title: Neuvoston suositus, annettu 12 päivänä heinäkuuta 2011 , Itävallan kansallisesta vuoden 2011 uudistusohjelmasta sekä vuosia 2010–2014 koskevaa Itävallan tarkistettua vakausohjelmaa koskevan neuvoston lausunnon antamisesta

text:
               16.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 210/8

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 12 päivänä heinäkuuta 2011,
   Itävallan kansallisesta vuoden 2011 uudistusohjelmasta sekä vuosia 2010–2014 koskevaa Itävallan tarkistettua vakausohjelmaa koskevan neuvoston lausunnon antamisesta
   2011/C 210/03
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020, joka perustuu talouspolitiikan koordinoinnin tehostaminen ja keskittyy avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (2), jotka yhdessä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Komissio hyväksyi 12 päivänä tammikuuta 2011 ensimmäisen vuotuisen kasvuselvityksen, joka tarkoitti uuden talouden ohjauksen ja hallinnan jakson alkua EU:ssa ja ensimmäistä politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjaksoa, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa.

               (4)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 25 päivänä maaliskuuta 2011 julkisen talouden vakauttamisen ja rakenneuudistuksen painopisteet (jotka ovat 15 päivänä helmikuuta ja 7 päivänä maaliskuuta 2011 annettujen neuvoston päätelmien ja komission vuotuisen kasvuselvityksen mukaisia). Se korosti, että etusijalle on asetettava talousarvioiden tervehdyttäminen ja julkisen talouden kestävyyden palauttaminen, työttömyyden vähentäminen työmarkkinauudistusten avulla sekä uudet kasvua edistävät toimet. Se kehotti kaikkia jäsenvaltioita toteuttamaan näihin painopisteisiin perustuvia konkreettisia toimenpiteitä, jotka sisällytetään niiden vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (5)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 25 päivänä maaliskuuta 2011 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa riittävän ajoissa, jotta ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (6)

               Itävalta toimitti vuoden 2011 tarkistetun vakausohjelmansa, joka koskee vuosia 2011–2014, 27 päivänä huhtikuuta 2011 ja vuoden 2011 kansallisen uudistusohjelmansa 2 päivänä toukokuuta 2011. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (7)

               Itävallan talous oli kriisin alkaessa terveellä pohjalla, sillä se ei ollut kriisiä edeltäneenä aikana kärsinyt merkittävistä epätasapainotekijöistä tai vääristymistä. Siitä huolimatta talous- ja rahoituskriisi sysäsi talouden syvimpään taantumaan vuosikymmeniin. Reaalinen BKT supistui vuonna 2009 kaiken kaikkiaan lähes 4 prosenttia. Kriisin seurauksena työllisyysaste laski vuonna 2009 noin 1 prosentilla, mikä merkitsi työttömyysprosentin nousua siten, että se oli 4,8 (vuotta aiemmin se oli ollut 3,8 prosenttia). Kriisi myös pysäytti vaihtotaseen ylijäämän sitä edeltäneen jatkuvan kasvun. Talous- ja rahoituskriisillä oli vaikutuksensa myös julkiseen talouteen. Elvytyspakettien hyväksymisen ja automaattisten vakauttajien täysimääräisen toiminnan seurauksena julkisen talouden alijäämä oli 4,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009 ja 4,6 prosenttia vuonna 2010. Julkisen velan määrä kasvoi ensin 69,6:een prosenttiin vuonna 2009 ja 72,3 prosenttiin vuonna 2010 suhteessa BKT:hen. Koska useimmat elvytystoimenpiteistä olivat luonteeltaan pysyviä, oli taloudellisten edellytysten parannuttua heti tarpeen vakauttaa julkista taloutta. Vuotta 2011 koskevassa talousarviossa on hyväksytty vakauttamispaketti, jonka vaikutus on lähes 1 prosentti suhteessa BKT:hen. Vuoden 2009 kolmannesta neljänneksestä lähtien talous on elpynyt kriisistä tasaista tahtia ulkomaisen kysynnän vilkastumisen ja erityisesti Saksan taloudellisen toiminnan vahvistumisen myötä. Reaalinen BKT kasvoi kaiken kaikkiaan 2 prosenttia vuonna 2010.

               (8)

               Neuvosto katsoo asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan mukaisen tarkistetun vakausohjelman arvioinnin perusteella, että julkisen talouden ennusteiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava ja vakausohjelmakauden lopun osalta liian suotuisa. Vakausohjelman viimeisimmässä tarkistuksessa esitetyn julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian päätavoitteena on supistaa julkisen talouden alijäämää vähitellen 4,6 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 2010 2,4 prosenttiin vuonna 2014, pääasiassa menojen hillitsemisen avulla. Näihin tavoitteisiin kohdistuu riskejä, jotka johtuvat siitä, että vakautusuraa kansallisen tason alapuolella tukevia toimenpiteitä ei ole määritelty, sekä siitä, että joistakin liittovaltiotasolla hyväksytyistä toimenpiteistä saatavat säästöt eivät toteudu. Esimerkiksi verovilpin vastaisen kampanjan ennakoitu tuotto näyttää hyvin epävarmalta. Toisaalta myönteinen riskitekijä on monivuotinen menokehys, joka otettiin käyttöön liittovaltion hallituksen osalta vuonna 2009 ja joka näyttää edistäneen talousarviomenettelyn ennustettavuutta keskipitkällä aikavälillä, vaikkakin vain liittovaltion tasolla. Vakausohjelmassa edellytetään BKT:hen suhteutetun julkisen talouden velan suhteessa BKT:hen kasvavan 72,3 prosentista vuonna 2010 75,5 prosenttiin vuonna 2013 ja laskevan sitten 75,1 prosenttiin vuonna 2014. Tähän ennusteeseen liittyy kuitenkin joitakin riskejä, jotka liittyvät valtionhallinnon ulkopuolisiksi luokiteltujen valtionyhtiöiden kasvavaan velkaan ja pankkisektorille kohdennetuista tukitoimenpiteistä mahdollisesti aiheutuvaan lisärasitteeseen. Velkasuhde voi kuitenkin samanaikaisesti muuttua pienemmäksi, sillä on todennäköistä, että kriisin aikana julkista tukea saaneet pankit maksavat tuen takaisin vakausohjelmassa oletettua aikataulua nopeammin.

               (9)

               Vakausohjelman mukaan julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosentin viitearvoa alhaisemmaksi vuonna 2013 neuvoston asettaman määräajan mukaisesti. Vakausohjelmassa vuosiksi 2011–2013 suunnitellut 0,2 prosentin suuruiset keskimääräiset vuotuiset julkisen talouden toimet, ovat kuitenkin selvästi alle neuvoston Itävallalta edellyttämä 0,75 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission viimeisimmän arvion mukaan julkisen taouden pitkän aikavälin kestävyyteen kohdistuvat riskit näyttävät olevan keskitasoa.

               (10)

               Vaikka Itävalta on saanut aikaan kansallisen vakaussopimuksen, julkista taloutta koskevien suhteiden uudistamisen jatkaminen valtionhallinnon eri tasojen välillä toisi mukanaan merkittäviä säästöjä, tukisi julkisen talouden vakauttamista ja vapauttaisi resursseja kasvua edistäviin investointeihin esimerkiksi tutkimuksen ja kehityksen sekä koulutuksen aloilla. On yleisesti tunnustettua, että suhteet ovat nykyisellään monimutkaiset: sen lisäksi, että useimmista yksittäisistä veroista saatavat tulot jaetaan eri aluetasojen kesken sovitussa suhteessa, myös päätöksenteko on monilla aloilla jaettu eri hallintotasojen kesken. Tulojen hankinta ja käyttö ei monien toimintojen osalta kuulu yhden ja saman hallintotason vastuulle. Huomattavia esimerkkejä tällaisista julkisen talouden suhteista johtuvasta tehottomuudesta on nähtävissä terveydenhuollon ja koulutuksen aloilla.

               (11)

               Itävallan keskimääräinen verokiila kuuluu EU:n korkeimpiin. Muihin EU-maihin verrattuna työntekijöiden sosiaaliturvamaksut ovat hyvin korkeat. Työhön kohdistuva verorasitus keveni, kun vuonna 2008 alennettiin matalapalkkaisten työntekijöiden työttömyysvakuutusmaksuja ja vuonna 2009 toteutettiin tuloverouudistus, mutta tämä ei pystynyt estämään verokiilan hienoista levenemistä sekä matala- että keskituloisten työntekijöiden kohdalla verrattuna viime vuosikymmenen alkuvuosiin. Verokiilalla on kielteinen vaikutus työllisyyteen, erityisesti matalapalkkaisten ja matalan koulutustason työntekijöiden osalta.

               (12)

               Iäkkäiden työntekijöiden työllisyysaste on Itävallassa edelleen selvästi EU:n keskiarvoa alhaisempi, vaikka se viime vuosikymmenellä nousikin selvästi. Varhaiseläkejärjestelmät ja työkyvyttömyyseläkkeet ovat edelleen laajassa käytössä. Vuonna 2010 kaikista uusista eläkkeistä yhteensä 72 prosenttia myönnettiin ennen lakisääteisen eläkeiän saavuttamista. Toinen iäkkäiden työntekijöiden matalaan työllisyysasteeseen vaikuttava tekijä on naisten edelleen melko alhainen lakisääteinen eläkeikä (60 v.). Itävallan väestökehitys huomioon ottaen todellisen eläkeiän nostaminen ja edellytyksien parantaminen iäkkäiden työntekijöiden jatkamiselle pidempään työmarkkinoilla on tärkeää sekä julkisen talouden kestävyydestä huolehtimiseksi että työvoiman tarjonnan lisäämiseksi, sillä työvoiman on ennustettu alkavan supistua vuodesta 2020 alkaen.

               (13)

               Naisten työllisyysaste on Itävallassa melko korkea, mikä liittyy osa-aikatyötä tekevien osuuteen, joka korkeimpia. Naisten työpaikat ovat keskittyneet ennen kaikkea matalapalkka-aloille. Nämä mallit ovat johtaneet EU:n toiseksi suurimpaan, 25,4 prosentin palkkaeroon sukupuolten välillä. Se on myös eräs tekijä, joka vaikuttaa naisten melko korkeaan köyhyysriskiin. Eräs syy siihen, että naiset tekevät osa-aikatyötä, on lasten ja vanhusten hoitovelvollisuuksien epätasainen jakautuminen naisten ja miesten kesken sekä lastenhoito- ja pitkäaikaishoitopalvelujen puute.

               (14)

               Koulutusjärjestelmälle on luonteenomaista, että oppilaiden on päätettävä varhaisessa vaiheessa, 10-vuotiaina, tulevasta koulutusväylästään, jolloin väylien välillä siirtyminen on rajoitettua ja puolipäiväinen koulunkäynti yleistä. Tästä saattaa olla seurauksena, etteivät muita heikommassa asemassa olevat, varsinkaan maahanmuuttajataustaiset nuoret, saavuta parhaita mahdollisia koulutustuloksia. Varhaisessa vaiheessa tehtävät valinnat määrittävät suurelta osin tulevan koulutusväylän, minkä vuoksi korkea-asteen koulutukseen on vaikeampaa päästä enää myöhemmässä vaiheessa. Kaikille 10–14-vuotiaille yhteinen koulumuoto parantaisi koulutusjärjestelmän tarjoamien mahdollisuuksien tasapuolisuutta ja auttaisi pienentämään koulunkäynnin keskeyttämisprosenttia.

               (15)

               Kilpailu palvelualoilla, erityisesti verkkopalvelujen alalla kuten televiestinnän, liikenteen, yleishyödyllisten palvelujen sekä vähittäiskaupan ja asiantuntijapalvelujen alalla, ei ole riittävän kehittynyttä. Tuottavuuden kasvu on ollut vaisua, eikä markkinarakenne ole edistänyt ostovoimaa eikä kulutuskysyntää. Kuluttajien valinnanmahdollisuuksia ja palvelujen kohtuuhintaisuutta parannettaisiin edistämällä kilpailua markkinoille pääsyn helpottamisen avulla, vähentämällä elinkeinojen ja ammattien sääntelyä sekä varmistamalla kilpailuun perustuva hinnoittelu. Palveludirektiivin täytäntöönpanossa on Itävallassa pitkällisiä viivästymiä. Viivästymiin puuttuminen saattaisi edistää kasvun käynnistymistä. Erityisesti direktiivin tärkeimmät periaatteet täytäntöön panevan liittovaltiotason lain, ns. horisontaalisen säädöksen, käsittely on edelleen kesken.

