title: Euroopan järjestelmäriskikomitean suositus, annettu 22 päivänä joulukuuta 2011 , kansallisten viranomaisten makrovakauspoliittisista valtuuksista (EJRK/2011/3)

text:
               14.2.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 41/1

         EUROOPAN JÄRJESTELMÄRISKIKOMITEAN SUOSITUS,
   annettu 22 päivänä joulukuuta 2011,
   kansallisten viranomaisten makrovakauspoliittisista valtuuksista
   (EJRK/2011/3)
   2012/C 41/01
   EUROOPAN JÄRJESTELMÄRISKIKOMITEAN HALLINTONEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan sekä pöytäkirjan (N:o 25) jaetun toimivallan käytöstä,
   ottaa huomioon finanssijärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta Euroopan unionissa ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1092/2010 (1) ja erityisesti sen 3 artiklan 2 kohdan b, d ja f alakohdan sekä 16, 17 ja18 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan järjestelmäriskikomitean työjärjestyksen hyväksymisestä 20 päivänä tammikuuta 2011 tehdyn Euroopan järjestelmäriskikomitean päätöksen EJRK/2011/1 (2) ja erityisesti sen 15 artiklan 3 kohdan e alakohdan sekä 18, 19 ja 20 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Tehokkaan makrovakauspolitiikan edellytyksenä on tarkkaan määritelty poliittinen toimintakehys. Euroopan järjestelmäriskikomitean (EJRK) perustaminen Euroopan finanssivalvojien järjestelmän puitteissa merkitsi makrovakauspolitiikan toimintakehyksen luomista Euroopan unionin tasolla; tämä politiikka toteutetaan suosituksin ja varoituksin, jotka on tarpeen panna täytäntöön.

               (2)

               Makrovakauspolitiikan tehokkuus unionissa riippuu myös jäsenvaltioiden makrovakauspoliittisista toimintakehyksistä, koska niillä on ensisijainen vastuu siitä, että finanssijärjestelmän vakauden ylläpitämiseksi tarvittaviin toimenpiteisiin ryhdytään.

               (3)

               Tällä hetkellä joissakin jäsenvaltioissa käydään keskusteluja makrovakauspoliittisia toimintakehyksiä koskevista lakialoitteista.

               (4)

               On tarpeen vahvistaa suunta-antavia periaatteita kansallisista makrovakauspoliittisista valtuuksista; näissä suuntaantavissa periaatteissa olisi otettava huomioon sekä tarve yhdenmukaistaa kansallisia ratkaisuja että tarve olla joustava kansallisten erityispiirteiden huomioonottamiseksi.

               (5)

               Selkeän tavoitteen vahvistaminen nimenomaisesti olisi kansallisille makrovakausviranomaisille avuksi niiden pyrkimyksissä olla taipumatta toimimatta jättämistä koskeviin ennakko-odotuksiin. Makrovakauspolitiikan harjoittaminen kansallisella tasolla voi tapahtua joko kansallisten makrovakausviranomaisten omasta aloitteesta tai EJRK:n suositusten tai varoitusten seurauksena.

               (6)

               Kansallisesta institutionaalisesta kehyksestä riippuen vastuu makrovakauspolitiikasta saattaa kuulua joko yhdelle viranomaiselle tai useiden viranomaisten muodostamalle komitealle. Vastuussa oleva viranomainen tulisi joka tapauksessa yksilöidä selkeällä ja avoimella tavalla.

               (7)

               Asetuksen (EU) N:o 1092/2010 johdanto-osan 24 perustelukappaleen mukaan ”kansallisilla keskuspankeilla olisi oltava johtava asema makrotason vakauden valvonnassa asiantuntemuksensa ja rahoituksen saannin turvaamiseen liittyvien nykyisten vastuualueidensa perusteella.” Tämä päätelmä korostuu entisestään, jos keskuspankit ovat lisäksi vastuussa mikrotason vakauden valvonnasta.

               (8)

               Yhteistyömuodot sellaisten viranomaisten välillä, joiden toimivalta vaikuttaa rahoitusmarkkinoiden vakauteen, voi kansallisesta institutionaalisesta kehyksestä riippuen vaihdella koordinoinnista tiedonvaihtoon.

               (9)

               Vähimmäistason koordinoinnin varmistamiseksi ja mahdollisten negatiivisten seurannaisvaikutusten rajoittamiseksi EJRK käy keskustelua kansallisten toimivaltaisten viranomaisten suunnittelemien makrovakauspoliittisten toimenpiteiden mahdollisista rajat ylittävistä seurannaisvaikutuksista. Tätä tarkoitusta varten EJRK:n sihteeristölle olisi ilmoitettava etukäteen kansallisten viranomaisten ehdottamista merkittävistä makrovakauspoliittisista hankkeista, jotta niistä voitaisiin keskustella EJRK:n ohjauskomiteassa. Mikäli ohjauskomitea katsoo sen tarpeelliseksi, ehdotetut makrotason vakautta koskevat hankkeet voisi saattaa hallintoneuvoston tietoon.

               (10)

               Makrovakausviranomaisen tehtävät ja toimivalta olisi määriteltävä selkeästi. EU:ssa valmisteilla olevan luottolaitosten vakavaraisuusvaatimusjärjestelmää koskevan uudistuksen (3) mahdollisten vaikutusten vuoksi välineistön antamista makrovakausviranomaiselle koskevan menettelyn tulisi — kyseessä olevan oikeusjärjestelmän periaatteiden puitteissa — mahdollistaa välineistön oikea-aikaisen mukauttamisen finanssijärjestelmän sisällä tapahtuvien uudistusten ja muutosten sekä rahoitusmarkkinoita uhkaavien riskien luonteen muutosten seurauksena. Makrovakausviranomaisen olisi etukäteen perusteltava tiettyjen välineiden tarve ja sillä tulisi olla oikeus pyytää tällaisten välineiden antamista. Välineistöön olisi kuuluttava sekä välineitä, joilla voidaan vaikutta syklisiin riskeihin, kuten kestämättömän tasoinen vivutus, luotonannon lisääntyminen ja juoksuaikojen epätasapaino, sekä välineitä, joilla voidaan vaikuttaa markkinarakenteisiin. Institutionaalinen erottelun tekeminen sitovien ja ei-sitovien välineiden välillä voisi olla mahdollista.

               (11)

               Avoimuus auttaa rahoitusalaa sekä suurta yleisöä ymmärtämään makrovakauspolitiikkaa paremmin, ja se on myös välttämätön edellytys, jotta tilintekovelvollisuus lainsäätäjälle, eli suuren yleisön edustajalle, toteutuisi. Koska makrovakauspolitiikan perimmäistä tavoitetta ei voi selkeästi kvantifioida, tilintekovelvollisuus voidaan toteuttaa välitavoitteiden saavuttamisella tai selostamalla julkisesti makrovakausvälineiden käytön syyt.

               (12)

               Makrovakauspolitiikan harjoittajia saatetaan painostaa olla kiristämättä politiikkaa noususuhdanteessa ja olla keventämättä politiikkaa laskusuhdanteessa. Politiikan uskottavuuden varmistamiseksi makrovakausviranomaiset olisi suojattava ulkoisilta paineilta riippumattomuuden avulla. Sellaisten kansalliset keskuspankkien, joilla on makrovakauspoliittisia valtuuksia, tulisi olla riippumattomia perussopimuksen 130 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

               (13)

               Tämän suosituksen ei tulisi vaikuttaa unionissa olevien keskuspankkien toimivaltaan rahapolitiikan alalla eikä EJRK:lle annettuihin tehtäviin.

               (14)

               EJRK:n suositukset julkistetaan sen jälkeen, kun Euroopan unionin neuvostolle on ilmoitettu hallintoneuvoston aikeesta julkaista lausunto sekä annettu mahdollisuus toimia,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
   OSA 1

      SUOSITUKSET

      Suositus A –   Tavoite

   Jäsenvaltioiden suositetaan:

               1)

               täsmentävän, että makrovakauspolitiikan perimmäisenä tarkoituksena on turvata koko finanssijärjestelmän vakaus, mm. lisäämällä finanssijärjestelmän kestävyyttä ja vähentämällä järjestelmäriskien kasaantumista, ja tällä tavoin varmistaa, että finanssiala edistää talouskasvua kestävällä tavalla;

               2)

               varmistavan, että kansallisella tasolla voidaan harjoittaa makrovakauspolitiikkaa makrovakausviranomaisen aloitteesta tai EJRK:n suositusten ja varoitusten seurauksena.

      Suositus B –   Institutionaaliset järjestelyt

   Jäsenvaltioiden suositetaan:

               1)

               määräävän kansallisessa lainsäädännössä makrovakauspolitiikasta vastaava viranomainen; pääsääntöisesti tällainen viranomainen voi olla joko yksittäinen toimielin tai komitea, joka koostuu niistä viranomaisista, joiden toimet vaikuttavat rahoitusmarkkinoiden vakauteen. Kansallisessa lainsäädännössä olisi määriteltävä makrovakausviranomaisen päätöksentekoelimen päätöksentekomenettely;

               2)

               jos makrovakausviranomainen on yksittäinen toimielin, vahvistavan yhteistyömekanismit kaikkien sellaisten viranomaisten välille, joiden toimet tosiasiallisesti vaikuttavat rahoitusmarkkinoiden vakauteen – tällaisten viranomaisten toimivaltaan katsomatta;

               3)

               varmistavan, että kansallisen keskuspankin asema makrovakauspolitiikassa on johtava ja että makrovakauspolitiikka ei vaaranna keskuspankin perussopimuksen 130 artiklan mukaista riippumattomuutta;

               4)

               antavan makrovakausviranomaiselle toimivalta osallistua rajat ylittävään yhteistyöhön ja tiedonvaihtoon, erityisesti antamalla EJRK:lle tietoja toimista joihin kansallisella tasolla on ryhdytty järjestelmäriskiin vastaamiseksi.

