title: Neuvoston suositus, annettu 30 päivänä marraskuuta 2009 , savuttomista ympäristöistä

text:
               5.12.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 296/4

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 30 päivänä marraskuuta 2009,
   savuttomista ympäristöistä
   2009/C 296/02
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 152 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   on kuullut Euroopan parlamenttia (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Perustamissopimuksen 152 artiklassa määrätään, että kansallista politiikkaa täydentävä yhteisön toiminta suuntautuu kansanterveyden parantamiseen, ihmisten sairauksien ja tautien ehkäisemiseen sekä ihmisten terveyttä vaarantavien tekijöiden torjuntaan.

               (2)

               Perustamissopimuksen 137 artiklan mukaan yhteisö tukee ja täydentää jäsenvaltioiden toimintaa muun muassa työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemisen ja erityisesti työympäristön parantamisen alalla.

               (3)

               Altistuminen ympäristön tupakansavulle eli passiivinen tupakointi on yleinen kuolleisuuden, sairastuvuuden ja työkyvyttömyyden syy Euroopan unionissa.

               (4)

               Varovaisten arvioiden mukaan vuonna 2002 Euroopan unionissa menehtyi ympäristön tupakansavulle työpaikalla altistumisen seurauksena 7 300 aikuista, joista 2 800 tupakoimattomia. Lisäksi 72 000 aikuisten kuolemantapausta, joista 16 400 tupakoimattomien kuolemia, liittyi kotona tapahtuneeseen ympäristön tupakansavulle altistumiseen.

               (5)

               Ympäristön tupakansavulle altistuminen on erityisen vaarallista lapsille ja nuorille, ja se voi kasvattaa todennäköisyyttä, että he aloittavat tupakoinnin.

               (6)

               Maailman terveysjärjestön (WHO) Kansainvälinen syöväntutkimuskeskus (International Agency for Research on Cancer, IARC) on luokitellut ympäristön tupakansavun tunnetuksi ihmiselle syöpää aiheuttavaksi aineeksi, ja Suomessa ja Saksassa se on luokiteltu työhön liittyväksi syöpävaaraa aiheuttavaksi tekijäksi.

               (7)

               Kaikilla ihmisillä on oikeus korkeatasoiseen terveyden suojeluun, ja heitä olisi suojeltava tupakansavulle altistumiselta.

               (8)

               Tupakansavulle altistumisen vähentämiseen tähtäävät vapaaehtoiset kansalliset toimet ovat osoittautuneet tehottomiksi. Jäsenvaltioiden sitova lainsäädäntö ja sen täytäntöönpanon riittävä valvonta ja seuranta on ainoa tehokas keino, joilla ihmisiä voidaan asianmukaisesti suojella ympäristön tupakansavulle altistumisen aiheuttamilta terveysriskeiltä.

               (9)

               Savuttomia ympäristöjä koskeva lainsäädäntö tehoaa parhaiten silloin, kun sitä tuetaan erilaisilla toimenpiteillä, kuten tiedotuskampanjoilla, tukemalla tupakoinnin lopettamista ja tupakkatuotteiden pakkauksissa olevilla, terveyshaitoista annettavilla vakavilla varoituksilla.

               (10)

               Kansalaisyhteiskunnalla on merkittävä osa savuttomia ympäristöjä koskevaa lainsäädäntöä tukevien toimien kehittämisessä ja lainsäädännön noudattamisen varmistamisessa.

               (11)

               Savuttomuuspolitiikkaa varten olisi oltava soveltuvat välineet, joilla tupakoinnin torjuntaan tähtäävä monialainen toimintatapa voidaan toteuttaa.

               (12)

               Jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä on tarpeen tiivistää tietojen ja parhaiden käytäntöjen vaihdon helpottamiseksi ja yhdenmukaisen Euroopan unionin seurantajärjestelmän luomiseksi.

               (13)

               Julkisilla paikoilla tupakoinnin kieltämisestä 18 päivänä heinäkuuta 1989 annetussa neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden terveysministereiden päätöslauselmassa (3) kehotetaan jäsenvaltioita toteuttamaan toimenpiteitä, joilla kielletään tupakointi tietyissä yleisölle avoimissa suljetuissa tiloissa, ja ulottamaan tupakointikielto koskemaan kaikkia julkisen liikenteen muotoja.

               (14)

               Tupakoinnin ehkäisemisestä ja aloitteista tupakoinnin torjunnan tehostamiseksi 2 päivänä joulukuuta 2002 annetussa neuvoston suosituksessa 2003/54/EY (4) jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan käyttöön lainsäädäntöä ja/tai muita tehokkaita välineitä, joilla ihmisiä voidaan suojella ympäristön tupakansavulle altistumiselta sisätiloissa sijaitsevilla työpaikoilla, suljetuissa julkisissa paikoissa ja julkisissa liikennevälineissä.

               (15)

               Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/391/ETY (5) ei viitata suoraan tupakansavuun, mutta se kattaa kaikki työntekijöiden terveys- ja turvallisuusriskit (6).

               (16)

               Komissio sitoutui ympäristöterveystoimintasuunnitelmassaan (2004–2010) (7) kehittämään toimintaa sisäilman laadun parantamiseksi edistämällä erityisesti tupakoinnin rajoittamista kaikilla työpaikoilla perehtyen sekä Euroopan unionin että jäsenvaltioiden lainsäädännöllisiin keinoihin ja terveyden edistämistä koskeviin aloitteisiin.

               (17)

               Komission vihreällä kirjalla ”Tavoitteena savuton Eurooppa: EU:n toimintavaihtoehdot” (8), jäljempänä ”Vihreä kirja”, alulle pannuissa konsultaatioissa kävi ilmi, että kaikissa jäsenvaltioissa kannatettiin voimakkaasti sekä kaikkia sisätiloissa sijaitsevia työpaikkoja ja julkisia paikkoja koskevaa kattavaa savuttomuuspolitiikkaa että Euroopan unionin lisätoimia savuttomien ympäristöjen edistämiseksi.

               (18)

               Neuvosto (työllisyys, sosiaalipolitiikka, terveys- ja kuluttaja-asiat) kokoontui 30 ja 31 päivänä toukokuuta 2007 vaihtamaan näkemyksiä tupakansavuttomia ympäristöjä koskevista vaihtoehtoisista Euroopan unionin tason toimista. Neuvosto oli tyytyväinen vihreään kirjaan ja tähdensi, että tarvitaan yhteisön ohjeita tupakansavuttomien ympäristöjen edelleen edistämiseksi Euroopan unionin tasolla samoin kuin yhteisön tukea kansallisten toimenpiteiden yhteensovittamiseen.

               (19)

               Lokakuun 24 päivänä lokakuuta 2007 annetussa vihreää kirjaa koskevassa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa pyydettiin jäsenvaltioita ottamaan kahden vuoden kuluessa käyttöön kattava savuttomuuslainsäädäntöä ja kehotettiin komissiota antamaan asiaa koskeva säädösehdotus viimeistään vuonna 2011, jos eteneminen ei tapahdu tyydyttävällä tavalla. Lisäksi siinä kehotettiin komissiota ehdottamaan nykyisen säädöstön muuttamista niin, että ympäristön tupakansavu luokitellaan syöpää aiheuttavaksi aineeksi ja työnantajat velvoitetaan huolehtimaan työpaikan savuttomuudesta.

               (20)

               Kaikki WHO:n jäsenet allekirjoittivat tupakoinnin torjuntaa koskevan WHO:n puitesopimuksen kesäkuussa 2003, ja 167 osapuolta – myös yhteisö ja 26 sen jäsenvaltiota – on tähän mennessä ratifioinut sen. Tämän puitesopimuksen 8 artiklalla luodaan sen osapuolille oikeudellinen velvoite hyväksyä ja panna täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä määritellyn kansallisen lainkäyttövallan aloilla tehokkaita toimenpiteitä, joilla ihmisiä suojellaan ympäristön tupakansavulle altistumiselta sisätiloissa sijaitsevilla työpaikoilla, julkisissa liikennevälineissä ja julkisissa sisätiloissa ja tarvittaessa myös muissa julkisissa paikoissa, sekä aktiivisesti edistää muilla lainkäyttövallan tasoilla tällaisten toimenpiteiden hyväksymistä ja täytäntöönpanoa.

               (21)

               WHO:n puitesopimuksen toisessa osapuolten kokouksessa heinäkuussa 2007 hyväksyttiin ympäristön tupakansavulle altistumiselta suojelemista koskevat suuntaviivat (9), joilla tuetaan osapuolia näiden sopimuksen 8 artiklan mukaisten velvoitteiden täyttämisessä. Kunkin osapuolen olisi pyrittävä panemaan suuntaviivat täytäntöön viiden vuoden kuluessa siitä, kun puitesopimus on tullut voimaan kyseisen osapuolen osalta.

               (22)

               WHO:n puitesopimuksen 14 artiklalla luodaan sen osapuolille oikeudellinen velvoite laatia ja levittää tieteellisiin tuloksiin ja parhaisiin käytäntöihin perustuvia asianmukaisia, kattavia ja yhtenäisiä suuntaviivoja sekä toteuttaa tehokkaita toimenpiteitä tupakan käytön lopettamisen ja tupakkariippuvuuden riittävän hoidon edistämiseksi. WHO:n puitesopimuksen kolmannessa osapuolten kokouksessa päätettiin perustaa työryhmä laatimaan mainitun artiklan täytäntöönpanoa koskevat ohjeita.

               (23)

               Tupakoinnin torjuntaa koskevassa eurooppalaisessa strategiassa, jonka WHO:n Euroopan aluekomitea hyväksyi syyskuussa 2002, suositellaan, että jäsenvaltiot huolehtivat kansalaisten oikeudesta savuttomaan ympäristöön muun muassa tekemällä julkisista paikoista, työpaikoista ja julkisista liikennevälineistä savuttomia, kieltämällä ulkona tupakoinnin kaikissa alaikäisille tarkoitetuissa oppilaitoksissa, kaikissa terveyspalveluja tarjoavissa paikoissa ja yleisötapahtumissa sekä luokittelemalla ympäristön tupakansavun syöpää aiheuttavaksi aineeksi.

