				|

		52013PC0386

			Suositus NEUVOSTON PÄÄTÖS liiallisen alijäämän olemassaolosta Latviassa tehdyn päätöksen 2009/591/EY kumoamisesta /* COM/2013/0386 final - 2013/ () */

			   	Suositus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
liiallisen alijäämän olemassaolosta Latviassa
tehdyn päätöksen 2009/591/EY kumoamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 126 artiklan 12 kohdan,
ottaa huomioon komission suosituksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Neuvoston päätöksellä
2009/591/EY[1],
joka tehtiin 7 päivänä heinäkuuta 2009 EY:n perustamissopimuksen
104 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission suosituksesta, todettiin, että
Latviassa oli liiallinen alijäämä. Neuvosto totesi, että julkisen talouden
alijäämä oli 4,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008 eli yli
perussopimuksessa määrätyn 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen ja
julkinen bruttovelka oli 19,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008 eli
selvästi alle perussopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon[2].
(2)       Neuvosto antoi 7 päivänä
heinäkuuta 2009 perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan ja
liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja
selkeyttämisestä 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 1467/97[3]
3 artiklan 4 kohdan mukaisesti Latvialle komission suositukseen perustuvan
suosituksen liiallisen alijäämän poistamiseksi viimeistään vuonna 2012.
Suositus julkaistiin.
(3)       Perussopimusten liitteenä
olevan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan 4
artiklan mukaan komissio toimittaa menettelyn täytäntöönpanoa varten
tarvittavat tiedot. Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn liiallisia
alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta
25 päivänä toukokuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 479/2009[4]
3 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on pöytäkirjan soveltamisen osana
annettava tiedot julkisen talouden alijäämistä ja veloista ja muista asiaan
liittyvistä muuttujista kahdesti vuodessa, ennen 1 päivää huhtikuuta ja
ennen 1 päivää lokakuuta.
(4)       Tarkastellessaan, olisiko
päätös liiallisten alijäämien olemassaolosta kumottava, neuvoston olisi
päätettävä asiasta annettujen tietojen perusteella. Liiallisen alijäämän
olemassaoloa koskeva päätös olisi lisäksi kumottava ainoastaan, jos alijäämä ei
komission ennusteiden mukaan ylitä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen
ennustejaksolla[5].
(5)       Niiden tietojen perusteella,
jotka komissio (Eurostat) on asetuksen (EY) N:o 479/2009 14 artiklan mukaisesti
toimittanut saatuaan Latvialta ilmoituksen ennen 1 päivää huhtikuuta 2013, ja
komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteen perusteella voidaan tehdä
seuraavat päätelmät:
–
Julkisen talouden alijäämä oli suuri vuosina 2009
(9,8 % suhteessa BKT:hen) ja 2010 (8,1 % suhteessa BKT:hen) osaksi
rahoitussektorin vakauttamistoimenpiteiden vuoksi, mutta alijäämä alkoi vuonna
2011 supistua nopeasti, 3,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Parannuksessa näkyy
vuosina 2009–2011 toteutettu mittava ja laaja-alainen julkisen talouden
vakauttaminen talouden sopeutusohjelman puitteissa ja maksutasetuen tukemana
sekä suhdannetilanteen koheneminen. Sopeutusohjelma saatiin onnistuneesti
päätökseen tammikuussa 2012. Vuonna 2012 julkisen talouden alijäämä supistui
edelleen 1,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen eli se ylitti vuoden 2012
lähentymisohjelmassa asetetun alijäämätavoitteen, joka oli 2,1 prosenttia
suhteessa BKT:hen, ja oli selvästi alle perussopimuksessa asetetun 3 prosentin
viitearvon. Tulopuolella tähän vaikutti suotuisa suhdannetilanne ja veronkannon
tehokkuuden paraneminen, kun taas menojen kasvu jäi huomattavasti nimellisen
BKT:n kasvua alhaisemmaksi. Tämän seurauksena julkisyhteisöjen tulot kasvoivat
suhteessa BKT:hen ¼ prosenttiyksikköä ja julkisyhteisöjen menot vähenivät
2 prosenttiyksikköä vuonna 2012.
–
Vuoden 2013 lähentymisohjelmassa julkisen sektorin
alijäämän ennakoidaan olevan 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ja
tämän jälkeen vakiintuvan 0,9 prosentin tasolle suhteessa BKT:hen vuoteen 2016
asti. Komission yksiköiden kevään 2013 ennusteen mukaan julkisen talouden
alijäämä pysyy vuonna 2013 pitkälti muuttumattomana 1,2 prosentissa suhteessa
BKT:hen ja supistuu 0,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014, joten se
pysyy selvästi 3 prosentin viitearvon alapuolella.
–
Vuonna 2012 julkinen velka oli 40,7 prosenttia
suhteessa BKT:hen. Komission yksiköiden kevään 2013 ennusteen mukaan julkisen
talouden bruttovelka kasvaa 43,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2013, kun
valtio kerryttää varoja vuosiksi 2014–2015 ajoittuvia mittavia velkojen
lyhennyksiä varten. Vuonna 2014 velan odotetaan vähenevän noin 40 prosenttiin
suhteessa BKT:hen, kun nämä lyhennykset toteutuvat.
(6)       Neuvosto muistuttaa, että
Latvian olisi vuodesta 2013, joka on liiallisen alijäämän korjaamista seuraava
vuosi, varmistettava, että vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota
noudatetaan, sekä noudatettava menojen kasvulle asetettua viitearvoa.
(7)       Neuvoston päätös liiallisen
alijäämän olemassaolosta kumotaan perussopimuksen 126 artiklan 12 kohdan
mukaisesti, kun liiallinen alijäämä kyseisessä jäsenvaltiossa on neuvoston
käsityksen mukaan korjattu.
(8)       Neuvoston käsityksen mukaan
Latvian liiallinen alijäämä on korjattu, minkä vuoksi päätös 2009/591/EY olisi
kumottava,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Kokonaistilanteen arviointi osoittaa, että
Latvian liiallisen alijäämän tilanne on korjattu.
2 artikla
Kumotaan päätös 2009/591/EU.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Latvian tasavallalle.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EUVL L 202, 4.8.2009, s. 50.
[2]               Vuoden 2008 julkisen talouden alijäämä tarkennettiin
myöhemmin nykyiseen 4,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja velka 19,8 prosenttiin
suhteessa BKT:hen.
[3]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 6.
[4]               EUVL L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               Vastaa neuvoston 3 päivänä syyskuuta 2012 hyväksymiä
vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevia vaatimuksia sekä vakaus- ja
lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevia ohjeita. Ks.
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.


title: Euroopan keskuspankin suositus, annettu 4 päivänä huhtikuuta 2017, yhteisistä eritelmistä, jotka koskevat unionin oikeuden sallimien tiettyjen vaihtoehtojen ja tietyn harkintavallan käyttöä kansallisissa toimivaltaisissa viranomaisissa suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin (EKP/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  C 120/2

            EUROOPAN KESKUSPANKIN SUOSITUS,
      annettu 4 päivänä huhtikuuta 2017,
      yhteisistä eritelmistä, jotka koskevat unionin oikeuden sallimien tiettyjen vaihtoehtojen ja tietyn harkintavallan käyttöä kansallisissa toimivaltaisissa viranomaisissa suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin
      (EKP/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka
      ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
      ottaa huomioon luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15 päivänä lokakuuta 2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (1) ja erityisesti sen 4 artiklan 3 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan ja 5 kohdan c alakohdan,
      sekä katsoo seuraavaa:

                  (1)

                  Euroopan keskuspankki vastaa yhteisen valvontamekanismin (YVM) tehokkaasta ja johdonmukaisesta toiminnasta. Se valvoo järjestelmän toimintaa korkealaatuisten valvontakäytäntöjen johdonmukaisen soveltamisen ja valvonnan tulosten yhtenäisyyden varmistamiseksi osallistuvissa jäsenvaltioissa.

                  (2)

                  Osallistuvissa jäsenvaltioissa sijaitsevien luottolaitosten vakavaraisuusvaatimusten johdonmukaisen soveltamisen varmistaminen on asetuksessa (EU) N:o 1024/2013 ja Euroopan keskuspankin asetuksessa (EU) N:o 468/2014 (EKP/2014/17) (2) uskottu EKP:lle.

                  (3)

                  EKP on merkittäviksi luokiteltujen luottolaitosten osalta viranomainen, jolla on toimivalta käyttää Euroopan keskuspankin asetuksen (EU) N:o 1024/2013 mukaisia unionin oikeuden sallimia vaihtoehtoja ja harkintavaltaa, ja EKP on käyttänyt tiettyjä vaihtoehtoja ja tiettyä harkintavaltaa – nämä vaihtoehdot ja harkintavalta on vahvistettu Euroopan keskuspankin asetuksessa (EU) 2016/445 (EKP/2016/4) (3). Unionin oikeuden sallimista vaihtoehdoista ja harkintavallasta marraskuussa 2016 annetuissa ohjeissa (jäljempänä ’EKP:n ohjeet’) EKP on lisäksi vahvistanut yhteiset eritelmät siitä, miten eräitä muita vaihtoehtoja käytetään tapauskohtaisesti sen jälkeen kuin sellaisten luottolaitosten hakemukset on arvioitu, jotka on luokiteltu merkittäviksi asetuksen (EU) N:o 1024/2013 6 artiklan 4 kohdan ja asetuksen (EU) N:o 468/2014 IV osan ja 147 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

                  (4)

                  Sen edistämiseksi, että kansalliset toimivaltaiset viranomaiset soveltavat yhdenmukaista lähestymistapaa arvioidessaan vaihtoehtojen ja harkintavallan käyttöä, EKP voi asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 3 kohdan nojalla antaa suosituksen eritelmistä, joita soveltaen kansalliset toimivaltaiset viranomaiset arvioivat vähemmän merkittävien laitosten hakemuksia.