               (16)

               Itävalta on tehnyt Euro Plus -sopimuksen nojalla useita sitoumuksia. Sitoumukset koskevat kolmea mainitun sopimuksen neljästä osa-alueesta. Julkisen talouden osalta toimenpiteet kohdistuvat tarpeeseen korottaa todellista eläkeikää sekä julkisten menojen pitämiseen tehokkaammin hallinnassa hallinnon eri tasoilla. Työllisyyden osalta tärkeimpänä tavoitteena on nuorisotyöttömyyden torjunta sekä kilpailukyvyn osalta lisäinvestointien tekeminen tutkimukseen ja tekniikan alan koulutukseen samoin kuin kokopäiväkoulujen mallien kehittämiseen. Sopimuksen nojalla esitetyt aloitteet ovat kansallisen uudistusohjelman sekä julkisen talouden kehystä koskevan lain ja vakausohjelman mukaisia. Vaikka näillä toimenpiteillä pyritään ratkaisemaan eräitä maan tärkeimmistä sosioekonomisista haasteista, sitoumukset olisivat kuitenkin hyvin voineet koskea myös muita haasteita, joita on esimerkiksi finanssipolitiikan, koulutuksen, kilpailun ja innovoinnin aloilla. Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyt sitoumukset on arvioitu ja otettu huomioon suosituksissa.

               (17)

               Komissio on arvioinut Itävallan vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyt sitoumukset. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Itävallan kestävän finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta. Lisäksi se on arvioinut, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska EU:n talouden ohjausta ja hallintaa on tarpeen tehostaa kokonaisuudessaan antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Se katsoo, että julkisen talouden vakauttamistoimia olisi talouden suotuisa tilanne huomioiden tehostettava, erityisesti vuonna 2012, ja että valtionhallinnon eri tasojen välisten julkista taloutta koskevien suhteiden uudistamista olisi jatkettava. Työmarkkinoiden dynaamisuuden kannalta olisi hyödyllistä kaventaa verokiilaa, parantaa koulutustuloksia ja torjua työmarkkinoiden jakautumista sukupuolen mukaan, samalla kun kilpailun lisääminen ja innovoinnin edistäminen parantaisivat kilpailukykyä.

               (18)

               Neuvosto on tutkinut Itävallan tarkistetun vuoden 2011 vakausohjelman edellä esitetyn arvioinnin perusteella ja ottaen huomioon myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan nojalla 2 päivänä joulukuuta 2009 annetun neuvoston suosituksen. Neuvoston lausunto (3) on otettu erityisesti huomioon sen jäljempänä 1 ja 2 kohdassa esitetyissä suosituksissa,

         SUOSITTAA, että Itävalta toteuttaisi vuosina 2011–2012 toimia, joilla se

               1.

               nopeuttaa liiallisen alijäämän korjaamista, minkä on suunniteltu tapahtuvan ensisijaisesti menopuolella, ja saattaa siten julkisen talouden korkean velkasuhteen alenevaan suuntaukseen, hyödyntäen käynnissä olevaa talouden elpymistä varmistaakseen keskimääräisen julkisen talouden ponnistelujen olevan kaudella 2011–2013 keskimäärin 0,75 prosenttia suhteessa BTK:hen liiallista ylijäämää koskevan menettelyn puitteissa annetun neuvoston suosituksen mukaisesti; hyväksyy ja panee täytäntöön tätä varten tarpeelliset toimenpiteet, myös kansallista tasoa alemmalla tasolla; määrittelee tarpeellisia toimenpiteitä, joilla voidaan varmistaa riittävä edistyminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti sen jälkeen kun liiallinen vaje on korjattu;

               2.

               toteuttaa toimenpiteitä vahvistaakseen kansallista julkisen talouden kehystä järjestelemällä edelleen valtionhallinnon eri tasojen välisiä lainsäädäntöön, hallintoon sekä tulojen hankintaan ja käyttöön liittyviä tehtäviä, erityisesti terveydenhuollon alalla;

               3.

               toteuttaa työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisten käytäntöjen mukaisesti toimenpiteitä, joilla rajoitetaan edelleen mahdollisuutta käyttää nykyistä pitkän vakuutuskauden hankkineita henkilöitä koskevaa varhaiseläkejärjestelmää ja toteuttaa toimenpiteitä lyhentääkseen siirtymäkautta ennen miesten ja naisten lakisääteisen eläkeiän yhdenmukaistamista, jotta varmistetaan eläkejärjestelmän kestävyys ja asianmukaisuus, sekä soveltaa tiukasti työkyvyttömyyseläkkeen saannin edellytyksiä;

               4.

               toteuttaa työmarkkinoille osallistumisen lisäämiseen tähtääviä toimenpiteitä, mukaan lukien seuraavat: alentaa ilman talousarviovaikutuksia veroihin ja sosiaaliturvaan liittyvää työntekoon kohdistuvaa rasitusta erityisesti matala- ja keskipalkkaisten osalta; toteuttaa naisten ja miesten yhdenvertaista kohtelua työmarkkinoilla koskevan kansallisen toimintasuunnitelman, myös parantamalla hoitopalvelujen ja kokopäiväisten koulupaikkojen saatavuutta, jotta parannetaan naisten mahdollisuuksia tehdä kokoaikaista työtä, ja pienentämällä sukupuolten välistä suurta palkkaeroa; toteuttaa toimenpiteitä koulutustulosten parantamiseksi ja koulunkäynnin keskeyttämisen ehkäisemiseksi;

               5.

               toteuttaa lisätoimenpiteitä kilpailun edistämiseksi varsinkin palvelualoilla väljentämällä markkinoille pääsyn esteitä, poistamalla joidenkin elinkeinojen ja ammattien perusteettomia rajoituksia sekä laajentamalla kilpailuviranomaisen toimivaltaa sekä jouduttaa palveludirektiivin kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista koskevan, vielä säätämättä olevan horisontaalisen säädöksen hyväksymistä.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä heinäkuuta 2011.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetään vuonna 2011 voimassa 19 päivänä toukokuuta 2011 annetulla neuvoston päätöksellä 2011/308/EU jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (EUVL L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Lausunto, jota tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdassa.


title: Neuvoston suositus, annettu 14 päivänä toukokuuta 2008 , jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (2008–2010)

text:
               27.5.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 137/13

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 14 päivänä toukokuuta 2008,
   jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (2008–2010)
   (2008/390/EY)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon komission suosituksen,
   ottaa huomioon 13 ja 14 päivänä maaliskuuta 2008 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston käymän keskustelun,
   sekä katsoo, että Euroopan parlamentti on antanut päätöslauselman komission suosituksesta,
   SUOSITTAA:
   A   JAKSO
   KASVUA JA TYÖLLISYYTTÄ EDISTÄVÄ MAKROTALOUSPOLITIIKKA
   A.1   Makrotalouspolitiikka kasvua ja työllisyyttä edistävien olosuhteiden luomiseksi
   Talouden vakauden turvaaminen työllisyys- ja kasvupotentiaalin lisäämiseksi
   Vakailla makrotaloudellisilla politiikoilla ja tuote-, työvoima- ja pääomamarkkinoiden rakenneuudistuksilla tuetaan tasapainoista talouskasvua ja nykyisen kasvupotentiaalin toteutumista täysimääräisesti. Tähän voidaan vaikuttaa rahapolitiikalla pitämällä huolta hintavakaudesta ja, mainittua tavoitetta vaarantamatta, tukemalla muita kasvuun ja työllisyyteen liittyviä yleisiä talouspolitiikkoja. Uusille jäsenvaltioille on tärkeää, että raha- ja valuuttakurssipolitiikoilla edistetään lähentymistä. Valuuttakurssijärjestelmät ovat yleisen talous- ja rahapoliittisen kehyksen tärkeä osa, ja niiden avulla pitäisi pyrkiä saavuttamaan kestävä reaalinen ja nimellinen lähentyminen. Uusien jäsenvaltioiden pitäisi pystyä saavuttamaan tavoitteet helpommin osallistumalla ERM II:een soveltuvassa vaiheessa EU-jäsenyyden alkamisen jälkeen.
   Julkisen talouden rahoitusaseman vakauttaminen mahdollistaa automaattisten budjetinvakauttajien suhdanteen yli ulottuvan täyden ja symmetrisen vaikutuksen, mikä edistää tuotannon vakauttamista potentiaaliselle tasolle. Vakaan rahoitusaseman jo saavuttaneiden jäsenvaltioiden haasteena on säilyttää tämä asema. Muiden jäsenvaltioiden on tärkeää toteuttaa kaikki tarvittavat korjaavat toimenpiteet julkisen talouden rahoitusasemaa koskevien keskipitkän aikavälin tavoitteidensa saavuttamiseksi, erityisesti jos taloudelliset edellytykset parantuvat, ja välttää näin myötäsyklinen politiikka, sekä saavuttaa sellainen asema, jossa on riittävästi pelivaraa automaattisten vakauttajien suhdanteen yli ulottuvan täysimääräisen vaikutuksen varmistamiseksi ennen seuraavaa taloudellista laskukautta. Eurooppa-neuvoston 22. maaliskuuta 2005 hyväksymän vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamista koskevan kertomuksen mukaisesti euroalueeseen tai ERM II -valuuttakurssimekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä saavuttaneet keskipitkän aikavälin budjettitavoitteitaan, olisi pyrittävä suhdannekorjattuun vuosittaiseen mukautukseen suhdannekorjattuna ja kertaluonteiset ja väliaikaiset toimenpiteet pois lukien, käyttämällä viitearvona 0,5:tä prosenttia BKT:sta.
   Yksittäisten jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusasemaa koskevat keskipitkän aikavälin tavoitteet on eriytetty niiden talous- ja budjettipoliittisten asemien monimuotoisuuden ja erilaisten kehityssuuntien mukaisesti. Vuonna 2005 hyväksytyn vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamista koskevan kertomuksen mukaisesti keskipitkän aikavälin tavoitteet tarkistetaan, jotta väestön ikääntymisestä johtuva rahoitustaakka voitaisiin paremmin ottaa huomioon. Tämän lisäksi vuoden 2005 vakaus- ja kasvusopimuksen uudistuksen mukaisesti kansallisten finanssipoliittisten sääntöjen ja instituutioiden käyttöön ottamisella tai vahvistamisella (seurantamekanismit mukaan luettuina) voidaan tarkoituksenmukaisesti täydentää sopimusta ja tukea sen tavoitteita.
   Joillakin jäsenvaltioilla on edessään vielä yksi makrotalouspoliittinen haaste eli toimiminen ympäristössä, jossa talous kuroo nopeasti umpeen eroa muihin jäsenvaltioihin nähden. Tähän liittyvät eriasteiset vaihtotaseen alijäämät, nopea luottokannan kasvu ja rahoitusmarkkinoiden syventämiskehitys. Kurinalainen finanssipolitiikka, tehokas rahoitusalan valvonta ja kilpailukyvyn edistäminen ovat olennaisia tekijöitä talouden ulkoisen ja sisäisen epätasapainon hillitsemiseksi. Varovainen finanssipolitiikan viritys on tärkeä keino pitää ulkoinen alijäämä tasolla, joka varmistaa ulkoisen rahoituksen saatavuuden. Kurinalaisella finanssipolitiikalla voidaan edistää julkisen talouden tervettä rahoitusasemaa mutta myös rajoittaa kotimaisen kysynnän huomattavaa kasvua, joka johtaisi jatkuvaan nopeampaan inflaatioon, ja makrotalouden riskejä, jotka voivat aiheuttaa reaalisten vaihtokurssien vaihteluja ja kilpailukyvyn menetyksen pitkittymistä. Rakenneuudistuksilla ja politiikkojen asianmukaisella yhteensovittamisella on olennainen merkitys autettaessa talouksia kestämään maailmantalouden mahdollista epäedullista kehitystä.