      Suositus C –   Tehtävät, toimivalta, välineistö

   Jäsenvaltioita suositetaan:

               1)

               antavan makrovakausviranomaiselle tehtäväksi ainakin rahoitusmarkkinoiden vakautta uhkaavien riskien tunnistaminen, seuranta ja arviointi sekä toimenpiteiden toteuttaminen tavoitteensa saavuttamiseksi ehkäisemällä ja lieventämällä tällaisia riskejä;

               2)

               varmistavan, että makrovakausviranomaisella on toimivalta pyytää ja saada viivytyksettä kaikki tehtäviensä hoitamisen kannalta relevantit kansalliset tiedot, myös mikrotason valvonnasta ja arvopaperimarkkinoiden valvonnasta vastaavilta viranomaisilta ja myös muita kuin valvontaan liittyviä tietoja sekä yksittäisiä laitoksia koskevat tiedot perustellusta pyynnöstä ja riittävin järjestelyin luottamuksellisuuden suojaamiseksi. Samoja periaatteita noudattaen makrovakausviranomaisen olisi annettava mikrotason valvonnasta vastaaville viranomaisille näiden tehtävien hoidon kannalta relevantit tiedot;

               3)

               antavan makrovakausviranomaiselle toimivalta valita tai kehittää seurantamenettelyt, joita se soveltaa tunnistaessaan – koordinoidusti tai yhdessä mikrotason valvonnasta ja arvopaperimarkkinoiden valvonnasta vastaavien viranomaisten kanssa – kussakin jäsenvaltiossa järjestelmän kannalta merkittävät finanssilaitokset ja rakenteet sekä toimivalta määrätä tai antaa suosituksia kansallisen sääntelyn ulottuvuudesta;

               4)

               varmistavan että makrovakausviranomaisella on asianmukainen välineistö tavoitteensa toteuttamiseksi. Tarpeen vaatiessa olisi vahvistettava selkeät ja tehokkaat menettelyt välineistön antamiseksi makrovakausviranomaiselle.

      Suositus D –   Avoimuus ja tilintekovelvollisuus

   Jäsenvaltioiden suositetaan:

               1)

               varmistavan, että makrovakauspolitiikan päätökset perusteluineen julkistetaan oikea-aikaisesti, paitsi milloin julkistaminen merkitsisi riskiä rahoitusmarkkinoiden vakaudelle, sekä että makrovakauspolitiikan strategiat vahvistetaan ja julkistetaan makrovakausviranomaisen toimesta;

               2)

               antavan makrovakausviranomaiselle toimivalta antaa järjestelmäriskiä koskevia julkisia ja ei-julkisia lausuntoja;

               3)

               varmistavan, että makrovakausviranomainen on viime kädessä tilintekovelvollinen eduskunnalle.

               4)

               varmistavan että makrovakausviranomaisella ja sen henkilöstöllä on oikeudellinen suoja tapaukissa, joissa ne ovat toimineet hyvässä uskossa.

      Suositus E –   Riippumattomuus

   Jäsenvaltioiden suositetaan varmistavan:

               1)

               että makrovakausviranomainen on tehtävässään riippumaton ainakin toiminnallisesti, erityisesti poliittisista elimistä ja finanssilaitoksista;

               2)

               että institutionaaliset tai rahoitukseen liittyvät järjestelyt eivät vaaranna makrovakauspolitiikan harjoittamista.

         OSA 2

      SOVELTAMINEN

   1.   Tulkinta

   Tässä suosituksessa tarkoitetaan:

               ’finanssilaitoksilla’ asetuksessa (EU) N:o 1092/2010 määriteltyjä finanssilaitoksia;

               ’finanssijärjestelmällä’ asetuksessa (EU) N:o 1092/2010 määriteltyä finanssijärjestelmää.

         2.   Soveltamiskriteerit

               1)

               Tätä suositusta sovellettaessa noudatetaan seuraavia kriteerejä:

                           a)

                           Suositetut toimenpiteet olisi vahvistettava kansallisessa lainsäädännössä;

                           b)

                           sääntelyerojen hyväksikäyttöä olisi vältettävä;

                           c)

                           suhteellisuusperiaate olisi otettava asianmukaisella tavalla huomioon, huomioimalla että finanssilaitosten merkittävyys järjestelmäriskin kannalta vaihtelee sekä huomioimalla kunkin suosituksen tavoite ja sisältö;

                           d)

                           Suositusta A sovellettaessa:

                                       i)

                                       voidaan määritellä välitavoitteita perimmäisen tavoitteen operatiivisten spesifikaatioiden muodossa;

                                       ii)

                                       makrovakauspolitiikassa olisi oltava mahdollista ryhtyä toimiin myös sellaisten toimenpiteiden johdosta, jotka ovat makrotason vakauden kannalta relevantteja.

               2)

               Suosituksen kohteita pyydetään raportoimaan EJRK:lle ja neuvostolle toimenpiteistä, joihin ne ovat ryhtyneet tämän suosituksen johdosta, taikka perustelevan asianmukaisesti, miksi toimiin ei ole ryhdytty. Raportteihin olisi sisällytettävä vähintään:

                           a)

                           tiedot toimenpiteiden sisällöstä ja ajoituksesta;

                           b)

                           arvio toimenpiteiden toimivuudesta tämän suosituksen tavoitteisiin nähden;

                           c)

                           yksityiskohtaiset perustelut toimimatta jättämiselle taikka tästä suosituksesta poikkeamiselle, mahdolliset viivästymiset mukaan luettuina.

         3.   Seurannan aikarajat

               1)

               Suosituksen kohteita pyydetään raportoimaan EJRK:lle ja neuvostolle toimista joihin ne ovat ryhtyneet tämän suosituksen johdosta, taikka perustelemaan asianmukaisesti, miksi toimiin ei ole ryhdytty jäljempänä olevien kohtien mukaisesti.

               2)

               Viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2012 suosituksen kohteet antavat EJRK:lle väliraportin, johon sisältyy vähintään a) ilmoitus siitä, onko makrovakauspoliittiset valtuudet pantu täytäntöön tai onko täytäntöönpano suunnitteilla; b) tämän suosituksen täytäntöönpanon oikeudellisen perustan analyysi; c) makrovakausviranomaisen institutionaalinen rakenne sekä tarvittavat institutionaaliset muutokset; d) kunkin suosituksen osalta arvio siitä, onko se katettu tai tuleeko se katetuksi makrovakauspoliittisia valtuuksia koskevilla kansallisilla toimenpiteillä ja asianmukaiset perustelut mikäli näin ei ole. EJRK voi ilmoittaa suosituksen kohteille näkemyksensä väliraportista.

               3)

               Suosituksen kohteet antavat loppuraportin EJRK:lle ja neuvostolle viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2013. Suositettujen toimenpiteiden olisi tultava voimaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2013.

               4)

               Hallintoneuvosto voi pidentää 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja, mikäli yhden tai useamman suosituksen noudattamiseksi tarvitaan lakialoitteita.

         4.   Valvonta ja arviointi

               1)

               EJRK:n sihteeristö:

                           a)

                           tukee suosituksen kohteita mm. edistämällä koordinoitua raportointia, tarjoamalla asianmukaisia asiakirjamalleja sekä tarvittaessa täsmentämällä seurannan käytännön järjestelyjä ja aikarajoja;

                           b)

                           verifioi tämän suosituksen kohteiden toteuttaman seurannan ja pyynnöstä avustaa niitä seurannassa sekä raportoi hallintoneuvostolle ohjauskomitean välityksellä kahden kuukauden kuluessa seurannan määräajan umpeutumisesta.

               2)

               Hallintoneuvosto arvioi suosituksen kohteiden raportoimat toimenpiteet ja perustelut sekä tarvittaessa päättää, ovatko suosituksen kohteet jättäneet noudattamatta näitä suosituksia perustelematta asianmukaisesti, miksi ne eivät ole ryhtyneet toimiin.

      Tehty Frankfurt am Mainissa 22 päivänä joulukuuta 2011.

            EJRK:n puheenjohtaja

         Mario DRAGHI

      (1)  EUVL L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUVL C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (3)  Komission ehdotukset Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta ja finanssiryhmittymään kuuluvien luottolaitosten, vakuutusyritysten ja sijoituspalveluyritysten lisävalvonnasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta (COM(2011) 453 final) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista (COM(2011) 452 final).