                  (5)

                  Yhteiset eritelmät vaihtoehtojen ja harkintavallan käyttöä varten ovat tarpeen yhtäältä siksi, että voidaan edistää yhdenmukaisuutta, tehokkuutta ja läpinäkyvyyttä vähemmän merkittävien luottolaitosten valvonnassa YVM:ssä, ja toisaalta siksi, että voidaan tarpeen mukaan edistää merkittävien ja vähemmän merkittävien luottolaitosten yhdenvertaista kohtelua sekä tasapuolisia toimintaedellytyksiä osallistuvien jäsenvaltioiden kaikille luottolaitoksille. Samalla on otettava huomioon suhteellisuusperiaate ja valvottavien laitosten perustellun luottamuksen suoja.

                  (6)

                  Tätä varten EKP on EKP:n ohjeessa olevien vaihtoehtojen ja harkintavallan joukosta yksilöinyt tiettyjä vaihtoehtoja ja tiettyä harkintavalaa, joita olisi asianmukaista soveltaa yhdenmukaisesti sekä suhteessa merkittäviin että vähemmän merkittäviin laitoksiin. Lisäksi EKP on yksilöinyt tiettyjä vaihtoehtoja ja tiettyä harkintavaltaa, joiden käyttöä varten EKP suosittaa erityistä lähestymistapaa suhteessa vähemmän merkittäviin luottolaitoksiin – tähän kategoriaan kuuluu kaksi yleisluontoista vaihtoehtoa ja harkintavaltaa, joista on säädetty asetuksen (EU) N:o 575/2013 380 artiklassa ja 420 artiklan 2 kohdassa.

                  (7)

                  Konsolidoituun valvontaan ja vakavaraisuusvaatimuksia koskeviin vapautuksiin liittyvien vaihtoehtojen ja harkintavallan osalta kansallisia toimivaltaisia viranomaisia olisi kannustettava – linjassa EKP:n ohjeiden II osan 1 luvussa olevien suositusten kanssa – soveltamaan varovaisuutta tällaisten yksittäisten vapautusten soveltamisessa. Tapauksissa, joissa on kyse vapautusten myöntämisestä maksuvalmiusvaatimuksista rajat ylittävällä tasolla, EKP suosittaa erityistä lähestymistapaa vähemmän merkittäviä luottolaitoksia varten, sillä kaikki EKP:n ohjeissa olevat hakemusten arviointia koskevat eritelmät eivät sovellu näihin laitoksiin.

                  (8)

                  Omiin varoihin ja pääomavaatimuksiin liittyvien vaihtoehtojen ja harkintavallan osalta olisi – linjassa EKP:n ohjeiden II osan 2 ja 3 luvun kanssa – sovellettava yhtenäistä ja varovaista lähestymistapaa, sillä nämä pankkivalvontapäätökset vaikuttavat omien varojen määrään ja laatuun. Tämä koskee myös ensisijaisen lisäpääoman (AT1) instrumentteja ja toissijaisen pääoman instrumentteja (T2) tai vähemmistöosuuksia, jotka voidaan lukea hyväksyttäviin omiin varoihin tietyin edellytyksin. Yhtäläisten toimintaedellytysten varmistamiseksi standardimenetelmää, sisäisten luottoluokitusten menetelmää, sisäisen mallin menetelmää ja omien varojen laskemiseksi käytettävää sisäisten mallien menetelmää olisi lisäksi sovellettava yhdenmukaisesti kaikkiin luottolaitoksiin koko YVM:ssä. Tästä syystä myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 575/2013 (4) vahvistettujen nollan prosentin painoarvon soveltamista ryhmänsisäisiin vastuisiin koskevien vaatimusten noudattamisen arvioinnin olisi perustettava yhteisiin eritelmiin. EKP on kuitenkin yksilöinyt omiin varoihin ja pääomavaatimuksiin liittyviä tiettyjä vaihtoehtoja ja tiettyä harkintavaltaa, joiden osalta on tarpeen soveltaa erityistä lähestymistapaa suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin.

                  (9)

                  Yhdenmukaisen pankkivalvonnan saavuttamiseksi suositetaan suojajärjestelmään kuuluvia laitoksia koskevien vaihtoehtojen ja harkintavallan osalta EKP:n ohjeiden II osan 4 luvussa vahvistettujen yhteisten eritelmien käyttöä pankkivalvontavaatimuksista vapauttamista koskevia hakemuksia arvioitaessa, koska laitosten suojajärjestelmiin kuuluu tyypillisesti sekä merkittäviä että vähemmän merkittäviä laitoksia. Kuitenkin sellaisissa laitoksissa olevien omistusosuuksien osalta, jotka kuuluvat asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdan mukaisiin laitosten suojajärjestelmiin, suositetaan erityisen lähestymistavan soveltamista suhteessa vähemmän merkittäviin luottolaitoksiin näiden laitosten hallinnollisten rasitteiden vähentämiseksi.

                  (10)

                  Vähemmän merkittävien laitosten suhteen olisi suuria asiakasriskejä koskevien vaatimusten osalta sovellettava merkittäviä laitoksia varten EKP:n ohjeiden II osan 5 luvussa vahvistettua lähestymistapaa – näin mahdollistetaan suurten asiakasriskien varovainen kohtelu kaikkien luottolaitosten osalta koko YVM:ssä ja pystytään hallitsemaan ja rajoittamaan keskittymäriskejä.

                  (11)

                  EKP:n ohjeiden II osan 6 luvussa vahvistetut maksuvalmiusvaatimuksiin liittyvät vaihtoehdot ja harkintavalta vaikuttavat maksuvalmiusvaatimusten laskemiseen – esimerkiksi määrittelemällä miten ulos- ja sisäänvirtauksia kohdellaan – minkä vuoksi niiden osalta olisi sovellettava yhtenäistä ja varovaista lähestymistapaa. Ulkomaankaupan rahoitukseen liittyvien taseen ulkopuolisten tuotteiden osalta toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat soveltaa tasoltaan alle viiden prosentin ulosvirtausta, edellyttäen että sovellettavan ulosvirtausten tason kalibrointi perustuu tilastolliseen näyttöön.

                  (12)

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (5) 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun pysyvästi keskuslaitokseen liittyneitä luottolaitoksia koskevan vapautuksen käytön osalta suositetaan EKP:n ohjeiden II osan 8 luvussa vahvistetun lähestymistavan soveltamista suhteessa vähemmän merkittäviin luottolaitoksiin yhtäläisten toimintaedellytysten saavuttamiseksi.

                  (13)

                  Hallinto- ja ohjausjärjestelyihin sekä vakavaraisuusvalvontaan liittyvien vaihtoehtojen ja harkintavallan osalta suositetaan EKP:n ohjeiden II osan 11 luvussa vahvistetun varovaisen ja yhdenmukaisen lähentymistavan soveltamista sen varmistamiseksi, että kaikkiin luottolaitoksiin sovelletaan asianmukaisia hallinto- ja ohjausjärjestelyjä. Riskikomitean ja tarkastuskomitean yhdistämisen osalta erityisen lähestymistavan soveltamista suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin pidetään asianmukaisena suhteellisuusperiaate huomioon ottaen.

                  (14)

                  Tässä suosituksessa käsitellään lisäksi viranomaisten yhteistyötä koskevia vaihtoehtoja ja harkintavaltaa kitkattoman yhteistyön varmistamiseksi YVM:ssä.

                  (15)

                  Muissa kuin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien luottolaitosten valvontaa koskevien direktiivin 2013/36/EU 115 artiklan 2 kohdan mukaisten kahdenvälisten sopimusten osalta on tarpeen soveltaa erityistä lähestymistapaa suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin, sillä tämä vaihtoehto on toimiluvan myöntämisestä vastuussa olevan toimivaltaisen viranomaisen käytettävissä. Asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 9 artiklan mukaisesti EKP:llä on yksinomainen toimivalta myöntää ja peruuttaa luottolaitosten toimilupia YVM:ssä. Tätä syystä EKP:n on osallistuttava muissa kuin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien luottolaitosten valvontaa koskevien kahdenvälisten sopimusten laatimiseen,

            ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN
      ENSIMMÄINEN OSA

         YLEISET SÄÄNNÖKSET

         I

      1.   Kohde ja soveltamisala

      Tässä suosituksessa vahvistetaan periaatteet kansallisia toimivaltaisia viranomaisia varten, kun ne käyttävät unionin oikeuden sallimia vaihtoehtoja ja harkintavaltaa suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin.
      2.   Määritelmät

      Tässä suosituksessa sovelletaan asetuksessa (EU) N:o 1024/2013, asetuksessa (EU) N:o 468/2014 (EKP/2014/17), asetuksessa (EU) N:o 575/2013, direktiivissä 2013/36/EU ja komission delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/61 (6) vahvistettuja määritelmiä.
      TOINEN OSA

         VAIHTOEHDOT JA HARKINTAVALTA, JOIDEN OSALTA SUOSITETAAN ERITYISTÄ LÄHETYSMISTAPAA SUHTEESSA VÄHEMMÄN MERKITTÄVIIN LAITOKSIIN

         II

         Vapautukset vakavaraisuusvaatimuksista

      1.   Asetuksen (EU) N:o 575/2013 8 artiklan 3 kohta: Rajat ylittävällä tasolla myönnettävät vapautukset maksuvalmiusvaatimuksista

      Arvioidessaan hakemuksia, jotka koskevat vapautuksia maksuvalmiusvaatimuksista rajat ylittävällä tasolla, kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi arvioitava kaikkien asetuksen (EU) N:o 575/2013 8 artiklan 1 ja 3 kohdassa vahvistettujen edellytysten noudattamista soveltaen EKP:n ohjeiden II osan 1 luvun 4 kohdassa vahvistettuja eritelmiä, 8 artiklan 3 kohdan b alakohtaa koskevat eritelmät poisluettuina.