               (24)

               Tällä suosituksella ei rajoiteta perustamissopimuksen 137 artiklan nojalla annetun, työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista annetun yhteisön lainsäädännön, tupakkatuotteiden valmistamista, esittämistapaa ja myyntiä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 5 päivänä kesäkuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/37/EY (10) eikä tupakoinnin terveysvaikutuksista varoittavien värivalokuvien tai muiden kuvien käytöstä tupakkatuotteiden pakkauksissa 5 päivänä syyskuuta 2003 tehdyn komission päätöksen 2003/641/EY (11) soveltamista,

         SUOSITTELEE, ETTÄ JÄSENVALTIOT

               1.

               ottavat käyttöön tehokkaita toimenpiteitä, joilla ihmisiä suojellaan tupakansavulle altistumiselta sisätiloissa sijaitsevilla työpaikoilla, julkisissa sisätiloissa, julkisissa liikennevälineissä ja tarvittaessa muissa julkisissa paikoissa tupakoinnin torjuntaa koskevan WHO:n puitesopimuksen 8 artiklan mukaisesti ja liitteenä olevien, puitesopimuksen toisessa osapuolten kokouksessa hyväksyttyjen tupakansavulle altistumiselta suojelemista koskevien suuntaviivojen perusteella viiden vuoden kuluessa siitä, kun puitesopimus on tullut voimaan asianomaisen jäsenvaltion osalta, tai viimeistään kolmen vuoden kuluessa tämän suosituksen antamisesta,

               2.

               laativat ja/tai tehostavat strategioita ja toimenpiteitä, joilla vähennetään lasten ja nuorten altistumista ympäristön tupakansavulle,

               3.

               täydentävät savuttomuuspolitiikkaa muun muassa seuraavilla tukitoimenpiteillä:

                           a)

                           tupakoinnin lopettamista ja tupakkariippuvuuden riittävää hoitoa edistävillä tehokkailla toimenpiteillä ottaen huomioon WHO:n puitesopimuksen 14 artiklan mukaiset kansalliset olosuhteet ja prioriteetit, sekä

                           b)

                           lisäämällä piippu- ja savuketupakkatuotteiden pakkauksiin yhdistelmävaroituksia (sellaisina kuin ne määritellään tupakoinnin terveysvaikutuksista varoittavien värivalokuvien tai muiden kuvien käytöstä tupakkatuotteiden pakkauksissa 5 päivänä syyskuuta 2003 tehdyn komission päätöksen 2003/641/EY (12) 2 artiklan 4 kohdassa) ja tietoa tupakoinnin lopettamista tukevista palveluista, jotta kuluttajia voidaan paremmin informoida tupakointiin ja tupakansavulle altistumiseen liittyvistä terveysriskeistä ja kannustaa tupakoinnin lopettamiseen ja estää sen aloittamista,

               4.

               laativat, toteuttavat, päivittävät ja tarkistavat kattavia ja monialaisia tupakoinnintorjuntastrategioita, -suunnitelmia tai -ohjelmia, jotka koskevat muun muassa tupakansavulta suojelemista kaikissa paikoissa, joihin yleisöllä on pääsy tai jotka on tarkoitettu yhteiseen käyttöön, riippumatta siitä, kuka ne omistaa ja oikeudesta niihin pääsyyn,

               5.

               kehittävät kansallisten strategioiden, tupakoinnintorjuntapolitiikkojen ja -ohjelmien toteuttamiseen soveltuvia välineitä, jotta ihmisiä voidaan tehokkaasti suojella tupakansavulle altistumiselta,

               6.

               ilmoittavat komissiolle, mikäli mahdollista kuuden kuukauden kuluessa tämän suosituksen antamisesta, tupakoinnin torjuntaan tarkoitetut kansalliset tietokeskukset, jotta voidaan vaihtaa tietoja ja parhaita käytäntöjä sekä sovittaa toimintaa yhteen muiden jäsenvaltioiden kanssa,

               7.

               tekevät tiivistä yhteistyötä keskenään ja komission kanssa laatiakseen yhtenäiset puitteet – määritelmät, vertailuarvot ja indikaattorit – tämän suosituksen täytäntöönpanoa varten,

               8.

               seuraavat ja arvioivat politiikkaan liittyvien toimien tehokkuutta käyttäen edellä mainittuja indikaattoreita,

               9.

               ilmoittavat komissiolle tämän suosituksen perusteella tehdyistä lainsäädännöllisistä ja muista toimista sekä seurannan ja arvioinnin tuloksista,

         KEHOTTAA KOMISSIOTA

               1.

               raportoimaan, jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella, ehdotettujen toimenpiteiden toteuttamisesta, toimivuudesta ja vaikutuksista,

               2.

               harkitsemaan direktiivin 2001/37/EY mahdollisen tarkistamisen yhteydessä kaikkia tuotteisiin liittyviä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on vähentää tupakkatuotteiden houkuttelevuutta ja niiden aiheuttamaa riippuvuutta,

               3.

               analysoimaan huomaamattoman pakkauksen vaikutuksia ja sitä koskevia oikeudellisia näkökohtia ja tietopohjaa muun muassa sisämarkkinoiden toiminnan kannalta.

      Tehty Brysselissä 30 päivänä marraskuuta 2009.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         S. O. LITTORIN

      (1)  Päätöslauselma annettu muun kuin pakollisen kuulemisen johdosta (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Lausunto annettu 5. marraskuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  EYVL C 189, 26.7.1989, s. 1.

      (4)  EYVL L 22, 25.1.2003, s. 31.

      (5)  EYVL L 183, 29.6.1989, s. 1.

      (6)  Ks. Asia C-49/00, komissio v. Italia, [2001] ECR I-8575, 12–13 kohta.

      (7)  KOM(2004) 416 lopullinen.

      (8)  KOM(2007) 27 lopullinen.

      (9)  Tupakoinnin torjuntaa koskevan WHO:n puitesopimuksen osapuolten kokouksen päätöksellä FCTC/COP1(15) koolle kutsutun työryhmän laatimat tupakansavulle altistumiselta suojelemista koskevat suuntaviivat FCTC/COP2(7).

      (10)  EYVL L 194, 18.7.2001, s. 26.

      (11)  EUVL L 226, 10.9.2003, s. 24.

      (12)  Katso. alaviite 11.

      LIITE

         Tupakoinnin torjuntaa koskevan WHO:n puitesopimuksen osapuolten kokouksen hyväksymät suuntaviivat ympäristön tupakansavulle altistumiselta suojelemiseksi

         TARKOITUS, TAVOITTEET JA TÄRKEIMMÄT NÄKÖKOHDAT

         Suuntaviivojen tarkoitus

                  1.

                  Nämä suuntaviivat ovat johdonmukaiset tupakoinnin torjuntaa koskevan Maailman terveysjärjestön (WHO) puitesopimuksen muiden määräysten ja osapuolten kokouksen pyrkimysten kanssa, ja niiden tarkoituksena on auttaa osapuolia täyttämään sopimuksen 8 artiklan mukaiset velvoitteensa. Suuntaviivat perustuvat parhaaseen saatavilla olevaan näyttöön ja niiden osapuolten kokemuksiin, jotka ovat toteuttaneet onnistuneesti tehokkaita toimenpiteitä tupakansavulle altistumisen vähentämiseksi.

                  2.

                  Suuntaviivat sisältävät yhdessä sovittuja periaatteita ja asiaan liittyvien käsitteiden määritelmiä sekä sovittuja suosituksia toimenpiteiksi, jotka ovat välttämättömiä sopimuksen sisältämien velvoitteiden täyttämiseksi. Lisäksi suuntaviivoissa luetellaan toimenpiteitä, joilla voidaan varmistaa tehokas suojelu ympäristön tupakansavulle altistumisen aiheuttamilta vaaroilta. Osapuolia kannustetaan käyttämään näitä suuntaviivoja täyttäessään sopimuksen mukaisia oikeudellisia velvoitteitaan ja myös soveltamaan parhaita käytänteitä kansanterveyden suojelemisessa.

         Suuntaviivojen tavoitteet

                  3.

                  Suuntaviivoilla on kaksi toisiinsa liittyvää tavoitetta. Ensimmäinen tavoite on tukea osapuolia WHO:n puitesopimuksen 8 artiklan velvoitteiden täyttämisessä tavalla, joka on johdonmukainen ympäristön tupakansavulle altistumista koskevan tieteellisen näytön ja savuttomuustoimenpiteiden soveltamista koskevien maailmanlaajuisesti parhaiden käytäntöjen kanssa, jolloin tarkoituksena on varmistaa yleissopimuksen laaja noudattaminen ja tukea osapuolia mahdollisimman hyvän terveyden edistämisessä. Toisena tavoitteena on tunnistaa ne lainsäädännön keskeiset osatekijät, joita tarvitaan ihmisten suojelemiseksi tehokkaasti ympäristön tupakansavulle altistumiselta, kuten 8 artiklassa edellytetään.

         Tärkeimmät perusteet

                  4.

                  Näiden suuntaviivojen kehittämiseen ovat vaikuttaneet seuraavat perusnäkökohdat:

                              a)

                              Sopimuksen 8 artiklaan sisältyvä velvollisuus suojella ympäristön tupakansavulta perustuu ihmisoikeuksiin ja perusvapauksiin. Koska ympäristön tupakansavun hengittäminen aiheuttaa vaaroja, velvollisuus suojella altistumiselta tupakansavulle sisältyy implisiittisesti muun muassa oikeuteen elämään ja oikeuteen mahdollisimman hyvään terveyteen, mikä tunnustetaan monissa kansainvälisissä oikeudellisissa asiakirjoissa (mm. Maailman terveysjärjestön perussääntö, lapsen oikeuksia koskeva yleissopimus, kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva yleissopimus sekä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus) sekä vahvistetaan muodollisesti WHO:n puitesopimuksen johdannossa ja monien valtioiden perustuslaissa.

                              b)

                              Velvollisuus suojella ihmisiä altistumiselta tupakansavulle merkitsee hallituksille velvollisuutta antaa lainsäädäntöä, jolla suojellaan ihmisiä heidän perusoikeuksiinsa ja -vapauksiinsa kohdistuvilta uhilta. Tämä velvoite ulottuu kaikkiin ihmisiin eikä pelkästään joihinkin väestönosiin.

                              c)

                              Useat arvovaltaiset tieteelliset elimet ovat todenneet, että altistuminen ympäristön tupakansavulle aiheuttaa syöpää. Tupakoinnin torjuntaa koskevan WHO:n puitesopimuksen eräät osapuolet (esimerkiksi Suomi ja Saksa) ovat luokitelleet ympäristön tupakansavun syöpää aiheuttavaksi ja sisällyttäneet sille altistumisen torjunnan terveyttä ja turvallisuutta koskevaan lainsäädäntöönsä. Sopimuksen 8 artiklan vaatimusten lisäksi osapuolet voidaan velvoittaa puuttumaan ympäristön tupakansavulle altistumisen aiheuttamiin vaaroihin voimassa olevien työnsuojelulainsäädäntönsä tai haitallisille aineille kuten syöpää aiheuttaville aineille altistumista sääntelevän muun lainsäädännön mukaisesti.

         TUPAKANSAVULLE ALTISTUMISELTA SUOJELEMISEN PERUSPERIAATTEET JA KESKEISET MÄÄRITELMÄT

         Periaatteet

                  5.

                  Kuten WHO:n puitesopimuksen 4 artiklassa todetaan, vaaditaan vankkaa poliittista sitoutumista, jotta voidaan toteuttaa toimenpiteitä kaikkien ihmisten suojelemiseksi ympäristön tupakansavulle altistumiselta. Sopimuksen 8 artiklan soveltamisessa olisi otettava huomioon seuraavat yhdessä sovitut periaatteet:

         Periaate 1

                  6.

                  WHO:n puitesopimuksen 8 artiklassa tarkoitetut tehokkaat toimenpiteet ympäristön tupakansavulle altistumiselta suojelemiseksi edellyttävät, että tupakointi ja tupakansavu poistetaan kokonaan tietystä tilasta tai ympäristöstä, jotta saadaan aikaan täysin savuton ympäristö. Ympäristön tupakansavulle altistumiselle ei ole turvallista tasoa, ja sellaiset käsitteet kuin ympäristön tupakansavun myrkyllisyyden kynnysarvo olisi hylättävä, sillä ne ovat tieteellisen näytön vastaisia. Muut lähestymistavat kuin täysin savuttomat ympäristöt, kuten tuuletus, ilmansuodatus tai merkityt tupakointialueet (vaikka niissä olisi erillinen tuuletusjärjestelmä), on toistuvasti osoitettu tehottomiksi. On myös kiistatonta tieteellistä ja muuta näyttöä siitä, että teknisillä ratkaisuilla ei voida suojautua altistumiselta tupakansavulle.

         Periaate 2

                  7.

                  Kaikkia ihmisiä olisi suojeltava altistumiselta tupakansavulle. Kaikkien sisätiloissa sijaitsevien työpaikkojen ja julkisten tilojen olisi oltava savuttomia.

         Periaate 3

                  8.

