               4.

               Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä vaihtaakseen tietoja tämän suosituksen soveltamisesta.

      Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
      Tehty Brysselissä 4 päivänä joulukuuta 2008.

            Komission puolesta

         Andris PIEBALGS

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 337, 5.12.2006, s. 21.