      Suuntaviiva 1. Talouden vakauden turvaaminen kestävän kasvun edistämiseksi

               1.

               Jäsenvaltioiden olisi noudatettava vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti keskipitkän aikavälin finanssipoliittisia tavoitteitaan. Niin kauan kuin tavoitetta ei ole saavutettu, niiden olisi toteutettava kaikki tarvittavat korjaavat toimenpiteet sen saavuttamiseksi. Jäsenvaltioiden olisi vältettävä myötäsyklistä finanssipolitiikkaa. Lisäksi niiden jäsenvaltioiden, joilla on liiallinen alijäämä, on ryhdyttävä tehokkaisiin toimiin sen nopeaksi oikaisemiseksi.

               2.

               Jäsenvaltioiden, joiden vaihtotaseen alijäämä on kestämättömällä pohjalla, olisi pyrittävä korjaamaan sitä toteuttamalla rakenteellisia uudistuksia ja edistämällä ulkoista kilpailukykyä sekä tarvittaessa korjaamaan sitä finanssipolitiikan avulla. Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Dynaamisen ja toimivan talous- ja rahaliiton edistäminen” (nro 6).

         Talouden ja julkisen talouden kestävyyden turvaaminen perustana työllisyyden lisäämiselle
   Jos politiikkoihin tai käyttäytymismalleihin ei tule kattavampaa muutosta, Euroopan väestön ikääntyminen aiheuttaa ongelmia Euroopan unionin talouden kestävyydelle pitkällä aikavälillä; potentiaalinen tuotos henkeä kohti alenee työikäisen väestön vähenemisen vuoksi ja eläkkeiden, sosiaalivakuutusten ja terveydenhoidon ja pitkäaikaishoidon järjestelmien kustannukset nousevat. Jollei asiaan löydetä ajoissa ratkaisua, tämä potentiaalinen kehitys on johtamassa merkittävään velkataakan kasvamiseen. Kuten komission talouden kestävyyttä koskevassa kertomuksessa todettiin, useilla jäsenvaltioilla on suuri kestävyyteen liittyvä riski ja monilla muilla jäsenvaltioilla on keskisuuri riski.
   Jäsenvaltioiden olisi puututtava ikääntymisen taloudellisiin vaikutuksiin noudattamalla vakiintunutta väestön ikääntymisen vaikutuksia koskevaa kolmiosaista strategiaa. Tähän kuuluu politiikkojen asianmukainen yhdistelmä, jolla velkaa voidaan vähentää riittävän nopeassa tahdissa, myös siten, että keskipitkän aikavälin tavoitteet saavutetaan, ja jolla voidaan tarjota kannustimia työllisyysasteen kohottamiseksi ja työvoiman tarjonnan lisäämiseksi vastapainona työikäisten henkilöiden määrän tulevalle vähenemiselle, sekä eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmien uudistukset. On myös tärkeää nykyaikaistaa sosiaalisen suojelun järjestelmiä sen varmistamiseksi, että ne ovat taloudellisesti elinkelpoisia ja toimivat työikäiselle väestölle kannustimina osallistua aktiivisesti työmarkkinoihin, ja pyrkiä samaan aikaan varmistamaan myös, että niiden saatavuutta ja asianmukaisuutta koskevat tavoitteet täyttyvät. Sosiaalisen suojelun järjestelmien ja työmarkkinoiden välisen vuorovaikutuksen parantaminen voi poistaa vääristymiä, ja kannustaa työssäoloajan pidentämiseen elinajanodotteen kasvun myötä. Terveyden edistämispolitiikat, joihin kuuluu myös ennalta ehkäisevä terveydenhuolto, voisivat lisätä terveinä vietettävien elinvuosien määrää ja näin ollen tukea terveydenhuoltojärjestelmien kestävyyttä.

      Suuntaviiva 2. Talouden ja julkisen talouden kestävyyden turvaaminen perustana työllisyyden lisäämiselle
   Jäsenvaltioiden olisi väestön ikääntymisestä aiheutuviin ennakoituihin kustannuksiin varautuakseen

               1.

               pyrittävä julkisen talouden vahvistamiseksi alentamaan julkista velkaa riittävästi;

               2.

               uudistettava ja vahvistettava eläke-, sosiaaliturva- ja terveydenhuoltojärjestelmiä sen varmistamiseksi, että ne ovat taloudellisesti elinkelpoisia, sosiaalisesti asianmukaisia ja saatavilla;

               3.

               toteutettava toimenpiteitä työmarkkinoille osallistumisen ja työvoiman tarjonnan lisäämiseksi erityisesti naisten, nuorten ja vanhempien työntekijöiden osalta ja edistettävä elämänkaariajattelun soveltamista työelämään tehtyjen työtuntien lisäämiseksi taloudessa.

         Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Elämänkaariajattelun edistäminen työelämässä” (nro 18 sekä 4, 19 ja 21).
   Kasvuun ja työllisyyteen suuntautuva tehokkaampi resurssien kohdentaminen
   Julkisella sektorilla on oltava hyvin suunnitellut verotus- ja menojärjestelmät, jotka tehostavat resurssien kohdentamista, jotta se voi edistää täysimääräisesti kasvua ja työllisyyttä. Tähän voidaan päästä suuntaamalla menoja kasvua edistäviin menoluokkiin, kuten tutkimukseen ja kehitykseen (T&K), fyysisiin infrastruktuureihin, ympäristöä säästäviin teknologioihin sekä inhimilliseen pääomaan ja osaamiseen vaarantamatta talouden vakauden ja kestävyyden tavoitteiden toteutumista. Julkisia varoja on käytettävä mahdollisimman tehokkaasti. Jäsenvaltiot voivat valvoa menoluokkia riittävien julkisten talouden instituutioiden ja rakenteen, kuten menoja koskevien sääntöjen ja tulosbudjetoinnin avulla, mikä mahdollistaa sen, että tarkastelun kohde siirtyy varojen käytöstä tosiasiallisten saavutusten suuntaan, sekä ottamalla käyttöön arviointimekanismeja, joilla varmistetaan, että yksittäiset uudistustoimet ja yleiset uudistuspaketit ovat hyvin suunniteltuja. EU:n talouden tärkeimpinä tavoitteina on varmistaa, että verotusrakenteet ja niiden vuorovaikutus etuusjärjestelmien kanssa lisäävät työtä ja investointeja koskevia kannusteita, lisäävät kasvua kasvattamalla työllisyyttä ja investointeja sekä tehostavat varojen käyttöä julkisen talouden laadun parantamiseksi.

      Suuntaviiva 3. Kasvuun ja työllisyyteen suuntautuva tehokkaampi resurssien kohdentaminen
   Jäsenvaltioiden olisi talouden vakautta ja kestävyyttä koskevia suuntaviivoja noudattaen ohjattava julkisia menoja kasvua edistäviin menoluokkiin Lissabonin strategian mukaisesti, mukautettava verotusrakenteitaan kasvupotentiaalin lisäämiseksi ja varmistettava, että käytettävissä on mekanismeja julkisten varojen käytön ja toimintapoliittisten tavoitteiden saavuttamisen välisen suhteen arvioimiseksi ja uudistuspakettien yleisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi.
   Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Resurssien kestävän käytön edistäminen sekä ympäristönsuojelun ja kasvun välisen synergian lujittaminen” (nro 11).
   Kasvun ja vakauden edistäminen ja rakenteellisten uudistusten täydentäminen palkkakehityksen avulla
   Palkkakehitys voi edistää vakaita makrotaloudellisia olosuhteita ja työllisyyttä tukevaa politiikkayhdistelmää. Tämä edellyttää, että reaalipalkkojen nousu vastaa keskipitkällä aikavälillä samanaikaista tuottavuuden kasvua ja kannattavuusastetta, joka mahdollistaa tuottavuutta, kapasiteettia ja työllisyyttä edistävät investoinnit. Tämä edellyttää kuitenkin sitä, etteivät tilapäiset tekijät, kuten suhdannevaiheen aiheuttamat vaihtelut tuottavuudessa tai pohjainflaation kertaluonteinen kasvu, johda palkkojen kestämättömään kasvuun ja että palkkakehitys vastaa paikallisten työmarkkinoiden olosuhteita. Maissa, joissa markkinaosuudet ovat laskussa, tarvitaan palkkamalttia sekä tuottavuutta lisääviä uudistuksia, jotta yksikkötyökustannukset voitaisiin mukauttaa kilpailukyvyn palauttamiseksi. Nämä kysymykset on otettava huomioon raha- ja finanssipolitiikasta vastaavien viranomaisten sekä työmarkkinaosapuolten välisessä jatkuvassa vuoropuhelussa ja tietojen vaihdossa makrotaloutta koskevan vuoropuhelun yhteydessä.

      Suuntaviiva 4. Makrotaloudellista vakautta ja kasvua tukevan palkkakehityksen varmistamiseksi ja sopeutumiskyvyn parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi tuettava oikeiden perusedellytysten luomista palkkaneuvotteluille puuttumatta kuitenkaan työmarkkinaosapuolten tehtäviin ja pyrkiä näin edistämään nimellispalkkojen ja työvoimakustannusten kehitystä, joka vastaa keskipitkällä aikavälillä hintavakautta ja tuottavuuden kehityssuuntaa, ottaen huomioon erot ammattitaidossa ja paikallisissa työmarkkinaolosuhteissa.
   Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Työllisyyttä tukevien työvoimakustannusten kehittymisen ja palkanmuodostusmekanismien varmistaminen” (nro 22).
   Johdonmukaisten makrotalous-, rakenne- ja työllisyyspolitiikkojen edistäminen
   Terveen makrotalouspolitiikan tarkoituksena on luoda edellytykset työpaikkojen luomiselle ja kasvulle. Julkistalouden vakaan rahoitusaseman kannalta johdonmukaiset rakenneuudistukset ovat välttämättömiä tuottavuuden ja työllisyyden lisäämiseksi keskipitkällä aikavälillä ja auttavat saavuttamaan kasvupotentiaalin täysimääräisesti ja vahvistamaan sitä. Ne edistävät myös julkisen talouden kestävyyttä, vakaata makrotaloutta ja häiriöiden sietokykyä. Samalla on noudatettava asianmukaista makrotalouspolitiikkaa, jotta rakenneuudistuksista saadaan täysi hyöty kasvun ja työllisyyden kannalta. Jäsenvaltioiden yleisissä talousstrategioissa on keskeistä sen varmistaminen, että niillä on johdonmukaiset makrotaloudellisia puitteita tukevat rakennepolitiikat ja päinvastoin. Markkinauudistuksilla ja inhimilliseen pääomaan investoimalla on erityisesti parannettava talouden kokonaisvaltaista mukautumis- ja sopeutumiskykyä sekä taloussuhdanteiden muutoksiin että globalisaation tai teknologioiden kehityksen kaltaisiin pitkän aikavälin kehityssuuntiin vastaamiseksi. Tämän vuoksi on tärkeää uudistaa verotus- ja etuusjärjestelmiä työnteon tekemiseksi kannattavaksi ja minimoida työmarkkinoille osallistumista mahdollisesti heikentäviä toimenpiteitä.