                  Ihmisten suojelemiseksi tupakansavulta tarvitaan lainsäädäntöä. Vapaaehtoiseen tupakoimattomuuteen perustuvat toimintatavat ovat järjestään osoittautuneet tehottomiksi eivätkä ne mahdollista riittävää suojelua. Ollakseen tehokasta lainsäädännön olisi oltava yksinkertaista ja selkeää ja sen täytäntöönpanon olisi oltava valvottavissa.

         Periaate 4

                  9.

                  Hyvä suunnittelu ja riittävät resurssit ovat olennaisia savuttomuuslainsäädännön täytäntöönpanon ja sen valvonnan onnistumiseksi.

         Periaate 5

                  10.

                  Kansalaisyhteiskunnan keskeisenä tehtävänä on luoda savuttomuuteen tähtääviä toimenpiteitä tukeva ympäristö ja varmistaa niiden noudattaminen. Kansalaisyhteiskunta olisi myös otettava aktiivisena kumppanina mukaan lainsäädännön kehittämisen sekä sen täytäntöönpanon ja sen valvonnan menettelyihin.

         Periaate 6

                  11.

                  Savuttomuuslainsäädännön täytäntöönpanoa, täytäntöönpanon valvontaa ja vaikutuksia olisi seurattava ja arvioitava. Myös lainsäädännön täytäntöönpanoa ja sen valvontaa häiritsevien tupakkateollisuuden toimien seuranta ja vastatoimet kuuluvat tähän, kuten WHO:n puitesopimuksen 20 artiklan 4 kohdassa täsmennetään.

         Periaate 7

                  12.

                  Ympäristön tupakansavulle altistumiselta suojelemista olisi tarvittaessa parannettava ja laajennettava. Näitä toimia voivat olla uusi tai muutettu lainsäädäntö, parempi täytäntöönpano ja muut toimet, joilla otetaan huomioon uusi tieteellinen tieto ja kokemukset tapaustutkimuksista.

         Määritelmät

                  13.

                  Lainsäädäntöä laadittaessa on tärkeää määritellä keskeiset käsitteet huolellisesti. Tässä esitetään soveltuvia määritelmiä koskevia useita suosituksia, jotka perustuvat useiden maiden kokemuksiin. Tämän jakson määritelmät täydentävät WHO:n puitesopimuksen sisältämiä määritelmiä.

         ”Ympäristön tupakansavu”

                  14.

                  WHO:n puitesopimuksen 8 artiklassa tarkoitetusta savusta käytetään useita vaihtoehtoisia termejä. Niitä ovat ”sekundaarinen tupakansavu”, ”ympäristön tupakansavu” ja ”tupakoimattomien altistuminen tupakansavulle”. Termejä ”passiivinen tupakointi” ja ”tahaton altistuminen tupakansavulle” olisi vältettävä, sillä muun muassa Ranskassa saadut kokemukset osoittavat, että tupakkateollisuus saattaa käyttää niitä tukeakseen näkemystä, jonka mukaan ”vapaaehtoinen” altistuminen olisi hyväksyttävää. ”Ympäristön tupakansavu” (englanniksi ”second-hand tobacco smoke, SHS” tai ”environmental tobacco smoke, ETS”) on suositeltavin käsite, jota myös näissä suuntaviivoissa käytetään.

                  15.

                  Ympäristön tupakansavun voidaan määritellä seuraavasti: ”tupakan tai muun tupakkatuotteen palavasta päästä tuleva savu yleensä yhdistettynä tupakoitsijan uloshengittämään savuun”.

                  16.

                  ”Savuton ilma” on ilmaa, joka on täysin savutonta. Tämä määritelmä sisältää muun muassa ilman, josta tupakansavua ei voi nähdä, haistaa, aistia eikä mitata (1).

         ”Tupakointi”

                  17.

                  Tämä termi olisi määriteltävä siten, että se käsittää sytytetyn tupakkatuotteen hallussapidon tai käsittelyn riippumatta siitä, hengitetäänkö savua aktiivisesti sisään tai ulos.

         ”Julkiset paikat”

                  18.

                  Koska ”julkisten paikkojen” täsmällinen määritelmä vaihtelee oikeudenkäyttöalueittain, on tärkeää, että lainsäädännössä määritellään tämä käsite mahdollisimman laajasti. Käytettävän määritelmän olisi katettava kaikki paikat, joihin yleisöllä on pääsy tai jotka on tarkoitettu yhteiseen käyttöön, riippumatta siitä, kuka on niiden omistaja ja oikeudesta niihin pääsyyn.

         ”Sisätilat” tai ”suljetut tilat”

                  19.

                  Sopimuksen 8 artiklassa edellytetään suojelemista tupakansavulle altistumiselta ”sisätiloissa sijaitsevilla työpaikoilla” ja ”julkisissa sisätiloissa”. Koska ”sisätilojen” määrittelemisessä on potentiaalisia sudenkuoppia, olisi tarkasteltava useiden maiden tämän käsitteen määrittelmisestä saamia kokemuksia. Määritelmän olisi oltava mahdollisimman kattava ja selkeä. Olisi myös huolehdittava, ettei määritelmään sisällytetä luetteloja, joita voidaan tulkita siten, että niiden ulkopuolelle jää mahdollisesti merkittäviä ”sisätiloja”. On suositeltavaa, että ”sisätilojen” (tai ”suljettujen tilojen”) määritelmä käsittäisi kaikki tilat, joiden päällä on katto tai jotka on suljettu yhdellä tai useammalla seinällä tai sivurakenteella siitä riippumatta, mikä on katossa, seinissä tai sivurakenteissa käytetyn materiaalin tyyppi ja onko rakennelma pysyvä vai tilapäinen.

         ”Työpaikka”

                  20.

                  ”Työpaikka” olisi määriteltävä laajasti ”miksi tahansa ihmisten ansiotyön tai työnteon aikana käyttämäksi paikaksi”. Tähän olisi sisällytettävä korvausta vastaan tehtävän työn lisäksi myös vapaaehtoistyö, jos se on sen tyyppistä työtä, josta yleensä maksetaan korvaus. Lisäksi ”työpaikkoihin” kuuluvat työn suorittamispaikkojen lisäksi kaikki niihin yhteydessä tai liitoksissa olevat paikat, joita työntekijät tavanomaisesti käyttävät työnteon aikana, kuten käytävät, hissit, porraskäytävät, aulat, yhteistilat, kahvilat, käymälät, oleskelutilat, ruokalat ja myös ulkorakennukset kuten vajat ja hallit. Työnteon aikana käytettävät ajoneuvot ovat työpaikkoja, ja ne olisi nimenomaisesti määriteltävä sellaisiksi.

                  21.

                  Olisi tarkasteltava huolellisesti sellaisia työpaikkoja, jotka myös ovat ihmisten asuntoja tai asuinpaikkoja, kuten vankilat, mielisairaalat tai hoitokodit. Ne ovat työpaikkoja toisille ihmisille, joita olisi suojeltava tupakansavulle altistumiselta.

         ”Julkiset liikennevälineet”

                  22.

                  Julkisten liikennevälineiden määritelmän olisi sisällettävä kaikki ajoneuvot, joita käytetään ihmisten kuljettamiseen, yleensä palkkiota vastaan tai kaupallisen hyödyn saamiseksi. Määritelmä käsittäisi myös taksit.

         TEHOKKAAN LAINSÄÄDÄNNÖN SOVELTAMISALA

                  23.

                  Sopimuksen 8 artiklassa edellytetään tehokkaiden toimenpiteiden toteuttamista ihmisten suojelemiseksi ympäristön tupakansavulle altistumiselta (1) sisätiloissa sijaitsevilla työpaikoilla, (2) julkisissa sisätiloissa, (3) julkisissa liikennevälineissä ja (4) ”tarpeen mukaan muilla julkisilla paikoilla”.

                  24.

                  Tämä luo velvoitteen varmistaa yleinen suojelu huolehtimalla siitä, että kaikki julkiset sisätilat, kaikki sisätiloissa sijaitsevat työpaikat, kaikki julkiset liikennevälineet ja mahdolliset muut (ulkona sijaitsevat tai puoliavoimet) julkiset paikat ovat savuttomia. Mitään poikkeuksia tähän sääntöön ei voida perustella terveydellisillä tai oikeudellisilla väitteillä. Jos poikkeuksia on harkittava muilla perusteilla, ne olisi rajattava mahdollisimman vähäisiksi. Jos osapuoli ei kykene saavuttamaan suojelun yleistä kattavuutta välittömästi, 8 artiklassa asetetaan jatkuva velvoite kumota mahdollisimman pian kaikki poikkeukset ja tehdä suojelusta kattava. Kunkin osapuolen olisi pyrittävä toteuttamaan yleinen suojelu viiden vuoden kuluessa siitä, kun WHO:n puitesopimus on tullut voimaan asianomaisen osapuolen osalta.

                  25.

                  Ympäristön tupakansavulle altistumisella ei ole turvallista tasoa, ja kuten osapuolten kokous on aiemmin todennut päätöksessään FCTC/COP1(15), tekniset ratkaisut kuten tuuletus, ilmansuodatus tai merkityt tupakointialueet eivät suojele tupakansavulle altistumiselta.

                  26.

                  Suojelu olisi toteutettava kaikilla sisätiloissa sijaitsevilla tai suljetuilla työpaikoilla sekä työpaikkana käytetyissä moottoriajoneuvoissa (esimerkiksi takseissa, ambulansseissa tai tavarantoimituksiin käytettävissä ajoneuvoissa).

                  27.

                  Yleissopimuksen kielellinen muotoilu edellyttää suojelutoimenpiteitä kaikkien julkisten ”sisätilojen” lisäksi myös ”muilla” julkisilla paikoilla (eli ulkona tai puoliavoimissa tiloissa) ”tarpeen mukaan”. Määritellessään asianomaisia ulkona sijaitsevia tai puoliavoimia julkisia paikkoja, joissa lainsäädäntöä tarvitaan, osapuolten olisi tarkasteltava näyttöä mahdollisista terveysvaaroista eri yhteyksissä ja otettava käyttöön tehokkain mahdollinen suojelu altistumista vastaan aina silloin, kun näyttöä vaarasta on olemassa.

         VÄESTÖLLE TIEDOTTAMINEN, SEN KUULEMINEN JA MUKAAN OTTAMINEN TUEN SAAMISEKSI JA SUJUVAN TÄYTÄNTÖÖNPANON VARMISTAMISEKSI

                  28.

                  Viranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan yhteisenä tärkeänä tehtävänä on lisätä väestön ja mielipidejohtajien tietoisuutta ympäristön tupakansavulle altistumisen aiheuttamista riskeistä jatkuvilla tiedotuskampanjoilla, jotta kansalaiset ymmärtäisivät ja tukisivat lainsäädäntötoimia. Keskeisiä sidosryhmiä ovat yritykset, hotelli- ja ravintola-alan järjestöt, työnantajaryhmät, ammattiliitot, tiedotusvälineet, terveysalan ammattilaiset, lapsia ja nuoria edustavat järjestöt, opetusalan ja uskontokuntien järjestöt, tutkimusyhteisö ja koko väestö. Tietoisuuden lisäämistä koskeviin ponnisteluihin olisi sisällyttävä niiden yritysten kuuleminen lainsäädäntöä laadittaessa, joihin laadittava lainsäädäntö vaikuttaa, sekä muita organisaatioita ja elimiä.

                  29.