         III

         Pääomavaatimukset

      1.   Asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohta: Katetut joukkolainat

      Katettujen joukkolainojen osalta kansallisen toimivaltaisen viranomaisen olisi koordinoitava EKP:n kanssa mittavien potentiaalisten keskittymäongelmien arvioinnista kyseisessä osallistuvassa jäsenvaltiossa ennen kuin se päättää olla osittain soveltamatta asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja hyväksyä sen, että luottoluokkaan 2 sijoittuvan saamisen kokonaismäärä liikkeeseen laskevan luottolaitoksen liikkeessä olevien katettujen joukkolainojen nimellismäärästä on enintään 10 prosenttia.
      2.   Asetuksen (EU) N:o 575/2013 311 artiklan 2 kohta: keskusvastapuoliin liittyvien vastuiden kohtelu

                  2.1

                  Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen olisi sallittava luottolaitoksen käyttää asetuksen (EU) N:o 575/2013 310 artiklassa vahvistettua kohtelua vastuihin, jotka aiheutuvat sen kaupankäyntivastuista sekä keskusvastapuolen maksukyvyttömyysrahaston osuuksista edellyttäen, että kyseinen keskusvastapuoli on asetuksen (EU) N:o 575/2013 311 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti ilmoittanut luottolaitokselle ettei se enää laske KCCP:tä (hypoteettinen pääoma).

                  2.2

                  Arvioidessaan 2.1 kohdan soveltamisen yhteydessä niiden syiden hyväksyttävyyttä, joiden takia keskusvastapuoli on lakannut laskemasta KCCP:tä (hypoteettinen pääoma), kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi sovellettava päätelmiä, jotka EKP on tehnyt arvioidessaan syiden hyväksyttävyyttä saman keskusvastapuolen osalta.

            3.   Asetuksen (EU) N:o 575/2013 380 artikla: Vapautus koko järjestelmän laajuisen toimintahäiriön tapauksessa

                  3.1

                  Jos tapahtuu asetuksen (EU) N:o 575/2013 380 artiklassa tarkoitettu koko järjestelmän laajuinen toimintahäiriö, jonka EKP vahvistaa julkisella tiedonannolla, ja kunnes EKP antaa julkisen tiedonannon, jonka mukaan tilanne on korjattu, EKP:n olisi arvioitava toimintahäiriö ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi sovellettava EKP:n suorittaman arvioinnin päätelmiä ja käytettävä asetuksen (EU) N:o 575/2013 380 artiklan mukaisia vaihtoehtoja. Tällaisessa tapauksessa

                              a)

                              luottolaitoksilta ei tulisi vaatia asetuksen (EU) N:o 575/2013 378 ja 379 artiklassa vahvistettujen omien varojen vaatimusten täyttämistä, ja

                              b)

                              vastapuolen epäonnistumista kaupan toimituksessa ei tulisi pitää maksukyvyttömyytenä luottoriskiä määritettäessä.

                  3.2

                  Jos kansallinen toimivaltainen viranomainen harkitsee antavansa julkisen tiedonannon, jolla vahvistetaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 380 artiklassa tarkoitettu koko järjestelmän laajuinen toimintahäiriö, sen olisi koordinoitava asia EKP:n kanssa ennen tällaisen tiedonannon julkaisemista.

         IV

         Laitosten suojajärjestelmät

      1.   Asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohta: Suojajärjestelmiin kuuluvissa laitoksissa olevien omistusosuuksien vähentäminen

                  1.1

                  Jos on haettu lupaa olla vähentämättä omistusosuuksia omien varojen instrumenteista, kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi sovellettava EKP:n ohjeiden II osan 4 luvun 4 kohdassa olevia eritelmiä arvioidessaan täyttyvätkö asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdassa vahvistetut vaatimukset.

                  1.2

                  Kansallinen toimivaltainen viranomainen voi sallia, että laitosten suojajärjestelmä tekee asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdan mukaisen hakemuksen kaikkien järjestelmään kuuluvien vähemmän merkittävien laitosten puolesta. Tässä tapauksessa kansallinen toimivaltainen viranomainen voi tehdä kaikkiin hakemuksessa lueteltuihin vähemmän merkittäviin laitoksiin sovellettavan päätöksen asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdan mukaisen luvan myöntämisestä.

         V

         Maksuvalmius

      1.   Asetuksen (EU) N:o 575/2013 420 artiklan 2 kohta: Likviditeetin ulosvirtaukset

                  1.1

                  Asetuksen (EU) N:o 575/2013 429 artiklassa ja saman asetuksessa liitteessä I tarkoitettujen ulkomaankaupan rahoitukseen liittyvien taseen ulkopuolisten tuotteiden osalta toimivaltaisten viranomaisten olisi – sopusoinnussa asetuksen (EU) 2016/455 11 artiklan kanssa – sovellettava tasoltaan 5 prosentin ulosvirtausta luottolaitosten suorittamaa likviditeetin ulosvirtausten arviointia varten. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi vaadittava, että luottolaitokset raportoivat asianomaiset ulosvirtaukset komission delegoidun täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 680/2014 (7) mukaisesti.

                  1.2

                  Poiketen 1.1 kohdasta kansallinen toimivaltainen viranomainen voi tilastollisen näytön perusteella vahvistaa kyseisessä jäsenvaltiossa olevia vähemmän merkittäviä laitoksia varten 5 prosenttia pienemmän ulosvirtaustason.

         VI

         Vakavaraisuusvalvonta

      1.   Direktiivin 2013/36/EU 76 artiklan 3 kohta: Riski- ja tarkastuskomitean yhdistäminen

                  1.1

                  Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi sellaisten vähemmän merkittävien laitosten (ryhmän tytäryhtiöt mukaan luettuina) osalta, joita ei pidetä direktiivin 2013/36/EU 76 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla merkittävinä, käytettävä riski- ja tarkastuskomitean yhdistämisen sallimista koskevaa vaihtoehtoa.

                  1.2

                  Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi arvioitava EKP:n ohjeiden II osan 11 luvun 3 kohdassa olevien arviointieritelmien mukaisesti, onko luottolaitos direktiivin 2013/36/EU 76 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla merkittävä kokonsa, sisäisen organisaationsa sekä toimintansa luonteen, laajuuden ja monimutkaisuuden perusteella.

                  1.3

                  Jos direktiivin 2013/36/EU täytäntöönpanevassa kansallisessa lainsäädännössä on säädetty eri kriteereistä kuin EKP:n ohjeiden II osan 11 luvun 3 kohdassa olevissa eritelmissä, kansallisen toimivaltaisen viranomaisen olisi sovellettava kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja kriteereitä.

            2.   Direktiivin 2013/36/EU 115 artiklan 2 kohta: kahdenväliset sopimukset muissa kuin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien luottolaitosten valvonnasta

                  2.1

                  Ottaen huomioon että EKP vastaa alkuperäisen toimiluvan antamisesta luottolaitoksille YVM:ssä kun taas kansalliset toimivaltaiset viranomaiset vastaavat vähemmän merkittävien luottolaitosten vakavaraisuusvalvonnasta, kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi aina ilmoitettava EKP:lle aikomuksestaan siirtää vähemmän merkittäviä laitoksia koskevan valvontavastuunsa kahdenvälisellä sopimuksella toimivaltaisille viranomaisille, jotka ovat antaneet vähemmän merkittävän laitoksen emoyritykselle toimiluvan ja valvovat sitä, tai aikomuksestaan ottaa vastaan valvontavastuu toisessa jäsenvaltiossa olevasta tytäryhtiön asemassa olevasta luottolaitoksesta. EKP tekee luottolaitosten toimiluvan myöntämisestä vastaavana viranomaisena yhteistyötä asianomaisen kansallisen viranomaisen kanssa kahdenvälisten sopimusten laatimiseksi valvontavastuun siirtämisestä tai vastuun vastaanottamisesta sellaisen kansallisen toimivaltaisen viranomaisen puolesta, joka vastaa emo- tai tytäryrityksen päivittäisestä valvonnasta osallistuvissa jäsenvaltioissa.

                  2.2

                  Seuraavissa tapauksissa sovelletaan 2.1 kohtaa:

                              a)

                              kansallinen toimivaltainen viranomainen harkitsee vähemmän merkittävää laitosta koskevan suoran valvontavastuunsa siirtoa sellaiselle kansalliselle toimivaltaiselle viranomaiselle, joka on antanut emoyritykselle toimiluvan ja valvoo sitä, ja

                              b)

                              kansallinen toimivaltainen viranomainen pyrkii emoyrityksenä olevan luottolaitoksen suorana valvojana ottamaan itselleen valvontavastuun toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen, tytäryrityksenä olevan luottolaitoksen valvonnasta tai kansalliselle toimivaltaiselle viranomaiselle on esitetty tällaisen valvontavastuun vastanottamista koskeva pyyntö.