Avis juridique important

|

31996H0280

96/280/EY: Komission suositus, annettu 3 päivänä huhtikuuta 1996, pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 107 , 30/04/1996 s. 0004 - 0009

KOMISSION SUOSITUS,annettu 3 päivänä huhtikuuta 1996,pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (96/280/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 155 artiklan toisen luetelmakohdan,sekä katsoo, ettäyhtenäisen ohjelman pienten ja keskisuurten yritysten ja käsityöläisammattien harjoittajien hyväksi (1), jäljempänä `yhtenäinen ohjelma`, täytäntöönpano kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevan valkoisen kirjan mukaisesti edellyttää, että toteutetaan johdonmukaiset, näkyvät ja tehokkaat puitteet, joissa voidaan harjoittaa pk-yrityksiä suosivaa yrityspolitiikkaa,erilaisia yhteisön politiikkoja kohdistettiin jo paljon ennen yhtenäisen ohjelman täytäntöönpanoa pk-yrityksiin ja niiden määrittelyssä jokaisessa ohjelmassa käytettiin eri perusteita; jotkin yhteisön politiikat ovat kehittyneet ilman yhteistä lähestymistapaa tai perusteellista harkintaa niistä tekijöistä, joista pk-yritys objektiivisesti katsoen muodostuu, tämä on johtanut pk-yrityksen määrittelyperusteiden kirjavuuteen ja sen myötä siihen, että yhteisön tasolla on käytössä lukuisia erilaisia pk-yritysten määritelmiä Euroopan investointipankin (EIP) ja Euroopan investointirahaston (EIR) käyttämien sekä varsin laajan joukon eri jäsenvaltioissa käytettävien määritelmien lisäksi,useissa jäsenvaltiossa ei ole yleistä määritelmää, vaan ne toimivat tilanteen mukaan paikalliseen käytäntöön perustuvien tai alakohtaisesti sovellettavien sääntöjen mukaan; toisissa jäsenvaltioissa taas pitäydytään tiukasti pk-yritysten valtion tukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa (2) olevaan määritelmään,erilaiset määritelmät yhteisön tasolla ja kansallisella tasolla voivat aiheuttaa epäjohdonmukaisuutta ja lisäksi vääristää kilpailua yritysten välillä; yhtenäisen ohjelman tavoitteena on yhteensovittaa paremmin eri pk-yrityksiä suosivia yhteisön aloitteita ja toisaalta näitä ja kansallisen tason aloitteita; näitä tavoitteita ei voida toteuttaa onnistuneesti, ellei kysymystä pk-yritysten määritelmästä selvennetä,komission kertomuksessa Madridissa 15 ja 16 päivänä joulukuuta 1995 kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle korostetaan, että tarvitaan uudelleen painotettuja toimia pk-yritysten hyväksi, jotta voidaan luoda enemmän työpaikkoja kaikilla talouden toimialoilla,tutkimusta 29 päivänä syyskuuta 1994 käsitellyt neuvosto sopi siitä, että pk-yrityksiä suosivaan kohteluun olisi liitettävä selkeämpi määrittely siitä, mitä pienellä tai keskisuurella yrityksellä tarkoitetaan; sen vuoksi neuvosto on pyytänyt komissiota tutkimaan uudelleen pk-yritysten määrittelyssä käytettäviä perusteita,teollisuutta 28 päivänä toukokuuta 1990 käsitelleen neuvoston pyynnöstä vuonna 1992 esitetyssä ensimmäisessä kertomuksessa komissio oli jo tehnyt yhteisön tasolla käytettävien määritelmien määrän kasvun rajoittamista koskevan ehdotuksen; komissio piti erityisesti parhaana seuraavien neljän perusteen käyttöönottoa: henkilöstömäärää, liikevaihtoa, taseen loppusummaa ja riippumattomuutta, ja ehdotti kynnysarvoiksi 50:tä työntekijää pienille ja 250:tä työntekijää keskisuurille yrityksille,tämä määritelmä on otettu käyttöön pk-yritysten valtion tukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa sekä kaikissa muissa vuonna 1992 tai myöhemmin käyttöön otetuissa tai tarkistetuissa valtion tukia koskevissa suuntaviivoissa tai tiedonannoissa (tämä koskee erityisesti komission tiedonantoa jäsenvaltioille nopeutetusta pk-yritysten tukijärjestelmien hyväksymismenettelystä (3), ja muutoksista voimassa oleviin järjestelmiin, ympäristönsuojelun valtion tukia koskevia suuntaviivoja (4) sekä vaikeuksissa olevien pk-yritysten pelastamiseen ja rakennemuutokseen myönnettäviä valtion tukia koskevia suuntaviivoja (5)),muissa toimenpiteissä määritelmä otetaan käyttöön kokonaisuudessaan tai osittain, erityisesti perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä 25 päivänä kesäkuuta annetussa neljännessä neuvoston direktiivissä 78/660/ETY (6), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/8/EY (7), yhteisön korkohyvityksistä Euroopan investointipankin pienille ja keskisuurille yrityksille väliaikaisen lainajärjestelmän puitteissa antamien lainojen osalta 19 päivänä huhtikuuta 1994 tehdyssä neuvoston päätöksen 94/217/EY (8) ja komission tiedonannossa yhteisön aloitteesta pk-yrityksille rakennerahastojen mukaan (9),täyttä lähentymistä ei kuitenkaan ole vielä saavutettu; tietyissä ohjelmissa sovelletaan vielä sangen erilaisia kynnyksiä tai sivuutetaan tietyt perusteet, kuten riippumattomuus,on asianmukaista, että lähentyminen jatkuu ja että se saatetaan päätökseen pk-yritysten valtion tukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa asetettujen sääntöjen perusteella ja että komissio soveltaa kaikessa harjoittamassaan politiikassa samoja perusteita ja samoja kynnyksiä, joita se edellyttää jäsenvaltioiden noudattavan,yritysten kohtelun yhteismarkkinoilla, joilla ei ole sisäisiä rajoja, on perustuttava yhteisille säännöille, erityisesti kansallisten tai yhteisön valtion tukien osalta,tämä lähestymistapa on sitäkin tarpeellisempi, kun otetaan huomioon pk-yrityksiä avustavien kansallisten ja yhteisön toimien laaja vuorovaikutus esimerkiksi rakennerahastojen ja tutkimuksen osalta; tämä tarkoittaa sitä, että on vältettävä tilanteita, joissa yhteisö kohdistaa toimintansa tiettyyn ja jäsenvaltio toiseen luokkaan kuuluviin pk-yrityksiin,jos komissio, jäsenvaltiot, EIP ja EIR käyttävät samaa määritelmää, se voimistaisi pk-yrityksiin suunnattujen politiikkojen johdonmukaisuutta ja tehokkuutta sekä vähentäisi sen vuoksi kilpailun vääristymisen vaaraa; useat pk-yrityksiin kohdistuvat ohjelmat ovat lisäksi jäsenvaltioiden, yhteisön ja tietyissä tapauksissa EIP:n ja EIR:n yhdessä rahoittamia,ennen kuin tehdään ehdotuksia pk-yritysten määrittelyssä käytettäviksi kynnyksiksi, olisi korostettava, että tämä tilanteen järkeistämiseen ja viitenormin asettamiseen tähtäävä pyrkimys ei merkitse sitä, että nämä kynnykset ylittävät yritykset eivät ansaitsisi valtion tai yhteisön huomiota; olisi kuitenkin asianmukaisempaa ratkaista tämä ongelma asiaa koskevien ohjelmien, erityisesti kansainvälisten yhteistyöohjelmien puitteissa toteutettavilla erityisillä toimenpiteillä kuin käyttämällä tai säilyttämällä erilaisia pk-yritysten määritelmiä,palkattujen työntekijöiden lukumäärä on epäilemättä yksi tärkeimmistä perusteista, ja sitä on pidettävä määräävänä, kun taas taloudellisen perusteen käyttöönotto on välttämätön täydentävä toimenpide yrityksen todellisen merkityksen ja toiminnan sekä sen kilpailuaseman ymmärtämiseksi,ei olisi kuitenkaan suotavaa käyttää liikevaihtoa ainoana taloudellisena perusteena, sillä kauppa- ja jakelualan yritykset ovat luonteenomaisesti liikevaihdoltaan suurempia kuin tuotannolliset yritykset, ja sen vuoksi olisi käytettävä perusteena liikevaihdon kanssa liiketoiminnan yleistä tilaa kuvastavaa taseen loppusummaa siten, että näistä taloudellisista perusteista toisen ylitys voidaan sallia,myös riippumattomuus on yksi pääperusteista, sillä suureen ryhmittymään kuuluvalla pk-yrityksellä on käytettävissään sellaista rahoitusta ja tukea, joita vastaavan kokoisilla kilpailijoilla ei ole; on myös tarpeen sulkea pois sellaiset pk-yrityksistä koostuvat oikeushenkilöt, jotka muodostavat ryhmittymän, jonka tosiasiallinen taloudellinen voima on suurempi kuin pk-yrityksen,riippumattomuusperusteen osalta jäsenvaltioiden, EIP:n ja EIR:n olisi varmistettava, että määritelmää eivät kierrä tämän perusteen muodollisesti täyttävät yritykset, jotka ovat tosiasiassa yhden suuren yrityksen valvonnassa tai usean suuren yrityksen yhteisessä valvonnassa,julkisten sijoitusyhtiöiden tai riskipääomayhtiöiden osakkuus ei tavallisesti muuta yrityksen pk-yrityksen tyypillistä luonnetta, ja nämä osakkuudet voidaan siten sivuuttaa; sama koskee sijoittavien laitosten osakkuutta, sillä ne säilyttävät yleensä tietyn etäisyyden sijoittamaansa yhtiöön,on ratkaistava ongelma, joka koskee osakeyhtiöitä, jotka huolimatta siitä, että ne ovat pk-yrityksiä, eivät voi tarkasti ilmoittaa omistussuhteitaan osakkeenomistuksen pirstoutumisen ja osakkeenomistajien nimettömyyden takia eivätkä siten tiedä, täyttävätkö ne edellytykset riippumattomuudesta,tämän vuoksi pk-yritysten määrittelylle on asetettava sangen tiukat perusteet, jos niihin kohdistettavien toimenpiteiden on aidosti määrä hyödyttää yrityksiä, jotka kokonsa takia ovat epäedullisessa asemassa,500 työntekijän kynnys ei ole tosiasiassa erotteleva, sillä sen piiriin kuuluvat lähes kaikki yritykset (99,9 prosenttia 14 miljoonasta yrityksestä) sekä lähes kolme neljännestä Euroopan taloudesta mitattuna työllisyydellä ja liikevaihdolla; lisäksi 500 työntekijän yrityksellä on mahdollisuus käyttää sellaisia henkilöstöön, rahoitukseen ja tekniikkaan liittyviä voimavaroja, jotka ovat kokonaan ulkopuolella keskisuuren yrityksen toimintakehyksen, jossa omistus ja liikkeenjohto ovat samoissa käsissä ja yritys usein perheyritys ja ilman määräävää markkina-asemaa,usein vahvan markkina-asemansa lisäksi 250-500 työntekijän yrityksillä on hyvin vakaa tuotannon, myynnin, markkinoinnin, tutkimuksen ja henkilöstöhallinnon alojen hallintorakenne, mikä erottaa ne selvästi korkeintaan 250 työntekijän keskisuurista yrityksistä, joissa nämä rakenteet ovat paljon hauraampia; siten 250 työntekijän kynnys vastaa paremmin pk-yrityksen todellisuutta,yleisin yhteisön tasolla käytetty määritelmä on jo tällä hetkellä 250 työntekijää, ja se on otettu useiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöön pk-yritysten valtion tukia koskevien yhteisön suuntaviivojen johdosta; myös EIP on päättänyt soveltaa tätä määritelmää merkittävään osaan myönnettävistä lainoista päätöksessä 94/217/EY määrätyn pk-yritysjärjestelmän puitteissa,Eurostatin lukujen mukaan 250 työntekijän yrityksen liikevaihto ei ylitä 40:tä miljoonaa ecua; sen vuoksi vaikuttaa järkevältä soveltaa 