title: EFTAn valvontaviranomaisen suositus N:o 65/04/KOL, annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, rehujen virallista tarkastusta koskevasta yhteensovitetusta ohjelmasta vuonna 2004

text:
               19.5.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 126/59

         EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN SUOSITUS

   N:o 65/04/KOL,
   annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004,
   rehujen virallista tarkastusta koskevasta yhteensovitetusta ohjelmasta vuonna 2004
   EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN, joka
   ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 109 artiklan ja pöytäkirjan 1,
   ottaa huomioon EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja pöytäkirjan 1,
   ottaa huomioon ETA-sopimuksen liitteessä I olevan II luvun 31a kohdassa tarkoitetun säädöksen (neuvoston direktiivi 95/53/EY, annettu 25 päivänä lokakuuta 1995, rehujen virallisen valvonnan järjestämistä koskevista periaatteista (1)), sellaisena kuin se on muutettuna ja sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1, ja erityisesti sen 22 artiklan 3 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan talousalueen moitteettoman toiminnan takaamiseksi on tarpeen luoda ETA:ssa toteutettavia yhteensovitettuja rehujen tarkastusohjelmia ETA-valtioiden suorittamien virallisten tarkastusten yhdenmukaisuuden parantamiseksi.

               (2)

               Kyseisissä ohjelmissa olisi korostettava ETA-sopimuksen nojalla voimassa olevan lainsäädännön noudattamista sekä kansanterveyden ja eläinten terveyden suojelua.

               (3)

               Kansallisten ohjelmien ja yhteensovitettujen ohjelmien samanaikaisesta toimeenpanosta voidaan saada tietoja ja kokemuksia, joihin tuleva tarkastustoiminta ja lainsäädäntö voidaan perustaa.

               (4)

               Vaikka ETA-sopimuksen liitteessä I olevan II luvun 33 kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/32/EY, annettu 7 päivänä toukokuuta 2002, haitallisista aineista eläinten rehuissa (2)) vahvistetaan aflatoksiini B1:n enimmäispitoisuus rehuissa, ETA-sopimuksen nojalla ei ole voimassa säännöksiä muista mykotoksiineista, kuten okratoksiini A:sta, tsearalenonista, deoksinivalenolista ja fumonisiineistä. Tietojen saaminen kyseisten mykotoksiinien esiintymisestä pistokokeiden avulla olisi hyödyllistä tilanteen arvioimiseksi asianmukaisen lainsäädännön kehittämistä varten. Lisäksi tietyt rehuaineet, kuten vilja- ja öljykasvien siemenet, ovat erityisen alttiita mykotoksiinikontaminaatiolle sadonkorjuu-, varastointi- ja kuljetusolojen vuoksi. Koska mykotoksiinipitoisuudet vaihtelevat vuosittain, kaikista mainituista mykotoksiineista on aiheellista kerätä tiedot useina peräkkäisinä vuosina.

               (5)

               Aikaisemmat tarkastukset, joilla on pyritty selvittämään antibioottien ja kokkidiostaattien esiintymistä eräissä rehuissa, joissa kyseisten aineiden käyttö on kielletty, osoittavat, että säännöksiä rikotaan edelleen tällä tavoin. Löydösten tiheys ja asian arkaluonteisuus oikeuttavat jatkamaan tarkastuksia.

               (6)

               Norjan ja Islannin osallistumista tämän suosituksen liitteen II soveltamisalaan kuuluviin ohjelmiin, jotka koskevat rehun lisäaineina kiellettyjä aineita, on arvioitava niille ETA-sopimuksen liitteessä I olevasta II luvusta myönnettyjen poikkeusten osalta.

               (7)

               On tärkeää varmistaa, että eläinperäisten rehuaineiden käyttöä rehuissa koskevat rajoitukset, sellaisina kuin niistä säädetään asiaa koskevassa ETA:n lainsäädännössä, on pantu tosiasiallisesti täytäntöön.

               (8)

               Medroksiprogesteroniasetaatin löytyminen ihmisten ja eläinten ravintoketjusta korostaa rehutoimitusten valinnan tärkeyttä turvallisuuden varmistamiseksi eläinten ravinnossa. Eräät rehujen ainesosat ovat elintarviketeollisuuden tai muiden teollisuudenalojen tai kaivostoiminnan sivutuotteita. Teollisuusperäisten rehuaineiden alkuperä ja jalostusmenetelmä voivat olla erityisen merkittäviä tuotteiden turvallisuuden kannalta. Siksi toimivaltaisten viranomaisten olisi otettava huomioon tämä näkökohta suorittaessaan tarkastuksiaan.

               (9)

               Tässä suosituksessa säädetyt toimenpiteet ovat EFTAn valvontaviranomaista avustavan EFTAn kasvi- ja rehukomitean lausunnon mukaiset,

         SUOSITTELEE, ETTÄ EFTA-VALTIOT

               1)

               Toteuttavat vuonna 2004 yhteensovitetun tarkastusohjelman, jonka tarkoituksena on tarkastaa:

                           a)

                           mykotoksiinien (alfatoksiini B1:n, okratoksiini A:n, tsearalenonin, deoksinivalenolin ja fumonisiinien) pitoisuudet rehuissa sekä määritysmenetelmät. Näytteidenotto voidaan toteuttaa pistokokein tai kohdennetulla otannalla. Kohdennetussa otannassa näytteiden olisi oltava rehuaineita, joiden epäillään sisältävän korkeita mykotoksiinipitoisuuksia, esimerkiksi vilja- tai öljykasvien siemeniä, öljyhedelmiä tai niistä tehtyjä tuotteita ja sivutuotteita sekä rehuaineita, joita on varastoitu pitkän aikaa tai kuljetettu meritse pitkiä matkoja. Tarkastusten tuloksista olisi raportoitava liitteessä I esitettyä mallia käyttäen;

                           b)

                           eräät tiettyjen eläinlajien ja -ryhmien rehun lisäaineina käytetyt sallitut tai kielletyt lääkeaineet ei-lääkinnällisissä esiseoksissa ja rehuseoksissa, joissa kyseisten lääkeaineiden käyttö on kielletty. Tarkastukset olisi kohdistettava kyseisten lääkeaineiden esiintymiseen esiseoksissa ja rehuseoksissa, jos toimivaltainen viranomainen arvioi säännösten rikkomisen todennäköisemmäksi. Tuloksista olisi raportoitava liitteessä II esitettyä mallia käyttäen;

                           c)

                           eläinperäisten rehuaineiden tuotantoa ja käyttöä koskevien rajoitusten täytäntöönpano liitteen III mukaisesti;

                           d)

                           rehuseosten valmistajien käyttämät menetelmät teollisuusperäisten rehuaineiden toimitusten valinnassa ja arvioinnissa ja kyseisten aineiden laadun ja turvallisuuden varmistamisessa liitteessä IV esitetyllä tavalla.

               2)

               Sisällyttävät 1 kohdassa tarkoitetun yhteensovitetun tarkastusohjelman tulokset erillisenä lukuna tarkastustoimia koskevaan vuosikertomukseensa, joka on toimitettava EFTAn valvontaviranomaiselle viimeistään 1 päivänä huhtikuuta 2005 direktiivin 95/53/EY 22 artiklan 2 kohdan sekä yhdenmukaistetun kertomusmallin viimeisimmän version mukaisesti.

      Tehty Brysselissä 31 päivänä maaliskuuta 2004.

            EFTAn valvontaviranomaisen puolesta

         Bernd HAMMERMAN

            Kollegion jäsen

         Niels FENGER

            Johtaja

      (1)  EYVL L 265, 8.11.1995, s. 17. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/46/EY (EYVL L 234, 1.9.2001, s. 55).

      (2)  EYVL L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2005/8/EY (EUVL L 27, 29.1.2005, s. 44).

      LIITE I
      Tiettyjen mykotoksiinien (alfatoksiini B1:n, okratoksiini A:n, tsearalenonin, deoksinivalenolin ja fumonisiinien) pitoisuudet rehuissa
      Kaikista testinäytteistä saadut yksittäiset tulokset; 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu kertomusmalli

                  Rehut

                  Näytteiden otto (pistokokein tai kohdennetusti)

                  Mykotoksiinityyppi ja -pitoisuus (μg/kg:ssa rehua, jonka suhteellinen kosteus on 12 %)

                  Tyyppi

                  Alkuperämaa

                  Aflatoksiini B1

                  Okratoksiini A

                  Tsearalenoni

                  Deoksinivalenoli

                  Fumonisiinit (1)

            Toimivaltaisen viranomaisen olisi edelleen selvitettävä seuraavaa:

                  —

                  toimet, joihin on ryhdytty, jos B1-aflatoksiinin enimmäistaso on ylitetty,

                  —

                  käytetyt määritysmenetelmät,

                  —

                  toteamisrajat.

         (1)  Fumonisiinipitoisuus sisältää B1-, B2- ja B3-fumonisiinit.

      LIITE II
      Tiettyjen rehun lisäaineina kiellettyjen aineiden esiintyminen
      Eräitä antibiootteja, kokkidiostaatteja ja muita aineita voidaan käyttää laillisesti lisäaineina tietyille eläinlajeille ja -ryhmille tarkoitetuissa esiseoksissa ja rehuseoksissa, jos ne on sallittu ETA-sopimuksen liitteessä I olevan II luvun 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen nojalla (neuvoston direktiivi 70/524/ETY, annettu 23 päivänä marraskuuta 1970, rehujen lisäaineista (1)).
      Jos kiellettyjä aineita esiintyy rehuissa, katsotaan, että säännöksiä on rikottu.
      Tarkastettavat aineet olisi valittava seuraavasta luettelosta.

                  1)

                  Vain tietyille eläinlajeille ja -ryhmille tarkoitetuissa rehuissa lisäaineina sallitut aineet:

                              avilamysiini

                              dekokinaatti

                              diklatsuriili

                              flavofosfolipoli

                              halofuginoni-hydrobromidi

                              lasalosidinatrium A

                              maduramisiiniammonium, alfa

                              monensiininatrium

                              narasiini

                              narasiini – nikarbatsiini

                              robenidiinihydrokloridi

                              salinomysiininatrium

                              semduramisiininatrium

                  2)

                  Aineet, joita ei enää sallita rehun lisäaineina:

                              amproliumi

                              amproliumi/etopabaatti

                              arprinosidi

                              avoparsiini

                              karbadoksi

                              dimetridatsoli

                              dinitolmidi

                              ipronidatsoli

                              metiklorpindoli

                              metiklorpindoli/metyylibentsokvatti

                              nikarbatsiini

                              nifursoli

                              olakvindoksi

                              ronidatsoli

                              spiramysiini

                              tetrasykliinit

                              tylosiinifosfaatti

                              virginiamysiini

                              sinkkibasitrasiini

                              muut mikrobilääkkeet

                  3)

                  Aineet, joita ei ole koskaan sallittu rehun lisäaineina:
                  muut aineet.