            KOLMAS OSA

         TAPAUSKOHTAISESTI KÄYTETTÄVÄT VAIHTOEHDOT JA TAPAUSKOHTAISESTI KÄYTETTÄVÄ HARKINTAVALTA, JOIDEN OSALTA OLISI SOVELLETTAVA YHTEISTÄ LÄHESTYMISTAPAA KAIKKIIN LUOTTOLAITOKSIIN

         VII

      Tapauskohtaisesti käytettävät vaihtoehdot ja tapauskohtaisesti käytettävä harkintavalta, joiden osalta olisi sovellettava yhtenäistä lähestymistapaa suhteessa vähemmän merkittäviin ja merkittäviin luottolaitoksiin luetellaan liitteessä. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi sovellettava näitä vaihtoehtoja ja harkintavaltaa suhteessa vähemmän merkittäviin laitoksiin tämän suosituksen liitteen mukaisesti.
      NELJÄS OSA

         LOPPUSÄÄNNÖS

         VIII

         Loppusäännös

      Tämä suositus on osoitettu osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisille toimivaltaisille viranomaisille.

         Tehty Frankfurt am Mainissa 4 päivänä huhtikuuta 2017.

               EKP:n puheenjohtaja

            Mario DRAGHI

         (1)  EUVL L 287, 29.10.2013, s. 63.

         (2)  Euroopan keskuspankin asetus (EU) N:o 468/2014, annettu 16 päivänä huhtikuuta 2014, kehyksen perustamisesta YVM:n puitteissa tehtävälle yhteistyölle Euroopan keskuspankin ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä sekä kansallisten nimettyjen viranomaisten kanssa (YVM-kehysasetus) (EKP/2014/17) (EUVL L 141, 14.5.2014, s. 1).

         (3)  Euroopan keskuspankin asetus, annettu 14 päivänä maaliskuuta 2016, unionin oikeuden sallimien vaihtoehtojen ja harkintavallan käytöstä (EKP/2016/4)(EUVL L 78, 24.3.2016, s. 60).

         (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta (EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (6)  Komission delegoitu asetus (EU) 2015/61, annettu 10 päivänä lokakuuta 2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä luottolaitosten maksuvalmiusvaatimusten osalta (EUVL L 11, 17.1.2015, s. 1).

         (7)  Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 680/2014, annettu 16 päivänä huhtikuuta 2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisista laitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää raportointia koskevista teknisistä täytäntöönpanostandardeista (EUVL L 191, 28.6.2014, s. 1).

         LIITE

                     Vaihtoehdon ja/tai harkintavallan oikeusperusta

                     Suositeltava lähestymistapa: yhdenmukaisuus merkittäviin laitoksiin sovellettavan vaihtoehtoja ja harkintavaltaa koskevan politiikan kanssa

                           Konsolidoitu valvonta ja vapautukset vakavaraisuusvaatimuksista

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 7 artiklan 1, 2 ja 3 kohta: Pääomaa koskevat vapautukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 1 luvun 3 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 8 artiklan 1 ja 2 kohta: maksuvalmiusvaatimuksia koskevat vapautukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 1 luvun 4 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 9 artikla: yksilöllinen konsolidointimenetelmä

                     EKP:n ohjeiden II osan 1 luvun 5 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 10 artiklan 1 ja 2 kohta: pysyvästi keskuslaitokseen liittyneitä luottolaitoksia koskevat vapautukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 1 luvun 6 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 24 artiklan 2 kohta: omaisuuserien ja taseen ulkopuolisten erien arvostaminen – kansainvälisten tilinpäätösstandardien käyttö vakavaraisuuden valvontaa varten

                     EKP:n ohjeiden II osan 1 luvun 8 kohta

                           Omat varat

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 1 kohta: vakuutusyrityksissä olevien omistusosuuksien vähentäminen

                     EKP:n ohjeiden II osan 2 luvun 4 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 2 kohta: Finanssialan yhteisöissä olevien omistusosuuksien vähentäminen

                     EKP:n ohjeiden II osan 2 luvun 5 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 78 artiklan 1 kohdan b alakohta: omien varojen vähentäminen – pääomavaatimuksen ylittävä marginaali

                     EKP:n ohjeiden II osan 2 luvun 6 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 78 artiklan 3 kohta: omien varojen vähentäminen – keskinäiset yhteisöt, säästöpankit ja osuuskunnat

                     EKP:n ohjeiden II osan 2 luvun 7 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 83 artiklan 1 kohta: erillisyhtiön liikkeeseenlaskemia ensisijaisen lisäpääoman (AT1) ja toissijaisen pääoman (T2) instrumentteja koskevat vapautukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 2 luvun 9 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 84 artiklan 5 kohta: vähemmistöosuudet, jotka sisällytetään konsolidoituun ydinpääomaan (CET1)

                     EKP:n ohjeiden II osan 2 luvun 10 kohta

                           Pääomavaatimukset

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 113 artiklan 6 kohta: riskipainotettujen vastuuerien yhteismäärän laskeminen – ryhmänsisäiset vastuut

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 3 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 162 artiklan 1 kohta: vastuiden maturiteetti

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 5 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 225 artiklan 2 kohta: oma volatiliteettikorjauksen estimaatti

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 7 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 243 artiklan 2 kohta ja 244 artiklan 2 kohdan toinen alakohta: merkittävän riskin siirtäminen

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 8 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 283 artiklan 3 kohta: Sisäisen mallin menetelmän käyttö

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 9 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 284 artiklan 4 ja 9 kohta: vastuuarvon laskeminen vastapuoliluottoriskin osalta

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 10 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 311 artiklan 3 kohta: markkinariski (keskusvastapuoleen liittyvät vastuut)

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 11 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 366 artiklan 4 kohta: Value at risk -arvon laskeminen

                     EKP:n ohjeiden II osan 3 luvun 12 kohta

                           Laitosten suojajärjestelmät

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 8 artiklan 4 kohta: laitosten suojajärjestelmän jäseniä koskeva likviditeettivapautus

                     EKP:n ohjeiden II osan 4 luvun 3 kohta

                           Suuret asiakasriskit

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 396 artiklan 1 kohta: suuria asiakasriskejä koskevien vaatimusten noudattaminen

                     EKP:n ohjeiden II osan 5 luvun 3 kohta

                           Maksuvalmius

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 422 artiklan 8 kohta ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 29 artikla: ryhmän sisäiset likviditeetin ulosvirtaukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 11 kohta

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 425 artiklan 4 kohta ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 34 artikla: ryhmän sisäiset likviditeetin sisäänvirtaukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 15 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 8 artiklan 1 kohta: likvidien varojen hajauttaminen

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 5 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 8 artiklan 3 kohdan c alakohta: likvidien varojen hallinta

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 6 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 8 artiklan 6 kohta: valuuttaepätasapainot

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 4 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 10 artiklan 2 kohta: erittäin laadukkaita katettuja joukkolainoja koskevat arvonleikkaukset

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 7 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 24 artiklan 6 kohta: talletusten vakuusjärjestelmän piiriin kuuluvien vähittäistalletusten määrään sovellettava kerroin

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 8 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 25 artiklan 3 kohta: korkeammat ulosvirtausasteet

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 9 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 26 artikla: ulosvirtaukset, joilla on riippuvuussuhde sisäänvirtausten kanssa

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 10 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 30 artiklan 2 kohta: luottoluokituksen heikentymisestä aiheutuva vakuuksien lisäulosvirtaus

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 12 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 33 artiklan 2 kohta: sisäänvirtausten yläraja

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 13 kohta

                     Delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 33 artiklan 3, 4 ja 5 kohta: erikoistuneet luottolaitokset

                     EKP:n ohjeiden II osan 6 luvun 14 kohta

                           Velkaantuneisuus

                     Asetuksen (EU) N:o 575/2013 429 artiklan 7 kohta: ryhmänsisäisten vastuiden huomioimatta jättäminen vähimmäisomavaraisuusastetta laskettaessa

                     EKP:n ohjeiden II osan 7 luvun 3 kohta

                           Luottolaitoksen liiketoiminnan harjoittamista koskevat yleiset vaatimukset

                     Direktiivin 2013/36/EU 21 artiklan 1 kohta: pysyvästi keskuslaitokseen liittyneitä luottolaitoksia koskeva vapautus

                     EKP:n ohjeiden II osan 9 luvun 1 kohta

                           Hallinnointi- ja ohjausjärjestelmät sekä vakavaraisuusvalvonta

                     Direktiivin 2013/36/EU 88 artiklan 1 kohta: ylimmän hallintoelimen puheenjohtajan ja laitoksen pääjohtajan tehtävän yhdistäminen

                     EKP:n ohjeiden II osaston 11 luvun 4 kohta

                     Direktiivin 2013/36/EU 91 artiklan 6 kohta: liikkeenjohtoon osallistumattoman johtajan tehtävä

                     EKP:n ohjeiden II osaston 11 luvun 5 kohta

                     Direktiivin 2013/36/EU 108 artiklan 1 kohta: sisäisen pääoman riittävyyden arviointiprosessi keskuslaitokseen pysyvästi liittyneiden luottolaitosten tapauksessa

                     EKP:n ohjeiden II osan 11 luvun 7 kohta

                     Direktiivin 2013/36/EU 111 artiklan 5 kohta: sellaisten rahoitusalan holdingyhtiöiden tai rahoitusalan sekaholdingyhtiöiden valvonta, joissa ryhmän osa on osallistumattomissa jäsenvaltioissa