                  Tiedottamisessa olisi ensisijaisesti korostettava ympäristön tupakansavulle altistumisen aiheuttamia haittoja, sitä tosiasiaa, että savun poistaminen sisätiloista on ainoa tieteellisesti perusteltu keino taata täydellinen suojelu altistumiselta, kaikkien työntekijöiden yhtäläistä oikeutta lakiin perustuvaan suojeluun sekä sitä tosiseikkaa, että terveyden ja talouden välillä ei tarvitse tehdä kompromissia, koska yhä useammilla oikeudenkäyttöalueilla saadut kokemukset osoittavat savuttoman ympäristön hyödyttävän niitä kumpaakin. Yleiset tiedotuskampanjat olisi suunnattava myös kohteisiin, joissa lainsäädännön soveltaminen ei ole mahdollista tai tarkoituksenmukaista, kuten yksityiskoteihin.

                  30.

                  Sidosryhmien laaja kuuleminen on myös tärkeää kansalaisten valistamiseksi ja aktivoimiseksi sekä lainsäädännön soveltamisen helpottamiseksi sen voimaantulon jälkeen. Kun lainsäädäntö on annettu, olisi järjestettävä sääntelyn täytäntöönpanoon keskittyvä valistuskampanja. Yrittäjille ja kiinteistöjen hallinnasta vastaaville olisi tiedotettava lain sisällöstä ja heidän vastuustaan. Olisi myös tuotettava tarvittavia materiaaleja, kuten kylttejä ja merkkejä. Näillä toimenpiteillä lisätään todennäköisyyttä, että täytäntöönpano on sujuvaa ja lain noudattaminen laajalti vapaaehtoista. Tupakoimattomia toimiin kannustavat viestit ja lakia noudattavien tupakoitsijoiden kiittäminen edistävät kansalaisten osallistumista lainsäädännön täytäntöönpanon valvontaan ja sen sujuvaa täytäntöönpanoa.

         TÄYTÄNTÖÖNPANON VALVONTA

         Velvollisuus noudattaa lakia

                  31.

                  Tehokkaassa lainsäädännössä oikeudellinen vastuu lain noudattamisesta olisi asetettava sekä asianomaisille yrityksille että yksittäisille tupakoitsijoille. Siinä olisi myös säädettävä rikkomusten seuraamuksista, joita olisi sovellettava yrityksiin ja mahdollisesti myös itse tupakoisijoihin. Täytäntöönpanon valvonnan olisi kuitenkin kohdistuttava lähinnä yrityksiin. Lainsäädännössä vastuu lain noudattamisesta olisi osoitettava yrittäjälle, tilojen hallinnasta tai niistä muutoin vastaavalle henkilölle ja olisi osoitettava selkeästi toimet, joita kyseiseltä henkilöltä vaaditaan. Näihin velvollisuuksiin olisi kuuluttava:

                              a)

                              velvollisuus sijoittaa rakennuksen sisäänkäynnin yhteyteen ja muihin tarkoituksenmukaisiin tiloihin selkeitä tupakoinnin kieltäviä merkkejä. Terveysviranomaisten tai muiden viranomaisten on määritettävä näiden kieltomerkkien koko ja sisältö. Merkeissä voi olla puhelinnumero tai muu tapa, jolla kansalaiset voivat ilmoittaa rikkomuksista, sekä paikan päällä olevan henkilön nimi, jolle valitukset olisi osoitettava;

                              b)

                              velvollisuus poistaa kaikki tuhkakupit tiloista;

                              c)

                              velvollisuus valvoa sääntöjen noudattamista;

                              d)

                              velvollisuus toteuttaa kohtuulliset toimenpiteet, joilla ehkäistään ihmisiä polttamasta tiloissa. Näihin toimenpiteisiin voivat kuulua henkilön pyytäminen olemaan polttamatta, hänen palvelemisensa lopetaminen, henkilön pyytäminen poistumaan tiloista tai yhteyden ottaminen valvonta- tai muuhun viranomaiseen.

         Seuraamukset

                  32.

                  Lainsäädännössä olisi täsmennettävä rikkomuksesta seuraava sakko tai muu rahallinen seuraamus. Vaikka näiden seuraamusten suuruus väistämättä heijastaa kunkin maan omia käytäntöjä ja tapoja, päätöksenteossa olisi otettava huomioon useita periaatteita. Tärkeintä on, että seuraamukset ovat riittävän suuria ehkäistäkseen rikkomuksia, koska muutoin lainrikkojat eivät välitä niistä tai pitävät niitä vain liiketoiminnan sivukustannuksina. Suuria sakkoja tarvitaan lähinnä lakia rikkovien yritysten pelotteeksi, sillä yksittäisillä tupakoitsijoilla on yleensä vähemmän varoja. Sakkojen määrän olisi kasvettava, jos rikkomukset toistuvat, ja oltava johdonmukainen sen kanssa, miten maassa kohdellaan muita yhtä vakavia rikkomuksia.

                  33.

                  Rahallisten seuraamusten lisäksi lainsäädännössä voidaan myös asettaa toimiluvan tilapäisen peruuttamisen kaltaisia hallinnollisia seuraamuksia, jotka ovat yhdenmukaisia maan käytäntöjen ja oikeusjärjestelmän kanssa. Näitä ”viimeisiä keinoja” käytetään harvoin, mutta ne ovat hyvin tärkeitä lain täytäntöönpanon valvomiseksi niissä yrityksissä, jotka toistuvasti rikkovat lakia.

                  34.

                  Rikosoikeudellisten seuraamusten sisällyttämistä lainsäädäntöön voidaan harkita, jos se sopii maan oikeus- ja kulttuuriympäristöön.

         Täytäntöönpanon valvonnan järjestäminen

                  35.

                  Lainsäädännössä olisi nimettävä täytäntöönpanon valvonnasta vastaavat viranomaiset ja oltava järjestelmä sekä noudattamisen seuraamiseksi että lainrikkojien asettamiseksi syytteeseen.

                  36.

                  Seurannan olisi sisällettävä menettelyt, jolla tarkastetaan, noudattavatko yritykset lakia. Useinkaan ei ole tarpeen luoda uutta tarkastusjärjestelmää savuttomuuslainsäädännön täytäntöönpanon valvomiseksi. Tavallisesti voidaan käyttää yhtä tai useampaa jo käytössä olevaa liiketilojen ja työpaikkojen tarkastusmenettelyä, jota varten on yleensä olemassa joukko vaihtoehtoja. Monissa maissa lainsäädännön noudattaminen voidaan tarkastaa osana toimilupa-, terveys- ja hygieniatarkastuksia, työterveys- ja turvallisuustarkastuksia, paloturvallisuustarkastuksia tai muita vastaavia ohjelmia. Voi olla hyödyllistä käyttää samanaikaisesti useita tällaisia tietolähteitä.

                  37.

                  Paikallistason tarkastajien tai viranomaisten käyttöä mahdollisuuksien mukaan suositellaan. Näin käytettävissä on todennäköisesti enemmän tarkastushenkilöstöä ja tulokset ovat parempia. Tämä lähestymistapa edellyttää kansallisen yhteensovittamista koskevan menettelyn luomista, jotta toiminta olisi maanlaajuisesti yhdenmukaista.

                  38.

                  Käytettävästä menettelystä riippumatta seurannan olisi perustuttava yleiseen valvontasuunnitelmaan ja sisällettävä tehokas prosessi tarkastajien kouluttamiseksi. Tehokas seuranta voi olla yhdistelmä säännöllisiä tarkastuksia ja yllätystarkastuksia sekä valitusten johdosta tehtyjä tarkastuskäyntejä. Tällaiset tarkastuskäynnit voivat olla valistavia alkuvaiheessa heti lainsäädännön voimaantulon jälkeen, sillä useimmat rikkomukset ovat todennäköisesti tahattomia. Lainsäädännössä olisi sallittava tarkastajien käynnit tiloissa lain sallimissa puitteissa sekä heidän suorittamansa näytteenotto ja todisteiden keruu, jos nämä oikeudet eivät jo sisälly voimassa olevaan lainsäädäntöön. Lisäksi lainsäädännössä olisi kiellettävä yrityksiä estämästä tarkastajien työtä.

                  39.

                  Tehokkaan seurannan kustannukset eivät ole kohtuuttomat. Ei ole tarpeen palkata suurta joukkoa tarkastajia, koska tarkastukset voidaan suorittaa jo käytössä olevilla ohjelmia ja nykyistä henkilöstöä käyttäen. Kokemuksen mukaan savuttomuuslainsäädännöstä tulee myös nopeasti itseään valvovaa (eli kansalaisten itsensä valvomaa). Jos lainsäädäntö pannaan huolellisesti täytäntöön ja yrityksiä ja kansalaisia valistetaan aktiivisesti, syytetoimia saatetaan tarvita vain vähän.

                  40.

                  Vaikka nämä ohjelmat eivät ole kalliita, tarvitaan resursseja yritysten valistamiseksi, tarkastajien kouluttamiseksi, tarkastusprosessin yhteensovittamiseksi ja korvausten maksamiseksi henkilöstölle tarkastusten tekemisestä liiketiloissa normaalin työajan ulkopuolella. Tätä varten olisi huolehdittava rahoitusjärjestelyistä. Tehokkaissa seurantaohjelmissa on käytetty monenlaisia rahoituslähteitä, kuten korvamerkityt verotulot, toimilupamaksut ja lainrikkojilta saatavat sakkotulot.

         Täytäntöönpanon valvontastrategiat

                  41.

                  Strategisilla täytäntöönpanoratkaisuilla voidaan edistää lainsäädännön noudattamista, yksinkertaistaa lainsäädännön täytäntöönpanoa ja vähentää tarvittavien valvontaresurssien määrää.

                  42.

                  Välittömästi lainsäädännön voimaantulon jälkeisenä aikana suoritettavat valvontatoimet ovat ratkaisevan tärkeitä lain toimivuuden sekä jatkoseurannan ja -valvonnan kannalta. Useilla oikeudenkäyttöalueilla suositellaan alussa joustavaa valvontaa, jonka aikana lainrikkojia varoitetaan muttei rankaista. Tähän lähestymistapaan olisi yhdistettävä aktiivinen tiedotuskampanja, jossa yrittäjille kerrotaan heidän lain mukaisista velvollisuuksistaan. Heidän olisi ymmärrettävä, että alkuvaiheen armonajan tai totutteluvaiheen jälkeen täytäntöönpanon valvonta on tiukempaa.

                  43.

                  Täytäntöönpanon aktiivisen valvonnan alkaessa monet oikeudenkäyttöalueet suosittelevat näyttävien syytetoimien toteuttamista, jotta ehkäisevä vaikutus olisi suurempi. Paljastamalla pahimmat lainrikkojat, jotka uhmaavat lakia tarkoituksellisesti tai ovat tunnettuja yhteisössään, toimimalla tiukasti ja nopeasti ja tiedottamalla toimistaan mahdollisimman laajasti viranomaiset voivat näyttää määrätietoisuutensa ja osoittaa, että lakiin on suhtauduttava vakavasti. Tämä lisää vapaaehtoisuuteen perustuvaa noudattamista ja vähentää seurantaan ja valvontaan myöhemmin tarvittavia resursseja.

                  44.

                  Vaikka savuttomuuslainsäädännöstä tuleekin nopeasti itseään valvovaa, on silti tärkeää, että viranomaiset ovat valmiita reagoimaan nopeasti ja päättäväisesti selviin yksittäisiin rikkomistapauksiin. Erityisesti lainsäädännön juuri tultua voimaan jotkut henkilöt voivat uhmata lakia julkisesti. Reagoimalla tiukasti näihin tapauksiin osoitetaan, että lakia odotetaan noudatettavan, ja helpotetaan tulevaa toimintaa, kun taas epäröinti voi nopeasti johtaa rikkomisten leviämiseen.

         Väestön aktivointi ja mukaanotto

                  45.