      Suuntaviiva 5. Makrotalous-, rakenne- ja työvoimapolitiikkojen välisen johdonmukaisuuden parantaminen
   Jäsenvaltioiden olisi toteutettava työ- ja tuotemarkkinoiden uudistuksia, jotka samanaikaisesti lisäävät kasvupotentiaalia ja tukevat makrotaloudellisia puitteita lisäämällä työ- ja tuotemarkkinoiden joustavuutta, tuotannontekijöiden liikkuvuutta ja sopeutumiskykyä vastauksena globalisaation, teknologioiden kehityksen, kysynnässä tapahtuvien muutosten ja suhdannevaihteluiden asettamiin haasteisiin. Erityisesti jäsenvaltioiden olisi annettava uusi sysäys vero- ja etuusjärjestelmien uudistamiselle kannustimien parantamiseksi, jotta työn tekeminen saadaan kannattavaksi; lisättävä työmarkkinoiden sopeutumiskykyä yhdistämällä joustava työllistäminen ja työsuhdeturva sekä parannettava työllistettävyyttä sijoittamalla inhimilliseen pääomaan.
   Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Joustavuuden edistäminen yhdessä työsuhdeturvan kanssa sekä työmarkkinoiden segmentoitumisen vähentäminen ottaen työmarkkinaosapuolten asema asianmukaisesti huomioon” (nro 21 ja nro 19).
   A.2   Dynaamisen ja toimivan euroalueen varmistaminen
   Sen jälkeen, kun euroalue luotiin lähes kymmenen vuotta sitten, vielä neljä maata liittyi euroalueeseen. Euro on auttanut edistämään talouden vakauttamista euroalueen maissa tarjoamalla suotuisat rahoitusolosuhteet ja lieventämällä ulkoisten valuuttakurssien suhdannevaihtelujen vaikutusta. Kasvu on jatkunut vaimeana joissain euroalueen osissa ja maiden välillä on edelleen pitkään jatkuneita kasvu- ja inflaatioeroja. Tämä nostaa esille kysymyksen siitä, toimiiko sisäinen sopeutus euroalueella moitteettomasti, ja antaa ymmärtää, että talouspolitiikat ja hallintorakenteet eivät ehkä ole vielä täysin mukautuneet siten, että rahaliitosta saataisiin täysimääräinen hyöty. Koska euroalueen maat eivät enää voi luoda riippumattomasti raha- tai valuuttakurssipolitiikkoja, rakenteelliset lisäuudistukset ovat keskeisiä edistettäessä joustavaa sopeutumista talouden häiriötekijöihin ja kilpailukyvyn löytämistä; tällä tavoin talouskasvu saadaan vakaasti kestävälle pohjalle.
   Euroalueen politiikkayhdistelmän on tuettava talouden kasvua, mutta turvattava myös pitkän aikavälin kestävyys ja vakaus. Nykyisessä taloustilanteessa on tärkeää, että politiikkayhdistelmä lisää kuluttajien ja sijoittajien luottamusta, mikä tarkoittaa sitoutumista keskipitkän aikavälin vakauteen. Finanssipolitiikalla on varmistettava sellainen julkisen talouden rahoitusasema, joka tukee hintavakautta ja jonka pohjalta voidaan yhtäältä varautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin ja toisaalta saavuttaa talouskasvua edistävä julkinen meno- ja tulorakenne. Euroryhmä totesi huhtikuussa 2007, että suotuisan suhdannetilanteen ansiosta useimpien euroalueen jäsenten pitäisi saavuttaa keskipitkän aikavälin tavoitteensa vuonna 2008 tai 2009 ja kaikkien pitäisi pyrkiä saavuttamaan ne viimeistään vuonna 2010. Koska julkisen sektorin osuus taloudellisessa toiminnassa on euroalueella suuri, julkisen talouden laadulla on huomattava vaikutus talouden suorituskykyyn. On myös erittäin tärkeää, että resurssit käytetään tehokkaasti kasvua tukevalla tavalla ja että julkisen toiminnan rahoittamisesta aiheutuvat vääristymät ovat mahdollisimman vähäiset. Kattavien rakenneuudistusten ansiosta euroalue voi ajan mittaan lisätä kasvupotentiaaliaan ja varmistaa, ettei vahvempi kasvu luo pohjaa nopeammalle inflaatiolle. Uudistukset, jotka tukevat sopeutumiskykyisempiä osallisuutta edistävimpiä ja yhdentyneitä työmarkkinoita, lisäävät kilpailua tuotemarkkinoilla ja nopeuttavat rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä yhdessä kasvuun ja vakauteen tähtäävien makrotaloudellisten politiikkojen kanssa, ovat erityisen tärkeitä euroalueen jäsenvaltioille, sillä ne vaikuttavat merkittävästi jäsenvaltioiden kykyyn sopeutua häiriöihin.
   Voidakseen edistää kansainvälisen talouden vakautta ja edustaa paremmin omia taloudellisia etujaan euroalueen on osallistuttava hyvin aktiivisesti kansainväliseen raha- ja talouspolitiikkaa koskevaan yhteistyöhön. Vaikka euroryhmän puheenjohtajan nimittäminen kaksivuotiskaudeksi vuonna 2005 on vakauttanut euroalueen ulkoista edustusta, sitä olisi parannettava nykyisten sopimusten mukaisesti, jotta euroalue voi ottaa strategisesti johtavan aseman maailmanlaajuisen talousjärjestelmän kehittämisessä ja jotta alueen asema on oikeassa suhteessa sen taloudelliseen painoarvoon.
   Seurannaisvaikutukset ovat tuntuvimpia ja yhteisen toimintasuunnitelman tarve on suurin euroalueella. Yhteinen valuutta ja yhteinen rahapolitiikka tehostavat osaltaan koordinaatiota ja vahvistavat euroalueen roolia kasvun ja työllisyyden lisäämisessä koko EU:n alueella.

      Suuntaviiva 6. Dynaamisen ja toimivan talous- ja rahaliiton edistäminen. Euroalueen jäsenvaltioiden on huolehdittava talous- ja finanssipolitiikkojensa paremmasta koordinoinnista erityisesti siten, että niiden on

               1.

               kiinnitettävä erityistä huomiota julkisen taloutensa finanssipolitiikan kestävyyteen, vakaus- ja kasvusopimusta noudattaen;

               2.

               edistettävä politiikkayhdistelmää, joka tukee talouden elpymistä eikä vaaranna hintavakautta ja siten lisää yritysten ja kansalaisten luottamusta lyhyellä tähtäimellä ja tukee kestävää kasvua pitkällä tähtäimellä;

               3.

               vietävä eteenpäin rakenteellisia uudistuksia, jotka lisäävät euroalueen pitkän aikavälin kasvupotentiaalia ja parantavat sen tuottavuutta, kilpailukykyä ja talouden sopeutumista epäsymmetrisiin häiriöihin kiinnittäen erityistä huomiota työllisyyspolitiikkaan; sekä

               4.

               varmistettava, että euroalueen vaikutus maailmanlaajuiseen talousjärjestelmään on oikeassa suhteessa sen taloudelliseen painoarvoon.

         B   JAKSO
   EUROOPAN KASVUPOTENTIAALIA LISÄÄVÄT MIKROTALOUDELLISET UUDISTUKSET
   Rakenteelliset uudistukset ovat välttämättömiä EU:n kasvupotentiaalin lisäämiseksi ja makrotalouden vakauden tukemiseksi, koska ne lisäävät Euroopan talouden tehokkuutta ja sopeutumiskykyä. Kilpailu, inhimillinen pääoma, investoinnit ja innovaatio edistävät tuottavuuden kasvua. Euroopan talouden kasvumahdollisuuksien lisääminen edellyttää edistymistä työpaikkojen luomisessa ja tuottavuuden kasvussa. EU:n tuottavuuden kasvu oli yli vuosikymmenen Yhdysvaltojen vastaavaa kasvua alhaisempi. Vuoden 2005 puolivälin jälkeen EU:n tuottavuuden kasvu on kuitenkin nopeutunut, vaikka tuottavuuden kasvu on pysähtynyt useilla palvelualoilla. Tämän kehityssuunnan säilyttäminen on unionin tärkeimpiä haasteita, ottaen huomioon erityisesti väestön ikääntyminen. Pelkästään väestön ikääntymisen arvioidaan vähentävän lähes puolella nykyistä potentiaalista kasvuvauhtia. Tuottavuuden kasvun jatkuminen, koulutetumpi, ammattitaitoinen ja motivoitunut työvoima sekä tehtyjen työtuntien lisääminen ovat välttämättömiä nykyisten elinolojen ylläpitämiseksi ja parantamiseksi ja sosiaalisen suojelun korkean tason turvaamiseksi. Lisäksi tiiviimpi yhteistyö hallituksen eri tasoilla mahdollistaa johdonmukaisemman, koordinoidumman ja tehokkaamman päätöksenteon.
   B.1   Osaaminen ja innovointi – kestävän kasvun veturit
   Tutkimukseen ja kehitykseen (T&K), innovaatioihin, koulutukseen, taitoihin ja elinikäiseen oppimiseen tehtyjen investointien kautta karttunut osaaminen on pitkän aikavälin kasvun keskeinen tekijä. Politiikat, joiden tavoitteena on lisätä osaamiseen suunnattuja investointeja ja parantaa EU:n talouden innovointikykyä, ovat keskeisessä asemassa kasvua ja työllisyyttä koskevassa Lissabonin strategiassa. Tästä syystä kauden 2007–2013 kansalliset ja alueelliset ohjelmat kohdistetaan entistä useammin näiden alojen investointeihin Lissabonin tavoitteiden mukaisesti.
   T&K-investointien lisääminen ja parantaminen eurooppalaisen osaamisalueen luomiseksi
   Tutkimuksen ja kehityksen korkea taso on innovointiprosessin keskeinen tekijä ja edistää näin ollen merkittävästi tulevaa kilpailukykyämme. T&K vaikuttaa talouden kasvuun eri kanavien kautta. Ensinnäkin se voi edistää uusien markkinoiden ja tuotantoprosessien syntymistä; toiseksi se voi parantaa jo olemassa olevia tuotteita ja tuotantoprosesseja; kolmanneksi se lisää maan kykyä omaksua uusia teknologioita; ja neljänneksi se edistää innovointikykyä. Kestävän kasvun saavuttamisessa ympäristöteknologiat ja ekoinnovointi ovat tärkeässä asemassa.
   EU käyttää tällä hetkellä T&K:een noin 1,85 prosenttia BKT:sta (vaihtelee jäsenvaltioittain alle 0,5 prosentista lähes 4 prosenttiin). T&K-menot BKT:hen verrattuna ovat supistuneet hieman vuoden 2000 jälkeen. Lisäksi elinkeinoelämä rahoittaa vain noin 55 prosenttia tutkimusmenoista EU:ssa. Yksityisten T&K-investointien pientä määrää pidetään yhtenä tärkeimmistä selityksistä Yhdysvaltojen innovaatioiden alalla EU:sta saamalle etumatkalle. Eurooppalaisen tutkimusalueen, mukaan lukien EU:n yhteinen tavoite eli tutkimusinvestointien lisääminen kolmeen prosenttiin BKT:sta vuoteen 2010 mennessä, toteuttamisessa on sen vuoksi edistyttävä nopeammin. Jäsenvaltioita pyydetään raportoimaan kansallisista T&K-menotavoitteistaan ja niiden saavuttamiseksi toteutettavista toimenpiteistä kansallisissa uudistusohjelmissaan ja vuosittaisissa täytäntöönpanoa koskevissa kertomuksissa ja kiinnittämään erityistä huomiota eurooppalaisen ulottuvuuden sisällyttämiseen kansallisiin T&K-politiikkoihin. Suurimpana haasteena on luoda perusedellytykset, välineet ja kannustimet, jotka houkuttelevat yrityksiä lisäämään tutkimusinvestointeja.
   Julkiset tutkimusrahat on käytettävä tehokkaammin ja julkisen tutkimuksen ja yksityisen sektorin välisiä yhteyksiä on parannettava. Osaamiskeskuksia ja -verkkoja olisi vahvistettava ja uudenaikaista tutkimusinfrastruktuuria olisi kehitettävä koordinoidusti, yksityisen sektorin innovointitoimintaa olisi vauhditettava käyttämällä julkisen tuen mekanismeja kokonaisvaltaisemmin, julkisten investointien vipuvaikutusta olisi parannettava ja tutkimuslaitosten ja yliopistojen hallintoa olisi uudistettava. On myös tärkeää varmistaa, että yritykset toimivat kilpailukykyisessä ympäristössä, koska kilpailu kannustaa merkittävästi yksityissektoria investoimaan innovointiin. Lisäksi on ponnisteltava määrätietoisesti eurooppalaisten tutkijoiden määrän ja ammattitaidon lisäämiseksi erityisesti houkuttelemalla enemmän opiskelijoita tieteelliseen ja tekniseen ja insinöörialan koulutukseen parantamalla tutkijoiden urakehitysmahdollisuuksia ja poistamalla heidän kansainvälisen, yhteisön sisäisen ja eri alojen välisen liikkuvuuden esteitä sekä rekrytoimalla ja uudelleen integroimalla EU:n ulkopuolella toimivia ja ulkomaisia huippututkijoita ja opiskelijoita. T&K:n eurooppalaista ulottuvuutta olisi vahvistettava yhteisrahoituksella, aikaansaamalla tutkijoiden kriittinen massa ja tutkimuslaitosten optimaalinen määrä EU:n tasolla painopistealoilla, joilla rahoituksen tarve on suuri, ja poistamalla tutkijoiden ja yliopistojen opetushenkilökunnan ja opiskelijoiden liikkuvuuden esteitä. Luomiskyvyn ja uuden tiedon omaksumiskyvyn tehostamiseksi tarvitaan lisää toimia koulutuksen, erityisesti korkeakoulutuksen, laadun parantamiseksi ja säilyttämiseksi.