            Kaikista vaatimusten vastaisista testinäytteistä saadut yksittäiset tulokset; 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu kertomusmalli

                  Rehutyyppi
                  (eläinlaji ja -ryhmä)

                  Todettu aine

                  Pitoisuustaso

                  Rikkomisen syy (2)

                  Toteutetut toimet

            Toimivaltaisen viranomaisen olisi edelleen selvitettävä seuraavaa:

                  —

                  testinäytteiden kokonaislukumäärä,

                  —

                  tutkittujen aineiden nimet,

                  —

                  käytetyt määritysmenetelmät,

                  —

                  toteamisrajat.

         (1)  EYVL L 270, 14.12.1970, s. 1.

         (2)  Syy kielletyn aineen esiintymiseen rehussa toimivaltaisen viranomaisen suorittaman tutkimuksen perusteella.

      LIITE III
      Eläinperäisten rehuaineiden tuotannon ja käytön rajoitukset
      Sanotun rajoittamatta direktiivin 95/53/EY 3–13 artiklan ja 15 artiklan soveltamista, EFTA-valtioiden olisi vuoden 2004 aikana toteutettava yhteensovitettu tarkastusohjelma, jolla määritetään, onko eläinperäisten rehuaineiden tuotantoa ja käyttöä koskevia rajoituksia noudatettu.
      Erityisesti sen varmistamiseksi, että kieltoa prosessoidun eläinproteiinin käytöstä eräiden eläinten ruokinnassa todella noudatetaan ETA-sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 7, 1 ja 12 kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 999/2001, annettu 22 päivänä toukokuuta 2001, tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä, valvontaa ja hävittämistä koskevista säännöistä (1)) liitteessä IV määrätyllä tavalla, EFTA-valtioiden olisi pantava täytäntöön kohdistettuun näytteenottoon perustuva erityinen tarkastusohjelma. Ohjelman taustalla olisi direktiivin 95/53/EY 4 artiklan mukaisesti oltava riskiperusteinen strategia, jossa otetaan huomioon kaikki vaiheet ja tilat, joissa rehua tuotetaan, käsitellään ja hallinnoidaan. EFTA-valtioiden olisi kiinnitettävä erityistä huomiota niiden perusteiden määrittelyyn, joihin riskin voidaan katsoa liittyvän. Kunkin perusteen painotuksen olisi oltava oikeassa suhteessa riskiin. Tarkastustiheyden ja tiloissa analysoitavien näytteiden lukumäärän olisi oltava oikeassa suhteessa kyseisille tiloille annettujen painotusten yhteenlasketun määrän kanssa.
      Valvontaohjelmaa laadittaessa olisi otettava huomioon seuraavat ohjeelliset tilat ja perusteet:

                  Tilat

                  Arviointiperusteet

                  Painotus

                  Rehutehtaat

                              —

                              Rehutehtaat, joilla on erilliset linjat märehtijöille sekä muille kuin märehtijöille tarkoitettujen sellaisten rehuseosten tuottamiseen, jotka sisältävät poikkeuksen saaneita prosessoituja eläinperäisiä proteiineja

                              —

                              Rehutehtaat, joilla sääntöjä on jätetty noudattamatta aikaisemmin tai joilla sääntöjen noudattamatta jättämistä voidaan epäillä

                              —

                              Rehutehtaat, joilla prosessoidaan suuria määriä maahantuotua rehua, jonka proteiinipitoisuus on korkea, esim. kalajauhoa, soijajauhoa, maissitärkkelysjauhoa ja proteiinitiivistettä

                              —

                              Rehutehtaat, joilla tuotetaan suuria määriä rehuseoksia

                              —

                              Sisäisistä operatiivisista menettelyistä johtuva ristikontaminaation riski (kuten vakiosiilot tietyille tuotteille, linjojen erottamisen valvonta, ainesosien valvonta, omavalvontalaboratorio, näytteenottomenettelyt)

                  Rajavalvontapisteet ja muut ETA-alueen tuonnin rajanylityspaikat

                              —

                              Suuri/pieni määrä maahantuotua rehua

                              —

                              Rehut, joiden proteiinipitoisuus on suuri

                  Maatilat

                              —

                              Tilat, jotka tekevät rehunsekoituksen itse ja käyttävät poikkeuksen saaneita prosessoituja eläinperäisiä proteiineja

                              —

                              Tilat, joilla pidetään sekä märehtijöitä että muita lajeja (ristiruokinnan vaarat)

                              —

                              Tilat, joille rehuja ostetaan irtorehuna

                  Jälleenmyyjät

                              —

                              Tukkuliikkeet ja välivarastot, joissa pidetään rehuja, joiden proteiinipitoisuus on suuri

                              —

                              Suuret määrät kaupattavaa irtorehua

                              —

                              Ulkomailla tuotettujen rehuseosten jälleenmyyjät

                  Rahtisekoittajat

                              —

                              Rahtisekoittajat, jotka tuottavat rehua sekä märehtijöiden että muiden kuin märehtijöiden ruokintaa varten

                              —

                              Rahtisekoittajat, jotka ovat aikaisemmin jättäneet noudattamatta sääntöjä tai joiden voidaan epäillä olevan noudattamatta niitä

                              —

                              Rahtisekoittajat, jotka käsittelevät rehua, jonka proteiinipitoisuus on suuri

                              —

                              Rahtisekoittajat, jotka tuottavat suuria määriä rehua

                              —

                              Palvelun kohteena olevia maatiloja on paljon, joukossa myös märehtijöitä pitäviä maatiloja

                  Kuljetusvälineet

                              —

                              Prosessoitujen eläinperäisten proteiinien ja rehujen kuljetukseen tarkoitetut ajoneuvot

                              —

                              Ajoneuvot, joiden osalta sääntöjä on jätetty noudattamatta aikaisemmin tai joilla sääntöjen noudattamatta jättämistä voidaan epäillä

            Vaihtoehtona näille ohjeellisille tiloille ja arviointiperusteille EFTA-valtiot voivat toimittaa omat riskiarvionsa EFTAn valvontaviranomaiselle viimeistään 30 päivänä huhtikuuta 2004.
      Näytteenotto olisi kohdennettava eriin tai tilanteisiin, joissa ristikontaminaatio kiellettyjen prosessoitujen proteiinien kanssa on todennäköisintä (ensimmäinen erä sellaisen rehukuljetuksen jälkeen, joka on sisältänyt kiellettyjä eläinproteiineja, tai tuotantolinjan teknisten ongelmien tai muutosten jälkeen, tai kun irtorehun varastosäiliöissä tai siiloissa on tehty muutoksia).
      Jokaisessa EFTA-valtiossa olisi suoritettava vuosittain vähintään 10 tarkastusta 100 000 tonnia tuotettua rehuseosta kohti. Jokaisessa EFTA-valtiossa olisi suoritettava vuosittain vähintään 20 virallista näytteenottoa 100 000 tonnia tuotettua rehuseosta kohti. Ennen vaihtoehtoisten menetelmien hyväksymistä näytteiden analysoinnissa olisi käytettävä eläinperäisten ainesosien mikroskooppisen tutkimuksen ja arvioinnin suuntaviivoista rehujen virallista tarkastusta varten annetussa komission direktiivissä 98/88/EY (2) säädettyä mikroskooppista tutkimusta ja arviointia. Kiellettyjen eläinperäisten ainesosien pieniäkin pitoisuuksia rehuissa olisi pidettävä rehukiellon rikkomisena.
      Tarkastusohjelmista saatavat tulokset olisi toimitettava EFTAn valvontaviranomaiselle seuraavia malleja käyttäen:
      Yhteenveto tarkastuksista, joiden aiheena olivat rajoitukset eläinperäisen rehun käytölle eläinten ruokinnassa (kiellettyjen prosessoitujen eläinperäisten proteiinien käyttäminen ruokinnassa)
      A.   Dokumentoidut tarkastukset

                  Vaihe

                  Sellaisten tarkastusten lukumäärä, joiden kohteena on prosessoitujen eläinperäisten proteiinien esiintyminen

                  Laboratoriotestien sijasta esim. asiakirjojen tarkastuksessa todettujen rikkomisten lukumäärä

                  Rehuaineen maahantuonti

                  Rehuaineen varastointi

                  Rehutehtaat

                  Tilasekoitus/rahtisekoittajat

                  Rehun välittäjät

                  Kuljetusvälineet

                  Muita kuin märehtijöitä pitävät tilat

                  Märehtijöitä pitävät tilat

                  Muut: …

      B.   Rehuaineiden ja rehuseosten näytteenotto ja testaus prosessoitujen eläinperäisten proteiinien esiintymisen toteamiseksi

                  Tilat

                  Prosessoitujen eläinperäisten proteiinien toteamiseksi testattujen virallisten näytteiden lukumäärä

                  Vaatimusten vastaisten näytteiden lukumäärä

                  Prosessoitujen maaeläinperäisten proteiinien osalta

                  Prosessoitujen kalaperäisten proteiinien osalta

                  Rehuaineet

                  Rehuseokset

                  Rehuseokset

                  Rehuseokset

                  Rehuaineet

                  Rehuseokset

                  märehtijöille

                  muille kuin märehtijöille

                  märehtijöille

                  muille kuin märehtijöille

                  märehtijöille

                  muille kuin märehtijöille

                  Maahantuonti

                  Rehutehtaat

                  Välittäjät/varastointi

                  Kuljetusvälineet

                  Tilasekoitus/rahtisekoittajat

                  Maatilalla

                  Muut: …

      C.   Tiivistelmä märehtijöille tarkoitetuissa rehuissa esiintyneistä kielletyistä prosessoiduista eläinperäisistä proteiineista

                  Näytteenottokuukausi

                  Kontaminaatiotyyppi ja -aste

                  Sovelletut seuraamukset (tai muut toimenpiteet)

                  1

                  2

                  3

                  4

                  5

                  …

            Lisäksi EFTA-valtioiden olisi analysoitava rehuksi tarkoitetut rasvat ja kasviöljyt selvittääkseen luujäämien esiintymisen ja sisällytettävä kyseisten analyysien tulokset tämän suosituksen 2 kohdassa tarkoitettuun kertomukseen.

         (1)  EYVL L 147, 31.5.2001, s. 1.

         (2)  EYVL L 318, 27.11.1998, s. 45.