                     EKP:n ohjeiden II osan 11 luvun 8 kohta

                     Direktiivin 2013/36/EU 117 ja 118 artikla: Yhteistyövelvoitteet

                     EKP:n ohjeiden II osan 11 luvun 10 kohta

                     Direktiivin 2013/36/EU 142 artikla: pääoman ylläpitämissuunnitelma

                     EKP:n ohjeiden II osan 11 luvun 13 kohta


Avis juridique important

|

52004SC0811

Suositus: neuvoston suositus Maltalle julkistalouden liiallisen alijäämän tilanteen lopettamiseksi  /* SEK/2004/0811 lopull. */

Suositus: NEUVOSTON SUOSITUS MALTALLE julkistalouden liiallisen alijäämän tilanteen lopettamiseksi(komission esittämä)PERUSTELUTKomissio julkaisi 7. huhtikuuta 2004 kevään 2004 talousennusteensa [1]. Ennusteessa otettiin huomioon Maltan maaliskuussa 2004 toimittamat tiedot, ja niiden mukaan Maltan julkisen talouden alijäämä kasvoi 5,7 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 2002 9,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2003, mikä ylittää perustamissopimuksessa asetetun 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen.[1]  Komission kevään 2004 ennuste on saatavilla Internetissä osoitteessa http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.Komissio aloitti näiden tietojen perusteella Maltan osalta liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn 12. toukokuuta 2004 esittämällä perustamissopimuksen 104 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun kertomuksen [2]. Komissio sai 21. toukokuuta 2004 Maltan lähentymisohjelman, jossa vuoden 2003 alijäämäksi vahvistettiin 9,7 prosenttia suhteessa BKT:hen.[2]  Kertomuksen koko teksti on saatavilla Internetissä osoitteessa http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/procedures_en.htm.Liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanoon sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 104 artiklaa ja liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1467/97, joka on osa vakaus- ja kasvusopimusta [3]. EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneisiin maihin sovelletaan poikkeusta. Näiden jäsenvaltioiden on vältettävä liiallisia alijäämiä, mutta niille ei voida määrätä 104 artiklan 9 ja 11 kohdan mukaisia seuraamuksia.[3]  EYVL L 209, 2.8.1997.Komission esittämässä perustamissopimuksen 104 artiklan 3 kohdan mukaisessa kertomuksessa todetaan, että 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen ylittävä osa julkisen talouden alijäämästä vuonna 2003 ei johdu vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitetulla tavalla epätavallisesta tapahtumasta, johon Maltan viranomaiset eivät olisi voineet vaikuttaa, eikä talouden jyrkästä laskusuhdanteesta. Vuoden 2004 kehityksen osalta kertomuksessa todetaan julkisen talouden alijäämän todennäköisesti supistuvan, mutta säilyvän yli 3 prosentissa suhteessa BKT:hen. Komission kevään 2004 ennusteessa julkisen talouden alijäämän arvioidaan olevan 5,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004, mikä ylittää Maltan viranomaisten lähentymisohjelmassa esittämän 5,2 prosentin suhteessa BKT:hen.Komission kertomuksessa esitetään komission kevään 2004 ennusteiden perusteella, että julkinen velka, joka oli 72,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, tulee poikkeamaan lisää perustamissopimuksessa asetetusta 60 prosentin viitearvosta vuonna 2004. Komission kevään 2004 ennusteessa julkisen velan arvioidaan olevan 73,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004, mikä ylittää Maltan viranomaisten lähentymisohjelmassa esittämän 72,1 prosentin suhteessa BKT:hen.EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan 4 kohdassa määrätään, että "114 artiklassa tarkoitettu komitea (talous- ja rahoituskomitea) antaa lausunnon komission kertomuksesta". Komitea antoi 24. toukokuuta 2004 lausuntonsa, jossa yhdyttiin komission kertomukseen sisältyvään arvioon. Komitea totesi erityisesti, että Maltan julkisen talouden tilanne osoitti liiallisen alijäämän olemassaolon kummankin 104 artiklan 2 kohdan mukaisen, alijäämien toteamista koskevan arviointiperusteen perusteella. Muiden merkityksellisten tekijöiden, erityisesti julkisen talouden keskipitkän aikavälin rahoitusaseman ja julkisten investointien tarkastelu, ei muuttanut näihin kriteereihin perustuvaa arviota. Komitea pitää myös todennäköisenä, että julkisen talouden alijäämä ylittää perustamissopimuksessa asetetun viitearvon myös vuonna 2004 ja julkisen talouden bruttovelka kasvaa entisestään yli perustamissopimuksessa asetetun viitearvon (60 prosenttia suhteessa BKT:hen) vuonna 2004.Tarkasteltuaan kertomuksessaan huomioon otettuja näkökohtia ja ottaen huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon komissio katsoo, että Maltassa on liiallinen julkisen talouden alijäämä. Tämä lausunto, jonka komissio antoi 24. kesäkuuta 2004, on toimitettu neuvostolle perustamissopimuksen 104 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Komissio on suosittanut, että neuvosto tekee perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission lausunnon mukaisen päätöksen. Lisäksi komissio antaa neuvostolle perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan nojalla suosituksen Maltalle osoitettavasta neuvoston suosituksesta liiallisen alijäämän tilanteen lopettamiseksi. Maltan toteuttamien toimien seurannan perusteella voi olla tarpeen, että neuvosto antaa lisää perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan mukaisia suosituksia, koska perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohtaa ei voida soveltaa jäsenvaltioihin, joita koskee poikkeus.Suositus: NEUVOSTON SUOSITUS MALTALLE julkistalouden liiallisen alijäämän tilanteen lopettamiseksiEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 104 artiklan 7 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on vältettävä liiallisia julkistalouden alijäämiä.(2) Vakaus- ja kasvusopimus perustuu terveen julkisen talouden tavoitteeseen, jolla pyritään vahvistamaan hintavakauden edellytyksiä ja saavuttamaan uusien työpaikkojen syntyä edistävä vahva ja kestävä kasvu.(3) Neuvosto on päättänyt [5. heinäkuuta] 2004 perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdan mukaisesti, että Maltassa on liiallinen alijäämä.(4) Päätettyään, että Maltassa on liiallinen alijäämä, neuvoston on perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 3 artiklan mukaisesti annettava samaan aikaan suositukset kyseiselle jäsenvaltiolle julkistalouden liiallisen alijäämän tilanteen lopettamiseksi määräajassa.(5) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 3 artiklan 4 kohdan mukaan suosituksessa on vahvistettava enintään neljän kuukauden määräaika, jonka kuluessa kyseisen jäsenvaltion on toteutettava tehokkaita toimia liiallisen alijäämän korjaamiseksi, ja korjaaminen olisi saatettava päätökseen liiallisen alijäämän toteamista seuraavana vuonna, paitsi jos on olemassa asiaan vaikuttavia erityisiä seikkoja. Tällaisia erityisiä seikkoja on olemassa Maltan tapauksessa, erityisesti koska julkisen talouden alijäämä ylitti EU:hun liittymishetkellä huomattavasti viitearvon.(6) Erityisten seikkojen olemassaolon perusteella neuvosto voi sallia liiallisen alijäämän korjaamisen keskipitkällä aikavälillä. On tarkoituksenmukaista katsoa, että Maltan toukokuussa 2004 toimittama lähentymisohjelma ja sen myöhemmät tarkistukset sekä neuvoston ohjelmista antamat lausunnot tarjoavat liiallisen alijäämän korjaamiseen tähtäävän sopeuttamisuran. Toukokuun 2004 lähentymisohjelmassa tavoitteena on pienentää liiallista alijäämää alle 3 prosentin viitearvon vuoteen 2006 mennessä siten, että julkisen talouden vuosittaiset alijäämätavoitteet olisivat seuraavat: 5,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004, 3,7 prosenttia vuonna 2005, 2,3 prosenttia vuonna 2006 ja 1,4 prosenttia vuonna 2007. Lisäksi ohjelmassa ennustetaan velkasuhteen, joka oli 72,0 prosenttia vuonna 2003, kasvavan vuoteen 2005 asti 72,4 prosenttiin ja ylittävän siten entisestään perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen. Tämän jälkeen velkasuhde kuitenkin laskisi 70,4 prosenttiin vuonna 2007. Sopeuttamisura perustuu makrotaloudelliseen skenaarioon, joka lähentymisohjelmasta [5. heinäkuuta] 2004 annetun neuvoston lausunnon mukaan on uskottava.(7) Neuvosto katsoo, että julkista taloutta vakauttavilla toimenpiteillä tulisi varmistaa julkisen talouden rahoitusaseman kestävä parantaminen; lisäksi toimenpiteillä on pyrittävä parantamaan julkisen talouden laatua ja lisäämään talouden kasvupotentiaalia,SUOSITTELEE, ETTÄ- Maltan viranomaiset lopettavat mahdollisimman nopeasti nykyisen tilanteen, jossa julkisen talouden alijäämä on liiallinen,- Maltan viranomaiset ryhtyvät keskipitkän aikavälin toimiin alijäämän supistamiseksi uskottavasti ja kestävästi alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006. Tähän olisi päästävä noudattamalla toukokuussa 2004 toimitettua lähentymisohjelmaa koskevassa [5. heinäkuuta] 2004 annetussa neuvoston lausunnossa määriteltyä alijäämän supistamissuunnitelmaa,- Maltan viranomaiset panevat tehokkaasti täytäntöön toukokuun 2004 lähentymisohjelman mukaiset, erityisesti luonteeltaan rakenteelliset toimet, joiden tavoitteena on menojen järkeistäminen ja vähentäminen,- Maltan viranomaiset ryhtyvät [5. marraskuuta] 2004 mennessä tehokkaasti toteuttamaan suunniteltuja toimenpiteitä vuoden 2005 alijäämätavoitteen saavuttamiseksi,- Maltan viranomaiset huolehtivat siitä, että velkaantuneisuuden kasvu pysähtyy vuonna 2005 ja kääntyy sen jälkeen laskuun toukokuussa 2004 toimitetusta lähentymisohjelmasta annetun neuvoston lausunnon mukaisesti.Lisäksi neuvosto kehottaa Maltan viranomaisia varmistamaan, että julkisen talouden vakauttamista keskipitkällä aikavälillä tasapainossa olevan tai ylijäämäisen rahoitusaseman saavuttamiseksi jatketaan sen jälkeen, kun liiallinen alijäämä on korjattu.Tämä suositus on osoitettu Maltan tasavallalle.Tehty Brysselissä [5. heinäkuuta] 2004.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaxxxxxx


title: Neuvoston suositus, annettu 20 päivänä joulukuuta 2012 , epävirallisen ja arkioppimisen validoinnista

text:
               22.12.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 398/1