40 miljoonaan ecuun asetettua kynnystä liikevaihdosta (vuoden 1994 luvut); tuoreet laskelmat osoittavat liikevaihdon ja taseen loppusumman välisen suhteen olevan keskimäärin 1,5 pk-yritysten ja pienten yritysten osalta (10), tämän johdosta taseen loppusummaa koskeva kynnys olisi asetettava 27 miljoonaan ecuun,kuitenkin pk-yritykset on eroteltava keskisuuriin yrityksiin, pieniin yrityksiin ja mikroyrityksiin; viimeksi mainittuja ei ole sekoitettava käsityöläisyrityksiin, jotka edelleen määritellään erityispiirteidensä johdosta kansallisella tasolla,pieniä yrityksiä koskevat kynnykset on vahvistettava samalla tavalla, mikä merkitsee liikevaihdolle 7 miljoonan ecun kynnystä ja taseen loppusummalle 5 miljoonan ecun kynnystä,valitut kynnysarvot eivät välttämättä kuvasta keskimääräistä pk-yritystä tai pientä yritystä, vaan ne edustavat ylärajoja, joiden tarkoitus on mahdollistaa kaikkien luonteeltaan pk-yritysten tai pienyritysten kaltaisten yritysten sisällyttäminen johonkin luokkaan,pk-yritysten määrittelemiseksi asetettuja kynnyksiä liikevaihdolle ja taseen loppusummalle olisi tarkistettava tarpeen mukaan taloudellisten olojen, kuten hintatasot ja yritysten tuottavuuden kasvu, muuttumisen huomioon ottamiseksi,pk-yritysten valtion tukia koskevia yhteisön suuntaviivoja on muutettava siten, että korvataan nykyiset määritelmät viittauksilla tässä suosituksessa oleviin määritelmiin,on tarpeen määrätä, että seuraavan kerran muutettaessa neljättä neuvoston direktiiviä 78/660/ETY, jolla annetaan jäsenvaltioille oikeus vapauttaa pk-yritykset tietyistä kirjanpitonsa julkistamiseen liittyvistä velvollisuuksista, komissio ehdottaa, että direktiivissä käytetty määritelmä korvataan viittauksella tähän suositukseen,pk-yritysten hyväksi toteutettavien toimenpiteiden arvioinnin osalta on myös suotavaa, että komissio, jäsenvaltiot, EIP ja EIR määrittelevät tarkkaan, mitkä yritykset voivat näistä toimenpiteistä hyötyä, sekä jaottelevat pk-yritykset niiden koon perusteella eri luokkiin, koska kohderyhmän parempi tuntemus mahdollistaa ehdotettujen pk-yrityksiä koskevien toimenpiteiden sovittamisen ja paremman kohdentamisen ja siten niiden tehostamisen,koska jäsenvaltioille, EIP:lle ja EIR:lle on sallittava tietty joustavuus niiden vahvistaessa yhteisön tasoa alempia kynnyksiä silloin, kun ne haluavat kohdistaa toimenpiteitään erityisiin luokkiin kuuluviin pk-yrityksiin, nämä kynnykset edustavat vain enimmäisrajoja,hallinnon yksinkertaistamiseksi jäsenvaltiot, EIP ja EIR voivat käyttää ainoastaan yhtä perustetta, erityisesti henkilöstömäärää, pannessaan täytäntöön joitakin politiikkojaan; tämä joustavuus ei kuitenkaan koske niitä erilaisia valtion tukijärjestelmiä, joiden yhteydessä on noudattava myös rahoitukseen liittyviä perusteita, jatämä suositus koskee ainoastaan yhteisössä ja Euroopan talousalueella sovellettavien yhteisön politiikkojen yhteydessä käytettävää pk-yritysten määritelmää,ON ANTANUT SEURAAVAN SUOSITUKSEN:1 artikla Suositellaan, että jäsenvaltiot, Euroopan investointipankki ja Euroopan investointirahasto- noudattavat liitteen 1 artiklan määräyksiä pk-yrityksiin, keskisuuriin yrityksiin, pieniin yrityksiin tai mikroyrityksiin kohdistetuissa ohjelmissaan,- noudattavat liikevaihtoa ja taseen loppusummaa koskevia ylärajoja, kun komissio muuttaa niitä liitteen 2 artiklan mukaisesti,- toteuttaa tarvittavat toimenpiteet liitteen 3 artiklan 2 kohdassa määrättyjen kokoluokkien käyttämiseksi erityisesti silloin, kun kyseessä on yhteisön rahoitusvälineiden valvonta.2 artikla Liitteen 1 artiklassa vahvistettuja kynnysarvoja on pidettävä ylärajoina. Jäsenvaltiot, Euroopan investointipankki ja Euroopan investointirahasto saavat tietyissä tapauksissa vahvistaa alempia kynnyksiä. Pannessaan täytäntöön joitakin politiikkojaan ne voivat lisäksi soveltaa ainoastaan henkilöstömäärää koskevaa perustetta, lukuun ottamatta sellaisia aloja, joihin sovelletaan erilaisia valtion tukia koskevia sääntöjä.3 artikla Jotta komissiolla olisi mahdollisuus arvioida saavutettu edistys, jäsenvaltiota, Euroopan investointipankkia ja Euroopan investointirahastoa kehotetaan ilmoittamaan komissiolle ennen 31 päivää joulukuuta 1997 tämän suosituksen noudattamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä.4 artikla Tämä suositus koskee yhteisössä ja Euroopan talousalueella sovellettavien yhteisön politiikkojen yhteydessä käytettävää pk-yritysten määritelmää, ja se on osoitettu kaikille jäsenvaltioille, Euroopan investointipankille ja Euroopan investointirahastolle.Tehty Brysselissä 3 päivänä huhtikuuta 1996.Komission puolestaChristos PAPOUTSISKomission jäsen(1) KOM (94) 207 lopullinen(2) EYVL N:o C 213, 19.8.1992, s. 2(3) EYVL N:o C 213, 19.8.1992, s. 10(4) EYVL N:o C 72, 10.3.1994, s. 3, alaviite 16(5) EYVL N:o C 368, 23.12.1994, s. 12(6) EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 11(7) EYVL N:o L 82, 25.3.1994, s. 33(8) EYVL N:o L 107, 28.4.1994 s. 57; katso tätä asiaa koskeva komission kertomus KOM (94) 434 lopullinen, 19.10.1994(9) EYVL N:o C 180, 1.7.1994, s. 10(10) Lähde: tietokanta BACH (Banque des comptes harmonisés).LIITE KOMISSION HYVÄKSYMÄ PIENTEN JA KESKISUURTEN YRITYSTEN MÄÄRITELMÄ 1 artikla 1. Pienet ja keskisuuret yritykset, jäljempänä `pk-yritykset`, määritellään yrityksiksi,- joiden palveluksessa on vähemmän kuin 250 työntekijää ja- joidenjoko vuosiliikevaihto on enintään 40 miljoonaa ecuatai taseen loppusumma on enintään 27 miljoonaa ecua- ja jotka täyttävät 3 kohdassa määritellyn perusteen riippumattomuudesta.2. Kun on tarpeen tehdä ero pienten ja keskisuurten yritysten välillä, `pieni yritys` määritellään yritykseksi- jonka palveluksessa on vähemmän kuin 50 työntekijää ja- jonkajoko vuosiliikevaihto on enintään 7 miljoonaa ecuatai taseen loppusumma on enintään 5 miljoonaa ecua- ja joka täyttää 3 kohdassa määritellyn perusteen riippumattomuudesta.3. Riippumattomia yrityksiä ovat ne yritykset, joiden pääomasta tai äänivaltaisista osakkeista 25 prosenttia tai enemmän ei ole yhden sellaisen yrityksen omistuksessa tai sellaisten yritysten yhteisomistuksessa, joihin ei voida soveltaa tilanteen mukaan joko pk-yrityksen tai pienen yrityksen määritelmää. Tämä kynnysarvo voidaan ylittää kahdessa seuraavassa tapauksessa:- jos yritys on julkisten sijoitusyhtiöiden, riskipääomayhtiöiden tai sijoittavien laitosten omistuksessa edellyttäen, että nämä eivät yksin tai yhdessä valvo yritystä,- jos yrityksen pääoma on jakautunut siten, että sen omistuksen määrittäminen ei ole mahdollista, ja jos yritys vakuuttaa voivansa täydellä syyllä olettaa, ettei 25 prosentin suuruinen tai suurempi osuus yrityksestä ole yhden sellaisen yrityksen omistuksessa tai sellaisten yritysten yhteisomistuksessa, joihin ei voida soveltaa tilanteen mukaan joko pk-yrityksen tai pienen yrityksen määritelmää.4. Laskettaessa 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja kynnysarvoja on siten tarpeen laskea yhteen asiaankuuluvat luvut kyseisen yrityksen ja kaikkien sen suoraan tai epäsuorasti 25 prosentin suuruisen tai suuremman pääoma- tai äänimääräosuuden perusteella hallitsemien yritysten osalta.5. Kun on tarpeen tehdä ero mikroyritysten ja muiden pk-yritysten välillä, mikroyritykset määritellään yrityksiksi, joiden palveluksessa on vähemmän kuin 10 työntekijää.6. Kun yritys tilinpäätöksen päivämääränä ylittää tai alittaa henkilöstömäärää koskevat kynnykset tai rahamääräiset ylärajat, yrityksen olisi saatava tai menetettävä pk-yrityksen, keskisuuren yrityksen, pienen yrityksen tai mikroyrityksen asema ainoastaan siinä tapauksessa, että ylitys tai alitus toistuu kahden peräkkäisen tilivuoden aikana.7. Henkilöstön enimmäismäärä vastaa vuosityöyksiköiden (VTY) määrää, toisin sanoen kokopäiväisten työntekijöiden määrää yhden vuoden aikana, jolloin osa-aikaiset ja kausityöntekijät vastaavat VTY:n osia. Viitteenä käytettävä vuosi on viimeisin hyväksytty tilivuosi.8. Liikevaihdon ja taseen loppusumman osalta kynnykset koskevat viimeisintä hyväksyttyä tilivuotta. Sellaisten vastikään perustettujen yritysten osalta, joiden kirjanpitoa ei vielä ole hyväksytty, kynnykset on määritettävä tilivuoden kuluessa tehdyn luotettavan arvion perusteella.2 artikla Komissio muuttaa valittuja liikevaihtoa ja taseen loppusummaa koskevia enimmäismääriä tarvittaessa sekä tavallisesti joka neljäs vuosi tämän suosituksen antamisesta taloudellisen tilanteen muuttumisen huomioon ottamiseksi.3 artikla 1. Komissio sitoutuu toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet varmistaakseen, että 1 artiklassa annettua pk-yritysten määritelmää sovelletaan kaikkiin sen hallinnoimiin ohjelmiin, joissa mainitaan käsitteet `pk-yritys`, `keskisuuri yritys`, `pieni yritys` tai `mikroyritys`.2. Komissio sitoutuu toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet tuottamiensa tilastojen mukauttamiseksi vastaamaan seuraavia kokoluokkia:- ei työntekijöitä- 1-9 työntekijää- 10-49 työntekijää- 50-249 työntekijää- 250-499 työntekijää- 500 työntekijää tai enemmän.3. Parhaillaan voimassa olevien yhteisön ohjelmien, joissa pk-yritykset määritellään muilla kuin 1 artiklassa mainituilla perusteilla, täytäntöönpanoa jatketaan näitä ohjelmia koskevien päätösten tekohetkellä pk-yrityksinä pidettyjen yritysten hyväksi siirtymäajan. Muutokset näissä ohjelmissa käytettäviin pk-yritysten määritelmiin voidaan tehdä ainoastaan ottamalla käyttöön tämän suosituksen sisältämä määritelmä ja korvaamalla käytetty määritelmä viittauksella tähän suositukseen. Tämän siirtymäajan olisi periaatteessa päätyttävä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1997. Tämä ei kuitenkaan koske komission näiden ohjelmien perusteella tekemiä oikeudellisesti sitovia sitoumuksia.4. Kun neljättä yhtiöoikeudellista direktiiviä 78/660/ETY muutetaan, komissio tekee ehdotuksen, että nykyisten perusteiden mukainen pk-yritysten määrittely korvataan viittauksella tähän suositukseen sisältyvään määritelmään.5. Kaikissa komission antamissa säännöksissä, joissa mainitaan käsite `pk-yritys`, `keskisuuri yritys`, `pieni yritys` tai `mikroyritys` tai jokin muu vastaava käsite, viitataan tämän suosituksen sisältämään määritelmään.