                  Väestön ottaminen mukaan ohjelmaan tehostaa seuranta- ja valvontaohjelmaa. Kansalaisten tuen saaminen ja heidän rohkaisemisensa valvomaan lain noudattamista ja ilmoittamaan rikkomuksista laajentaa huomattavasti valvontaviranomaisten ulottuvuutta ja vähentää tarvittavien resurssien määrää. Monilla oikeudenkäyttöalueilla kansalaisten valitukset ovat itse asiassa ensisijainen keino taata lain noudattaminen. Tätä varten savuttomuuslainsäädännössä olisi säädettävä, että kansalaisilla on oikeus tehdä valituksia, ja sallittava kansalaisten tai kansalaisjärjestöjen ryhtyä toimiin, jotta ympäristön tupakansavulle altistumista säänteleviä toimenpiteitä noudatetaan. Täytäntöönpanon valvontaohjelmaan olisi sisällyttävä maksuton vihjelinja tai vastaava järjestely, joka rohkaisee kansalaisia ilmoittamaan rikkomuksista.

         TOIMENPITEIDEN SEURANTA JA ARVIOINTI

                  46.

                  Tupakansavulle altistumisen vähentämistä koskevien toimenpiteiden seuranta ja arviointi on tärkeää useista syistä, joita voivat olla:

                              a)

                              poliittisen ja väestön tuen saaminen säännösten vahvistamiselle ja laajentamiselle;

                              b)

                              tietojen kerääminen onnistumisista, jotka voivat olla tiedoksi ja avuksi muille maille niiden pyrkimyksissä;

                              c)

                              niiden toimien osoittaminen ja julkistaminen, joita tupakkateollisuus toteuttaa täytäntöönpanotoimenpiteiden häiritsemiseksi.

                  47.

                  Seurannan ja arvioinnin laajuus ja monimutkaisuus vaihtelevat oikeudenkäyttöalueittain käytettävissä olevan asiantuntemuksen ja resurssien mukaan. On kuitenkin tärkeää arvioida täytäntöön pantujen toimenpiteiden tuloksia, eritoten siltä osin kuin on kyse ympäristön tupakansavulle altistumista työpaikoilla ja julkisilla paikoilla ilmaisevasta keskeisestä indikaattorista. Tämä voidaan toteuttaa hyvinkin kustannustehokkaasti, esimerkiksi käyttämällä rutiinitoimissa, kuten työpaikoilla tehtävien tarkastusten yhteydessä, kerättyjä tietoja.

                  48.

                  Olisi tarkasteltava seuraavia kahdeksaa keskeistä prosessia ja tulosindikaattoria: (2)

         Prosessit

                  a)

                  savuttomuustoimenpiteitä koskeva tietämys, asenne ja tuki väestön keskuudessa ja mahdollisesti erityisryhmissä kuten baarityöntekijöiden joukossa;

                  b)

                  savuttomuustoimenpiteiden täytäntöönpano ja noudattaminen;

         Tulokset

                  a)

                  työntekijöiden altistumisen vähentyminen ympäristön tupakansavulle työpaikoilla ja julkisilla paikoilla;

                  b)

                  ympäristön tupakansavun määrän vähentyminen työpaikkailmassa (erityisesti ravintoloissa) ja julkisilla paikoilla;

                  c)

                  ympäristön tupakansavulle altistumisesta johtuvan kuolleisuuden ja sairastuneisuuden vähentyminen;

                  d)

                  ympäristön tupakansavulle altistumisen vähentyminen yksityiskodeissa;

                  e)

                  tupakoinnin yleisyyden ja tupakointiin liittyvien tapojen muuttuminen;

                  f)

                  taloudelliset vaikutukset.

         (1)  On mahdollista, että tupakansavun aineosia on ilmassa niin pieniä määriä, ettei niitä voida mitata. On myös otettava huomioon, että tupakkateollisuus tai hotelli- ja ravintola-ala saattavat pyrkiä hyödyntämään määritelmään sisältyviä rajoituksia.

         (2)  WHO:n julkaisussa ”Policy recommendations on protection from exposure to second-hand tobacco smoke” (Geneve, World Health Organization, 2007) on viitteitä ja linkkejä kaikkia näitä indikaattoreita koskeviin muualla suoritettuihin seurantatutkimuksiin.


   FI
FI    FI
 ---pagebreak---                       EUROOPAN KOMISSIO
                                                      Bryssel 11.8.2010
                                                      SEK(2010) 972 lopullinen
                          KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLE
    komission valtuuttamisesta aloittamaan neuvottelut Turkmenistanin kanssa Euroopan
           yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Turkmenistanin kumppanuus- ja
   yhteistyösopimuksen muuttamisesta Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan
       tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovakian tasavallan, Slovenian
   tasavallan, Tšekin tasavallan, Unkarin tasavallan ja Viron tasavallan Euroopan unioniin
                                 liittymisen huomioon ottamiseksi
FI                                                                                FI
 ---pagebreak---                            KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLE
    komission valtuuttamisesta aloittamaan neuvottelut Turkmenistanin kanssa Euroopan
           yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Turkmenistanin kumppanuus- ja
   yhteistyösopimuksen muuttamisesta Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan
       tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovakian tasavallan, Slovenian
   tasavallan, Tšekin tasavallan, Unkarin tasavallan ja Viron tasavallan Euroopan unioniin
                                 liittymisen huomioon ottamiseksi
   A.       PERUSTELUT
   1.       Brysselissä 25. toukokuuta 1998 allekirjoitettu Euroopan yhteisöjen ja niiden
            jäsenvaltioiden sekä Turkmenistanin kumppanuus- ja yhteistyösopimus, jäljempänä
            ’kumppanuus- ja yhteistyösopimus’, ei ole vielä tullut voimaan.
   2.       Koska sopimus allekirjoitettiin ennen kuin Kyproksen tasavalta, Latvian tasavalta,
            Liettuan tasavalta, Maltan tasavalta, Puolan tasavalta, Slovakian tasavalta, Slovenian
            tasavalta, Tšekin tasavalta, Unkarin tasavalta ja Viron tasavalta liittyivät Euroopan
            unioniin 1. toukokuuta 2004 ja Bulgarian tasavalta ja Romania 1. tammikuuta 2007,
            on siihen tehtävä pöytäkirja, jonka nojalla 12 uutta jäsenvaltiota voivat liittyä
            sopimukseen sen tullessa voimaan.
   3.       Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan,
            Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan,
            Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten
            mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (EUVL L 236,
            2003), jäljempänä ’liittymisasiakirja’, 6 artiklan mukaisesti edellä mainittujen
            10 uuden jäsenvaltion liittymisestä Turkmenistanin kanssa tehtyyn kumppanuus- ja
            yhteistyösopimukseen on sovittava tekemällä pöytäkirja kyseiseen sopimukseen.
            Liittymisasiakirjan 6 artiklan 2 kohdassa määrätään yksinkertaistetusta menettelystä,
            jonka mukaisesti Euroopan unionin neuvosto tekee tämän pöytäkirjan yksimielisesti
            jäsenvaltioiden puolesta kyseessä olevan kolmannen maan kanssa.
   4.       Neuvoston 23. lokakuuta 2006 antaman valtuutuksen mukaisesti komissio on
            neuvotellut yhteisön ja sen jäsenvaltioiden puolesta Turkmenistanin kanssa
            pöytäkirjan tekemisestä kumppanuus- ja yhteistyösopimukseen, jotta voidaan ottaa
            huomioon Bulgarian tasavallan ja Romanian liittyminen EU:hun. Pöytäkirjaa ei
            kuitenkaan ole vielä tehty.
   5.       Komissio neuvottelee liittymistä koskevan pöytäkirjan Euroopan unionin puolesta
            neuvoston yksimielisesti hyväksymien neuvotteluohjeiden pohjalta ja kuullen
            jäsenvaltioiden edustajista muodostuvaa komiteaa sekä ottaen asianmukaisesti
            huomioon jo neuvotellun pöytäkirjan Bulgarian tasavallan ja Romanian liittymisestä.
            Komissio toimittaa pöytäkirjaluonnoksen neuvostolle sen tekemistä varten.
   6.       Neuvottelut olisi saatettava päätökseen nopeasti, jotta kumppanuus- ja
            yhteistyösopimuksen muuttamista koskeva pöytäkirja voisi tulla voimaan
            mahdollisimman pian ja ennen itse sopimuksen ratifiointia.
FI                                                2                                                FI
 ---pagebreak---    B.        SUOSITUS
   Komissio suosittaa, että neuvosto:
   – valtuuttaa komission neuvottelemaan Euroopan unionin puolesta Turkmenistanin kanssa
      liitteenä olevien neuvotteluohjeiden pohjalta ja ottaen asianmukaisesti huomioon jo
      neuvotellun pöytäkirjan Bulgarian tasavallan ja Romanian liittymisestä Euroopan unioniin
      pöytäkirjasta, jolla muutetaan Brysselissä 25. toukokuuta 1998 allekirjoitettua Euroopan
      yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Turkmenistanin välistä kumppanuus- ja
      yhteistyösopimusta Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Maltan
      tasavallan, Puolan tasavallan, Slovakian tasavallan, Slovenian tasavallan, Tšekin
      tasavallan, Unkarin tasavallan ja Viron tasavallan Euroopan unioniin liittymisen huomioon
      ottamiseksi,
   – nimittää COEST-työryhmän komissiota avustavaksi erityiskomiteaksi, joka koostuu
      jäsenvaltioiden edustajista ja
   – hyväksyy liitteenä olevat neuvotteluohjeet.
FI                                                3                                             FI
 ---pagebreak---                                                  LIITE
     Neuvotteluohjeet Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Turkmenistanin
      kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen muuttamisesta Kyproksen tasavallan, Latvian
        tasavallan, Liettuan tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovakian
        tasavallan, Slovenian tasavallan, Tšekin tasavallan, Unkarin tasavallan ja Viron
                  tasavallan Euroopan unioniin liittymisen huomioon ottamiseksi
   1.       YLEISTAVOITE
            Turkmenistanin kanssa tehdyn kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen muuttaminen
            siten, että uudet jäsenvaltiot, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004,
            voivat liittyä sopimukseen.
   2.       PÖYTÄKIRJAN SISÄLTÖ
            Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004 liittyneet uudet jäsenvaltiot liittyvät
            Turkmenistanin kanssa tehtyyn kumppanuus- ja yhteistyösopimukseen. Pöytäkirjassa
            määrätään niistä teknisistä mukautuksista, joita tähän sopimukseen tarvitaan
            kymmenen uuden sopimuspuolen liittymisen vuoksi ottaen asianmukaisesti
            huomioon jo neuvoteltu pöytäkirja Bulgarian tasavallan ja Romanian liittymisestä.
   3.       AIKATAULU
            Neuvottelut olisi saatettava päätökseen nopeasti, jotta pöytäkirja voitaisiin hyväksyvä
            ennen Turkmenistanin kanssa tehdyn kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen
            ratifiointia.
FI                                                  4                                               FI


				|

		52014DC0404

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Tšekin vuoden 2014 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Tšekin vuoden 2014 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2014/0404 final - 2014/ () */

Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Tšekin vuoden 2014 kansallisesta
uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Tšekin vuoden 2014 lähentymisohjelmaa koskeva
neuvoston lausunto
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4
kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[1] ja erityisesti sen 9
artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[2],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[3],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean
lausunnon,
ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean
lausunnon,
ottaa huomioon talouspoliittisen komitean
lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta
2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja
kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa
talouspolitiikan koordinointia, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla
tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään
kasvuun ja lisätä sen kilpailukykyä.
(2)
Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010
suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista
suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen
jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista. Yhdessä nämä muodostavat
ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt
suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.
(3)
Valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät 29
päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii
johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille
kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät
toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat
erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian
tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.
(4)
Neuvosto antoi 9 päivänä heinäkuuta 2013
suosituksen Tšekin vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon
Tšekin vuosien 2012–2016 tarkistetusta lähentymisohjelmasta.
(5)
Komissio hyväksyi 13 päivänä marraskuuta 2013
vuotuisen kasvuselvityksen[4],
mikä aloitti vuoden 2014 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio
hyväksyi samana päivänä asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella
varoitusmekanismia koskevan kertomuksen[5],
jossa se katsoi, että Tšekki kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista
laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.
(6)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 20 päivänä joulukuuta
2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun
vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä,
kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit
luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua
työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa
julkishallintoa.
(7)
Tšekki toimitti vuoden 2014 kansallisen
uudistusohjelmansa 16 päivänä huhtikuuta 2014 ja vuoden 2014
lähentymisohjelmansa 28 päivänä huhtikuuta 2014. Ohjelmat on arvioitu samaan
aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.
(8)
Vuoden 2014 lähentymisohjelmassa esitetyn julkisen
talouden strategian tavoitteena on pitää julkisen talouden alijäämä
ohjelmakaudella alle perussopimuksen mukaisen viitearvon, joka on 3 prosenttia
suhteessa BKT:hen. Ohjelmassa mainittu keskipitkän aikavälin tavoite on –1
prosentti suhteessa BKT:hen, mikä vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen
vaatimuksia. Vaikka julkisen talouden strategia on kasvu- ja vakaussopimuksen
mukainen vuonna 2014, edellytettyyn rakenteelliseen sopeutukseen ei kuitenkaan
odoteta päästävän vuonna 2015, sillä uudelleenlasketun rakenteellisen
rahoitusaseman ennustetaan heikkenevän 0,6 prosenttiyksikköä. Lisäksi julkisen
talouden menojen odotetaan kasvavan vauhdilla, joka ei vastaa vertailuarvoa.
Uudelleenlasketun rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan poikkeavan
edellytetystä sopeutusurasta myös vuosina 2016 ja 2017, sillä uudelleenlasketun
rakenteellisen rahoitusaseman ennustetaan olevan –1,6 prosenttia suhteessa
BKT:hen vuonna 2016 ja –1,9 prosenttia vuonna 2017. Yleisesti ottaen riskinä
on, että keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävästä sopeutusurasta
poiketaan vuodesta 2015 alkaen. Ohjelman mukaan velkasuhteen, joka on alle
viitearvon (60 prosenttia suhteessa BKT:hen), ennustetaan alenevan tilapäisesti
1,1 prosenttiyksikköä eli sen ennustetaan olevan 45 prosenttia suhteessa
BKT:hen vuonna 2014 ja kohoavan 46 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2015.
Ohjelman julkisen talouden kehitysarvion perustana oleva makrotalouden
skenaario on uskottava. Ohjelman mukaan Tšekin talouden odotetaan kasvavan 1,7
prosenttia vuonna 2014 ja 2 prosenttia vuonna 2015, kun komission kevään 2014
talousennusteen mukaan kasvun odotetaan olevan 2 prosenttia vuonna 2014 ja 2,4
prosenttia vuonna 2015. Julkisen talouden näkymiin kohdistuvat pääasialliset
riskit johtuvat julkisten investointien tulevaan kehitykseen liittyvästä
suuresta epävarmuudesta ja mahdollisista kertaluonteisista menoista, jotka
liittyvät suunniteltuun hävittäjien leasing-sopimukseen ja joiden alijäämää
lisäävän vaikutuksen odotetaan olevan 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna
2015. Komission talousennusteen mukaan riskinä on, että keskipitkän aikavälin
tavoitteesta poiketaan merkittävästi vuonna 2015. Ero ohjelman mukaiseen
skenaarioon johtuu siitä, että vuoden 2015 politiikkaa ja päätösperäisiä
toimenpiteitä koskevat oletukset ovat erilaiset. Asetuksen (EY) N:o 1466/97
mukaisen lähentymisohjelman arvioinnin ja komission ennusteen perusteella
neuvosto katsoo, että alijäämää on supistettu merkittävästi alle 3 prosentin
suhteessa BKT:hen vuonna 2013 neuvoston suosituksen mukaisesti ja vaikka
keskipitkän aikavälin tavoitteeseen odotetaan päästävän vuonna 2014, riskinä
on, että siitä poiketaan merkittävästi vuodesta 2015 alkaen.
(9)
Tšekki on noussut kaksi vuotta kestäneestä lamasta,
ja sen haasteena on nyt saavuttaa voimakas kestävä kasvu samalla kun maan
väestö on vanhenemassa nopeasti. Julkiset investoinnit ovat olleet jyrkässä
laskussa viime vuosina, ja erityisesti infrastruktuuri-investoinnit ovat
kärsineet tästä suuntauksesta. Tšekin talouden kasvumalli pohjautui ennen
kriisiä laajoihin ulkomaisiin pääomavirtoihin ja vahvaan vientisuuntautumiseen.
Koska mahdollisuudet tuotannontekijöiden (myös ulkomaisen pääoman) kerryttämiseen
perustuvaan talouskasvun vauhdittumiseen vaikuttavat rajallisilta, talouden
suuntaaminen uudelleen kotimaisiin kasvun vetureihin avaisi uusia väyliä
tuottavuuden parantamiselle. Tämän prosessin keskeisiin edellytyksiin kuuluvat
yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen ja innovaatioiden tukeminen sekä
instituutioiden vahvistaminen.
(10)
Hallitus hyväksyi äskettäin sopimuksen talous- ja
rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta sekä ohjauksesta ja hallinnasta,
mutta parlamentti ei ole vielä ratifioinut sitä. Finanssipoliittisen kehyksen
kattavaan uudistukseen tähtäävät työt aloitettiin vuonna 2011, mutta
uudistuksen hyväksyminen ja täytäntöönpano on edelleen epävarmaa. Julkisen
talouden kehyksiä koskevan neuvoston direktiivin 2011/85/EU noudattamisen
varmistavan lainsäädännön antaminen on myös viivästynyt.
(11)
Verotuksen alalla Tšekin keskeisinä haasteina on
tehostaa verotulojen keräämistä ja saavuttaa kasvua edistävämpi verotuksen
rakenne. Tšekki on toteuttanut joitakin toimenpiteitä parantaakseen
verosäännösten noudattamista erityisesti välillisen verotuksen osalta, mutta verotuksen
noudattamisesta aiheutuvat kokonaiskustannukset ovat edelleen liian suuret.
Veroperusteita (tuloverot, terveydenhuolto- ja sosiaaliturvamaksuosuudet) ei
ole vielä yhdenmukaistettu, ja keskitetyn veronkeräyspisteen suunniteltu
perustaminen vuonna 2015 on peruttu. Tšekin hallitus on kuitenkin ilmoittanut
aikovansa ratkaista veroperusteiden yhdenmukaistamiseen liittyvät kysymykset. Vuonna
2013 annettuja verotuksen rakennetta koskevia suosituksia ei ole noudatettu.
Työn verotus on edelleen korkealla tasolla erityisesti pienituloisten osalta,
joihin kuuluvat myös osa-aikatyön tekijät, pääasiassa suurten
sosiaaliturvamaksuosuuksien vuoksi. Siirtymiseen työn verotuksesta muille
osa-alueille on jonkin verran mahdollisuuksia, esimerkiksi siirtämällä
verotusta ympäristöveroihin ja juokseviin kiinteistöveroihin, jotka ovat
kumpikin suhteellisen alhaisia. Työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien
vero- ja sosiaaliturvakohtelussa on edelleen merkittäviä eroja. Tämä johtaa
veroperusteen kapenemiseen ja kannustaa valeyrittäjyyteen, jolla on
kohtuuttomat seuraukset vakituisessa työsuhteessa oleviin työntekijöihin.
(12)
Tšekillä on keskisuuria kestävyysriskejä pitkällä
aikavälillä, ja ne johtuvat lähinnä eläke- ja terveydenhuoltomenojen ennustetusta
lisääntymisestä. Nykyisen lainsäädännön mukaan lakisääteisen eläkeiän on
suunniteltu nousevan pitkällä aikavälillä, mutta nousu on liian hidasta keskipitkällä
aikavälillä. Hallitus suunnittelee siirtymistä tarkistusmekanismiin, jolla
eläkeikä saatetaan vastaamaan elinajanodotteen muutoksia. Tämä on kuitenkin
vain osittainen ratkaisu kestävyysvajeen asettamaan haasteeseen. Eläkkeiden
tilapäinen alhaisempi indeksikorjaus päättyy lisäksi vuonna 2015, eli vuotta
suunniteltua aikaisemmin, eikä eläkkeiden normaalia indeksikorjausjärjestelmää
(hinnat, johon lisätään kolmannes reaalipalkkojen noususta) ole tarkistettu.
Ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyden parantamisessa on edistytty vain
vähän. Julkisten terveydenhuoltomenojen kustannustehokkuuden parantamisessa ei
ole edistytty lainkaan. Laitoshoidon liikakapasiteetti osoittaa, että
kustannustehokkuutta ja hallintoa on mahdollista parantaa.
(13)
Julkisten työvoimapalvelujen valmiuksien ja laadun
parantamiseksi on toteutettu alustavia toimenpiteitä. Toimenpiteiden suunta on
oikea, mutta niiden vaikutusta on tarpeen arvioida. Aktiiviselle
työmarkkinapolitiikalle ei ole riittävää rahoitusta, eikä se kohdistu tuloksellisesti
pienten lasten äiteihin, nuoriin ja ikääntyneisiin työntekijöihin. Vaikka
yleinen työllisyysaste on suhteellisen korkea, nämä ryhmät ovat työmarkkinoilla
aliedustettuina. Kohtuuhintaisten lastenhoitopalvelujen rajallinen saanti ja
osa-aikatyön suhteellisen vähäinen osuus ehkäisevät naisten osallistumista
työmarkkinoille. Sukupuolten välinen palkkaero oli vuonna 2012 edelleen yksi
EU:n suurimpia.
(14)
Tšekin koulutusjärjestelmän laatu ja
työmarkkinoiden tarpeiden huomiointi herättävät huolta. Joitakin toimenpiteitä
on toteutettu oppivelvollisuuskoulutuksen arviointikehyksen parantamiseksi,
mutta heikommin menestyneitä kouluja ja oppilaita koskevat jatkotoimet
aiheuttavat edelleen haasteita. Opetusalan ammattien houkuttelevuus on myös
ongelma, johon hallitus aikoo puuttua. Romanilasten vähäinen osallistuminen
yleiseen osallistavaan varhaiskasvatukseen ja alemman perusasteen koulutukseen
asettaa edelleen haasteita romanien integroimiselle. Korkea-asteen koulutuksen
uudistus on viivästynyt, eikä korkea-asteen koulutuksen akkreditointi- ja
rahoitusjärjestelyissä ole edistytty. Vain tutkimuslaitosten rahoitukseen on
tehty pieniä muutoksia. On ratkaisevan tärkeää luoda julkisen sektorin
tutkijoille oikeita kannustimia huippuosaamisen tavoitteluun, yhteiskunnallisten
ongelmien ratkaisemiseen ja yhteistyön tekemiseen yritysten kanssa.
(15)
Säänneltyjen ammattien määrä on suuri. Niitä koskevan
sääntelyn purkaminen on alkanut, mutta niin hitaaseen tahtiin, että palvelualan
lisääntynyt kilpailu ei tuota nopeita etuja. Tšekki on toteuttanut
energiatehokkuuden parantamiseksi joitakin alustavia toimenpiteitä, erityisesti
tarjoamalla julkisia rahoituskannustimia rakennusalan tueksi.
Energiansäästömahdollisuudet ovat edelleen merkittäviä, ja kunnianhimoisemmat
toimenpiteet vähentäisivät myös energiariippuvuutta.
(16)
Julkishallinnon laatu ja tehokkuus ovat edelleen
ongelmia, jotka aiheuttavat kielteisiä talousvaikutuksia. Pitkään odotettua
virkamieslakia ei ole vielä hyväksytty, ja sen hyväksyminen onkin hallituksen
keskeinen prioriteetti. Korruption torjunnassa on edistytty vain vähän. Vuosien
2013–2014 korruptiontorjuntastrategian mukaista keskeistä lainsäädäntöä ei ole
vielä annettu. Vielä ei ole laadittu selkeää pidemmän aikavälin suunnitelmaa
siitä, miten tämä taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen kannalta
erittäin merkittävä kysymys ratkaistaan kestävällä tavalla. Julkisten
tarjouskilpailujen toteuttamista paikallisella ja alueellisella tasolla
leimaavat perusteettomat viivästykset. Uudet julkisia hankintoja koskevat säännöt
ovat askel taaksepäin, sillä niillä poistetaan osa läpinäkyvyyden turvaavista
takeista. EU:n varojen käytön parantamisessa on edistytty vain vähän. Lisää
panostusta tarvitaan, sillä tarkastusviranomainen raportoi korkeista
virhemääristä useissa ohjelmissa vuoden 2013 lopussa.
(17)
Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana
analysoinut kattavasti Tšekin talouspolitiikkaa. Se on arvioinut
lähentymisohjelman ja kansallisen uudistusohjelman. Se on ottanut huomioon ei
vain niiden merkityksen Tšekin finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja
talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen
ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen
tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen
ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset ilmenevät
jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–7.
(18)
Neuvosto on tutkinut Tšekin lähentymisohjelman
tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto[6]
ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,
SUOSITTAA, että Tšekki toteuttaa
vuosina 2014 ja 2015 toimia, joilla se:
1.           korjattuaan
liiallisen alijäämän säilyttää julkisen talouden rahoitusaseman vakauden vuonna
2014; vahvistaa merkittävästi julkisen talouden strategiaa vuonna 2015, jotta
varmistetaan, että keskipitkän aikavälin tavoite saavutetaan ja sitä
noudatetaan siitä lähtien; asettaa etusijalle kasvua edistävät menot elpymisen
tukemiseksi ja kasvunäkymien parantamiseksi; hyväksyy ja toteuttaa toimenpiteet
julkisen talouden kehyksen vahvistamiseksi ja erityisesti perustaa
riippumattoman finanssipoliittisen elimen valvomaan finanssipolitiikkaa, ottaa
käyttöön finanssipoliittisia sääntöjä paikallis- ja aluehallintoa varten ja
parantaa koordinointia kaikkien hallintotasojen välillä;
2.           parantaa verotussäännösten
noudattamista painottaen erityisesti arvonlisäverotusta ja vähentää veronkannon
ja -maksun kustannuksia yksinkertaistamalla verojärjestelmää ja
yhdenmukaistamalla tuloveron sekä sosiaaliturva- ja terveydenhuoltomaksuosuuksien
veroperusteita, alentaa työn korkeaa veroastetta erityisesti matalapalkkaisten
työntekijöiden osalta; siirtää verotuksen painopistettä kasvun kannalta
vähemmän haitallisille aloille, kuten juokseviin kiinteistö- ja
ympäristöveroihin; lähentää edelleen työntekijöiden ja itsenäisten
ammatinharjoittajien verokohtelua;
3.           varmistaa julkisen
eläkejärjestelmän pitkän aikavälin kestävyyden, erityisesti nopeuttamalla
lakisääteisen eläkeiän korottamista ja sitomalla se selkeämmin elinajanodotteen
muutoksiin; parantaa ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyttä ja
tarkistaa eläkkeiden indeksikorjausmekanismia; toteuttaa toimenpiteitä
parantaakseen huomattavasti terveydenhuollon ja erityisesti sairaalahoidon
kustannustehokkuutta ja hallinnointia;
4.           lisää julkisten
työvoimapalvelujen tehokkuutta ja tuloksellisuutta, erityisesti ottamalla
käyttöön tulosarviointijärjestelmän; toteuttaa toimia rekisteröitymättömien
nuorten tavoittamiseksi ja tarjoaa yksilöllisiä palveluja; parantaa
merkittävästi kohtuuhintaisten lastenhoitopalvelujen saatavuutta ja laatua,
painopisteenä enintään kolmevuotiaat lapset;
5.           varmistaa, että korkea-asteen
koulutuksen akkreditointi-, hallinnointi- ja rahoitusjärjestelyt auttavat
parantamaan sen laatua ja työmarkkinoiden tarpeisiin vastaamista; nopeuttaa
uuden menetelmän kehittämistä ja käyttöönottoa tutkimustoiminnan arvioimiseksi
ja rahoituksen kohdentamiseksi, jotta tutkimuslaitosten tulosperusteisen
rahoituksen osuutta voidaan lisätä; lisää oppivelvollisuuskoulutuksen osalta
opettajan ammatin houkuttelevuutta, toteuttaa kattavan arviointikehyksen ja
tukee heikosti menestyneitä kouluja ja oppilaita; lisää koulutuksen
osallistavuutta erityisesti edistämällä sosiaalisesti epäedullisessa asemassa
olevien ja romanilasten osallistumista varhaiskasvatukseen;
6.           nopeuttaa säänneltyjä
ammatteja koskevaa uudistusta keskittyen perusteettomien ja kohtuuttomien
vaatimusten poistamiseen; vauhdittaa toimia talouden energiatehokkuuden
parantamiseksi;
7.           hyväksyy ja panee täytäntöön
vuonna 2014 virkamieslain, jonka avulla turvataan pysyvä, tehokas ja
ammattimainen valtionhallinto; nopeuttaa ja vahvistaa merkittävästi korruption
torjuntaa panemalla korruptiontorjuntastrategian mukaiset jäljellä olevat vuosien
2013–2014 lainsäädäntötoimenpiteet täytäntöön ja laatimalla suunnitelmat
seuraavalle kaudelle; kehittää edelleen EU:n varojen hallinnointia siten, että
yksinkertaistetaan täytäntöönpanorakenteita, parannetaan valmiuksia ja
puututaan eturistiriitoihin; lisää julkisten hankintojen läpinäkyvyyttä, ja
parantaa julkisten tarjouskilpailujen toteutusta asianmukaisen ohjeistuksen ja
valvonnan avulla.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 404 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 ja P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan
mukaisesti.