      Suuntaviiva 7. Erityisesti yksityissektorin T&K-investointien lisäämiseksi ja parantamiseksi vahvistetaan yleiseksi investointitavoitteeksi vuoteen 2010 mennessä 3 prosenttia BKT:sta siten, että se jakautuu asianmukaisella tavalla yksityisen ja julkisen sektorin kesken. Jäsenvaltiot määrittelevät tarvittavat välitasot. Jäsenvaltioiden olisi edelleen kehitettävä toimenpidekokonaisuuksia, joilla kannustetaan tutkimusta ja kehitystä, erityisesti yritysten T&K-toimintaa:

               1.

               parantamalla perusedellytyksiä ja varmistamalla, että yritysten toimintaympäristö on riittävän kilpailukykyinen ja houkutteleva;

               2.

               tehostamalla T&K:een tarkoitettujen julkisten menojen käyttöä ja vaikutusta ja kehitettävä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia;

               3.

               kehittämällä ja vahvistamalla jäsenvaltioiden koulutus- ja tutkimuslaitosten osaamiskeskuksia ja perustamalla tarpeen mukaan uusia sekä parantamalla julkisten tutkimuslaitosten ja yksityisten yritysten välistä yhteistyötä ja teknologian siirtoa;

               4.

               kehittämällä ja käyttämällä paremmin hyväksi kannustimia yksityisen T&K-toiminnan aikaansaamiseksi;

               5.

               uudistamalla tutkimuslaitosten ja yliopistojen hallintoa;

               6.

               varmistamalla ammattitaitoisten tutkijoiden riittävä määrä houkuttelemalla enemmän opiskelijoita tieteelliseen, tekniseen ja insinöörikoulutukseen ja parantamalla tutkijoiden ja kehittämistyössä olevan henkilöstön urakehitysmahdollisuuksia ja eurooppalaista, kansainvälistä ja eri alojen välistä liikkuvuutta.

         Innovoinnin helpottaminen
   Euroopan talouden dynaamisuus riippuu sen luomis- ja innovointikyvystä. Tästä syystä on luotava innovaatioita suosivat taloudelliset perusedellytykset, joihin sisältyvät muun muassa hyvin toimivat rahoitus- ja tuotemarkkinat sekä selkeästi määritellyt ja edulliset teollis- ja tekijänoikeudet. Innovaatioita tuovat usein markkinoille uudet yritykset, joilla voi olla erityisiä vaikeuksia rahoituksen saamisessa. Innovatiivisten yritysten perustamista ja kasvua samoin kuin rahoituksen saatavuutta edistävillä toimenpiteillä olisi tästä syystä lisättävä innovatiivista toimintaa. Teknologian levitystä ja kansallisten innovaatio- ja koulutusjärjestelmien parempaan yhdentämiseen tähtääviä politiikkoja voidaan edistää kehittämällä innovaatiokeskuksia ja -verkkoja sekä tarjoamalla pk-yrityksille innovointia tukevia palveluja. Osaamisen siirtäminen tutkijoiden liikkuvuuden, suorien ulkomaisten sijoitusten (FDI) tai maahantuodun teknologian avulla on erityisen hyödyllistä kehityksessä jälkeen jääneille maille ja alueille. On myös tärkeää vahvistaa entisestään T&K-toiminnan, koulutuksen ja innovoinnin muodostaman osaamisen kolmion yhdentymistä. Erityisesti korkealaatuiset koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen järjestelmät ovat osaamis- ja innovaatiovalmiuksien perusedellytyksiä.
   EU:n laaja-alaisessa innovaatiostrategiassa käsitellään näin ollen teollis- ja tekijänoikeuksia, standardointia, julkisten hankintojen käyttöä innovoinnin edistämiseksi, yhteisiä teknologia-aloitteita, innovoinnin edistämistä edelläkävijämarkkinoilla, korkeakoulutuksen, tutkimustoiminnan ja liike-elämän välistä yhteistyötä ns. open source -tyyppinen innovointi mukaan lukien, innovoinnin edistämistä aluetasolla ja palvelualoilla, sekä muiden kuin teknologian alojen innovointia ja yritysten pääoman, erityisesti riskipääoman saatavuuden parantamista.
   EU:n on välttämätöntä löytää ratkaisu EU:n laajuisia patentteja koskevia riita-asioita ja yhteisön patenttia varten.

      Suuntaviiva 8. Kaikentyyppisen innovoinnin helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi keskityttävä:

               1.

               innovointia tukevien palveluiden, erityisesti teknologian levityksen ja siirron parantamiseen;

               2.

               yliopistoja, tutkimuslaitoksia ja yrityksiä yhdistävien innovaatiokeskusten, verkkojen ja hautomoiden luomiseen ja kehittämiseen, myös alueellisella ja paikallistasolla, alueiden välisten teknologiaerojen pienentämiseksi;

               3.

               rajat ylittävän osaamisen siirron kannustamiseen, myös suorien ulkomaisten sijoitusten avulla;

               4.

               innovatiivisten tuotteiden ja palveluiden julkisten hankintojen kannustamiseen;

               5.

               kotimaisen ja kansainvälisen rahoituksen saatavuuden parantamiseen;

               6.

               tehokkaiden ja oikeahintaisten keinojen luomiseen teollis- ja tekijänoikeuksien täytäntöön panemiseksi.

         Tieto- ja viestintätekniikan levittäminen i2010-aloitteen tavoitteiden ja toimien mukaisesti on myös tärkeä keino parantaa tuottavuutta ja sen seurauksena myös taloudellista kasvua. EU ei ole pystynyt saamaan täyttä hyötyä tieto- ja viestintätekniikasta. Tämä johtuu erityisesti siitä, että investoinnit tieto- ja viestintätekniikkaan, organisatorisiin innovaatioihin ja digitaalitekniikkaan ovat edelleen riittämättömiä. Tieto- ja viestintätekniikan laajempi ja tehokkaampi käyttö ja saumattomasti toimivien yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen sähköisissä viestintäpalveluissa tukee eurooppalaisten yritysten kilpailukykyä tulevaisuudessa. Lisäksi on tärkeää vähentää niin sanottujen sähköisten yhtenäismarkkinoiden sirpaloitumista ja estää se ottamalla käyttöön jäsenvaltioiden väliset yhteentoimivat sähköiset palvelut kaikilla aloilla. Avoimet tieto- ja viestintätekniikan standardit luovat hyödyllisen perustan yhteentoimivuudelle ja innovoinnille. Myös verkkojen turvallisuudesta, tietoturvallisuudesta ja tietojen yksityisyydestä sekä lähentymisestä olisi huolehdittava. Jäsenvaltioiden olisi kannustettava laajakaistaverkkojen käyttöönottoon myös huonojen palveluyhteyksien alueilla tietoon perustuvan talouden kehittämiseksi ja alueellisten erojen vähentämiseksi taloudellisen, sosiaalisen ja kulttuurin kehittämisen osalta sekä edistettävä kasvua ja innovointia uusien palvelujen osalta ottamalla käyttöön huippunopeita laajakaistaverkkoja.

      Suuntaviiva 9. Tieto- ja viestintätekniikan leviämisen ja tehokkaan käytön edistämiseksi sekä osallistavan tietoyhteiskunnan luomiseksi jäsenvaltioiden olisi:

               1.

               kannustettava tieto- ja viestintätekniikan käyttämiseen laajalti julkisissa palveluissa, pk-yrityksissä ja kotitalouksissa;

               2.

               vahvistettava tarpeelliset puitteet tätä vastaaville työn uudelleenorganisoinnille talouselämässä;

               3.

               edistettävä eurooppalaisen teollisuuden vahvaa asemaa tieto- ja viestintätekniikan avainaloilla;

               4.

               kannustettava vahvan tieto- ja viestintätekniikan ja sisältöteollisuuden sekä hyvin toimivien markkinoiden kehittämiseen;

               5.

               huolehdittava verkko- ja tietoturvallisuudesta sekä lähentymisestä ja yhteentoimivuudesta tavoitteena luoda rajaton tiedon alue;

               6.

               kannustettava laajakaistaverkkojen käyttöönottoon myös huonojen palveluyhteyksien alueilla tietoon perustuvan talouden kehittämiseksi. Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Joustavuuden edistäminen yhdessä työsuhdeturvan kanssa sekä työmarkkinoiden segmentoitumisen vähentäminen ottaen työmarkkinaosapuolten asema asianmukaisesti huomioon” (nro 21).

         Eurooppalaisen teollisuuspohjan kilpailuetujen vahvistaminen
   Vahva teollisuuspohja on avainasemassa Euroopan talouden kannalta. EU:n kilpailukyky riippuu talouden kyvystä suunnata uudelleen toiminnot aloille, joilla tuottavuus on suurempi. Lähestymistapa, jossa yhdistyvät innovointi-, työllisyys-, alue- ja muut politiikat, tukee EU:n teollisuuspohjan parantamista. Taloudellisen ja teknologisen johtoasemansa vahvistamiseksi ja säilyttämiseksi Euroopan on vahvistettava kykyään kehittää ja markkinoida uusia teknologioita, mukaan lukien tieto- ja viestintätekniikka sekä ympäristötekniikka. Tutkimukseen, sääntelyyn ja rahoitukseen liittyvien haasteiden yhdessä ratkomisesta Euroopan tasolla syntyvää synergiaa olisi analysoitava ja hyödynnettävä silloin, kun haasteiden määrästä ja laajuudesta johtuen yksittäiset jäsenvaltiot eivät yksin pysty korjaamaan markkinoiden toiminnan puutteita. EU ei ole vielä pystynyt käyttämään teknologista potentiaaliaan täysimääräisesti. Euroopan teollisuuspolitiikan olisi pyrittävä luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset rehelliseen kilpailuun perustuvalle liiketoiminnalle. Eurooppalaisen osaamisen yhdistäminen sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön kehittäminen tapauksissa, joista yhteiskunnalle koituu suuremmat hyödyt kuin yksityiselle sektorille, auttavat hyödyntämään tätä potentiaalia.

      Suuntaviiva 10. Euroopan teollisuuspohjan kilpailuetujen vahvistamiseksi Euroopan koko alueella on oltava vakaa teollisuusrakenne. Nykyaikaista ja aktiivista teollisuuspolitiikkaa voidaan harjoittaa vain vahvistamalla teollisuuspohjan kilpailuetuja, mukaan lukien luomalla suotuisat puitteet sekä teollisuudelle että palveluille, huolehtien siitä, että kansalliset, valtioiden väliset ja eurooppalaiset toimet täydentävät toisiaan. Jäsenvaltioiden olisi

               1.

               aloitettava keskeisten teollisuudenalojen lisäarvon ja kilpailukykytekijöiden määrittäminen ja käsiteltävä globalisaation haasteita;

               2.

               keskityttävä myös uusien teknologioiden ja markkinoiden kehittämiseen.