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 20 päivänä joulukuuta 2012,
   epävirallisen ja arkioppimisen validoinnista
   2012/C 398/01
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 165 ja 166 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankittujen oppimistulosten eli tietojen, taitojen ja osaamisen validoinnilla voi olla tärkeä merkitys työllistyvyyden ja liikkuvuuden parantamisessa sekä lisättäessä motivaatiota elinikäiseen oppimiseen erityisesti sosioekonomisesti epäsuotuisassa asemassa olevien tai matalasti koulutettujen osalta.

               (2)

               Aikana, jona Euroopan unionia on kohdannut vakava taloudellinen kriisi, joka on lisännyt voimakkaasti erityisesti nuorten työttömyyttä, ja väestön ikääntyessä merkityksellisten tietojen, taitojen ja osaamisen validoinnilla on erityisen suuri merkitys työmarkkinoiden toiminnan parantamisessa, liikkuvuuden edistämisessä sekä kilpailukyvyn ja talouskasvun lisäämisessä.

               (3)

               Työnantajajärjestöt, yksittäiset työnantajat, ammattiliitot, teollisuuskamarit, kauppakamarit ja käsityöläisten järjestöt, ammattipätevyyden tunnustamiseen sekä oppimistulosten arviointiin ja varmentamiseen osallistuvat kansalliset yksiköt, työvoimapalvelut, nuorisojärjestöt, nuorisotyöntekijät, yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen tarjoajat sekä kansalaisjärjestöt ovat kaikki keskeisiä sidosryhmiä, joilla on tärkeä rooli pyrkimyksissä helpottaa mahdollisuuksia epäviralliseen ja arkioppimiseen ja mahdollisissa oppimistulosten validointiprosesseissa myöhemmin.

               (4)

               Älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua koskevassa Eurooppa 2020 -strategiassa kehotetaan kehittämään tietoja, taitoja ja osaamista, joilla saadaan aikaan talouskasvua ja työllisyyttä. Strategiaan liittyvissä lippulaivahankkeissa Nuoret liikkeellä ja Uuden osaamisen ja työllisyyden ohjelma korostetaan sellaisten aiempaa joustavampien oppimispolkujen tarvetta, joilla voidaan parantaa työmarkkinoille pääsyä ja siellä etenemistä, helpottaa siirtymisiä työskentely- ja oppimisvaiheiden välillä sekä edistää epävirallisen ja arkioppimisen validointia.

               (5)

               Eurooppalaisen koulutusyhteistyön strategisista puitteista (ET 2020) 12 päivänä toukokuuta 2009 annetuissa neuvoston päätelmissä (1) todettiin, että elinikäistä oppimista olisi pidettävä perusperiaatteena puitteille, joiden on tarkoitus kattaa oppiminen kaikissa yhteyksissä, olipa kyse sitten virallisesta, epävirallisesta tai arkioppimisesta.

               (6)

               Asiakirjassa ”EU:n nuorisostrategia: satsataan nuorten vaikutusmahdollisuuksiin – Uudistetulla avoimella koordinointimenetelmällä kiinni nuorison haasteisiin ja mahdollisuuksiin” vuodelta 2009 todetaan, että nuorten epävirallisessa koulutuksessa hankittujen taitojen tunnustamista olisi parannettava, ja korostetaan tarvetta hyödyntää täysimääräisesti EU:n tasolla kehitettyjä välineitä tietojen, taitojen ja osaamisen validoimiseen tutkintojen ja pätevyyksien tunnustamiseksi. Tavoite hyväksyttiin nuorisoalan eurooppalaisen yhteistyön uudistetuista puitteista (2010–2018) 27 päivänä marraskuuta 2009 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (2).

               (7)

               Ammatillisesta koulutuksesta vastaavat eurooppalaiset ministerit, Euroopan tason työmarkkinaosapuolet ja Euroopan komissio julistivat joulukuussa 2010 annetussa Bruggen julkilausumassa, että osallistujamaiden olisi alettava viimeistään vuonna 2015 kehittää kansallisia menettelyjä epävirallisen ja arkioppimisen tunnustamiseksi ja validoimiseksi, tarpeen mukaan kansallisten tutkintojen viitekehysten tuella.

               (8)

               Leuvenissä ja Louvain-la-Neuvessä 28 ja 29 päivänä huhtikuuta 2009 pidetyn korkea-asteen koulutuksesta vastaavien eurooppalaisten ministereiden konferenssin tiedotteessa korostettiin, että elinikäisen oppimisen onnistuneen toimintapolitiikan olisi sisällettävä perusperiaatteita ja menettelyjä, joiden avulla voidaan oppimistulosten perusteella tunnustaa aiemmin hankittu osaaminen, kun taas korkea-asteen koulutuksen nykyaikaistamisesta 28 päivänä marraskuuta 2011 annetuissa neuvoston päätelmissä (3) jäsenvaltioita kehotettiin kehittämään selkeitä väyliä korkeakoulutukseen ammatillisen ja muuntyyppisen koulutuksen pohjalta sekä mekanismeja virallisen koulutusjärjestelmän ulkopuolella hankitun aiemman osaamisen ja kokemuksen tunnustamiseksi.

               (9)

               Uudistetusta eurooppalaisesta aikuiskoulutusohjelmasta 28 päivänä marraskuuta 2011 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (4) määriteltiin yhdeksi vuosien 2012–2014 painopistealaksi se, että otetaan käyttöön täysin toimivia järjestelmiä epävirallisen ja arkioppimisen validoimiseksi sekä edistetään niiden käyttöä kaikenikäisten aikuisten keskuudessa kaikilla koulutustasoilla sekä yrityksissä ja muissa organisaatioissa.

               (10)

               Ammatillisen koulutuksen tehostetun yhteistyön edistämisestä Euroopassa 19 päivänä joulukuuta 2002 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (5) ja 30 päivänä marraskuuta 2002 annetussa Kööpenhaminan julistuksessa vaadittiin kehittämään yhteiset periaatteet epävirallisen ja arkioppimisen validointia varten.

               (11)

               Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien 18 päivänä toukokuuta 2004 antamissa päätelmissä tuettiin epävirallisen ja arkioppimisen määrittämiseen ja validointiin sovellettavia yhteisiä eurooppalaisia periaatteita.

               (12)

               Vuodesta 2004 on säännöllisesti julkaistu epävirallisen ja arkioppimisen validointia Euroopassa koskeva kartoitus, jossa esitetään ajantasaista tietoa nykyisistä validointikäytännöistä Euroopan maissa, ja vuonna 2009 julkaistiin epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevat eurooppalaiset suuntaviivat.

               (13)

               Yhteisön yhteisistä puitteista tutkintojen ja pätevyyksien selkeyttämiseksi (Europass) 15 päivänä joulukuuta 2004 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 2241/2004/EY (6) perustettiin Europass, asiakirjoista koostuva kansio, jota kansalaiset voivat käyttää osoittaakseen, kirjatakseen ja esittääkseen paremmin tutkintonsa ja pätevyytensä eri puolilla Eurooppaa.

               (14)

               Epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen merkityksen tunnustamisesta Euroopan nuorisoalalla 18 päivänä toukokuuta 2006 annetussa neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselmassa (7) jäsenvaltioita kehotettiin mahdollistamaan epävirallisen ja arkioppimisen avulla hankittujen valmiuksien määrittäminen, jotta ne voitaisiin tunnustaa työmarkkinoilla.

               (15)

               Youthpass luotiin avoimuusvälineeksi Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1719/2006/EY (8) perustamasta nuorisotoimintaohjelmasta rahoitettujen hankkeiden osallistujia varten.

               (16)

               Eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen perustamisesta elinikäisen oppimisen edistämiseksi 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksessa (9) jäsenvaltioita pyydettiin kuvailemaan vastaavuudet kansallisten tutkintojärjestelmiensä ja eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen välillä ja edistämään epävirallisen ja arkioppimisen validointia toukokuussa 2004 hyväksyttyjen yhteisten eurooppalaisten periaatteiden mukaisesti.