title: Neuvoston suositus, annettu 30 päivänä marraskuuta 2011 , Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsenen nimittämisestä

text:
               14.12.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 364/6

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 30 päivänä marraskuuta 2011,
   Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsenen nimittämisestä
   2011/C 364/03
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 283 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan sekä erityisesti sen 11.2 artiklan,
   Euroopan keskuspankin johtokuntaan on nimitettävä uusi jäsen Lorenzo BINI SMAGHIn päätettyä erota 31 päivän joulukuuta 2011 päättyessä,
   SUOSITTAA EUROOPPA-NEUVOSTOLLE SEURAAVAA:
   Nimitetään Benoît COEURÉ Euroopan keskuspankin johtokunnan jäseneksi kahdeksan vuoden toimikaudeksi.

      Tehty Brysselissä 30 päivänä marraskuuta 2011.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI


title: Komission suositus, annettu 20 päivänä elokuuta 2009 , medialukutaidosta digitaalisessa ympäristössä: kohti kilpailukykyisempää audiovisuaali- ja sisältöteollisuutta ja osallistavampaa osaamisyhteiskuntaa

text:
               29.8.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 227/9

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 20 päivänä elokuuta 2009,
   medialukutaidosta digitaalisessa ympäristössä: kohti kilpailukykyisempää audiovisuaali- ja sisältöteollisuutta ja osallistavampaa osaamisyhteiskuntaa
   (2009/625/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan (1),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komissio antoi 20 päivänä joulukuuta 2007 tiedonannon Medialukutaito digitaalisessa ympäristössä – eurooppalainen toimintamalli (2), jossa käsitellään kaupallisen viestinnän medialukutaitoa eli mainontaan liittyviä asioita, audiovisuaalisten teosten medialukutaitoa kuten eurooppalaisten elokuvien tuntemuksen parantamista ja luovien kykyjen oppimista sekä verkkoviestinnän medialukutaitoa eli esimerkiksi internet-hakukoneiden toiminnan tuntemusta.

               (2)

               Euroopan parlamentti kehotti medialukutaidosta digitaalisessa ympäristössä antamassaan mietinnössä (3) komissiota kehittämään medialukutaidon edistämistä koskevaa politiikkaa yhteistyössä unionin kaikkien elinten sekä alue- ja paikallisviranomaisten kanssa.

               (3)

               Toukokuun 21 ja 22 päivänä 2008 kokoontuneen koulutus-, nuoriso- ja kulttuuriasioiden neuvoston hyväksymissä medialukutaitoa käsittelevissä päätelmissä (4) hyväksyttiin Euroopan komission ehdottama strateginen näkemys medialukutaidosta aktiivisen kansalaisuuden tärkeänä osatekijänä tämän päivän tietoyhteiskunnassa.

               (4)

               Alueiden komitea hyväksyi yleisen lausunnon luovasta verkkosisällöstä ja medialukutaidosta lokakuussa 2008 (5).

               (5)

               Lissabonin Eurooppa-neuvosto (6) totesi, että ”sisältöteollisuus luo lisäarvoa hyödyntämällä ja verkottamalla Euroopan kulttuurista moninaisuutta”. Vuonna 2007 käynnistetyssä kulttuuria koskevassa Euroopan toimintasuunnitelmassa määritellään strategiset puitteet kulttuuriin liittyviin keskeisiin haasteisiin vastaamiseksi, ja neuvoston toukokuussa 2009 antamissa kulttuuria luovuuden ja innovoinnin innoittajana tarkastelevissa päätelmissä korostetaan kulttuurin erityistä roolia luovuuden ja innovoinnin aikaansaajana ja vaaditaan laajempaa innovoinnin käsitettä vuoden 2010 jälkeiseen Lissabonin strategiaan. Tämä liittyy merkittävällä tavalla myös Euroopan komission i2010-aloitteeseen, jonka tarkoituksena on parantaa tieto- ja viestintätekniikka-alan kilpailukykyä ja luoda yhtenäinen eurooppalainen tietoalue.

               (6)

               Medialukutaidon yleistyminen auttaisi merkittävästi Lissabonin Eurooppa-neuvostossa ja i2010-hankkeessa asetettujen Euroopan unionin tavoitteiden saavuttamisessa eli erityisesti kilpailukykyisemmän osaamistalouden ja osallistavamman tietoyhteiskunnan luomisessa.

               (7)

               Vuoden 2006 lopussa pidetyssä julkisessa kuulemisessa kävi ilmi, että medialukutaitoon liittyvät käytännöt ja tasot vaihtelevat Euroopassa. Samalla on tunnustettava, ettei yhteisiä kriteerejä tai standardeja ole olemassa medialukutaidon arvioimiseksi. Tarvitaankin kiireellisesti laajempia ja pidempikestoisia tutkimushankkeita tällaisten kriteerien määrittämiseksi.

               (8)

               Komission tilaamassa vuoden 2007 jälkipuoliskolla valmistuneessa selvityksessä ”Current trends and approaches to media literacy in Europe” myönnetään, että medialukutaidon kehittymiselle on joitakin esteitä Euroopan tasolla. Niitä ovat erityisesti yhteisen näkemyksen puute, kansallisten, alueellisten ja paikallisten aloitteiden näkymättömyys Euroopan tasolla sekä eurooppalaisten verkostojen puuttuminen ja sidosryhmien koordinoimattomuus.