                           a)

                           Tämä tarkoittaa erityisesti julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksiin ja jäsenvaltioiden väliseen yhteistyöhön perustuvien uusien teknologia-aloitteiden edistämiseen sitoutumista, mikä auttaa selviytymään aidoista markkinahäiriöistä.

                           b)

                           Tämä merkitsee myös alueellisten tai paikallisten klusteriverkkojen luomista ja kehittämistä koko EU:ssa siten, että pk-yritykset ovat laajemmin mukana.

         Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Työmarkkinoiden tarpeisiin vastaamisen parantaminen” (nro 20).
   Kannustaminen resurssien kestävään käyttöön
   Unionin jatkuva menestyminen riippuu myös siitä, kuinka resursseihin ja ympäristöön liittyviä haasteita käsitellään, sillä jos niihin ei puututa tai niitä käsitellään tavalla, joka ei ole kustannustehokas, ne jarruttavat tulevaa kasvua. Viimeaikainen kehitys on osoittanut energiatehokkuuden merkityksen ja sen, kuinka tärkeää on vähentää Euroopan talouden herkkyyttä öljyn hinnan vaihteluille. Ilmasto- ja energiapolitiikkaa koskeva yhdennetty lähestymistapa on tarpeen, jotta voidaan parantaa toimitusvarmuutta, varmistaa EU:n talouden kilpailukyky ja kohtuuhintaisen energian saatavuus sekä torjua ilmastonmuutosta. Sekä jäsenvaltioiden että yhteisön on pyrittävä saavuttamaan EU:n tavoitteet, joiden mukaan kasvihuonekaasupäästöjä on vähennettävä vähintään 20 prosenttia, uusiutuvien energialähteiden osuuden on oltava 20 prosenttia ja energiatehokkuutta on parannettava 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Samoin niiden on – EU:n panoksena vuoden 2012 jälkeistä aikaa koskevaan maailmanlaajuiseen ja kattavaan sopimukseen – valmistauduttava kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen 30 prosentilla vuoteen 2020 mennessä edellyttäen, että muut kehittyneet maat sitoutuvat vastaaviin päästövähennyksiin ja että taloudellisesti edistyneemmät kehitysmaat sitoutuvat osallistumaan asiaan riittävässä määrin. Politiikkoja olisi kehitettävä sen varmistamiseksi, että tavoitteet saavutetaan taloudellisesti tehokkaimmalla tavalla ja kustannuksia säästäen. Keskeisenä haasteena on varmistaa, että siirtymistä vähähiiliseen talouteen käsitellään tavalla, joka vastaa EU:n kilpailukykyä, tukee julkisen talouden vakaata ja kestävää hoitoa sekä edistää kasvua ja työllisyyttä koskevan Lissabonin strategian mukaisia laajempia kasvutavoitteita. On ensiarvoisen tärkeää, että jäsenvaltiot jatkavat ilmastonmuutoksen torjuntaa, jotta maapallon lämpötilan nousu ei ylitä 2 °C:ta esiteolliseen tasoon verrattuna, ja pantava täytäntöön Kioton sekä vuoden 2020 tavoitteet kustannustehokkaalla tavalla. Jäsenvaltioiden olisi myös pysäytettävä biodiversiteetin köyhtyminen vuoteen 2010 mennessä ja säilytettävä ekosysteemipalvelut etenkin sisällyttämällä tämä vaatimus muihin politiikkoihin, ottaen huomioon biodiversiteetin merkitys tietyille talouden aloille.
   Tehokkaan ja kestävän liikennepolitiikan kehittämisellä, johon kuuluu myös ulkoisten kustannusten huomioon ottaminen, on keskeinen merkitys. Markkinaehtoisten välineiden käyttö tässä yhteydessä on ensiarvoisen tärkeää, jotta hinnat heijastaisivat paremmin ympäristövahinkoja ja sosiaalisia kustannuksia ja on tärkeätä antaa hintasignaalien vaikuttaa täysimääräisesti. Olisi huolehdittava myös EU:n päästökauppajärjestelmän vahvistamisesta. Ympäristöystävällisten teknologioiden ja ekoinnovaation kehittämistä ja käyttöä, ympäristöarvojen huomioon ottamista julkisissa hankinnoissa kiinnittäen erityistä huomiota pk-yrityksiin, ja ympäristölle haitallisten tukien lakkauttamista on kannustettava. Näillä toimilla ja muilla politiikan keinoilla, verotus, ympäristötuet ja käyttömaksut mukaan lukien, voidaan lisätä innovatiivista toimintaa ja vahvistaa kestävän kehityksen toteutumista. EU:n yritykset kuuluvat esimerkiksi maailman johtaviin uusiutuvia energialähteitä hyödyntävien teknologioiden kehittäjiin. Koska energian hinta on jatkuvasti nousussa ja ilmastoon kohdistuvat uhat lisääntyvät, on sekä kasvun että kestävän kehityksen edistämisen kannalta tärkeää pyrkiä parantamaan energiatehokkuutta.

      Suuntaviiva 11. Resurssien kestävän käytön edistämiseksi sekä ympäristönsuojelun ja kasvun välisen synergian lujittamiseksi jäsenvaltioiden olisi

               1.

               painotettava energiatehokkuutta ja yhteistuotantoa, kestävien, mukaan lukien uusiutuvien, energiamuotojen kehittämistä ja ympäristöystävällisten ja ekotehokkaiden teknologioiden nopeaa levittämistä a) sisämarkkinoille, eritoten energian ja liikenteen alalla muun muassa Euroopan talouden öljyn hinnan muutoksista aiheutuvan haavoittuvuuden vähentämiseksi, b) muualle maailmaan siitä syystä, että tällä sektorilla on huomattavaa vientipotentiaalia;

               2.

               edistettävä keinojen kehittämistä ulkoisten ympäristökustannusten huomioon ottamiseksi sekä talouskasvun ja ympäristön pilaantumisen välisen kytköksen katkaisemiseksi. Nämä painopistealueet olisi pantava täytäntöön voimassa olevan yhteisön lainsäädännön ja ympäristöteknologioita koskevassa toimintasuunnitelmassa ehdotettujen toimien ja välineiden mukaisesti, muun muassa a) käyttämällä markkinaehtoisia välineitä, b) käyttämällä riskirahoitusta ja T&K-rahoitusta, c) edistämällä kestäviä tuotanto- ja kulutusmalleja, mukaan lukien ympäristöarvojen huomioon ottaminen julkisissa hankinnoissa, d) kiinnittämällä erityistä huomiota pk-yrityksiin, ja e) uudistamalla tukijärjestelmät, joilla on huomattava haitallinen vaikutus ympäristöön ja jotka eivät ole yhteensopivia kestävän kehityksen kanssa, ja pyrkimällä poistamaan tällaiset tuet asteittain;

               3.

               pyrittävä edelleen tavoitteeseen, jonka mukaan biodiversiteetin köyhtyminen pysäytetään vuoteen 2010 mennessä, erityisesti sisällyttämällä tämä vaatimus muihin politiikkoihin, ottaen huomioon biodiversiteetin merkitys tietyille talouden aloille;

               4.

               jatkettava ilmastonmuutoksen torjuntaa panemalla täytäntöön Kioton tavoitteet kustannustehokkaalla tavalla, erityisesti pk-yritysten osalta.

         Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Kasvuun ja työllisyyteen suuntautuva tehokkaampi resurssien kohdentaminen” (nro 3).
   B.2   Euroopasta houkuttelevampi paikka investoijille ja työntekijöille
   Euroopan unionin houkuttelevuus investointipaikkana riippuu muun muassa sen markkinoiden koosta ja avoimuudesta, sen lainsäädännöstä, sen työvoiman laadusta ja sen infrastruktuurista.
   Sisämarkkinoiden laajentaminen ja syventäminen
   Tavaroiden sisämarkkinat ovat suhteellisen hyvin yhdentyneet, mutta palvelumarkkinat ovat edelleen oikeudellisesti tai tosiasiallisesti melko hajanaiset. Palveludirektiivin paneminen täytäntöön täysimääräisesti ja oikeaan aikaan on merkittävä askel kohti täysin toimivia palveluiden sisämarkkinoita. Poistamalla kaikki esteet rajat ylittävän toiminnan tieltä myös hallinnollista rasitusta vähentämällä voidaan vapauttaa palvelualan käyttämätöntä potentiaalia Euroopassa. Verotusympäristön parantaminen on tärkeää. Yhtenäismarkkinoiden toimintaa voidaan parantaa jatkuvilla ponnisteluilla veropetosten estämiseksi ja haitallisen verokilpailun poistamiseksi sekä lujittamalla verotusta koskevaa yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä ja tarvittaessa Euroopan tasolla kansallista toimivaltaa mitenkään rajoittamatta. Työ jatkuu tämän osalta myös siten, että pyritään poistamaan yhtenäismarkkinoiden tiellä olevat esteet. Niin ikään rahoitusmarkkinoiden täydellinen yhdentyminen panemalla täytäntöön rahoituspalveluja vuosina 2005–2010 koskevassa valkoisessa kirjassa esitetty strategia lisäisi tuotantoa ja työllisyyttä mahdollistamalla pääomien tehokkaamman kohdentamisen ja yritysrahoitukselle paremmat toimintaedellytykset.
   Jäsenvaltiot ovat edistyneet sisämarkkinadirektiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tavoitteena olisi kuitenkin oltava pyrkimys hyödyntää eurooppalaisia yhtenäismarkkinoita paremmin. Direktiivejä ei myös panna usein täytäntöön tai sovelleta asianmukaisesti, kuten komission käynnistämien rikkomisesta johtuvien menettelyjen suuri määrä osoittaa. Jäsenvaltioiden olisi vaihdettava keskenään tietoja parhaista toimintatavoista ja tehtävä yhteistyötä komission kanssa varmistaakseen, että kansalaiset ja yritykset saavat sisämarkkinalainsäädännöstä täyden hyödyn. Esimerkiksi julkisia hankintoja koskevissa menettelyissä on edelleen huomattavasti parantamisen varaa. Tilanteen parantamiseksi olisi kasvatettava julkisesti ilmoitettujen julkisten hankintojen osuutta. Lisäksi avoimemmalla hankintamenettelyllä saataisiin aikaan merkittäviä budjettisäästöjä jäsenvaltioille.

      Suuntaviiva 12. Sisämarkkinoiden laajentamiseksi ja syventämiseksi jäsenvaltioiden olisi

               1.

               tehostettava sisämarkkinadirektiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä;

               2.

               asetettava etusijalle sisämarkkinalainsäädännön tiukempi ja parempi täytäntöönpano;

               3.

               poistettava jäljellä olevat rajat ylittävää toimintaa haittaavat esteet;

               4.

               sovellettava tehokkaasti julkisia hankintoja koskevia EU:n sääntöjä;

               5.

               edistettävä palvelujen täysin toimivien sisämarkkinoiden toteuttamista siten, että samalla säilytetään Euroopan sosiaalinen malli;

               6.

               nopeutettava rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman johdonmukaisella täytäntöönpanolla ja valvonnalla. Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Työmarkkinoiden tarpeiden yhteensopivuuden varmistaminen” (nro 20).