      LIITE IV
      Teollisuusperäisten rehuaineiden toimitusten valinnassa ja arvioinnissa käytetyt menetelmät
      Toimivaltaisten viranomaisten tehtävänä on yksilöidä ja kuvailla lyhyesti menetelmät, joita rehuseosten valmistajat käyttävät teollisuusperäisten rehuaineiden toimitusten valinnassa ja arvioinnissa. Joissakin menetelmissä saatetaan määritellä etukäteen toimitettavien tuotteiden tai toimittajien erityispiirteet tai niille asetettavat vaatimukset. Toisissa menetelmissä rehuseosten valmistajat tarkastavat itse toimitusten vaatimustenmukaisuuden niitä vastaanottaessaan.
      Toimivaltaisten viranomaisten olisi osoitettava kunkin yksilöidyn (toimitusten valintaan ja arviointiin liittyvän) menetelmän hyödyt ja haitat rehujen turvallisuuden kannalta. Viranomaisten olisi myös arvioitava potentiaalisten riskien perusteella, onko menetelmä hyväksyttävä, puutteellinen vai hylättävä rehujen turvallisuuden takaamiseksi, ja perusteltava päätös.
      Menetelmien arviointi

                  Menetelmä (lyhyt kuvaus, myös rehuaineen hyväksymis-/hylkäämisperuste)

                  Hyödyt

                  Haitat

                  Arvio menetelmien hyväksyttävyydestä


title: Neuvoston suositus, annettu 19 päivänä maaliskuuta 2007 , Euroopan kehitysrahaston (yhdeksäs EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2005

text:
               8.5.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 103/4

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 19 päivänä maaliskuuta 2007,
   Euroopan kehitysrahaston (yhdeksäs EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2005
   (2007/C 103/04)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun neljännen AKT–EY-kumppanuussopimuksen (1), sellaisena kuin se on muutettuna 25 päivänä kesäkuuta 2005 Luxemburgissa (Luxemburgin Suurherttuakunta) (2),
   ottaa huomioon sisäisen sopimuksen AKT–EY-kumppanuussopimuksen mukaisesta yhteisön tukien rahoituksesta ja hoidosta tehdyn sisäisen sopimuksen (3), jolla on muun muassa perustettu yhdeksäs Euroopan kehitysrahasto, jäljempänä ’yhdeksäs EKR’, ja erityisesti mainitun sopimuksen 32 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon 23 päivänä maaliskuuta 2000 annetun yhdeksänteen kehitysrahastoon sovellettavan varainhoitoasetuksen (4) ja erityisesti sen 96–103 artiklan,
   on tutkinut yhdeksännen EKR:n toimiin liittyvät tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2005, sekä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen varainhoitovuodelta 2005 siihen liitettyine komission vastauksineen (5),
   sekä katsoo seuraavaa:

               1)

               Edellä mainitun sisäisen sopimuksen 33 artiklan 3 kohdan nojalla Euroopan parlamentti antaa neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden kahdeksannen EKR:n varainhoidosta.

               2)

               Komissio on pannut kahdeksannen EKR:n toimet täytäntöön varainhoitovuoden 2005 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,

         SUOSITTELEE Euroopan parlamentille, että tämä myöntää komissiolle vastuuvapauden yhdeksännen EKR:n toimien täytäntöönpanosta varainhoitovuodelta 2005.

      Tehty Brysselissä 19 päivänä maaliskuuta 2007.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         H. SEEHOFER

      (1)  EYVL L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUVL L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EYVL L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (4)  EYVL L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (5)  EUVL C 263, 31.10.2006, s. 205.


Avis juridique important

|

31996K0004

Komission suositus N:o 4/96/EHTY, annettu 21 päivänä marraskuuta 1995, suosituksen N:o 3118/94/EHTY muuttamisesta ja suosituksen N:o 73/95/EHTY kumoamisesta

Virallinen lehti nro L 005 , 08/01/1996 s. 0023 - 0023

KOMISSION SUOSITUS N:o 4/96/EHTY,annettu 21 päivänä marraskuuta 1995,suosituksen N:o 3118/94/EHTY muuttamisesta ja suosituksen N:o 73/95/EHTY kumoamisesta EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 74 artiklan,sekä katsoo, ettäsiihen asti, kunnes Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimukseen kuuluvien tuotteiden kauppaa koskevat sopimukset tehdään Venäjän ja Ukrainan kanssa ja ne tulevat voimaan, kyseisiin sopimuksiin kuuluvien tuotteiden tuonnissa edellytettävää vientilisenssiä koskeva vaatimus on otettu käyttöön komission suosituksella N:o 73/95/EHTY(1), jakyseisten sopimusten(2) tullessa voimaan ja yhdessä yhteisön tuontilisenssiä koskevan vaatimuksen käyttöön oton kanssa komission päätöksessä N:o 3/96/EHTY(3) määrättyjen sääntöjen mukaisesti, on tarpeen kumota komission päätös N:o 73/95/EHTY, ja jotta vältyttäisiin päällekkäisiltä menettelyiltä, olisi muutettava komission suositus N:o 3118/94/EHTY(4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna suosituksella N:o 393/95/EHTY(5) sopimukseen kuuluvien, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien tuotteiden valvonta-asiakirjoja koskevan vaatimuksen poistamiseksi.ANTAA SEURAAVAN SUOSITUKSEN:1 artiklaKumotaan suositus N:o 73/95/EHTY.2 artiklaKomission suosituksen N:o 3118/94/EHTY 1 artiklan 1 kohtaa ei enää sovelleta EHTY:n perustamissopimukseen kuuluvien sellaisten terästuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksessa yhteisössä, jotka ovat peräisin Venäjältä ja Ukrainasta ja joihin sovelletaan Euroopan hiili- ja teräsyhteisön sekä kyseisten maiden välisiä sopimuksia sekä joiden osalta vaaditaan yhteisön tuontilisenssiä päätöksen N:o 3/96/EHTY määräysten mukaisesti.3 artiklaTämä suositus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.Tätä suositusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1996.Tehty Brysselissä 21 päivänä marraskuuta 1995.Komission puolestaJacques SANTERPuheenjohtaja(1) EYVL N:o L 13, 19.1.1995, s. 1(2) Ks. tämän virallisen lehden sivu 24 ja 47(3) Ks. tämän virallisen lehden sivu 1(4) EYVL N:o L 330, 21.12.1994, s. 6(5) EYVL N:o L 43, 25.2.1995, s. 23


title: 2011/442/EU: Komission suositus, annettu 18 päivänä heinäkuuta 2011 , mahdollisuudesta käyttää tavanomaista maksutiliä  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               21.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 190/87

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 18 päivänä heinäkuuta 2011,
   mahdollisuudesta käyttää tavanomaista maksutiliä
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2011/442/EU)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               On tärkeää varmistaa, että kuluttajilla on mahdollisuus käyttää maksupalveluja Euroopan unionissa, jäljempänä ’unioni’, koska se on edellytys sille, että he voivat hyödyntää kaikkia sisämarkkinoiden tuomia etuja ja että sisämarkkinat toimivat moitteettomasti. Maksupalveluntarjoajat eivät tällä hetkellä takaa keskeisten maksupalvelujen saatavuutta, eikä sitä taata myöskään kaikissa unionin jäsenvaltioissa.

               (2)

               Maksupalveluntarjoajat soveltavat maksutilien avaamiseen kelpoisuusperusteita, jotka ovat rajoittavampia kuin lainsäädännössä edellytetään ja saattavat estää henkilöitä käyttämästä täysimittaisesti liikkumisvapauttaan unionissa. Jos kuluttajilla ei ole mahdollisuutta käyttää maksutilejä, he eivät myöskään voi osallistua rahoituspalvelujen päämarkkinoiden toimintaan, mikä heikentää taloudellista ja sosiaalista osallisuutta ja mistä on usein haittaa juuri muita heikommassa asemassa olevalle väestön osalle. Kuluttajien on myös vaikeampi saada käyttöönsä keskeisiä tavaroita ja palveluita. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa periaatteet tavanomaisen maksutilin käytön mahdollisuudesta, joka on keskeinen sosiaalista osallisuutta ja koheesiota edistävä tekijä, jotta kuluttajat voivat hyödyntää ainakin yhteisiä keskeisiä maksupalveluja.

               (3)

               On tärkeää varmistaa, että periaatteita tavanomaisen maksutilin käytön mahdollisuudesta sovelletaan johdonmukaisesti kaikkialla unionissa. Jotta nämä periaatteet olisivat toimivammat, niiden täytäntöönpanossa olisi otettava huomioon se, että unionin alueella noudatetaan useita erilaisia pankkikäytäntöjä.

               (4)

               Tässä suosituksessa vahvistetaan yleiset periaatteet tavanomaisten maksutilien tarjonnalle unionissa.

               (5)

               Tätä suositusta olisi sovellettava yhdessä maksupalveluista sisämarkkinoilla 13 päivänä marraskuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64/EY (1) kanssa. Tavanomaisiin pankkitileihin olisi vastaavasti sovellettava maksupalveluehtojen avoimuutta ja maksupalvelutietoja koskevia sääntöjä.

               (6)

               Tämän suosituksen säännösten ei tulisi estää jäsenvaltioita eikä maksupalveluntarjoajia toteuttamasta toimenpiteitä, jotka voidaan oikeutetusti perustella kansallisella turvallisuudella ja yleisellä järjestyksellä unionin oikeuden mukaisesti.

               (7)

               Kuluttajan, joka asuu laillisesti unionin alueella ja jolla ei ole maksutiliä, olisi voitava avata tavanomainen maksutili ja käyttää sitä missä tahansa jäsenvaltiossa. Jotta tavanomainen maksutili olisi mahdollisimman monen kuluttajan saatavilla, jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että kuluttajilla on mahdollisuus käyttää tällaista maksutiliä taloudellisesta tilanteestaan, esimerkiksi työttömyydestä tai henkilökohtaisesta konkurssista, huolimatta. Oikeus tavanomaiseen maksutiliin missä tahansa jäsenvaltiossa olisi kuitenkin myönnettävä yhdenmukaisesti rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen 26 päivänä lokakuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY (2) kanssa, ottaen erityisesti huomioon asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat menettelyt.

               (8)

               Tämä suositus ei rajoita maksupalveluntarjoajan velvollisuutta irtisanoa tavanomaista maksutiliä koskeva sopimus erityisolosuhteissa asiaa koskevan unionin tai kansallisen lainsäädännön perusteella, esimerkiksi rahanpesun ja terrorismin torjuntaa koskevan lainsäädännön tai rikosten torjuntaa ja tutkintaa koskevan lainsäädännön perusteella.