title: Neuvoston suositus, annettu 8 päivänä kesäkuuta 2009 , toimista harvinaisten sairauksien alalla

text:
               3.7.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 151/7

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 8 päivänä kesäkuuta 2009,
   toimista harvinaisten sairauksien alalla
   2009/C 151/02
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 152 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Harvinaiset sairaudet ovat uhka EU:n kansalaisten terveydelle siltä osin kuin ne ovat hengenvaarallisia tai pysyvän invaliditeetin aiheuttavia erittäin monisyisiä sairauksia, joiden esiintyvyys on alhainen. Harvinaisuudestaan huolimatta niitä on niin monta eri tyyppiä, että niitä sairastavat miljoonat ihmiset.

               (2)

               Sellaiset yleismaailmalliset periaatteet ja yleiset arvot kuin mahdollisuus saada korkealuokkaista hoitoa, yhdenvertaisuus ja yhteisvastuu, jotka on vahvistettu Euroopan unionin terveysjärjestelmien yhteisistä arvoista ja periaatteista 2 päivänä kesäkuuta 2006 annetuissa neuvoston päätelmissä, ovat erittäin tärkeitä harvinaisia sairauksia sairastaville potilaille.

               (3)

               Harvinaisia sairauksia, myös perinnöllisiä sairauksia, koskeva yhteisön toimintaohjelma hyväksyttiin 1 päivänä tammikuuta 1999 alkavaksi ja 31 päivänä joulukuuta 2003 päättyväksi kaudeksi (3). Harvinaiseksi sairaudeksi määriteltiin ohjelmassa sairaus, jota esiintyy enintään viidellä henkilöllä 10 000 henkilöä kohden EU:ssa. Ajantasaiseen tieteelliseen katsaukseen perustuva täsmällisempi määritelmä, jossa otetaan huomioon sekä esiintyvyys että ilmaantuvuus, aiotaan laatia toisen yhteisön terveysohjelman (4) resurssien avulla.

               (4)

               Harvinaislääkkeistä 16 päivänä joulukuuta 1999 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 141/2000 (5) säädetään, että lääke määritellään harvinaislääkkeeksi, jos lääke on tarkoitettu sellaisen hengenvaarallisen sairaudentilan tai pysyvän invaliditeetin aiheuttavan sairaudentilan diagnosointiin, ehkäisyyn tai hoitoon, jota esiintyy enintään viidellä potilaalla kymmentä tuhatta henkilöä kohti yhteisössä hakemuksen jättämisajankohtana.

               (5)

               Erilaisia harvinaisia sairauksia arvioidaan nykyään olevan 5 000–8 000, ja niitä sairastaa 6–8 prosenttia väestöstä jossain elämänsä vaiheessa. Vaikka kaikille harvinaisille sairauksille on ominaista alhainen esiintyvyys, ne koskettavat siis 27–36 miljoonaa ihmistä Euroopan unionissa. Heistä useimmat sairastavat harvemmin esiintyviä sairauksia, joita esiintyy enintään yhdellä ihmisellä 100 000:sta. Nämä potilaat ovat huomattavan erillään toisistaan ja heikossa asemassa.

               (6)

               Harvinaiset sairaudet edellyttävät alhaisen esiintyvyytensä, erityisluonteensa sekä niihin sairastuvien henkilöiden suuren kokonaismäärän vuoksi yhteisiin erityistoimiin perustuvaa kokonaisvaltaista toimintamallia, jotta huomattavaa sairastuvuutta tai vältettävissä olevaa ennenaikaista kuolleisuutta voitaisiin ehkäistä ja jotta sairastuneiden henkilöiden elämänlaatua ja sosioekonomisia mahdollisuuksia voitaisiin parantaa.

               (7)

               Harvinaiset sairaudet olivat yksi Euroopan yhteisön kuudennen tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelman (6) painopisteistä, ja ne ovat toiminnan painopisteenä edelleen seitsemännessä tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmassa (7), sillä uuden diagnostiikan ja uusien hoitojen kehittäminen harvinaisille sairauksille ja näitä sairaudentiloja koskevan epidemiologisen tutkimuksen tekeminen edellyttävät usean maan käsittävää toimintamallia, jotta kuhunkin tutkimukseen saadaan enemmän potilaita.

               (8)

               Komissio määritteli harvinaiset sairaudet toiminnan yhdeksi painopisteeksi 23 päivänä lokakuuta 2007 antamassaan valkoisessa kirjassa ”Yhdessä terveyden hyväksi: EU:n strateginen toimintamalli vuosiksi 2008–2013”, joka koskee EU:n terveysstrategian kehittämistä.

               (9)

               Harvinaisia sairauksia koskevien kansallisten, alueellisten ja paikallisten aloitteiden koordinoinnin ja yhtenäisyyden sekä tutkimuskeskusten välisen yhteistyön parantamiseksi harvinaisten sairauksien alalla toteutettavat kansalliset toimet voitaisiin siirtää osaksi harvinaisia sairauksia koskevia suunnitelmia tai strategioita.