         Avoimien ja kilpailukykyisten markkinoiden varmistaminen Euroopassa ja sen ulkopuolella
   Avoin maailmanlaajuinen kauppajärjestelmä on tärkeä EU:lle. EU on maailman johtava kaupankävijä ja investoija. EU:n avoin politiikka merkitsee teollisuudelle alhaisempia kustannuksia, kuluttajille huokeampia hintoja sekä liike-elämälle tehokkaampaa kilpailua ja uusia investointeja. On tärkeää, että EU käyttää kansainvälisissä neuvotteluissa vaikutusvaltaansa ajaakseen vielä avoimempia markkinoita, joiden pitäisi johtaa vastavuoroisiin etuihin. Näin ollen EU aikoo jatkaa kaupan ja sijoitusten esteiden poistamista ja samalla torjua epärehellisiä kauppa- ja sijoituskäytänteitä sekä kilpailun vääristymistä. On myös tärkeää työskennellä muiden keskeisten kauppakumppaneiden kanssa sellaisen yhteisen alueen luomiseksi, jossa sovelletaan yhteensopivia säännöksiä ja normeja, mukaan lukien kansainvälisen tason yhteistyö kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden tehokkuuden ja vakauden syventämiseksi.
   Kilpailupolitiikalla on ollut keskeinen asema tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamisessa yrityksille EU:ssa. Voi myös olla hyödyllistä tarkastella markkinoita koskevaa laajempaa sääntelykehystä, jotta voidaan edistää yritysten tehokkaamman kilpailun edellyttämien olosuhteiden luomista, etenkin ottaen huomioon kilpailukyvyn ulkoiset näkökohdat omia sisäisiä politiikkojamme kehitettäessä ja täytäntöönpantaessa. Euroopan markkinoita voidaan avata lisää kilpailulle alentamalla jäljellä olevien valtiontukien yleistä tasoa. Näitä ponnisteluja on tuettava ohjaamalla jäljelle jäävää valtiontukea tiettyihin horisontaalisiin tavoitteisiin. Valtiontukea koskevien sääntöjen tarkistaminen on edistänyt tätä kehitystä.
   Markkinoille pääsyä helpottavat rakenteelliset uudistukset ovat erityisen tehokkaita kilpailun lisäämiseksi. Tällaiset uudistukset ovat erittäin tärkeitä markkinoilla, joilla kilpailu on aikaisemmin estynyt kilpailunvastaisen käyttäytymisen, monopolien, ylisääntelyn (esimerkiksi luvat, lisenssit, vähimmäispääomaa koskevat vaatimukset, oikeudelliset esteet, liikkeiden aukioloajat, säännellyt hinnat jne. voivat estää tehokkaan kilpailuympäristön kehittymistä) tai kaupan suojaamisen vuoksi.
   Lisäksi verkkoalojen (sähkö- ja kaasu-, liikenne-, televiestintä- ja postipalvelualoilla) kilpailulle avaamiseksi sovittujen toimenpiteiden toteuttaminen auttaa varmistamaan alhaisemmat hinnat ja suuremmat valintamahdollisuudet sekä takaa, että yleistä taloudellista etua koskevat palvelut ovat kaikkien kansalaisten saatavilla. Kilpailu- ja sääntelyviranomaisten olisi huolehdittava siitä, että vapautetuilla markkinoilla on kilpailua. On varmistettava, että laadukkaita yleistä taloudellista etua koskevia palveluja on saatavilla kohtuulliseen hintaan.
   Kuluttajat, jotka tekevät tietoon perustuvia valintoja, palkitsevat nopeammin tehokkaat toimijat. Kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanoa on parannettava edelleen. Tämä antaa kuluttajille vaikutusmahdollisuuksia ja lisää kilpailua sisämarkkinoiden vähittäiskauppatasolla.
   Avoimuuden edistäminen kaupan ja investointien alalla sekä vientiä että tuontia lisäämällä on merkittävä kasvun ja työllisyyden kannustin ja voi tehostaa rakenneuudistusta. Maailmanlaajuisten kaupan sääntöjen avoin ja vahva järjestelmä on Euroopan talouden kannalta välttämätön. Lisäksi kunnianhimoisen ja tasapainoisen sopimuksen menestyksekäs aikaansaaminen Dohan neuvottelukierroksella sekä kahdenvälisten ja alueellisten vapaakauppajärjestelyjen kehittäminen avaisi markkinoita kaupalle ja investoinneille, mikä puolestaan lisäisi kasvupotentiaalia. Tätä silmällä pitäen EU on valmis avustamaan kauppa- ja investointikumppaneitaan maailmanlaajuisten normien edistämisessä ja erityisesti tukemaan toimintaedellytysten kehittämistä kehitysmaissa.

      Suuntaviiva 13. Avointen ja kilpailukykyisten markkinoiden varmistamiseksi Euroopassa ja sen ulkopuolella ja globalisaation hyödyntämiseksi jäsenvaltioiden olisi asetettava etusijalle:

               1.

               kilpailua perusteetta estävien lainsäädännöllisten esteiden, kaupan esteiden ja muiden esteiden poistaminen;

               2.

               kilpailupolitiikan täytäntöönpanon tehostaminen;

               3.

               kilpailu- ja sääntelyviranomaisten suorittama valikoiva markkinoiden ja sääntelyn valvonta kilpailun ja markkinoille pääsyn tiellä olevien esteiden tunnistamiseksi ja poistamiseksi;

               4.

               kilpailua vääristävien valtiontukien vähentäminen;

               5.

               tuen ohjaaminen yhteisön puitteiden mukaisesti tiettyihin horisontaalisiin tavoitteisiin kuten tutkimukseen, innovointiin ja inhimillisen pääoman optimaaliseen käyttöön, sekä todettujen markkinahäiriöiden korjaamiseen;

               6.

               avoimuuden edistäminen myös monenvälisissä yhteyksissä;

               7.

               sovittujen toimenpiteiden täytäntöönpano verkkotoimialojen avaamiseksi kilpailulle, jotta varmistetaan tehokas kilpailu Euroopan laajuisilla yhdennetyillä markkinoilla. Samalla tehokkaiden ja kohtuuhintaisten yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen saatavuudella on merkittävä asema kilpailukykyisessä ja dynaamisessa taloudessa.

         Eurooppalaisen ja kansallisen sääntelyn parantaminen
   Markkinoiden sääntely on keskeisessä osassa luotaessa ympäristöä, jossa liiketoimintaa voidaan harjoittaa kilpailukykyisin hinnoin. Sääntelyllä korjataan myös markkinahäiriöitä tai suojellaan markkinoiden toimijoita. Lainsäädännön ja sääntelyn kumulatiivinen vaikutus voi kuitenkin aiheuttaa huomattavia taloudellisia kustannuksia. Lainsäädännön olisi tästä syystä oltava hyvin suunniteltua ja oikeasuhteista ja sitä olisi tarkistettava säännöllisesti. Eurooppalaisen ja kansallisen sääntely-ympäristön laatu edellyttää yhteistä sitoutumista ja jaettua vastuuta niin EU:n kuin jäsenvaltioiden tasolla.
   Paremman sääntelyn kulttuuri on alkanut juurtua EU:ssa. Parempaan sääntelyyn tähtäävässä komission lähestymistavassa uuden tai tarkistettavan lainsäädännön taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöön kohdistuvat vaikutukset arvioidaan huolellisesti, jotta voitaisiin tunnistaa mahdollisuudet tehdä kompromisseja ja saavuttaa synergiaa eri poliittisten tavoitteiden välillä. Lisäksi olemassa olevaa sääntelyä arvioidaan yksinkertaistamisen kannalta, hallinnollinen taakka mukaan luettuna, ja sen vaikutusta kilpailukykyyn arvioidaan. Lisäksi komissio on hyväksynyt lähestymistavan uuden ja voimassa olevan EU:n lainsäädännön hallinnollisten kustannusten mittaamiseksi ja kunnianhimoisen tavoitteen, jonka mukaan tarkoituksena on vähentää EU:n lainsäädännöstä ja sen saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä aiheutuvaa taakkaa 25 prosenttia vuoteen 2012 mennessä.
   Jäsenvaltioiden olisi asetettava yhtä kunnianhimoisia kansallisia vähennystavoitteita toimivaltansa puitteissa. Hallinnollisen taakan vähentämiseksi olisi aktiivisesti edistettävä sähköisiä palveluja ja muita jäsenvaltioiden laajasti käyttämiä tieto- ja viestintätekniikan välineitä. Jäsenvaltioiden olisi myös otettava käyttöön kattava ja selkeä paremman sääntelyn strategia, mukaan lukien asianmukaiset institutionaaliset rakenteet, seurantakeinot ja resurssit ja asianomaisten sidosryhmien osallistuminen. Jäsenvaltioiden olisi arvioitava järjestelmällisesti lainsäädäntöaloitteista ja -tarkistuksista aiheutuvia kustannuksia ja niistä koituvia etuja. Niiden olisi parannettava sääntelyn laatua, säilyttäen kuitenkin tavoitteensa, ja yksinkertaistettava voimassa olevaa lainsäädäntöä. Niiden olisi kuultava laajalti sidosryhmiä lainsäädäntöaloitteiden kustannuksista ja hyödyistä, erityisesti jos niihin liittyy mahdollisuus tehdä kompromisseja eri poliittisten tavoitteiden välillä. Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava, että sääntelyn mahdollisia vaihtoehtoja tarkastellaan asianmukaisesti. Tämä on erityisen tärkeää pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset), joilla on tavallisesti käytettävissään ainoastaan rajallisesti resursseja yhteisön ja kansallisen lainsäädännön edellyttämien sääntelyvaatimusten noudattamiseksi. Näin ollen olisi erityisesti harkittava, voitaisiinko pk-yrityksille myöntää täysimääräinen tai osittainen poikkeus hallinnollisista vaatimuksista.

      Suuntaviiva 14. Kilpailukykyisemmän toimintaympäristön luomiseksi ja yksityisen aloitteellisuuden edistämiseksi paremman sääntelyn avulla jäsenvaltioiden olisi:

               1.

               vähennettävä yritysten ja erityisesti pk-yritysten ja uusyritysten hallinnollista rasitusta;

               2.

               parannettava nykyistä ja uutta sääntelyä, tavoitteensa kuitenkin säilyttäen, arvioimalla järjestelmällisesti ja huolellisesti sääntelyn taloudellisia, sosiaalisia (myös kansanterveydellisiä) ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia ja ottaen samanaikaisesti huomioon sääntelyn aiheuttama hallinnollinen rasitus ja parantamalla sen mittaamista sekä ottaen huomioon kilpailukykyyn kohdistuvat vaikutukset myös täytäntöönpanon osalta;

               3.

               kannustettava yrityksiä kehittämään sosiaalista vastuutaan.

         Euroopassa tarvitaan yhä enemmän yrittäjähenkeä ja enemmän uusia yrityksiä, jotka haluavat toteuttaa luovia tai innovatiivisia yritysideoita. Politiikoilla olisi luotava puitteet innovatiivisille pk-yrityksille, joilla on potentiaalia korkeaan lisäarvoon ja korkeaan kasvuun. Tiedon saamista yrittäjyydestä kaikessa koulutuksessa pitäisi tukea ja tarjota yrittäjyyteen tarvittavat taidot. Yrittäjyysulottuvuus olisi otettava osaksi elinikäistä oppimista jo koulusta alkaen. Olisi rohkaistava kumppanuuksia yritysten kanssa. Yritysten perustamista ja kasvua voidaan edistää helpottamalla rahoituksen saantiedellytyksiä, tehostamalla rahoituksen välitystä ja parantamalla taloudellisia kannustimia. Näihin voivat kuulua verojärjestelmien mukauttaminen menestymistä paremmin palkitseviksi, välillisten työvoimakustannusten alentaminen ja uusyritysten hallinnollisen kuormituksen keventäminen ennen kaikkea tarjoamalla (erityisesti nuorille yrittäjille) asianmukaisia yritysten tukipalveluja ja perustamalla yhteyspisteitä. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä omistusoikeuden siirtymiseen, perheyritykset mukaan lukien, sekä pelastamis- ja rakenneuudistusmenettelyjen parantamiseen erityisesti tehokkaamman konkurssilainsäädännön avulla. Jäsenvaltioiden olisi myös edistettävä tieto- ja viestintätekniikan levittämistä pk-yrityksille tuottavuuden parantamiseksi ja viennin edistämiseksi kannustamalla sähköisiin hallinnollisiin menettelyihin. Erityisesti naisyrittäjien kokemat esteet on otettava asianmukaisesti huomioon ja tukea naisyrittäjien määrän lisäämiseksi on määriteltävä ja kehitettävä. Ehdotukset ovat osa tulevaa EU:n pienyrityksiä koskevaa säädöstä, jonka komission on määrä esitellä, ja niiden täytäntöönpanolla edistetään pk-yritysten kasvu- ja työllistämismahdollisuuksia.