               (17)

               Erasmus-ohjelman puitteissa vuonna 1989 perustetusta eurooppalaisesta opintosuoritusten ja arvosanojen siirtojärjestelmästä (ECTS) myönnetään suorituspisteitä virallisen oppimisen osalta oppimistulosten ja opiskelijan työmäärän perusteella, ja sen avulla korkea-asteen oppilaitokset voivat myöntää suorituspisteitä myös epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä karttuneiden oppimistulosten perusteella.

               (18)

               Ammatillisen koulutuksen laadunvarmistuksen eurooppalaisen viitekehyksen perustamisesta 18 päivänä kesäkuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksessa (10) todettiin, että tämän kehyksen olisi tuettava epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen yhteisten eurooppalaisten tunnistamis- ja tunnustamisperiaatteiden täytäntöönpanoa, joilla parannetaan opetuksen, koulutuksen ja työllisyyden niveltymistä toisiinsa ja lisätään yhteyksiä virallisen ja epävirallisen oppimisen sekä arkioppimisen välillä.

               (19)

               18 päivänä kesäkuuta 2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksella (11) perustettiin ammatillisen koulutuksen opintosuoritusten eurooppalainen siirtojärjestelmä (ECVET), jota käytetään henkilön virallisen oppimisen sekä tapauksen mukaan epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä saavuttamien oppimistulosten siirtämisessä ja keräämisessä.

               (20)

               Verkkokyselynä toteutetut kuulemiset, asiaankuuluvissa poliittisissa elimissä käydyt keskustelut ja erilaiset muun muassa työmarkkinaosapuolten kanssa toteutetut vertaisoppimistoimet osoittavat selkeää yksimielisyyttä siitä, että arkielämän ja työkokemusten kautta hankittujen tietojen, taitojen ja osaamisen saaminen esiin on tärkeää, ja niissä kannatetaan laajasti unionin tason aloitetta validointia koskevien toimintalinjojen ja käytäntöjen edistämiseksi jäsenvaltioissa,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               JOTTA JÄSENVALTIOT VOISIVAT TARJOTA IHMISILLE MAHDOLLISUUDEN OSOITTAA, MITÄ HE OVAT OPPINEET VIRALLISEN KOULUTUKSEN ULKOPUOLELLA – LIIKKUVUUDESTA SAADUT KOKEMUKSET MUKAAN LUETTUNA – JA HYÖDYNTÄÄ TÄTÄ OPPIMISTA URALLAAN TAI JATKOKOULUTUKSESSAAN, OTTAEN SAMALLA ASIANMUKAISESTI HUOMIOON TOISSIJAISUUSPERIAATTEEN, NIIDEN OLISI

                           1)

                           toteutettava vuoteen 2018 mennessä kansalliset olosuhteet ja erityispiirteet huomioon ottaen ja asianmukaiseksi katsomallaan tavalla epävirallisen ja arkioppimisen validointia varten järjestelyt, joiden perusteella ihmiset voivat

                                       a)

                                       saada epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä, mahdollisesti myös avointen oppimisresurssien kautta, hankkimansa tiedot, taidot ja osaamisen validoitua;

                                       b)

                                       saada validoitujen epävirallisen ja arkioppimisen oppimistulosten perusteella todistus kokonaisen tutkinnon tai tutkinnon osan suorittamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin muun oikeuden soveltamista, etenkään ammattipätevyyden tunnustamisesta 7 päivänä syyskuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY (12) soveltamista.

                                 Jäsenvaltiot voivat validointijärjestelyissään asettaa tarpeidensa mukaan etusijalle tietyt alat ja/tai sektorit.

                           2)

                           sisällytettävä tarpeen mukaan seuraavat osiot epävirallisen ja arkioppimisen validointijärjestelyihin siten, että kukin henkilö voi tarpeidensa mukaan hyödyntää mitä tahansa niistä joko erikseen tai yhdistelmänä:

                                       a)

                                       henkilön epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankkimien oppimistulosten KARTOITTAMINEN;

                                       b)

                                       henkilön epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankkimien oppimistulosten DOKUMENTOINTI;

                                       c)

                                       henkilön epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankkimien oppimistulosten ARVIOINTI;

                                       d)

                                       henkilön epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankkimien oppimistulosten arvioinnin tulosten MERKITSEMINEN TODISTUSASIAKIRJAAN koko tutkinnon tai tutkinnon osan suoritusmerkintänä tai tutkintoon johtavina opintosuorituksina tai muulla asianmukaisella tavalla.

                           3)

                           sovellettava tapauksen mukaan seuraavia periaatteita epävirallisen ja arkioppimisen validointijärjestelyissä ottaen samalla huomioon kansalliset, alueelliset ja/tai paikalliset sekä alakohtaiset tarpeet ja ominaispiirteet:

                                       a)

                                       validointijärjestelyt ovat yhteydessä kansallisiin tutkintojen viitekehyksiin ja eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen mukaisia;

                                       b)

                                       tietoa ja opastusta validoinnin hyödyistä ja validointimahdollisuuksista sekä asiaankuuluvista menettelyistä on ihmisten ja organisaatioiden saatavilla;

                                       c)

                                       epäsuotuisassa asemassa olevat ryhmät, mukaan lukien työttömät ja ne, jotka ovat vaarassa joutua työttömiksi, hyötyvät todennäköisimmin validointijärjestelyistä, sillä validointi voi lisätä näiden henkilöryhmien elinikäistä oppimista ja työmarkkinoille pääsyä;

                                       d)

                                       työttömille tai niille, jotka ovat vaarassa joutua työttömiksi, annetaan kansallinen lainsäädäntö ja kunkin maan erityispiirteet huomioon ottaen mahdollisuus osallistua taitojen arviointiin, jonka tarkoituksena on kartoittaa heidän tietonsa, taitonsa ja osaamisensa kohtuullisen ajan kuluessa, mieluimmin kuuden kuukauden kuluessa arviointitarpeen toteamisesta;

                                       e)

                                       epävirallisen ja arkioppimisen validointia tuetaan asianmukaisella ohjauksella ja neuvonnalla, ja se on helposti saatavilla;

                                       f)

                                       luotettavien, pätevien ja uskottavien arviointimenetelmien ja -välineiden tueksi on käytössä avoimet laadunvarmistusmenetelmät, jotka ovat nykyisten laadunvarmistuspuitteiden mukaisia;

                                       g)

                                       säädetään validointiprosessiin osallistuvan henkilöstön ammattitaidon kehittämisestä kaikilla asiaankuuluvilla sektoreilla;

                                       h)

                                       epävirallisen ja arkioppimisen kokemusten validoinnin kautta hankituissa tutkinnoissa tai tilanteen mukaan tutkinnon osissa noudatetaan sovittuja vaatimuksia, jotka ovat joko samoja tai vastaavia kuin virallisissa koulutusohjelmissa suoritettavissa tutkinnoissa noudatettavat vaatimukset;

                                       i)

                                       unionin avoimuusvälineiden, esimerkiksi Europass-kehyksen ja Youthpass-todistuksen, käyttöä edistetään oppimistulosten dokumentoinnin helpottamiseksi;

                                       j)

                                       validointijärjestelmien ja virallisessa koulutusjärjestelmässä sovellettavien opintosuoritusjärjestelmien, esimerkiksi ECTS:n ja ECVET:n, välillä on yhteisvaikutuksia;

                           4)

                           edistettävä kaikkien asiaankuuluvien sidosryhmien, kuten työnantajien, ammattiliittojen, teollisuuskamarien, kauppakamarien ja käsityöläisten järjestöjen, ammattipätevyyden tunnustamiseen osallistuvien kansallisten yksiköiden, työvoimapalvelujen, nuorisojärjestöjen, nuorisotyöntekijöiden, koulutuksen järjestäjien ja kansalaisjärjestöjen osallistumista 1–4 kohdassa tarkoitettujen osatekijöiden ja periaatteiden kehittämiseen ja täytäntöönpanoon;
                           Tähän prosessiin osallistumisen edistämiseksi:

                                       a)

                                       työnantajien, nuorisojärjestöjen ja kansalaisjärjestöjen olisi edistettävä ja helpotettava työssä tai vapaaehtoistoiminnassa hankittujen oppimistulosten kartoittamista ja dokumentointia käyttäen asiaankuuluvia unionin avoimuusvälineitä, esimerkiksi Europass-kehyksen ja Youthpass-todistuksen yhteydessä kehitettyjä;

                                       b)

                                       koulutuksen järjestäjien olisi helpotettava virallisen koulutuksen piiriin pääsyä epävirallisissa ja arkielämän yhteyksissä hankittujen oppimistulosten perusteella ja myönnettävä tapauksen ja mahdollisuuksien mukaan vapautuksia opinnoista ja/tai opintosuorituspisteitä epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankituista asiaankuuluvista oppimistuloksista;

                           5)

                           edistettävä validointijärjestelyjen koordinointia yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, työvoimapalvelujen ja nuorisoalan sidosryhmien sekä muiden asiaan liittyvien politiikan alojen sidosryhmien välillä.

               2.