               (9)

               Jotta voidaan varmistaa tavanomaisten maksutilien saatavuus ottaen huomioon erilaiset kansalliset olosuhteet, jäsenvaltioiden olisi avoimuuden, syrjimättömyyden ja oikeasuhteisuuden periaatteiden mukaisesti voitava nimetä yksi tai useampi maksupalveluntarjoaja taikka kaikki maksupalveluntarjoajat vastaamaan tavanomaisten maksutilien tarjonnasta. Jäsenvaltioiden tätä tarkoitusta varten hyväksymien toimenpiteiden olisi perustuttava avoimuuden, syrjimättömyyden ja oikeasuhteisuuden periaatteisiin, eikä niillä tulisi vääristää maksupalveluntarjoajien välistä kilpailua. Jäsenvaltioiden olisi tässä yhteydessä julkistettava tavanomaisia maksutilejä tarjoavien maksupalveluntarjoajien oikeudet ja velvollisuudet.

               (10)

               Jotta voidaan taata avoimuus ja yhtäläinen kohtelu sekä antaa kuluttajalle mahdollisuus kyseenalaistaa maksupalveluntarjoajan tekemä päätös, maksupalveluntarjoajan olisi ilmoitettava kuluttajalle perusteluineen syyt, joiden vuoksi se on kieltänyt kuluttajalta mahdollisuuden käyttää tavanomaista maksutiliä.

               (11)

               Mahdollisuus käyttää keskeisten maksupalvelujen perusvalikoimaa olisi taattava kaikissa jäsenvaltioissa. Palveluihin, jotka liittyvät tavanomaisiin maksutileihin erottamattomasti, olisi kuuluttava mahdollisuus tallettaa käteistä tilille ja nostaa sitä tililtä. Kuluttajan olisi näiden palvelujen avulla voitava toteuttaa keskeisiä maksutapahtumia, kuten vastaanottaa tuloja tai etuuksia, maksaa laskuja tai veroja sekä hankkia tavaroita ja palveluja, myös suoraveloituksena, tilisiirtona ja maksukortilla. Jotta voidaan varmistaa mahdollisimman suuri taloudellinen osallisuus, kuluttajan olisi näiden palvelujen avulla voitava hankkia tavaroita ja palveluja verkosta aina, kun se on teknisesti mahdollista. Lisäksi kuluttajan olisi voitava käynnistää maksutoimeksiantoja maksupalveluntarjoajan verkkopankkitoimintojen kautta aina, kun se on teknisesti mahdollista. Tavanomaisen maksutilin välityksellä ei kuitenkaan saisi toteuttaa sellaisia maksutoimeksiantoja, jotka johtaisivat tilinylitykseen. Mahdollisuutta saada luottoa ei tulisi pitää tavanomaisen maksutilin automaattisena osana eikä siihen liittyvänä oikeutena.

               (12)

               Kun maksupalveluntarjoaja veloittaa kuluttajaa tilin avaamisesta, käytöstä ja sulkemisesta sekä tiliin erottamattomasti liittyvien palvelujen käytöstä, sellaisina kuin ne on määritelty tässä suosituksessa, perittävän kokonaissumman olisi oltava kuluttajan kannalta kohtuullinen niin, ettei se estä kuluttajaa – kansalliset erityisolosuhteet huomioon ottaen – avaamasta tavanomaista maksutiliä ja käyttämästä siihen liittyviä palveluja. Myös kaikkien lisämaksujen, joita kuluttajalta peritään sopimuksessa mainittujen ehtojen noudattamatta jättämisen vuoksi, olisi oltava kohtuullisia.

               (13)

               Jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus ja tehokkuus kohtuullisen hinnan periaatteen täytäntöönpanossa, jäsenvaltioiden olisi määriteltävä kohtuuhintainen palvelumaksu tässä suosituksessa esitettyjen ohjeellisten perusteiden pohjalta, jotka voidaan ottaa yhdessä huomioon.

               (14)

               Taloudellisen osallisuuden edistäminen edellyttää myös toimenpiteitä, joilla lisätään kuluttajien tietoisuutta tavanomaisten maksutilien saatavuudesta. Jäsenvaltioiden ja maksupalveluntarjoajien olisi siksi annettava kuluttajille yleisiä, selkeitä ja helposti ymmärrettäviä tietoja tällaisten tilien pääpiirteistä ja käyttöehdoista sekä siitä, miten kuluttajan on käytännössä meneteltävä voidakseen käyttää oikeutta avata tavanomainen maksutili. Kuluttajille olisi myös tiedotettava siitä, ettei mahdollisuus käyttää tavanomaista pankkitiliä edellytä lisäpalvelujen ostamista.

               (15)

               Tämän suosituksen säännösten noudattaminen edellyttää kuluttajien henkilötietojen käsittelyä. Kuluttajien henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY (3) ja erityisesti sen 6, 7, 10, 11, 12 ja 17 artiklaa, jotta voidaan varmistaa henkilötietojen oikeuden- ja lainmukainen käsittely sekä henkilötietojen suojaa koskevan perusoikeuden noudattaminen, varsinkin kun otetaan huomioon tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta koskevat yleiset vaatimukset, rekisteröidyn oikeus tutustua omiin tietoihinsa sekä virheellisten tietojen oikaiseminen, poistaminen tai suojaaminen; lisäksi sovelletaan direktiivin 95/46/EY 28 artiklaa, jonka mukaan riippumattomat julkiset tietosuojaviranomaiset valvovat kyseisen direktiivin säännösten noudattamista.

               (16)

               Kuluttajien käytettävissä olisi oltava tehokkaita tuomioistuimen ulkopuolisia valitus- ja muutoksenhakumenetelmiä sellaisten riitojen ratkaisemiseksi, jotka koskevat tässä suosituksessa vahvistettuja periaatteita. Tähän tarkoitukseen voidaan käyttää jo olemassa olevia elimiä ja järjestelmiä, esimerkiksi niitä, joita käytetään direktiivissä 2007/64/EY vahvistettuja oikeuksia ja velvollisuuksia koskevien riitojen ratkaisuun.

               (17)

               Tässä suosituksessa vahvistettujen periaatteiden täytäntöönpanoa olisi lujitettava kansallisella tasolla toteutettavalla valvojan tarkastusprosessilla. Toimivaltaisille viranomaisille olisi annettava asianmukaiset valtuudet, jotta ne voisivat täyttää seurantatehtävänsä tehokkaasti.

               (18)

               Jäsenvaltioilla olisi oltava käytössään luotettavia vuosittaisia tilastotietoja ainakin avattujen tavanomaisten maksutilien lukumäärästä, hylättyjen tavanomaista maksutiliä koskevien hakemusten lukumäärästä ja irtisanottujen tavanomaisten maksutilien lukumäärästä sekä tavanomaisiin maksutileihin liittyvistä palvelumaksuista. Tätä varten jäsenvaltioita pyydetään käyttämään kaikkia asianmukaisia tietolähteitä. Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava nämä tiedot komissiolle joka vuosi ja ensimmäisen kerran viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2012.

               (19)

               Jäsenvaltioita olisi pyydettävä toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tätä suositusta sovelletaan viimeistään kuuden kuukauden kuluttua sen julkaisemisesta. Jäsenvaltioiden toimittamien kertomusten perusteella komissio seuraa ja arvioi toimenpiteitä, jotka on toteutettu 1 päivään heinäkuuta 2012 mennessä. Tämän seurannan perusteella komissio esittää tarvittaessa toimenpide-ehdotuksia, mukaan luettuina lainsäädäntöehdotukset, sen varmistamiseksi, että tämän suosituksen tavoitteet saavutetaan kokonaan,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

      I   JAKSO

      Määritelmät

               1.

               Tässä suosituksessa tarkoitetaan

                           a)

                           ’kuluttajalla’ luonnollista henkilöä, joka toimii tarkoituksessa, joka ei liity hänen harjoittamaansa elinkeino-, liike-, käsityö- tai ammattitoimintaan;

                           b)

                           ’maksupalveluntarjoajalla’ direktiivin 2007/64/EY 4 artiklan 9 kohdassa määriteltyä maksupalveluntarjoajaa, joka tarjoaa tavanomaisia maksutilejä 3 artiklan mukaisesti;

                           c)

                           ’maksutilillä’ yhden kuluttajan nimissä olevaa tiliä, jota käytetään maksutapahtumien toteuttamiseen;

                           d)

                           ’maksutapahtumalla’ direktiivin 2007/64/EY 4 artiklan 5 kohdassa määriteltyä maksutapahtumaa;

                           e)

                           ’varoilla’ direktiivin 2007/64/EY 4 artiklan 15 kohdassa määriteltyjä varoja;

                           f)

                           ’sopimuksella’ direktiivin 2007/64/EY 4 artiklan 12 kohdassa määriteltyä puitesopimusta.

      II   JAKSO

      Oikeus tavanomaiseen maksutiliin

               2.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että jokaisella unionin alueella laillisesti asuvalla kuluttajalla on oikeus avata unionin alueella toimivan maksupalveluntarjoajan tarjoama tavanomainen maksutili ja käyttää sitä, edellyttäen ettei kuluttajalla jo ole maksutiliä, jonka kautta hän voi käyttää 6 kohdassa lueteltuja maksupalveluja unionin alueella. Tätä oikeutta olisi sovellettava kuluttajan taloudellisesta tilanteesta riippumatta.

               3.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella on vähintään yksi maksupalveluntarjoaja, joka tarjoaa tavanomaisia maksutilejä. Tätä tarkoitusta varten niiden olisi otettava huomioon maksupalveluntarjoajien maantieteellinen sijainti tai markkinaosuus niiden lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, ettei tämä vääristä maksupalveluntarjoajien välistä kilpailua.

               4.

               Jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimia sen takaamiseksi, että maksupalveluntarjoajat käyttävät avoimia, oikeudenmukaisia ja luotettavia järjestelmiä todentaessaan, onko kuluttajalla jo maksutili.

               5.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maksupalveluntarjoajan hylätessä tavanomaisen maksutilin avaamista koskevan hakemuksen se ilmoittaa kuluttajalle välittömästi hylkäämisen syyt ja perustelut kirjallisina ja maksutta. Tätä tiedonsaantioikeutta voidaan rajoittaa lainsäädäntötoimin, jos rajoittaminen on tarpeellista ja kohtuullista kansallisen turvallisuuden tai yleisen järjestyksen tavoitteiden turvaamisen kannalta.

      III   JAKSO

      Tavanomaisen maksutilin ominaispiirteet

               6.

               Tavanomaiseen maksutiliin olisi liityttävä seuraavat maksupalvelut:

                           a)

                           palvelut, jotka mahdollistavat kaikki maksutilin avaamisen, käyttämisen ja sulkemisen edellyttämät toiminnot;

                           b)

                           palvelut, jotka mahdollistavat rahan tallettamisen maksutilille;

                           c)

                           palvelut, jotka mahdollistavat käteisen nostamisen maksutililtä;

                           d)

                           maksutapahtumien toteuttaminen, mukaan luettuina varojen siirto kuluttajan maksupalveluntarjoajan tai muun palveluntarjoajan ylläpitämälle maksutilille ja ylläpitämältä maksutililtä, kun toteutetaan

                                       i)

                                       suoraveloitus;

                                       ii)

                                       maksutapahtumia maksukortilla siten, ettei ole mahdollista toteuttaa maksutapahtumia, jotka ylittäisivät maksutilin senhetkisen saldon;

                                       iii)

                                       tilisiirtoja.