               (10)

               Orphanet-tietokannan mukaan niistä tuhansista tunnetuista harvinaisista sairauksista, joiden osalta kliininen tunnistus on mahdollista, ainoastaan 250 harvinaisella sairaudella on koodi nykyisessä kansainvälisessä tautiluokituksessa (sen 10. versiossa). Kaikkien harvinaisten sairauksien asianmukainen luokittelu ja koodaus on tarpeen, jotta ne saisivat kansallisissa terveydenhuoltojärjestelmissä asianmukaista näkyvyyttä ja ne tunnistettaisiin.

               (11)

               Maailman terveysjärjestö (WHO) käynnisti vuonna 2007 menettelyn kansainvälisen tautiluokituksen 10. version tarkistamiseksi, jotta luokituksen uusi 11. versio voitaisiin hyväksyä maailman terveyskokouksessa vuonna 2014. WHO on nimittänyt harvinaisia tauteja käsittelevän Euroopan unionin työryhmän puheenjohtajan harvinaisia tauteja käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän puheenjohtajaksi, jotta tämä voisi antaa panoksensa kyseiseen tarkistustyöhön esittämällä harvinaisten sairauksien koodausta ja luokittelua koskevia ehdotuksia.

               (12)

               Jos kaikki jäsenvaltiot ottaisivat käyttöön yhteisen harvinaisten sairauksien määritelmän, Euroopan unionin panosta tässä neuvoa-antavassa ryhmässä voitaisiin merkittävästi vahvistaa ja yhteisön tason yhteistyötä harvinaisten sairauksien alalla voitaisiin helpottaa.

               (13)

               Heinäkuussa 2004 perustettiin terveyspalveluja ja sairaanhoitoa käsittelevä komission korkean tason ryhmä kokoamaan yhteen asiantuntijoita kaikista jäsenvaltioista tavoitteena työstää EU-maiden kansallisten terveydenhuoltojärjestelmien yhteistyön käytännön näkökohtia. Yksi tämän korkean tason ryhmän työryhmistä keskittyy harvinaisia sairauksia käsitteleviin eurooppalaisiin osaamisverkostoihin. Näitä verkostoja varten on laadittu kriteerejä ja periaatteita, jotka koskevat esimerkiksi niiden roolia harvinaisten sairauksien torjunnassa. Eurooppalaiset osaamisverkostot voisivat lisäksi toimia tutkimus- ja tietokeskuksina, jotka hoitavat toisista jäsenvaltioista tulevia potilaita ja varmistavat tarvittaessa myöhemmin tarvittavan hoidon saatavuuden.

               (14)

               Eurooppalaisista osaamisverkostoista syntyvä yhteisön tason lisäarvo on erityisen suuri harvinaisten sairauksien kohdalla näiden sairaudentilojen harvinaisuuden vuoksi – harvinaisuus tarkoittaa sitä, että yksittäisessä maassa ei ole paljon potilaita eikä myöskään laajaa alan asiantuntemusta. Asiantuntemuksen kokoaminen Euroopan tasolla on näin ollen ensiarvoisen tärkeää, jotta harvinaisia sairauksia sairastaville voidaan varmistaa yhtäläinen mahdollisuus saada ajantasaista tietoa, asianmukainen ja hyvissä ajoin tehty diagnoosi ja korkealuokkaista hoitoa.

               (15)

               Harvinaisia sairauksia käsittelevän Euroopan unionin työryhmän asiantuntijaryhmä antoi joulukuussa 2006 terveyspalveluja ja sairaanhoitoa käsittelevälle EY:n korkean tason ryhmälle raportin (”Contribution to policy shaping: For a European collaboration on health services and medical care in the field of rare diseases”), joka käsitteli politiikan muotoilua ja eurooppalaista yhteistyötä terveyspalvelujen ja sairaanhoidon osalta harvinaisten sairauksien alalla. Asiantuntijaryhmän raportissa todettiin muun muassa, että on tärkeää määrittää osaamiskeskukset ja tehtävät, jotka näiden keskusten olisi täytettävä. Lisäksi katsotaan, että periaatteessa ja mahdollisuuksien mukaan asiantuntemuksen olisi siirryttävä paikasta toiseen eikä itse potilaiden. Osa raportissa esitetyistä toimenpiteistä on otettu mukaan tähän suositukseen.

               (16)

               Osaamiskeskusten välinen yhteistyö ja tiedonvaihto osoittautui hyvin tehokkaaksi tavaksi käsitellä harvinaisia sairauksia Euroopassa.

               (17)

               Osaamiskeskuksissa voitaisiin omaksua hoidon osalta monitieteinen toimintamalli, jotta voitaisiin paneutua harvinaisten sairauksien muodostamiin monimutkaisiin ja -muotoisiin sairaudentiloihin.

               (18)

               Harvinaisten sairauksien tunnusomaiset piirteet – eli potilaiden vähäinen määrä ja tarvittavan tiedon ja asiantuntemuksen harvinaisuus – tekevät niistä ainutlaatuisen alan, jolla yhteisön tason toiminnan lisäarvo on erittäin suuri. Tämä lisäarvo voidaan saavuttaa erityisesti siten, että jäsenvaltioissa hajallaan oleva harvinaisia sairauksia koskeva kansallinen asiantuntemus kootaan yhteen.

               (19)

               On ensiarvoisen tärkeää varmistaa jäsenvaltioiden aktiivinen panos joidenkin harvinaisia sairauksia ja Euroopan haasteita käsittelevässä 11 päivänä marraskuuta 2008 annetussa komission tiedonannossa esitettyjen yhteisten välineiden laadintaan – tämä koskee erityisesti diagnostiikkaa ja sairaanhoitoa sekä väestön seulontaa koskevia eurooppalaisia ohjeita. Tämä voisi koskea myös harvinaislääkkeiden terapeuttista lisäarvoa käsitteleviä arviointiraportteja, joilla voitaisiin osaltaan nopeuttaa hintaneuvotteluja kansallisella tasolla ja saada harvinaislääkkeet näin nopeammin potilaiden ulottuville.

               (20)

               WHO on määritellyt potilaiden vaikutusvallan vahvistamisen terveyden edellytykseksi ja puhunut aktiivisen kumppanuuden ja potilaan itsehoitostrategian puolesta keinoina parantaa kroonisesti sairaiden terveydentilaa ja elämänlaatua (8). Riippumattomien potilasjärjestöjen tehtävä on tässä mielessä olennaisen tärkeä, sillä ne antavat sairauden kanssa eläville suoraa tukea ja tekevät toisaalta yhdessä työtä koko harvinaisia sairauksia sairastavien yhteisön ja tulevien sukupolvien olosuhteiden parantamiseksi.

               (21)

               Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä ottamaan potilaat ja potilaiden edustajat mukaan poliittiseen päätöksentekoprosessiin ja edistämään potilasryhmien toimintaa.

               (22)

               Tutkimus- ja terveydenhuoltoinfrastruktuurien kehittäminen harvinaisten sairauksien alalla edellyttää pitkäkestoisia hankkeita ja näin ollen asianmukaista rahoitusta niiden kestävyyden turvaamiseksi pitkällä aikavälillä. Tällaisella toiminnalla maksimoitaisiin synergia yhteisön toisen terveysohjelman ja seitsemännen tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelman ja niitä seuraavien ohjelmien puitteissa kehitettyjen hankkeiden kanssa,

         SUOSITTELEE, ETTÄ JÄSENVALTIOT
   I   HARVINAISIA SAIRAUKSIA KOSKEVAT SUUNNITELMAT JA STRATEGIAT

               1.

               vahvistavat harvinaisia sairauksia koskevia suunnitelmia tai strategioita ja panevat ne täytäntöön asianmukaisella tasolla tai tarkastelevat harvinaisia sairauksia koskevia toimenpiteitä muiden kansanterveysalan strategioiden yhteydessä, jotta voitaisiin varmistaa harvinaisia sairauksia sairastavien potilaiden mahdollisuus saada korkealuokkaista hoitoa, mukaan lukien diagnostiikka, hoitomuodot, sairaiden kuntoutus ja mahdollisuuksien mukaan tehokkaat harvinaislääkkeet; ja erityisesti

                           a)

                           laativat ja hyväksyvät mahdollisimman pian, mieluiten vuoden 2013 loppuun mennessä suunnitelman tai strategian, jolla ohjataan ja organisoidaan keskeisiä harvinaisten sairauksien alaan kuuluvia toimia niiden terveydenhuolto- ja sosiaalijärjestelmissä;

                           b)

                           toteuttavat toimia, joilla nykyiset ja tulevat paikallisen, alueellisen ja valtakunnallisen tason aloitteet nivotaan osaksi niiden suunnitelmia tai strategioita kokonaisvaltaisen lähestymistavan aikaansaamiseksi;

                           c)

                           määrittävät suunnitelmissaan tai strategioissaan rajatun määrän ensisijaisia toimia, joille on laadittu tavoitteet ja seurantajärjestelyt;

                           d)

                           seuraavat ohjeiden ja suositusten kehittämistä, jotta asianomaiset viranomaiset kehittäisivät kansallisella tasolla harvinaisia sairauksia koskevaa kansallista toimintaa käynnissä olevan – yhteisön ensimmäisen kansanterveysalan toimintaohjelman puitteissa ajanjaksolla 2008–2011 rahoitettavaksi valitun – harvinaisia sairauksia koskevien kansallisten suunnitelmien kehittämistä käsittelevän eurooppalaisen hankkeen (Europlan) (9) puitteissa;