               JÄSENVALTIOIDEN JA KOMISSION OLISI TOTEUTETTAVA SEURAAVAT TOIMENPITEET:

                           a)

                           seurattava tämän suosituksen noudattamista eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen perustamisesta elinikäisen oppimisen edistämiseksi 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksella (13) perustetun eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän kautta ja otettava asiaankuuluvia nuorisojärjestöjä ja vapaaehtoissektorin edustajia tarvittaessa mukaan eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän myöhempiin toimintoihin;

                           b)

                           raportoitava tämän suosituksen hyväksymisen jälkeen tapahtuvasta edistymisestä tulevissa neuvoston ja komission yhteisissä kertomuksissa, jotka laaditaan ET 2020:n strategisten puitteiden mukaisesti, sekä tulevissa yhteisissä Euroopan unionin nuorisoraporteissa, jotka laaditaan nuorisoalan eurooppalaisen yhteistyön uudistettujen puitteiden mukaisesti;

                           c)

                           tuettava tämän suosituksen täytäntöönpanoa hyödyntämällä unionin virastojen, etenkin Cedefopin, asiantuntemusta ja raportoimalla epävirallisen ja arkioppimisen validointitilanteesta kansallisten tutkintojen viitekehysten kehittämistä koskevassa vuotuisessa kertomuksessa.

               3.

               KOMISSION OLISI TOTEUTETTAVA SEURAAVAT TOIMENPITEET:

                           a)

                           tuettava jäsenvaltioita ja sidosryhmiä

                                       —

                                       helpottamalla vertaisoppimista sekä kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoa;

                                       —

                                       tarkastelemalla säännöllisesti uudelleen epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevia eurooppalaisia suuntaviivoja kuullen tiiviisti jäsenvaltioita;

                                       —

                                       tarkastelemalla säännöllisesti uudelleen epävirallisen ja arkioppimisen validointia Euroopassa koskevaa kartoitusta yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa;

                           b)

                           pohdittava ennen vuotta 2018 Europass-kehykseen sisältyvien välineiden, joilla edistetään epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankittujen, validoitujen oppimistulosten avoimuutta kaikkialla unionissa, kehittämistä edelleen jäsenvaltioita kuullen, kuten Europass-järjestelyn perustamisesta vuonna 2004 annetussa päätöksessä edellytetään;

                           c)

                           varmistettava, että tämän suosituksen täytäntöönpanoa tuetaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa elinikäisen oppimisen ohjelmasta ja nuorisotoimintaohjelmasta sekä tulevasta koulutus-, nuoriso- ja urheilualan EU-ohjelmasta ja Euroopan rakennerahastoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta seuraavasta monivuotisesta rahoituskehyksestä käytäviä keskusteluja;

                           d)

                           arvioitava tämän suosituksen pohjalta toteutettuja toimia yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja asianomaisia sidosryhmiä kuultuaan sekä esitettävä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2019 neuvostolle kertomus saaduista kokemuksista ja niiden vaikutuksista tulevaisuuteen, mukaan luettuna tarvittaessa tämän suosituksen uudelleentarkastelu ja tarkistaminen.

      Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2012.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         E. FLOURENTZOU

      (1)  EUVL C 119, 28.5.2009, s. 2.

      (2)  EUVL C 311, 19.12.2009, s. 1.

      (3)  EUVL C 372, 20.12.2011, s. 36.

      (4)  EUVL C 372, 20.12.2011, s. 1.

      (5)  EYVL C 13, 18.1.2003, s. 2.

      (6)  EUVL L 390, 31.12.2004, s. 6.

      (7)  EUVL C 168, 20.7.2006, s. 1.

      (8)  EUVL L 327, 24.11.2006, s. 30.

      (9)  EUVL C 111, 6.5.2008, s. 1.

      (10)  EUVL C 155, 8.7.2009, s. 1.

      (11)  EUVL C 155, 8.7.2009, s. 11.

      (12)  EUVL L 255, 30.9.2005, s. 22.

      (13)  EUVL C 111, 6.5.2008, s. 1.

      LIITE

         MÄÄRITELMÄT

      Tässä suosituksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:

                  a)

                     Virallisella oppimisella tarkoitetaan oppimista, joka tapahtuu nimenomaan oppimista varten suunnitellussa organisoidussa ja jäsennellyssä ympäristössä ja joka yleensä johtaa tutkinnon myöntämiseen tavallisesti todistuksen muodossa; siihen sisältyvät yleissivistävän koulutuksen, ammatillisen peruskoulutuksen ja korkea-asteen koulutusjärjestelmät;

                  b)

                     Epävirallisella oppimisella tarkoitetaan oppimista, joka tapahtuu (oppimistavoitteiden ja oppimiseen käytettävän ajan osalta) suunniteltujen toimintojen avulla ja johon sisältyy jonkintyyppistä oppimisen tukea (esimerkiksi oppilas-opettajasuhde); siihen saattaa sisältyä työtehtäviin opastusta, aikuisten lukutaito-opetusta ja peruskoulutusta koulunkäynnin keskeyttäneille; epävirallinen oppiminen voi usein olla esimerkiksi työpaikalla tapahtuvaa koulutusta, jota yritykset järjestävät työntekijöidensä taitojen, esimerkiksi tieto- ja viestintäteknisten taitojen, päivittämiseksi ja kohentamiseksi, jäsenneltyä verkko-oppimista (esim. hyödyntämällä avoimia opiskeluresursseja) ja kansalaisjärjestöjen jäsenilleen, kohderyhmilleen tai suurelle yleisölle järjestämää koulutusta;

                  c)

                     Arkioppimisella tarkoitetaan oppimista arkipäivän toimissa, jotka liittyvät työhön, perhe-elämään tai vapaa-aikaan, ja se ei ole tavoitteidensa, ajankäytön tai oppimisen tuen osalta organisoitua tai jäsenneltyä; se ei välttämättä ole oppijan näkökulmasta tarkoituksellista; esimerkkejä arkioppimisen oppimistuloksista ovat taidot, jotka on hankittu arkielämän ja työkokemuksen kautta, projektinhallintataidot tai tieto- ja viestintätekniikan taidot, jotka on hankittu työssä, kielitaito ja kulttuurien tuntemus, joka on hankittu oleskelemalla toisessa maassa, työn ulkopuolella hankitut tieto- ja viestintätekniikan taidot taikka taidot, jotka on hankittu vapaaehtoistoiminnassa, kulttuuritoiminnassa, urheilutoiminnassa, nuorisotoiminnassa tai kotona (esimerkiksi lasta hoitaessa);

                  d)

                     Avoimilla oppimisresursseilla tarkoitetaan kouluttajille, opiskelijoille ja itsenäisesti opiskeleville vapaasti ja avoimesti käytettäväksi ja uudelleen käytettäväksi opetuksessa, oppimisessa ja tutkimuksessa tarjottua sähköistä materiaalia; siihen sisältyvät oppimissisällöt, ohjelmistot sisällön kehittämistä, käyttöä ja levittämistä varten sekä toteuttamisresurssit, esimerkiksi avoimet lisenssit; avoimilla oppimisresursseilla tarkoitetaan myös sellaista kerättyä sähköistä omaisuutta, jota voidaan mukauttaa ja joka tarjoaa hyötyä rajoittamatta muiden mahdollisuuksia käyttää sitä;

                  e)

                     Taitojen arvioinnilla tarkoitetaan prosessia, jolla pyritään määrittämään ja analysoimaan henkilön tiedot, taidot ja osaaminen, mukaan lukien hänen soveltuvuutensa ja motivaationsa, jotta voidaan laatia urahanke ja/tai suunnitella ammatillinen uudelleensuuntaus- tai koulutushanke; taitojen arvioinnin tarkoitus on auttaa henkilöä analysoimaan uransa taustaa, arvioimaan itse asemaansa työympäristössä ja suunnittelemaan urapolku tai joissakin tapauksissa valmistautumaan epävirallisen tai arkioppimisen oppimistulosten validointiin;

                  f)

                     Tutkinnolla tarkoitetaan arviointi- ja validointiprosessin virallista tulosta, joka saadaan, kun toimivaltainen elin vahvistaa, että henkilö on saavuttanut tietyt vaatimukset täyttävät oppimistulokset;

                  g)

                     Oppimistuloksilla tarkoitetaan toteamusta siitä, mitä opiskelija tietää, ymmärtää ja pystyy tekemään oppimisprosessin päätteeksi; oppimistulokset määritellään tietoina, taitoina ja osaamisena;

                  h)

                     Kansallisella tutkintojen viitekehyksellä tarkoitetaan välinettä, jolla tutkinnot luokitellaan tiettyjen kriteerien perusteella saavutetun oppimistason mukaan ja jonka tavoitteena on integroida ja koordinoida kansallisia tutkintojen alajärjestelmiä ja parantaa tutkintojen selkeyttä, suorittamismahdollisuuksia, edistymistä ja laatua suhteessa työmarkkinoihin ja kansalaisyhteiskuntaan;

                  i)

                     Validoinnilla tarkoitetaan prosessia, jonka aikana valtuutettu elin vahvistaa, että henkilö on saavuttanut asiaankuuluvat vaatimukset täyttävät oppimistulokset, ja joka koostuu seuraavasta neljästä erillisestä vaiheesta:

                              1)

                              henkilön kokemusten KARTOITTAMINEN vuoropuhelun kautta,

                              2)

                              henkilön kokemusten DOKUMENTOINTI,

                              3)

                              kokemusten virallinen ARVIOINTI ja

                              4)

                              arvioinnin tulosten MERKITSEMINEN TODISTUSASIAKIRJAAN, mikä voi johtaa koko tutkinnon tai tutkinnon osan suoritusmerkintään;

                  j)

                     Aiemmin hankitun osaamisen tunnustamisella tarkoitetaan ennen validoinnin pyytämistä hankittujen oppimistulosten validointia riippumatta siitä, onko kyse virallisen koulutuksen vai epävirallisen vai arkioppimisen kautta hankituista oppimistuloksista.