               7.

               Mahdollisuus käyttää tavanomaista maksutiliä ei saisi edellyttää lisäpalveluiden ostamista.

               8.

               Maksupalveluntarjoajan ei pitäisi tarjota suoraan tai epäsuorasti tilinylitysoikeutta tavanomaisen maksutilin yhteydessä. Kuluttajan maksupalveluntarjoajalle osoitettua maksutoimeksiantoa ei pitäisi toteuttaa, jos se johtaisi kuluttajan tavanomaisen maksutilin saldon ylitykseen.

      IV   JAKSO

      Tavanomaiseen maksutiliin liittyvät palvelumaksut

               9.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tavanomainen maksutili tarjotaan maksutta tai kohtuuhintaan.

               10.

               Jos maksupalveluntarjoaja veloittaa kuluttajaa tavanomaisen maksutilin avaamisesta, käyttämisestä ja sulkemisesta tai yhden taikka useamman 6 kohdassa luetellun palvelun käytöstä, kuluttajalta perittävien kokonaispalvelumaksujen olisi oltava kohtuullisia.

               11.

               Myös kaikkien muiden maksujen, joita maksupalveluntarjoaja voi vaatia tavanomaista maksutiliä koskevan sopimuksen yhteydessä, mukaan luettuina ne, jotka johtuvat siitä, ettei kuluttaja ole täyttänyt sopimuksessa määrättyjä velvollisuuksiaan, olisi oltava kohtuullisia.

               12.

               Jäsenvaltioiden olisi määriteltävä kohtuuhintainen palvelumaksu yhtä tai useampaa seuraavassa esitettyä perustetta käyttäen:

                           a)

                           kansalliset tulotasot;

                           b)

                           keskimääräiset maksutileihin liittyvät palvelumaksut asianomaisessa jäsenvaltiossa;

                           c)

                           tavanomaisen maksutilin tarjontaan liittyvät kokonaiskustannukset;

                           d)

                           kansalliset kuluttajahinnat.

      V   JAKSO

      Yleinen tiedottaminen

               13.

               Jäsenvaltioiden olisi käynnistettävä julkisia tiedotuskampanjoita tavanomaisten maksutilien saatavuudesta, niihin liittyvistä kuluista, menettelyistä, joita on noudatettava käytettäessä oikeutta tavanomaiseen maksutiliin, sekä menetelmistä, joilla voidaan käyttää tuomioistuimen ulkopuolisia valitus- ja muutoksenhakumekanismeja.

               14.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maksupalveluntarjoajat tiedottavat kuluttajille tarjolla olevien tavanomaisten maksutilien erityispiirteistä, niihin liittyvistä palvelumaksuista ja niiden käyttöehdoista. Kuluttajille olisi myös tiedotettava, ettei mahdollisuus käyttää tavanomaista pankkitiliä edellytä lisäpalvelujen ostamista.

      VI   JAKSO

      Valvonta ja tuomioistuimen ulkopuolinen riitojenratkaisu

               15.

               Jäsenvaltioiden olisi nimettävä toimivaltaiset viranomaiset, jotka varmistavat tässä suosituksessa vahvistettujen periaatteiden tosiasiallisen noudattamisen ja seuraavat sitä. Nimettyjen toimivaltaisten viranomaisten olisi oltava riippumattomia maksupalveluntarjoajista.

               16.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että käytettävissä on asianmukaisia ja tehokkaita tuomioistuimen ulkopuolisia valitus- ja muutoksenhakumenettelyitä sellaisten riitojen ratkaisemiseksi maksupalveluntarjoajien ja kuluttajien välillä, jotka koskevat tässä suosituksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisia oikeuksia ja velvollisuuksia, ja että tarvittaessa tähän tarkoitukseen käytetään jo olemassa olevia elimiä. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaikki tavanomaisia maksutilejä tarjoavat maksupalveluntarjoajat ovat yhden tai useamman tällaisia valitus- ja muutoksenhakumenettelyitä täytäntöönpanevan elimen jäseniä.

               17.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että 16 kohdassa tarkoitetut elimet tekevät aktiivisesti yhteistyötä rajat ylittävien riitojen ratkaisemiseksi.

      VII   JAKSO

      Tilastotiedot

               18.

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maksupalveluntarjoajat toimittavat kansallisille viranomaisille kerran vuodessa luotettavat tiedot ainakin avattujen tavanomaisten maksutilien lukumäärästä, hylättyjen tavanomaista maksutiliä koskevien hakemusten lukumäärästä hylkäämissyineen ja irtisanottujen tavanomaisten maksutilien lukumäärästä sekä tavanomaisiin maksutileihin liittyvistä palvelumaksuista. Nämä tiedot olisi toimitettava koosteena.

               19.

               Jäsenvaltioita pyydetään toimittamaan komissiolle kerran vuodessa ja ensimmäisen kerran viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2012 tietoja avattujen tavanomaisten maksutilien lukumäärästä, hylättyjen tavanomaista maksutiliä koskevien hakemusten lukumäärästä hylkäämissyineen, irtisanottujen tavanomaisten maksutilien lukumäärästä sekä tavanomaisiin maksutileihin liittyvistä palvelumaksuista.

      VIII   JAKSO

      Loppusäännökset

               20.

               Jäsenvaltioita pyydetään toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tätä suositusta sovelletaan viimeistään kuuden kuukauden kuluttua sen julkaisemisesta, ja antamaan komissiolle tiedoksi kaikki tämän suosituksen mukaisesti toteutetut toimenpiteet.

               21.

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 18 päivänä heinäkuuta 2011.

            Komission puolesta

         Michel BARNIER

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 319, 5.12.2007, s. 1.

      (2)  EUVL L 309, 25.11.2005, s. 15.

      (3)  EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31.


Avis juridique important

|

31997H0479

97/479/EY: Neuvoston suositus, annettu 7 päivänä heinäkuuta 1997, jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi

Virallinen lehti nro L 209 , 02/08/1997 s. 0012 - 0018

NEUVOSTON SUOSITUS,annettu 7 päivänä heinäkuuta 1997,jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (97/479/EY) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 103 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,ottaa huomioon Amsterdamissa 16 ja 17 päivänä kesäkuuta 1997 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät,ANTAA TÄMÄN SUOSITUKSEN:1. Päätavoitteet: kasvu, työllisyys ja lähentyminen Jäsenvaltioiden talous on jonkin verran elpynyt kesän 1996 jälkeen, jolloin edelliset talouspolitiikan yleislinjat hyväksyttiin. Talouden tarjontapuolen perustekijät vahvistuvat edelleen samalla kun kysyntänäkymät paranevat. Tämä kehitys, jota tukevat entistä tasapainoisempi talouspoliittisten toimien yhdistelmä ja alkava luottamuksen vahvistuminen, vahvistanee tuotannon kasvua vähitellen niin, että tuotanto saavuttaa pitkän aikavälin keskimääräisen kasvuvauhdin tänä vuonna ja ylittää sen selvästi ensi vuonna.Tässä tilanteessa jäsenvaltioiden talouspolitiikan olisi keskityttävä kahteen tärkeään kysymykseen, joiden onnistuneet ratkaisut tukevat toisiaan. Työllisyyden lyhyen ajan jonkin verran parantuneista näkymistä huolimatta yhteisön alhaista työllisyysastetta on nostettava ja työttömyyttä vähennettävä huomattavasti, kuten työllisyyttä koskevassa Dublinin julistuksessa "työllistämishaaste" korostettiin. Toiseksi, vaikka viime vuosina onkin edistytty merkittävästi hintavakauden saavuttamisessa ja julkisen talouden tasapainottamisessa, samansuuntaisen kehityksen on edelleen jatkuttava. Se myötävaikuttaa myös jäsenvaltioiden taloudellisen lähentymisen korkean tason saavuttamiseen ja ylläpitämiseen, jotta merkittävä määrä jäsenvaltioita olisi valmis liittymään talous- ja rahaliittoon (EMU) 1 päivänä tammikuuta 1999. Seuraavien vuosineljännesten aikana on ratkaisevan tärkeää, ettei synny epäilyjä Maastrichtin sopimuksen lähentymisvaatimusten tinkimättömästä noudattamisesta ja yhteiseen rahaan siirtymisestä vuonna 1999, jotta Euroopan kansalaiset ja yritykset vakuuttuvat siitä, että EMUn tarjoamiin mahdollisuuksiin tartutaan ja edistetään siten kasvua ja työllisyyttä. Koska rahoitusasemaltaan terveeseen julkiseen talouteen pyrkiminen tuottaa merkittäviä keskipitkän ajan kasvu- ja työllisyysetuja, julkisen talouden vakauttamiseen tähtäävien ponnistelujen jatkaminen on kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista.Sisämarkkinoiden ja EMUn ansiosta yhteisöstä on tulossa yksi maailman tärkeimmistä talousalueista. Yhteisöllä on keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä hyvät mahdollisuudet kehittyä teknologisesti sekä luoda työpaikkoja ja varallisuutta. Jotta näitä mahdollisuuksia voitaisiin mahdollisimman täysimääräisesti hyödyntää elintason parantamiseksi, yhteisön on vähitellen saavutettava korkeampi työllisyysaste. Tällä myös osaltaan turvattaisiin uudistetulla tavalla eläkejärjestelmien kestävyys, jotka ovat kiinteä osa jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmää.Sellaisen kestävän ja nopean talouskasvun palauttaminen, joka ei johda inflaatioon ja perustuu terveeseen julkisen talouden hoitoon, luo sekä poliittisesti että sosiaalisesti suotuisan ympäristön yhteisön työttömyysongelman hoitamiseksi.Koska rakenteelliset heikkoudet edelleen rajoittavat kasvua ja sitä, millä määrin kasvulla voidaan luoda työllisyyttä, useimpien jäsenvaltioiden on kuitenkin toteutettava rakenneuudistuksia.Korkea työllisyysaste voidaan saavuttaa vain, jos tuotantokapasiteetti on riittävän laaja. Tämänhetkinen investointiaste ei näytä tarjoavan siihen edellytyksiä. Sen vuoksi on tärkeää säilyttää nykyiset investoinneille suotuisat edellytykset, kuten hyvä tuottavuus ja alhaiset korot. Lisäksi olisi aktiivisesti jatkettava Euroopan laajuisten kuljetus-, energia- ja tietoliikenneverkkojen rakentamista, missä yhteisön olemassa olevilla rahoitusvälineillä ja Euroopan investointipankilla (EIP) olisi keskeinen asema samalla kun yksityinen sektori osallistuisi siihen nykyistä enemmän. Henkilöstö-, tieto- ja taitoinvestoinnit voivat myös osaltaan edistää työllisyyden kasvua, kuten myös komission kertomuksessa "Eurooppa taloudellisena kokonaisuutena" on korostettu.Jäsenvaltioita ja yhteisöä kehotetaan siten perustamissopimuksen 102 artiklan a kohdan mukaisesti harjoittamaan talouspolitiikkaa, jonka tavoitteena on merkittävä edistyminen kohti kestävää ja ympäristönäkökohdat huomioon ottavaa kasvua, joka ei johda inflaatioon ja kohti korkeaa työllisyysastetta. Nämä ovat perustamissopimuksen 2 artiklan mukaisia talouspolitiikan tavoitteita. Jäsenvaltioiden talouksien lähentyessä yhä tiiviimmin niitä kehotetaan myös sovittamaan yhteen politiikkansa (3 a ja 103 artikla).2. Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspoliittisten toimien yhdistelmä Näissä yleislinjoissa vahvistetaan, että kestävä tuotannon kasvu, jota investoinnit tukevat, ja työpaikkojen luominen keskipitkällä aikavälillä ilman inflaatiopaineita vaatii edelleen yhteistä talouspoliittista strategiaa, joka pohjautuu kolmeen vuoden 1996 yleislinjoissa esitettyyn osatekijään:- "vakauteen tähtäävä rahapolitiikka, jota ei häiritse epäsuhtainen julkisen talouden ja palkkojen kehitys,- julkista taloutta lujittavat jatkuvat ponnistelut useimmissa jäsenvaltioissa, jotka ovat yhdenmukaisia niiden lähentymisohjelmien tavoitteiden kanssa,- nimellispalkkakehitys, joka on yhdenmukainen hintavakaustavoitteen kanssa; samalla reaaliansiokehityksen olisi oltava tuottavuuden kasvua hitaampi, jotta työllisyyttä lisäävien investointien kannattavuus paranisi.Mitä enemmän rahapolitiikan vakauttamistehtävää tuetaan asianmukaisilla julkisen talouden hoitoon liittyvillä toimenpiteillä ja palkkakehityksellä, sitä suotuisammat myös rahapoliittiset edellytykset, valuuttakurssit ja pitkät korot mukaan lukien, ovat kasvulle ja työllisyydelle."Nimellispalkkakehitystä koskevaa suositusta voidaan tarvittaessa harkita sen perusteella, miten palkkojen osuus jalostusarvosta on kehittynyt.Keskipitkän aikavälin kehitysnäkymien osalta EMUssa saatetaan päätökseen talouspoliittisten toimien yhdistelmän perusteellinen muutos, jota on asteittain toteutettu yhteisössä ja joka työmarkkinaosapuolten ja talouden toimijoiden on otettava täysimääräisesti huomioon.i) Riippumattoman Euroopan keskuspankin harjoittaman yhteisen rahapolitiikan päätavoitteena on hintavakaus, mutta Euroopan keskuspankki tukee myös yhteisön yleistä talouspolitiikkaa silloin, kun sillä ei ole vaikutuksia päätavoitteen saavuttamiseen, myötävaikuttaakseen perustamissopimuksen 2 artiklan mukaisten tavoitteiden saavuttamiseen.ii) Perustamissopimuksen finanssipolitiikkaa koskevilla määräyksillä (104-104 c artikla) sekä vakaus- ja kasvusopimuksella varmistetaan julkisen talouden vakaus ja kurinalaisuus. Vastuu finanssipolitiikasta on nämä määräykset huomioiden täysivaltaisilla kansallisilla hallituksilla, joiden on sovitettava yhteen politiikkansa talouspolitiikan yleislinjojen mukaisesti.iii) Riippumattomat työmarkkinaosapuolet päättävät palkoista kunkin maan käytännön mukaan ja vakauteen tähtäävä raha- ja finanssipolitiikka sekä valuuttakurssimuutosten mahdollisuuden poistuminen euroalueella vahvistavat asianmukaisen palkkakehityksen edellytyksiä ja kannustimia. Kannustimien vaikutusta tulisi vahvistaa myös lisäämällä kaikkien asianomaisten osapuolten välistä yhteiskunnallista vuoropuhelua kansallisella tasolla mahdollisuuksien mukaan ja vallitsevan perinteen mukaisesti. Hyvin toimivat palkkatason asettamismenettelyt ovat välttämätön edellytys voimakkaalle talouskasvulle ja työttömyyden alentamiselle. Komissio jatkaa yhteisön tasolla 118 b artiklan mukaisesti, erityisesti kokonaistaloudellisia kysymyksiä koskevan yhteiskunnallisen vuoropuhelun kehittämistä, pyrkien toimimaan talouspoliittisten yleislinjojen mukaisen, yhteisesti sovitun talouspoliittisen strategian pohjalta. Euroopan työmarkkinajärjestöjen panos kokonaistaloudelliseen puiteohjelmaan, joka toimitettiin Dublinin Eurooppa-neuvostolle, on tärkeä askel oikeaan suuntaan ja tällaista toimintaa olisi rohkaistava.Tämän uuden kehyksen yhteinen soveltaminen kaikessa taloudellisessa päätöksenteossa auttaa luomaan edellytykset kestävälle, voimakkaalle ja työpaikkoja luovalle kasvulle yhteisössä.3. Hinta- ja valuuttakurssivakaus Hintavakaus EU:n jäsenvaltiot ovat edistyneet huomattavasti hintavakauden saavuttamisessa ja inflaatiotasojen lähentymisessä, mikä on olennainen edellytys sekä keskipitkän ajan kestävälle kasvulle että yhteiseen rahaan siirtymiselle. Vuonna 1997 yhteisön inflaation odotetaan hidastuvan keskimäärin 2 ¼ prosenttiin eli alimmilleen yhteisön perustamisen jälkeen. EMUn lähestyessä jäsenvaltioiden olisi pyrittävä hintavakauteen ja pidettävä tätä tasoa keskipitkän ajan tavoitteena.Lähes kaikissa jäsenvaltioissa inflaatio oli alhainen tai aleni merkittävästi vuoden 1997 alkupuolella. Huhtikuussa 1997 neljässätoista jäsenvaltiossa inflaatio (1) oli 2 prosenttia tai vähemmän.Joissakin jäsenvaltioissa (erityisesti Espanja, Italia ja Portugali) inflaatio on hidastunut huomattavasti viime kuukausina, mutta tämä ei vielä näy täysin näiden maiden viime vuoden keskimääräisessä inflaatiossa (2). Huhtikuussa 1997 viime vuoden keskimääräinen inflaatio oli 2 prosenttia tai vähemmän yhdeksässä jäsenvaltiossa (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Suomi ja Ruotsi), 2-2,5 prosenttia Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (3) ja noin 3 prosenttia Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa. Jos viime aikojen matala inflaatiokehitys jatkuu viimeksi mainituissa maissa, keskimääräinen inflaatio vuositasolla alenee tulevina kuukausina.Vaikka Kreikka on viime vuosina onnistunut merkittävästi hidastamaan inflaatiotaan, sen on tehostettava toimiaan inflaation hillitsemiseksi saavuttaakseen virallisen tavoitteen eli 4,5 prosenttia vuoden 1997 loppuun mennessä ja alle 3 prosentin vuoden 1998 loppuun mennessä.Valuuttakurssivakaus 109 m artiklan mukaan jäsenvaltioiden on edelleenkin pidettävä valuuttakurssipolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana. Suomi ja Ruotsi liittyivät valuuttakurssimekanismiin (ERM) viime syksynä ja merkittävä enemmistö ERM-valuutoista on pysynyt huomattavan vakaana. Vakaampi ja uskottavampi talouspolitiikka, mukaan luettuna budjettipolitiikka, ovat