               (9)

               Siksi Euroopan unionin alueella käytössä olevien alan hyvien käytäntöjen analysointi, esiin tuominen ja levittäminen ja Euroopan laajuisten sidosryhmäverkostojen luominen ja ylläpitäminen olisikin erittäin tärkeää.

               (10)

               Eurooppalaisten kyky tehdä valistuneita ja monipuolisia valintoja mediakuluttajina tukisi Euroopan audiovisuaali- ja sisältöteollisuuden kilpailukykyä.

               (11)

               Medialukutaito liittyy taitoon käyttää tiedotusvälineitä, ymmärtää ja arvioida kriittisesti tiedotusvälineiden ja mediasisältöjen eri puolia sekä viestiä erilaisissa yhteyksissä.

               (12)

               Luovan digitaalisen sisällön levitys ja verkko- ja mobiilijakelumuotojen lisääntyminen luovat uusia haasteita medialukutaidolle. Kansalaisten on nykypäivän maailmassa kehitettävä analyyttisia taitoja digitaalisen median älyllistä ja tunnepohjaista tulkitsemista varten.

               (13)

               Medialukutaito koskee kaikkia tiedotusvälineitä. Medialukutaidon tarkoituksena on parantaa ihmisten kykyä hahmottaa jokapäiväisessä elämässä vastaan tulevia erilaisia mediaviestejä. Mediaviestejä ovat erilaisten viestintäkanavien kautta saapuvat ohjelmat, elokuvat, kuvat, tekstit, äänet ja verkkosivut.

               (14)

               Medialukutaito voi auttaa merkittävästi laajentamaan käsitystä eurooppalaisesta audiovisuaaliperinnöstä ja kulttuuri-identiteeteistä sekä parantamaan audiovisuaaliperinnön ja uudempien eurooppalaisten kulttuuriteosten tuntemusta ja lisäämään niihin kohdistuvaa kiinnostusta.

               (15)

               Medialukutaidossa on kyse osallistumisesta ja kansalaistaidoista nykypäivän tietoyhteiskunnassa. Se on perustaito, jota tarvitsevat niin nuoret kuin aikuiset ja ikäihmisetkin sekä vanhemmat, opettajat ja media-alan ammattilaiset. Internetin ja digitaaliteknologian ansiosta yhä useammat eurooppalaiset voivat nykyään luoda ja levittää kuvia, tietoa ja sisältöä. Medialukutaitoa pidetään nykyisin yhtenä keskeisenä edellytyksenä aktiiviselle ja täysimääräiselle kansalaisuudelle, joka estää yhteisöstä syrjäytymisen tai ainakin vähentää sen riskiä.

               (16)

               Medialukutaitoinen yhteiskunta kannustaisi tiedotusvälineitä moniarvoisuuteen ja riippumattomuuteen ja samalla myös edellyttäisi tiedotusvälineiltä moniarvoisuutta ja riippumattomuutta. Erilaisten ryhmien eriävien mielipiteiden ja ajatusten esittäminen eri kielillä ja useissa eri yhteiskuntajärjestelmissä edistää moniarvoisuutta, suvaitsevaisuutta, avoimuutta, tasa-arvoa ja vuoropuhelua. Medialukutaidon kehittämistä kaikilla yhteiskunnan aloilla olisikin edistettävä, ja edistymistä olisi seurattava tarkasti.

               (17)

               Demokratian toteutuminen riippuu kansalaisten aktiivisesta osallistumisesta yhteisönsä elämään, ja medialukutaito antaisi heille kyvyn tulkita viestintäteknologian kautta joka päivä välittyvää tietotulvaa.

               (18)

               Medialukutaitoa pitäisi lähestyä eri tavoin eri tasoilla. Medialukutaidon sisällyttäminen kouluopetukseen kaikilla tasoilla on ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuulla. Merkittävässä asemassa ovat myös paikallisviranomaiset, jotka toimivat lähellä kansalaisia ja voivat tukea muodollisen opetusjärjestelmän ulkopuolelta tulevia aloitteita. Myös kansalaisyhteiskunnan pitäisi edistää medialukutaitoa aktiivisesti ruohonjuuritasolta käsin.

               (19)

               Medialukutaitoa edistävät myös eräät komission aloitteet, kuten Media 2007 (Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1718/2006/EY (7)), tehty 15 päivänä marraskuuta 2006, Euroopan audiovisuaalialan tukiohjelman täytäntöönpanosta) ja audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/65/EY, annettu 11 päivänä joulukuuta 2007, televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY muuttamisesta (8)), joiden tavoitteena on parantaa Euroopan audiovisuaali- ja sisältöteollisuuden kilpailukykyä.

               (20)

               Komissio aikoo seurata audiovisuaalisen medialukutaidon ja kaupallisen viestinnän medialukutaidon kehittämiseksi tehtyä työtä audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin johdanto-osan 37 kappaleen mukaisesti etenkin audiovisuaalisia mediapalveluja käsittelevän yhteyskomitean kautta ja direktiivin 26 artiklassa asetetun raportointivelvollisuuden mukaisesti.

               (21)

               Komissio kannustaa toteuttamaan medialukutaitoon liittyviä tutkimushankkeita nykyisiä ohjelmia hyödyntäen. Se aikoo erityisesti käynnistää tutkimukset henkilötietojen verkkolevitykseen liittyvien riskien tiedostamisesta ja hakukoneiden paremmasta hyödyntämisestä.

               (22)

               Medialukutaitoaloitteisiin olisi myös sisällytettävä tekijänoikeuksien merkityksen tiedostamista edistävä osa-alue.

               (23)

               Medialukutaitoaloitteissa olisi pohdittava tieto- ja viestintäverkoissa tapahtuvaa henkilötietojen käsittelyä, jonka tarkoituksena on muun muassa kohdennettu mainonta kuluttajille, ja haasteita, joita se asettaa henkilötietojen suojelun ja yksityisyydensuojan suhteen. Tieto- ja viestintäverkot avaavat uusia mahdollisuuksia käyttäjille, mutta niihin liittyy myös uusia riskejä, joita ovat esimerkiksi identiteettivarkaudet, syrjivä profilointi tai jatkuva seuranta. Komissio pohti näitä huolenaiheita ja mahdollisia ratkaisuja tiedonannossaan tietosuojan vahvistamisesta yksityisyyden suojaa parantavilla tekniikoilla (9).

               (24)

               Digitaalisen median lukutaitoon liittyvissä hankkeissa olisi varmistettava, että perinteiset kustantajat ovat niissä tiiviisti mukana, sillä kustannusalalla on erittäin arvokasta kokemusta medialukutaidosta verkon ulkopuolella. Lisäksi yhä useammat alan yritykset ovat siirtyneet harjoittamaan digitaalisen sisällön tuotantoa ja jakelua.

               (25)

               Komissio pyrkii siihen, että medialukutaidon olennaisista piirteistä (määritelmät, tavoitteet) päästään laajemmin yhteisymmärrykseen, ja tukee medialukutaitoon digitaalisessa ympäristössä ja myös media-alan talouteen Euroopassa liittyvien hyvien käytäntöjen analysointia ja vaihtoa erityisesti järjestämällä audiovisuaalisia mediapalveluja käsittelevän yhteyskomitean kokouksia (10), edistämällä ja tukemalla Media 2007 -tapahtumia (11), tekemällä yhteistyötä muiden EU:n elinten ja kansainvälisten organisaatioiden, kuten Euroopan neuvoston, Unescon ja Yhdistyneiden Kansakuntien Sivilisaatioiden allianssin kanssa sekä edistämällä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuutta medialukutaidon alalla,

         SUOSITTAA:

               I

               Jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä audiovisuaalisen ja sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten ja tarvittaessa tietosuojavalvontaviranomaisten kanssa

                           1.

                           suunniteltava ja toteuttava yhteissääntelyhankkeita, joiden tuloksena tärkeimmät sidosryhmät omaksuvat yhteiset käytännesäännöt, ja edistettävä itsesääntelyaloitteita ja suuntaviivojen laatimista jäljempänä II osassa nimetyistä mediateollisuuden aiheista;

                           2.

                           edistettävä järjestelmällistä tutkimustyötä Euroopassa vallitsevien medialukutaidon tasojen arviointikriteerejä käsitelleen komission uusimman tutkimuksen jatkoksi, teettämällä selvityksiä ja hankkeita, joissa pohditaan medialukutaidon eri osa-alueita ja ulottuvuuksia digitaalisessa ympäristössä ja seurataan ja mitataan medialukutaidon tasoissa tapahtunutta edistystä;

                           3.

                           käynnistettävä konferensseissa ja muissa julkisissa tapahtumissa keskustelu medialukutaidon sisällyttämisestä pakolliseen opetusohjelmaan ja nimeämisestä yhdeksi elinikäisen oppimisen avaintaidoista 18 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksen mukaisesti;

                           4.

                           pyrittävä määrätietoisemmin parantamaan kansallisen ja eurooppalaisen audiovisuaaliperinnön tuntemusta toteuttamalla suurelle yleisölle suunnattuja kansallisia tiedotuskampanjoita;

                           5.

                           parannettava koulutuksen, tiedotuspäivien ja yleisölle jaettavien tietopakettien avulla ihmisten käsitystä riskeistä, jotka liittyvät henkilötietojen käsittelyyn tieto- ja viestintäverkoissa, ja valistettava käyttäjiä ja erityisesti nuoria, nuorten vanhempia ja opettajia näistä riskeistä.

               II

               Mediateollisuuden olisi sitouduttava voimakkaammin tarjoamaan tarvittavat välineet medialukutaidon tason parantamiseen

                           1.

                           jakamalla järjestelmällisemmin tietoa ja järjestämällä tiedotuskampanjoita siitä, miten tietosisältöä ja luovaa sisältöä tuotetaan, muokataan ja jaellaan digitaalisessa ympäristössä, miten hakukoneet toimivat ja miten niitä voi hyödyntää paremmin;

                           2.

                           tarjoamalla suurelle yleisölle erilaisissa tiedotuskampanjoissa selkeää ja helppokäyttöistä tietoa kaupallisessa viestinnässä käytetyistä tekniikoista eli esimerkiksi tuotesijoittelusta ja verkkomainonnasta sekä keinoja tunnistaa paremmin markkinoinnin ja sisällön väliset rajat;

                           3.

                           jakamalla tietoa ja laatimalla erityisesti nuorille suunnattuja tietopaketteja siitä, miten heidän henkilötietojaan käsitellään kohdennetuissa tarjouksissa, erityisesti interaktiivisessa mainonnassa, voimassa olevaa lainsäädäntöä noudattaen;

                           4.

                           tiedottamalla suurelle yleisölle erilaisilla tiedotuspäivillä aktiivisesti siitä, miten luova talous toimii ja mikä on tekijänoikeuksien merkitys.

               III

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 20 päivänä elokuuta 2009.

            Komission puolesta

         Viviane REDING

            Komission jäsen

      (1)  EYVL C 325, 24.12.2002, s.1.

      (2)  KOM(2007) 833 lopullinen.

      (3)  2008/2129(INI), 24. marraskuuta 2008.

      (4)  EUVL C 140, 6.6.2008, s. 8.

      (5)  CdR 94/2008.

      (6)  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=REPORT&reference=A6-2005-0278&language=FI

      (7)  EUVL L 327, 24.11.2006, s. 12.

      (8)  EUVL L 332, 18.12.2007, s. 27.

      (9)  KOM(2007) 228 lopullinen, 2. toukokuuta 2007.

      (10)  Ks. direktiivi 2007/65/EY.

      (11)  Päätös N:o 1718/2006/EY.