      Suuntaviiva 15. Yrittäjähenkisemmän kulttuurin edistämiseksi ja pk-yrityksiä tukevan ympäristön luomiseksi jäsenvaltioiden olisi

               1.

               parannettava rahoituksen saatavuutta, erityisesti pienluottojen ja muiden riskipääoman muotojen osalta, pk-yritysten perustamisen ja kasvun edistämiseksi;

               2.

               vahvistettava taloudellisia kannustimia, myös verojärjestelmiä yksinkertaistamalla ja välillisiä työvoimakustannuksia alentamalla;

               3.

               vahvistettava pk-yritysten innovointikykyä;

               4.

               tarjottava asianmukaisia tukipalveluja ottamalla käyttöön keskitettyjä palvelupisteitä ja kansallisia yritysten tukiverkkoja yritysten perustamisen ja niiden kasvun edistämiseksi pk-yrityksiä koskevan peruskirjan mukaisesti. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi parannettava pk-yrityksille suunnattua yrittäjyyskoulutusta. Niiden olisi myös helpotettava omistusoikeuden siirtymistä, uudistettava tarvittaessa konkurssilainsäädäntöään sekä parannettava pelastamis- ja rakenneuudistusmenettelyjä.

         Ks. myös yhdennetyt suuntaviivat ”Kasvuun ja työllisyyteen suuntautuva tehokkaampi resurssien kohdentaminen” (nro 3) ja ”Kaikentyyppisen innovoinnin helpottaminen” (nro 8 sekä 23 ja 24).
   Eurooppalaisen infrastruktuurin laajentaminen ja parantaminen
   Nykyaikainen infrastruktuuri (liikenne, energia ja digitaalinen tietoliikenne) on merkittävä sijoittautumispaikkojen houkuttavuuteen vaikuttava tekijä. Se helpottaa henkilöiden, tavaroiden ja palvelujen liikkuvuutta unionissa. Yhteenliitetyt ja -toimivat Euroopan laajuiset verkot edistävät kansainvälistä kauppaa ja tehostavat sisämarkkinoiden toimivuutta vähentämällä kuljetus- ja viestintäkustannuksia ja laajentamalla markkinoita. Lisäksi Euroopan laajuisiin verkkoihin liittyvien toimialojen meneillään oleva vapauttaminen edistää kilpailua ja parantaa tehokkuutta näillä aloilla.
   Eurooppalaisiin infrastruktuureihin tehtävien investointien kannalta etusijalle olisi asetettava parlamentin ja neuvoston liikenteen alan TEN-verkkoja koskevissa suuntaviivoissa määritettyjen 30 ensisijaisen liikennehankkeen toteuttaminen, Euroopan kasvualoitteen yhteydessä määritettyjen Quick-start -ohjelmaan kuuluvien liikennettä, uusiutuvia energialähteitä, laajakaistayhteyksiä ja tutkimusta koskevien rajat ylittävien hankkeiden saattaminen päätökseen sekä koheesiorahastosta tuettavien muiden liikennehankkeiden toteuttaminen. Myös infrastruktuurien pullonkaulat maiden sisällä on pyrittävä ratkaisemaan. Asianmukainen infrastruktuurien hinnoittelu voi tehostaa niiden käyttöä ja edistää eri liikennemuotojen välisen kestävän tasapainon kehittämistä.

      Suuntaviiva 16. Eurooppalaisen infrastruktuurin laajentamiseksi, parantamiseksi ja yhdistämiseksi sekä etusijalle asetettujen rajat ylittävien hankkeiden loppuun saattamiseksi erityisenä tavoitteena on lisätä kansallisten markkinoiden yhdentymistä laajentuneessa EU:ssa. Jäsenvaltioiden olisi:

               1.

               luotava asianmukaiset edellytykset tehokkaille liikenne-, energia- sekä tieto- ja viestintätekniikan infrastruktuureille – ensisijaisesti Euroopan laajuisiin verkkoihin sisältyville – täydentämällä yhteisön mekanismeja erityisesti rajat ylittäviä osuuksilla ja syrjäisillä alueilla, verkkotoimialojen avaamiseksi aidolle kilpailulle;

               2.

               harkittava julkisen ja yksityisen sektorin välisten kumppanuuksien kehittämistä;

               3.

               harkittava asianmukaisia infrastruktuurien hinnoittelujärjestelmiä infrastruktuurien tehokkaan käytön ja eri liikennemuotojen välisen kestävän tasapainon varmistamiseksi korostamalla teknologista kehittämistä ja innovaatioita ja ottaen asianmukaisesti huomioon ympäristökustannukset ja kasvuun kohdistuvat vaikutukset.

         Ks. myös yhdennetty suuntaviiva ”Tieto- ja viestintätekniikan leviämisen ja tehokkaan käytön edistäminen sekä osallistavan tietoyhteiskunnan luominen” (nro 9).

      Tehty Brysselissä 14 päivänä toukokuuta 2008.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         A. BAJUK


				|

		52012DC0760

			KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLE Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) ja Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestön (KEDO) sopimuksen uusimisesta /* COM/2012/0760 final */

			   	KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLE
Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) ja
Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestön (KEDO) sopimuksen uusimisesta
1.           Johdanto
Euroopan atomienergiayhteisö on ollut Korean
niemimaan energia-alan kehitysjärjestön (KEDO) täysjäsen vuodesta 1997. KEDO:n
päätavoitteena oli toimittaa kaksi kevytvesiydinreaktoria Korean
demokraattiseen kansantasavaltaan (Pohjois-Korea) osana kansainvälisiä
ponnisteluja joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi Korean niemimaalla. Koska
Korean demokraattinen kansantasavalta ei täyttänyt joukkotuhoaseiden leviämisen
estämistä koskeneita velvoitteitaan, KEDO:n operatiiviset toimet lopetettiin ja
12 vuotta toiminut sihteeristö suljettiin 31. toukokuuta 2007. Tästä huolimatta
KEDO:n hallitus päätti, ettei organisaatiota lopeteta välittömästi vaan se
säilytetään tyhjänä simpukkana (pelkkänä luurankona, jolla on väliaikaisesti
palkattava sihteeristö), jotta se voisi puolustaa omia ja sen hallituksessa
edustettuina olevien neljän jäsenen (Euratom, Japani, Etelä-Korea ja
Yhdysvallat) taloudellisia ja oikeudellisia etuja.
Alun perin arvioitiin, että nämä oikeudelliset
ja taloudelliset kysymykset saataisiin käsiteltyä loppuun 31. toukokuuta 2012
mennessä. Sen vuoksi yhteisön jäsenyyden oli viimeisimmän Euratom–KEDO-sopimuksen
mukaan määrä kestää siihen päivään asti. Koska KEDO kuitenkin tarvitsee enemmän
aikaa avoinna olevien kysymysten ratkaisemiseen, yhteisön etujen suojaamisen
jatkuminen edellyttää uuden sopimuksen tekemistä Euratomin ja KEDO:n välillä.
Tätä varten komissio esitti neuvostolle 22. maaliskuuta 2012 suosituksen
neuvoston päätökseksi komission valtuuttamisesta neuvottelemaan
Euratom–KEDO-sopimuksen uusimisesta. Neuvosto antoi neuvotteluohjeet 2.
toukokuuta 2012.
2.           Neuvottelut
Komission yksiköiden neuvoston
neuvotteluohjeiden mukaisesti ehdottaman tekstin perusteella KEDO:n kanssa on
nyt saatu neuvoteltua liitteenä oleva Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom)
ja Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestön (KEDO) välisen sopimuksen
uusimista koskeva ad referendum -sopimus. Komission yksiköiden mielestä
tämä teksti sisältää kaikki neuvotteluohjeet.
3.           Päätelmät
Komissio katsoo, että Euroopan
atomienergiayhteisön (Euratom) ja Korean niemimaan energia-alan
kehitysjärjestön (KEDO) välisen sopimuksen uusiminen, jonka hyväksymistä
komissio ehdottaa, on neuvoston 2. toukokuuta 2012 antamien neuvotteluohjeiden
mukainen.
Sen vuoksi
komissio suosittelee, että neuvosto hyväksyy Euroopan atomienergiayhteisön
perustamissopimuksen 101 artikla toisen kohdan nojalla liitteenä olevan
sopimuksen Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) ja Korean niemimaan
energia-alan kehitysjärjestön (KEDO) välisen sopimuksen uusimisesta.
LIITE
EUROOPAN ATOMIENERGIAYHTEISÖN JA KOREAN NIEMIMAAN ENERGIA-ALAN
KEHITYSJÄRJESTÖN SOPIMUS
EUROOPAN ATOMIENERGIAYHTEISÖ,
jäljempänä ’yhteisö’, ja
KOREAN NIEMIMAAN ENERGIA-ALAN
KEHITYSJÄRJESTÖ,
jäljempänä ’KEDO’,
jotka
ottavat huomioon seuraavaa:
(1)       KEDO perustettiin Korean
niemimaan energia-alan kehitysjärjestön perustamisesta 9 päivänä maaliskuuta
1995 tehdyllä sopimuksella, sellaisena kuin se on muutettuna 19 päivänä
syyskuuta 1997 tehdyllä Korean tasavallan, Japanin ja Amerikan yhdysvaltojen
hallitusten välisellä sopimuksella.
(2)       Yhteisön ja KEDO:n viidennen
sopimuksen voimassaolo päättyi 31 päivänä toukokuuta 2012.
(3)       Sen jälkeen, kun KEDO:n
hallitus päätti lakkauttaa KEDO:n kevytvesiydinreaktorihankkeen ja vuonna 2007
päätti hoitaa sihteeristön tehtävät merkittävästi vähemmällä henkilöstöllä ja
mahdollisimman pienissä tiloissa, se päätti vuonna 2011 jatkaa KEDO:n toimintaa
31 päivän toukokuuta 2012 jälkeenkin.
(4)       Sekä yhteisö että KEDO ovat
ilmaisseet haluavansa jatkaa yhteistyötään, jonka tavoitteena on saattaa
päätökseen kevytvesiydinreaktorihanke ja lopettaa KEDO:n toiminta asianmukaisesti,
OVAT SOPINEET SEURAAVISTA MÄÄRÄYKSISTÄ:
1 artikla
Aiemman sopimuksen määräysten
soveltaminen
Ellei jossakin jäljemmässä artiklassa muuta määrätä, yhteisön ja KEDO:n
sopimuksen, jonka voimassaolo päättyi 31 päivänä toukokuuta 2012, soveltamista
jatketaan tämän sopimuksen mukaisesti.
2 artikla
Yhteisön
rahoitusosuus
Yhteisö ei maksa rahoitusosuutta KEDO:n talousarvioon tämän sopimuksen
nojalla.
3 artikla
Kesto
Tämän sopimuksen voimassaolo päättyy 31
päivänä toukokuuta 2013. Se
uudistetaan ilman eri toimenpiteitä vuosittain vuoden ajaksi, ellei jompikumpi
sopimuspuoli ilmoita toiselle sopimuspuolelle aikomuksestaan irtisanoa sopimus
vähintään kuukautta ennen sen voimassaolon päättymistä.
Se voidaan myös purkaa välittömästi KEDO:n hallituksessa nykyisin
edustettuina olevien jäsenten sitä esittäessä. Tätä
sopimusta ei uusita 31 päivän toukokuuta 2015 jälkeen.
4 artikla
Voimaantulo
Tämä sopimus tulee voimaan, kun yhteisö ja KEDO allekirjoittavat sen,
ja sitä aletaan soveltaa 1 päivänä kesäkuuta 2012.
Tehty Brysselissä          päivänä 2012 kahtena alkuperäiskappaleena,
Euroopan atomienergiayhteisön puolesta
Tehty New Yorkissa................... päivänä................... 2012 kahtena
alkuperäiskappaleena,
Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestön
puolesta