osaltaan vaikuttaneet siihen, että EU-maiden väliset valuuttakurssit ovat asianmukaisemmilla tasoilla. Tältä ja EMUun osallistumisen kannalta on ehdottoman tärkeää, että jäsenvaltiot sitoutuvat pysyvästi vakauteen tähtäävään talouspolitiikkaan ja tarpeen mukaan tehostavat sitä. Tällainen talouspolitiikka auttaisi osaltaan niitä maita, jotka eivät nyt ole mukana valuuttakurssimekanismissa, luomaan edellytykset järjestelmään liittymiselle. Talouspolitiikan kurinalaisella hoidolla luodaan edellytykset valuuttakurssivakaudelle ja alhaisille pitkille koroille yhteisössä sekä edistetään kansainvälisen valuuttajärjestelmän vakautta.4. Vahva julkinen talous Koko yhteisön tasolla todellinen julkisen talouden alijäämä vuonna 1995 BKT:sta oli 5 prosenttia, kun taas vuonna 1996 vastaava luku oli 4,3 prosenttia. Hidas talouden kasvu vuonna 1996 vaikeutti julkisen talouden tasapainottamispyrkimyksiä, eikä saavutettu julkisen talouden vahvistuminen vielä näkynyt. Huhtikuun 1997 puoliväliin mennessä päätetyt finanssipoliittiset toimenpiteet huomioon ottaen julkisyhteisöjen koko nettolainanotto yhteisössä laskee todennäköisesti vajaaseen 3 prosenttiin BKT:sta vuonna 1997 ja edelleen 2,5 prosenttiin BKT:sta vuonna 1998.Useimpien jäsenvaltioiden vuoden 1997 talousarviossa on huomattavia toimenpiteitä, joiden tavoitteena on julkisen talouden alijäämän pienentäminen 3 prosenttiin BKT:sta tai sitä pienemmäksi. On äärimmäisen tärkeää, että jäsenvaltiot toteuttavat tinkimättä talousarvionsa ja ryhtyvät välittömästi korjaaviin toimenpiteisiin, jos talousarviotavoitteita ei saavuteta. Useimpien jäsenvaltioiden on tarpeen säätää lisätoimista alijäämien supistamiseksi vuoden 1998 talousarviossa, jotta ne saavuttaisivat lähentymisohjelmansa tavoitteet. Tämä lisäisi tarvittavaa luottamusta julkisen talouden sopeuttamistoimien jatkuvuuteen, erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa julkisen talouden alijäämän ei odoteta olevan selvästi alle 3 prosenttia BKT:sta vuonna 1997 tai joiden vuoden 1997 talousarvioiden toimenpiteet ovat väliaikaisia tai joissa julkisen velan suhde BKT:hen ei pienene riittävästi eikä lähene viitearvoa riittävän nopeasti. Määrätietoinen toiminta on tarpeen sekä Maastrichtin sopimuksen vaatimusten täyttämiseksi että keskipitkän ajan tavoitteen eli lähellä tasapainoa olevan tai ylijäämäisen julkisen talouden saavuttamiseksi vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti, jolloin turvataan kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspoliittisten keinojen yhdistelmä.Julkisen talouden sopeuttamisohjelmien on oltava uskottavia ja kestäviä. Sopeutustoimet on kohdistettava kohtuullisella ja oikeudenmukaisella tavalla. Jotta ohjelmat olisivat uskottavia, niiden on oltava selkeitä. Selkeys edellyttää, että ohjelmissa noudatetaan tiukasti yhteisesti sovittuja tilinpitosääntöjä ja taloudellisia periaatteita. Lisäksi vuotuisista talousarvioista ja keskipitkän ajan alustavista talousarvioista on selvästi ilmettävä, millaisille taloudellisille oletuksille ne perustuvat. Jotta alijäämän pienentämistoimenpiteet olisivat kestäviä, on olennaisen tärkeää, että ne kuuluvat selkeästi määriteltyyn keskipitkän ajan strategiaan, johon sisältyvät tarvittavat lähentymisohjelmissa ja kolmannen vaiheen alettua vakaus- tai lähentymisohjelmissa määritellyt rakenneuudistukset. Kyseisiä ohjelmia olisi seurattava tarkasti yhteisön tasolla.Julkisen talouden tasapainottamisesta saatava hyöty riippuu olennaisesti toteutettavien toimenpiteiden laadusta. Tältä osin näissä yleislinjoissa noudatetaan aiemmissa yleislinjoissa määriteltyjä yleisperiaatteita. Useimmissa jäsenvaltioissa on suotavaa painottaa menojen supistamista kokonaisveroasteen nostamisen sijasta ottaen tarvittaessa huomioon tulonsiirtojärjestelmien ja verojärjestelmän väliset suhteet. Näissä jäsenvaltioissa olisi ryhdyttävä ensi sijassa rakenteellisiin toimenpiteisiin, joilla julkisesta kulutuksesta, yleisistä eläkejärjestelmistä, terveydenhuollosta, passiivisista työmarkkinatoimenpiteistä ja tuista aiheutuvia menoja voidaan valvoa paremmin. Jos veronkorotuksia ei voida välttää, ne olisi toteutettava niin, että niistä aiheutuu mahdollisimman vähän haittaa kasvulle ja työllisyydelle eikä synny inflaatiopaineita. Julkisen talouden menopuolella voidaan mahdollisuuksien mukaan ja tarvittavaa julkisen talouden alijäämän supistamista vaarantamatta asettaa etusijalle tuottavat toimet, kuten investoinnit perusrakenteisiin, työvoimaan ja aktiivisiin työmarkkinatoimiin. Useimmissa jäsenvaltioissa olisi toteutettava toivottu veroasteen tai sosiaalimaksujen alentaminen julkisen talouden tasapainon saavuttamista ja ylläpitämistä vaarantamatta. Jäsenvaltioiden väestörakenteen muutokset aiheuttavat lähivuosina julkisiin menoihin kohdistuvia paineita. Jäsenvaltioiden olisi tämän vuoksi tarkistettava sosiaaliturva- ja eläkejärjestelmiensä rahoituksen kestävyys ja toteutettava uudistuksia riittävän ajoissa.Koska veropolitiikka on vuorovaikutuksessa sisämarkkinoihin, talous- ja rahaliittoon ja työttömyyden torjuntaan, jäsenvaltiot hyötyvät tiiviimmästä yhteistyöstä verotuksen alalla. Haitallista kilpailua jäsenvaltioiden verojärjestelmien välillä olisi vältettävä. Komissio vetoaakin jäsenvaltioihin, jotta ne tutkisivat muun muassa mahdollisuutta laatia käytännesäännöt, joissa määritellään poliittisesti sitovat periaatteet oikein perustein suoritettavalle kilpailulle verotuksen alalla.Yksittäisten jäsenvaltioiden tarkastelu osoittaa, että viisi maata - Tanska, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat ja Suomi - saavuttivat 3 prosentin viitearvon jo vuonna 1996. Tanskassa, missä julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan kääntyvän ylijäämäiseksi tänä vuonna, on tärkeää säilyttää tämä tilanne koko suhdannekierron ajan ja jatkaa julkisen velan tasaista supistamista suhteessa bruttokansantuotteeseen. Irlannin tulisi hyödyntää nykyistä vahvan kasvun vaihetta ja tehostaa julkisten menojen hillitsemistä, mikä johtaisi edelleen kohti julkisen talouden tasapainoa. Myös Alankomaissa ja Suomessa on jatkettava menoja hillitsevää politiikkaa, jossa on keskityttävä erityisesti sosiaalisiin tulonsiirtoihin, jolloin voidaan edelleen alentaa välillisiä työvoimakustannuksia, välittömiä veroja tai muita työllistämistä haittaavia veroja.Belgiassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin tai sen alle BKT:sta vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä pienenee edelleen vuonna 1998. Belgian hallituksen olisi noudatettava tiukasti uutta lähentymisohjelmaansa jatkaakseen edelleen julkisen taloutensa tasapainottamista. Erityisen tärkeää on varmistaa sosiaaliturvajärjestelmän rahoitusaseman vakaus, jolloin keskeisessä asemassa ovat terveydenhuollon menojen tehokkaampi valvonta ja eläkejärjestelmän uudistusten jatkaminen.Saksassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin BKT:sta tai sen alle vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä supistuu edelleen hieman vuonna 1998. Saksan hallitus on tiukasti sitoutunut ryhtymään kaikkiin tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta se saavuttaisi 3 prosentin viitearvon vuonna 1997, ja se ryhtynee tarpeellisiin toimiin pysäyttääkseen julkisen velan kasvun suhteessa bruttokansantuotteeseen. Julkisen talouden tasapainottamisen olisi jatkuttava samaa vauhtia vuonna 1998 uuden lähentymisohjelman mukaisesti. Julkisen talouden tasapainottamisessa olisi yhä keskityttävä alentamaan edelleen julkisten menojen osuutta kansantaloudesta, mukaan lukien vero- ja sosiaaliturvajärjestelmän uudistukset. Tämä voisi johtaa verojen ja maksujen asteen kevenemiseen vaarantamatta uuden lähentymisohjelman mukaisten julkisen talouden tavoitteiden tiukkaa noudattamista.Espanjassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin BKT:sta tai sen alle vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä supistuu vielä hieman vuonna 1998. Espanjan viranomaiset ovat täysin sitoutuneet saavuttamaan tavoitteeksi asetetun 3 prosentin suuruisen alijäämän BKT:sta vuonna 1997, ja niiden tulisi vuoden 1998 budjetissa jatkaa julkisen talouden tasapainottamista uuden lähentymisohjelman mukaisesti. On tärkeää jatkaa alijäämää supistavien rakenteellisten toimenpiteiden toteuttamista, erityisesti julkisten menojen rajoittamiseksi ja budjettihallinnon tehostamiseksi.Ranskassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin BKT:sta tai sen alle vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella näyttää siltä, ettei alijäämä supistu merkittävästi enää vuonna 1998. Ranskan julkisen talouden tasapainottaminen olisi keskipitkällä aikavälillä saatettava kestävälle pohjalle toteuttamalla tinkimättä sen vastikään hyväksyttyä lähentymisohjelmaa. Erityisen tärkeää on rajoittaa terveydenhuollon menoja ja tasapainottaa sosiaaliturvajärjestelmän rahoitusasema sekä varmistaa, että uudet veronkevennykset, jotka sinänsä tukevat kasvua ja työllisyyttä, eivät hidasta alijäämän supistamista.Italiassa, jossa toteutettiin maaliskuussa uusia toimenpiteitä, julkisen talouden alijäämän odotetaan supistuvan 3 prosenttiin BKT:sta vuonna 1997. Italian viranomaisia kehotetaan ryhtymään kaikkiin tarpeellisiin toimiin kyseisen tavoitteen saavuttamisen varmistamiseksi. Julkisen talouden alijäämän supistamiseksi alle 3 prosentin vuonna 1998 ja sitä seuraavina vuosina on erityisen tärkeää toteuttaa äskettäin hyväksyttyä lähentymisohjelmaa. Italian hallituksen tulisi pitää ohjelmassa asetettuja tavoitteita rajoituksina, jolloin sen olisi pyrittävä estämään niistä poikkeaminen ja edistämään julkisen talouden velkasuhteen nopeampaa alentumista. Vuoden 1998 budjetissa tulisi etusija antaa toimenpiteille, joilla on pysyvä vaikutus vajeen vähentämiseen, mukaan lukien rakenteelliset toimenpiteet, koska näillä on myönteinen vaikutus myös koko talousjärjestelmän tehokkuuteen. Ratkaisevan tärkeää on hyvinvointivaltion ja Italian verotusjärjestelmän uudistaminen.Itävallassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin BKT:sta tai sen alle vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä supistuu vielä hieman vuonna 1998. Itävallan hallitusta kehotetaan toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet tavoitteeksi asettamansa julkisen talouden 3 prosentin alijäämän saavuttamiseksi vuonna 1997 ja varmistamaan, että julkisen talouden vakauttamispyrkimyksiä jatketaan tulevina vuosina jatkuvalla ja tarpeen vaatiessa tehostetulla rakennesopeutusohjelmalla.Portugalissa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin BKT:sta tai sen alle vuonna 1997. Portugalin viranomaisten, jotka ovat täysin sitoutuneet saavuttamaan tavoitteeksi asetetun 2,9 prosentin alijäämän BKT:sta vuonna 1997, olisi jatkettava julkisen talouden tasapainottamista uudessa lähentymisohjelmassa tarkoitetulla tavalla. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä supistuu vielä hieman vuonna 1998. Portugalissa olisi noudatettava tiukasti uutta hallituksen ja työmarkkinajärjestöjen välistä strategista sopimusta, jotta julkisen hallinnon sekä sosiaaliturva- ja verotusjärjestelmien uudistaminen etenisi merkittävästi.Ruotsissa julkisen talouden alijäämän odotetaan olevan alle 3 prosenttia BKT:sta vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä supistuu vielä huomattavasti vuonna 1998. Ruotsin olisi jatkettava julkisen talouden vakauttamiseen tähtäävän lähentymisohjelman toteuttamista ja seurattava säännöllisesti ohjelman täytäntöönpanoa.Yhdistyneen kuningaskunnan julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 prosenttiin BKT:sta tai sen alle vuonna 1997. Edellisen hallituksen suunnitelmien perusteella alijäämän ennakoidaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Uudelle hallitukselle suositellaan toimivien puitteiden luomista julkisen talouden kestävän tasapainottamisen varmistamiseksi.Kreikan osalta, jossa ilmoitettujen toimenpiteiden odotetaan johtavan alijäämän supistumiseen edelleen vuonna 1997, lähentymisohjelman tavoitteiden saavuttaminen edellyttää määrätietoisia toimia useilla aloilla, kuten tehostettuja toimia veropohjan laajentamiseksi, verohallinnon ja veronkantojärjestelmän tehostamiseksi, julkisten menojen rajoittamiseksi sekä yksityistämissuunnitelmien toteuttamiseksi ja laajentamiseksi. Alijäämän odotetaan pienenevän edelleen vuonna 1998.Jäsenvaltioiden tavoin myös yhteisön on noudatettava edelleen tiukkaa kurinalaisuutta taloudenhoidossaan. Kurinalaisuutta on sovellettava kaikkiin rahoitusnäkymien luokkiin samalla, kun noudatetaan toimielinten välistä sopimusta talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta.5. Tuote- ja palvelumarkkinoiden tehokkaampi toiminta Yhteisön kilpailukyvyn, työllisyyden ja elintason turvaamiseksi ja edistämiseksi vapaakaupan ja jatkuvan teknologisen kehityksen ympäristössä on olennaisen tärkeää, että jäsenvaltiot ja yhteisö pyrkivät tehostamaan ponnistelujaan hyödyke-, palvelu- ja työmarkkinoidensa nykyaikaistamiseksi talouspolitiikan yleislinjojen mukaisesti. Jotta jäsenvaltioiden taloudet kykenisivät entistä paremmin sopeutumaan muuttuviin olosuhteisiin ja parantamaan kasvumahdollisuuksiaan, niiden täytyy myös edistää innovaatioita, tutkimusta ja kehitystä sekä parantaa koulutusjärjestelmiään. Talouden ja ympäristön kannalta kestävää kehitystä edistävän ympäristöpolitiikan tehokkuuden lisäämiseksi olisi käytettävä entistä markkinalähtöisempiä keinoja sekä kansallisella että, silloin kun EU:n laajuinen toiminta osoittautuu tarpeelliseksi, yhteisön tasolla.Kasvun ja työllisyyden tukemiseksi inflaatiota kiihdyttämättä on ehdottoman tärkeää tehostaa tuote- ja palvelumarkkinoiden toimintaa, kannustaa kilpailua, suosia keksintöjä ja innovaatiota ja varmistaa tehokas hinnoittelu. Tämä oli perusteluna yhteismarkkinaohjelmalle, jonka merkitys on selkeästi tuotu esille komission hiljattain julkaistussa arvioinnissa (4). Arvioinnissa päädyttiin siihen, että jäsenvaltioiden tuotemarkkinat ovat tätä nykyä yleensä huomattavassa määrin yhdentyneet, toisin kuin palvelumarkkinat, joskin tilanne on korjaantunut huomattavasti yhteismarkkinaohjelman käynnistymisen jälkeen. Yksittäisillä aloilla on selvästi edelleen ongelmia. Palveluihin, etenkin vakuutus- ja pankkitoimintaan sekä rakennustoimintaan olisi kiinnitettävä enemmän huomiota, erityisesti sisämarkkinalainsäädännön täysimääräisen täytäntöönpanon osalta. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin julkisten palvelujensa tehokkuuden lisäämiseksi.Kilpailu ei toimi täydellisesti myöskään julkisiin hankintoihin liittyvillä tuotemarkkinoilla, ja eräät muut tuotemarkkinat ovat edelleen jäsenvaltioiden liikaa sääntelemiä. Tämän vuoksi kuluttajat maksavat tuotteista korkeampia hintoja. Valtiontuet vääristävät edelleen markkinoita ja heikentävät kilpailua eikä tilanteeseen ole näkyvissä parannusta. Tuotestandardit, erityisesti "vastavuoroisen tunnustamisen" käsite kuuluu myös aloihin, joilla edistyminen on ollut liian hidasta. Pk-yritysten liiketoimintaympäristöä olisi parannettava. Tämän vuoksi niiden tiedonsaantia olisi nopeutettava ja tehtävä käyttäjälle helpommaksi, ja olisi toteutettava toimenpiteitä säännöstön selkeyttämiseksi (SLIM-aloite).Kilpailu tuote- ja palvelumarkkinoilla sekä näiden markkinoiden tehokkuus paranevat sisämarkkinoiden toimintaa tehostamalla, varsinkin, jos jäsenvaltiot lisäksi sitoutuvat: i) panemaan täysin täytäntöön olemassa olevan lainsäädännön ja varmistamaan sen asianmukaisen noudattamisen, erityisesti tietoliikennealalla, ii) kehittämään edelleen lainsäädäntöä mm. verotuksen ja yhtiölainsäädännön alalla, iii) jatkamaan energiamarkkinoiden vapauttamista nykyisten ja neuvoteltavina olevien direktiivien mukaisesti, iv) vähentämään liiallista säännöstelyä ja tarkistamaan kansallisia markkinoita pirstovia toimia tai poistamaan ne, sekä v) välttämään valtiontukien käyttämistä olennaisten rakennemuutosten lykkäämiseen. Komission hyväksymässä yhteismarkkinoiden toimintaohjelmassa ehdotetaan eräitä konkreettisia toimia, joiden pitäisi olla yhteismarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi käytössä ennen 1 päivää tammikuuta 1999.Yhteisön olisi jatkettava omien politiikkojensa uudistamista perustamissopimuksen 102 a artiklan mukaisesti, siten että jäsenvaltiot ja yhteisö toimivat 3 a artiklassa määrättyjen periaatteiden mukaisesti noudattaen voimavarojen tehokasta kohdentamista suosivan, vapaaseen kilpailuun perustuvan avoimen markkinatalouden periaatetta.6. Työmarkkinauudistusten ja tietoinvestointien kannustaminen Joidenkin jäsenvaltioiden myönteisten kokemusten perusteella voidaan tehdä merkittäviä periaatteellisia johtopäätöksiä uudistusten sisällöstä ja toteuttamisesta. Rakenneuudistusten on oltava laaja-alaisia eikä rajattuja tai satunnaisia, jotta voidaan vaikuttaa johdonmukaisesti siihen monitahoiseen kannustinjärjestelmään, joka liittyy työpaikkojen luomiseen ja työn vastaanottamiseen. Tämä lähestymistapa mahdollistaa politiikan eri osa-alueiden yhteisvaikutuksen hyödyntämisen ja siten lisää uudistusten kokonaistehoa sekä lisäämällä niiden sosiaalista ja poliittista hyväksyttävyyttä pienentää todennäköisyyttä, että politiikassa tapahtuisi perusteellisia muutoksia. Uudistusten vaikutusta työmarkkinoihin ja työllisyyteen voidaan seurata mekanismeilla, joiden avulla voidaan osaltaan arvioida uudistusten tehoa ja osoittaa, miten tärkeysjärjestystä tai toteuttamistapaa olisi mahdollisesti muutettava. Monivuotisissa työllisyysohjelmissa olisi keskityttävä enemmän yleislinjojen ja erityisten työmarkkinatoimenpiteiden keskinäiseen yhteyteen, kun taas yhteisissä työllisyyskertomuksissa, joissa seurataan niiden soveltamista, olisi keskityttävä erityisesti osoittamaan jäsenvaltioiden harjoittamasta politiikasta esille tulevat hyvät käytännöt.Hyvin erilaisia työmarkkinoiden toiminnan tehostamiseen tähtääviä toimenpiteitä on viime vuosina otettu käyttöön kansallisella tasolla ja tällä hetkellä eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan tärkeistä uudistuksista. Tätä prosessia pitäisi jatkaa ja tarpeen vaatiessa tehostaa. Suurimpana vaikeutena on löytää oikea tasapaino sisäisesti yhteenkuuluvien yhteiskuntien säilyttämisen ja työpaikkojen luomisen välillä. Etusijalle olisi asetettava:i) työllisyyden voimakkaampi kasvu, jota edistetään varmistamalla oikea palkkakehitys sekä palkkaus, jossa erilainen ammattitaito ja paikalliset olot otetaan paremmin huomioon. Tämä on yksi työmarkkinaosapuolten tärkeistä tehtävistä;ii) välillisiä työvoimakustannuksia ja pienten tulojen verotusta alennetaan, mikä lisää huomattavasti työtilaisuuksia;iii) verotus- ja sosiaaliturvajärjestelmiä uudistetaan, mihin olisi liityttävä työmarkkinoiden toimivuuden tehostaminen;iv) työn järjestelyjä uudistetaan mm. joustavammin työaikajärjestelyin, jotka on räätälöity yritysten ja työntekijöiden erityisiä tarpeita vastaaviksi; vapaaehtoisen osapäivätyön käyttöä lisätään ja paikallisia työllistämisaloitteita edistetään;v) sopeutetaan koko koulutusjärjestelmä, ammatillinen koulutus mukaan lukien, markkinoiden tarpeisiin ja inhimillisen pääoman kehittämiseen, ja edistetään siten talouden kasvumahdollisuuksia. Tässä yhteydessä etusijalle on asetettava työttömän, erityisesti vähäisen ammattipätevyyden omaavan, kokemattoman työvoiman työllistämisedellytysten parantaminen sekä ammatillisten taitojen ja työmarkkinoiden vaatimusten kohtaamismahdollisuuksien lisääminen tarjoamalla työmarkkinoiden muuttuviin tarpeisiin paremmin sovitettua koulutusta.Näitä uudistuksia on lisäksi tuettava painottamalla enemmän työllisyyttä myös muiden politiikkojen aloilla. Erityisesti olisi yhteisön rakennerahastojen tuella toteutettavat toimet sovitettava myös kokonaisvaltaiseen työllistämisstrategiaan ja jäsenvaltioiden monivuotisiin työllistämisohjelmiin.Tehty Brysselissä 7 päivänä heinäkuuta 1997.Neuvoston puolestaJ.-C. JUNCKERPuheenjohtaja(1) Laskettu viimeisimmän kuukausittaisen yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin mukaan, verrattuna edellisen vuoden samaan kuukauteen.(2) Laskettu 12 viimeisen kuukauden yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin aritmeettisena keskiarvona verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden indeksien aritmeettiseen keskiarvoon.(3) Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta arviointi perustuu komission omaan arvioon, koska kyseiset maat eivät ole vielä julkaisseet yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin tietoja tavalla, joka mahdollistaisi laskennan.(4) Ks. komission tiedonanto Yhteismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus (KOM(96) 520, lokakuu 1996) ja Sisämarkkinoiden taloudellinen arviointi (European Economy, Reports and Studies, N:o 4, 1996).