         II   HARVINAISTEN SAIRAUKSIEN ASIANMUKAINEN MÄÄRITTELY, KOODAUS JA LUETTELOINTI

               2.

               käyttävät yhteisön tasolla tehtävässä poliittisessa työssä yhteistä harvinaisen sairauden määritelmää, jonka mukaan harvinaisiksi katsotaan sairaudet, joita sairastaa enintään viisi ihmistä 10 000 ihmistä kohden;

               3.

               pyrkivät varmistamaan, että harvinaiset sairaudet on asianmukaisesti koodattu ja että ne ovat jäljitettävissä kaikissa terveystietojärjestelmissä, millä edistetään sairauden asianmukaista tunnistamista kansallisessa terveydenhuoltojärjestelmässä ja korvausjärjestelmissä kansainvälisen tautiluokituksen pohjalta kansallisia menettelyjä noudattaen;

               4.

               edistävät aktiivisesti pyrkimyksiä kehittää harvinaisia sairauksia käsittelevässä komission tiedonannossa mainittu harvinaisia sairauksia koskeva EU:n dynaaminen luettelo, joka on helposti saatavilla ja joka perustuu Orphanet-tietokantaan ja muihin olemassa oleviin tietoverkkoihin;

               5.

               harkitsevat kaikilla asianmukaisilla tasoilla, mukaan lukien yhteisön taso, tuen antamista toisaalta sairauskohtaisille tietoverkoille ja toisaalta epidemiologisiin tarkoituksiin laadituille rekistereille ja tietokannoille tiedostaen kuitenkin niiden riippumattoman hallinnoinnin;

         III   HARVINAISIA SAIRAUKSIA KOSKEVA TUTKIMUS

               6.

               kartoittavat kansallisella tasolla ja yhteisön puitteissa käynnissä olevaa tutkimusta ja tutkimusresursseja tutkimuksen tämänhetkisen tilanteen selvittämiseksi, harvinaisten sairauksien tutkimuskentän arvioimiseksi sekä harvinaisia sairauksia koskevien yhteisön, kansallisten ja alueellisten ohjelmien koordinoinnin parantamiseksi;

               7.

               kartoittavat perus-, kliinisen, translaatio- ja sosiaalisen tutkimuksen tarpeita ja painopisteitä harvinaisten sairauksien alalla ja keinoja näiden tutkimusalojen edistämiseksi sekä edistävät monitieteistä yhteistyötä, jota olisi tarkasteltava myös kansallisissa ja yhteisön ohjelmissa;

               8.

               edistävät kansallisten tutkijoiden osallistumista harvinaisia sairauksia käsitteleviin tutkimushankkeisiin, joita rahoitetaan kaikilla asianmukaisilla tasoilla, mukaan lukien yhteisön taso;

               9.

               sisällyttävät harvinaisia sairauksia koskeviin suunnitelmiinsa tai strategioihinsa järjestelyjä, joilla pyritään edistämään harvinaisten sairauksien tutkimusta;

               10.

               helpottavat yhdessä Euroopan komission kanssa tutkimusyhteistyön kehittämistä aktiivista harvinaisten sairauksien tutkimusta tekevien kolmansien maiden kanssa ja yleisemmällä tasolla tiedonvaihtoa ja asiantuntemuksen jakamista silmällä pitäen.

         IV   HARVINAISTEN SAIRAUKSIEN OSAAMISKESKUKSET JA EUROOPPALAISET OSAAMISVERKOSTOT

               11.

               määrittävät vuoden 2013 loppuun mennessä asianmukaiset osaamiskeskukset alueellaan ja harkitsevat tuen antamista tällaisten keskusten perustamiselle;

               12.

               edistävät osaamiskeskusten osallistumista eurooppalaisiin osaamisverkostoihin ottaen huomioon niiden valtuutusta ja hyväksymistä koskevan kansallisen toimivallan ja säännöt;

               13.

               järjestävät harvinaista sairautta sairastaville potilaille terveydenhoidon väyliä käynnistämällä yhteistyötä ja ammattilais- tai kokemustenvaihtoa tarvittavien, omassa maassa tai mahdollisesti ulkomailla toimivien asiantuntijoiden kesken;

               14.

               edistävät tieto- ja viestintätekniikan, esimerkiksi etähoidon käyttöä, jos se on tarpeen, jotta myös kaukana asuvat ihmiset saavat tarvitsemaansa erikoishoitoa;

               15.

               sisällyttävät suunnitelmiinsa tai strategioihinsa tarvittavat asiantuntemuksen ja tietojen jakamista ja liikkumista koskevat ehdot helpottaakseen potilaiden hoitoa lähietäisyydellä;

               16.

               kannustavat osaamiskeskuksia ottamaan monitieteisen lähestymistavan harvinaisten sairauksien hoidon lähtökohdaksi;

         V   HARVINAISIA SAIRAUKSIA KOSKEVAN ASIANTUNTEMUKSEN KOKOAMINEN EUROOPAN TASOLLA

               17.

               keräävät harvinaisia sairauksia koskevaa kansallista asiantuntemusta ja edistävät sen kokoamista yhteen muiden Euroopan maiden asiantuntemuksen kanssa tukeakseen

                           a)

                           diagnoosivälineitä, sairaanhoitoa, koulutusta ja sosiaalipalveluja koskevien parhaiden käytäntöjen jakamista harvinaisten sairauksien alalla;

                           b)

                           kaikkien terveysalan ammattilaisten asianmukaista koulutusta heidän tietojensa parantamiseksi näiden sairauksien olemassaolosta ja käytettävissä olevista hoitomahdollisuuksista;

                           c)

                           lääketieteellisten koulutuksen kehitystä harvinaisten sairauksien diagnosoinnin ja hallinnan kannalta keskeisillä aloilla, mukaan lukien genetiikka, immunologia, neurologia, onkologia ja pediatria;

                           d)

                           diagnostisia testejä ja väestön seulontaa koskevien eurooppalaisten ohjeiden kehittämistä ottaen huomioon kansalliset päätökset ja toimivallan;

                           e)

                           harvinaislääkkeiden terapeuttisesta tai kliinisestä lisäarvosta jäsenvaltioissa laadittujen ja olennaisia tietoja ja asiantuntemusta sisältävien arviointiraporttien jakamista yhteisön tasolla viivästysten minimoimiseksi potilaiden harvinaiseen sairauteensa tarvitsemien harvinaislääkkeiden saannissa;

         VI   POTILASJÄRJESTÖJEN VAIKUTUSVALLAN VAHVISTAMINEN

               18.

               kuulevat potilaita ja potilaiden edustajia harvinaisten sairauksien alalla harjoitettavasta politiikasta ja auttavat potilaita saamaan ajantasaista tietoa harvinaisista sairauksista;

               19.

               edistävät potilasjärjestöjen toimia, joita ovat muun muassa tietoisuuden lisääminen, valmiuksien parantaminen ja koulutus, tietojen ja parhaiden toimintatapojen vaihto, verkostoituminen sekä kovin erillään olevien potilaiden tavoittaminen;

         VII   KESTÄVÄ PERUSTA

               20.

               pyrkivät yhdessä komission kanssa varmistamaan asianmukaisilla rahoitus- ja yhteistyöjärjestelyillä, että harvinaisten sairauksien tiedotuksen, tutkimuksen ja terveydenhoidon infrastruktuurit ovat pitkällä aikavälillä kestävällä pohjalla;

         KEHOTTAA KOMISSIOTA

               1.

               laatimaan jäsenvaltioiden toimittamien tietojen pohjalta vuoden 2013 loppuun mennessä ja mahdollisia tulevia yhteisön terveysalan toimintaohjelmia koskevia ehdotuksia silmällä pitäen tämän suosituksen täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen, joka osoitetaan neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, ja jossa olisi tarkasteltava ehdotettujen toimenpiteiden tehokkuutta ja tarvittavia lisätoimia harvinaisia sairauksia sairastavien potilaiden ja heidän läheistensä elämän parantamiseksi;

               2.

               tiedottamaan neuvostolle säännöllisesti harvinaisia sairauksia käsittelevän komission tiedonannon seurannasta.

      Tehty Luxemburgissa 8 päivänä kesäkuuta 2009.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         Petr ŠIMERKA

      (1)  Lainsäädäntöpäätöslauselma annettu 23. huhtikuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Lausunto annettu 25. helmikuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1295/1999/EY, tehty 29 päivänä huhtikuuta 1999, harvinaisia sairauksia koskevan yhteisön toimintaohjelman hyväksymisestä osana kansanterveyden alalla toteutettavia toimia (1999–2003) (EYVL L 155, 22.6.1999, s. 1). Päätös kumottu päätöksellä N:o 1786/2002/EY (EYVL L 271, 9.10.2002, s. 1).

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1350/2007/EY, tehty 23 päivänä lokakuuta 2007, toisesta terveysalan yhteisön toimintaohjelmasta (2008–2013) (EUVL L 301, 20.11.2007, s. 3).

      (5)  EYVL L 18, 22.1.2000, s. 1.

      (6)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1513/2002/EY, tehty 27 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisen tutkimusalueen toteuttamista ja innovointia tukevasta Euroopan yhteisön kuudennesta tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelmasta (2002–2006) (EYVL L 232, 29.8.2002, s. 1).

      (7)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1982/2006/EY, tehty 18 päivänä joulukuuta 2006, Euroopan yhteisön seitsemännestä tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelmasta (2007–2013) (EUVL L 412, 30.12.2006, s. 1).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1786/2002/EY, tehty 23 päivänä syyskuuta 2002, yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman (2003–2008) hyväksymisestä (EYVL L 271, 9.10.2002, s. 1.


Avis juridique important

|

32004H0345

Komission suositus, annettu 6 päivänä huhtikuuta 2004, sääntöjen noudattamisen valvonnasta tieliikenneturvallisuuden alalla (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 111 , 17/04/2004 s. 0075 - 0082

Komission suositus,annettu 6 päivänä huhtikuuta 2004,sääntöjen noudattamisen valvonnasta tieliikenneturvallisuuden alalla(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)(2004/345/EY)EUROOPAN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Euroopan unionin teillä kuolee joka vuosi noin 40000 ihmistä. Valkoisessa kirjassa "Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika"(1) komissio on asettanut yleiseksi liikenneturvallisuutta koskevaksi tavoitteekseen, että tämä kuolonuhrien määrä saadaan vähenemään puoleen vuoteen 2010 mennessä.(2) Kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien pääasialliset syyt ovat ylinopeus, ajoneuvon ajaminen alkoholin vaikutuksen alaisena (jäljempänä "rattijuopumus") ja turvavyön käytön laiminlyönti. Puuttumalla näihin liikennekuolemien syihin saavutettaisiin yli puolet asetetusta tavoitteesta vähentää kuolonuhrien määrää 50 prosentilla.(3) Tutkimukset osoittavat, että sääntöjen noudattamisen valvonta on merkittävä ja tehokas tapa estää ja vähentää onnettomuuksia, kuolemia ja loukkaantumisia.(4) Ylinopeudesta, rattijuopumuksesta ja turvavyön käytön laiminlyönnistä on runsaasti tutkimusaineistoa ja niitä on analysoitu useissa tutkimushankkeissa, jotka antavat tietoa kyseisten liikennerikkomusten ja -rikosten parhaista valvontatavoista.(5) Tässä suosituksessa ehdotettujen toimenpiteiden mukaisia ehdotuksia koskevassa vaikutustenarvioinnissa on todettu, että parhailla valvontatavoilla, joita tämän suosituksen mukaan olisi otettava käyttöön kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, on hyvin myönteinen kustannus-hyötysuhde.(6) Nämä parhaat valvontatavat ovat ylinopeuden osalta automaattisten nopeusvalvontajärjestelmien käyttö sekä menettelyt, jotka tarjoavat riittävästi kapasiteettia hyvin monien rikkomistapausten käsittelyyn; rattijuopumuksen osalta satunnaisten puhalluskokeiden tekeminen alkometreillä sekä todistusvoimaisia tuloksia antavien tarkkuusalkometrien käyttö ja turvavyön käytön osalta tehostetut valvontatoimet, jotka kestävät tietyn ajan ja joita toteutetaan useita kertoja vuodessa.(7) Samat tieteelliset lähteet osoittavat, että valvontatoimet ovat optimaalisen tehokkaita vain silloin, kun ne yhdistetään toimiin, joilla yleisölle tiedotetaan kyseisistä valvontatoimista ja niiden perusteista.(8) Jotta jäsenvaltiot voisivat suunnitella tehokkaasti tämän suosituksen perusteella toteutettavia toimenpiteitä, niiden olisi laadittava kansallinen valvontasuunnitelma, jota niiden olisi arvioitava säännöllisesti ja mukautettava tarvittaessa.(9) Koska tässä suosituksessa käsitellyillä sääntöjen rikkomisilla voi olla vakavia seurauksia, jäsenvaltioiden olisi noudatettava sitä yleistä periaatetta, että rikkomisesta seuraa tehokas, oikeasuhteinen ja varoittava seuraamus eikä, kuten nykyään joskus tapahtuu esimerkiksi turvavyön käytön laiminlyönnin yhteydessä, pelkkä varoitus.(10) Tehokkaita seuraamuksia olisi määrättävä myös sellaisista toimista, joilla pyritään estämään tai heikentämään valvontaa.(11) Joissakin tapauksissa voi olla asianmukaista määrätä seuraamuksen ohella tai sen sijasta korjaava toimenpide; näin voidaan toimia esimerkiksi silloin, kun rikkojalla on alkoholiongelma.(12) Jotta tehokkaita seuraamuksia voitaisiin määrätä myös silloin, kun on kyse vakavasta ja/tai toistuvasta sääntöjen rikkomisesta, johon syyllistytään toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa kyseinen ajoneuvo on rekisteröity, suosituksessa ehdotetaan rajat ylittävää valvontajärjestelmää.(13) Jotta saataisiin selville, miten tehokkaasti tämä suositus pannaan täytäntöön, jäsenvaltioiden olisi täytettävä vakiolomakkeeseen yksityiskohtaiset tiedot toteuttamistaan valvonta- ja tiedotustoimista sekä tiedot huumaantuneena ajamisesta, jotta saataisiin parempi käsitys tämän asian tilasta. Tiedot olisi lähetettävä komissiolle, ja niitä olisi vaihdettava jäsenvaltioiden kesken. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava tiedot rajat ylittävistä valvontatoimista, joihin ne ovat osallistuneet.(14) Komission olisi joka toinen vuosi laadittava jäsenvaltioiden toimittamiin tietoihin perustuva kertomus.(15) Tämä suositus muodostaa yhdessä seuraavien säädösten kanssa valvontapaketin, jonka tavoitteena on parantaa merkittävästi liikenneturvallisuutta Euroopan unionissa sekä vähentää tieliikenteessä kuolleiden ja loukkaantuneiden määrää: direktiivi tieliikenteen sosiaalilainsäädännöstä annettujen direktiivin 2002/15/EY ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3820/85 ja (ETY) N:o 3821/85 täytäntöönpanoa koskevista vähimmäisedellytyksistä(2).(16) Tämän suosituksen tavoitteena on parantaa liikenneturvallisuutta ja vähentää kuolleiden ja loukkaantuneiden määrää Euroopan unionin teillä siten, että jäsenvaltiot toteuttavat kansallisia valvontasuunnitelmia, joiden sisältämät toimenpiteet liittyvät parhaisiin ylinopeutta, rattijuopumusta ja turvavyön käytön laiminlyöntiä koskeviin valvontatapoihin ja yleisölle suunnattuun tiedotukseen,SUOSITTAA, ETTÄ JÄSENVALTIOT:1. perustavat kansallisen valvontasuunnitelman, joka sisältää toimenpiteet, jotka ne aikovat toteuttaa pannakseen tämän suosituksen täytäntöön, ja toimittavat komissiolle kyseisen suunnitelman, jonka olisi sisällettävä liitteessä esitetyn vakiolomakkeen I luvussa kuvatut tiedot;2. arvioivat säännöllisesti ja voivat mukauttaa kansallista valvontasuunnitelmaa kehityksen perusteella ja ilmoittavat komissiolle tällaisista mukautuksista;3. varmistavat, että suosituksissa 4-7 kuvatut tehostetut valvontatoimet yhdistetään yleisölle suunnattuun tiedotukseen, joka toteutetaan kustakin kolmesta tehostettujen valvontatoimien aiheesta erikseen järjestettävinä tiedotuskampanjoina, joiden tavoitteena on tiedottaa yleisölle kyseisestä aiheesta, sekä tienvarsitiedotuksena, joka koskee kyseisellä tiellä toteutettavia konkreettisia valvontatoimia;4. varmistavat, että ylinopeutta valvotaan moottoriteillä, maanteillä ja kaupunkiteillä käyttämällä automaattisia nopeusvalvontalaitteita ja että tarkastukset tehdään tavalla, joka varmistaa niiden tehokkuuden, toisin sanoen niitä tehdään säännöllisesti sellaisilla tieosuuksilla, joissa sääntöjä rikotaan jatkuvasti ja joilla onnettomuusriski on sen vuoksi tavanomaista suurempi;5. ottavat käyttöön menettelyjä, joilla varmistetaan, että kaikki automaattisilla nopeusvalvontalaitteilla rekisteröidyt ylinopeusrikkomukset johtavat jatkotoimiin;6. varmistavat, että rattijuopumusvalvonnan johtavana periaatteena on tehdä satunnaisia puhalluskokeita alkometrien avulla ja että tätä valvontaa harjoitetaan tavalla, joka varmistaa sen tehokkuuden; tätä varten varmistavat, että satunnaisia puhalluskokeita tehdään säännöllisesti sellaisissa paikoissa, joissa ja sellaisina aikoina, joina sääntöjä rikotaan jatkuvasti, jolloin onnettomuusriski on tavanomaista suurempi, sekä varmistavat, että satunnaisia puhalluskokeita tekevät viranomaiset käyttävät todistusvoimaisia tuloksia antavia tarkkuusalkometrejä aina epäillessään rattijuopumusta;7. varmistavat, että turvavyön käytön laiminlyöntiä koskevia tehostettuja valvontatoimia, jotka kestävät vähintään kaksi viikkoa, toteutetaan ainakin kolme kertaa vuodessa sellaisissa paikoissa, joissa turvavyön käyttöä laiminlyödään jatkuvasti ja joissa onnettomuusriski on sen vuoksi tavanomaista suurempi, sekä varmistavat, että turvavyöpakkoa aletaan noudattaa kaikissa yksittäistapauksissa, joissa on todettu, että turvavöitä ei käytetä, ja kyseinen ajoneuvo on pysäytetty; nämä valvontatoimet voidaan toteuttaa yhdessä muiden liikennealan valvontatoimien kanssa, esimerkiksi ylinopeutta ja rattijuopumusta koskevien valvontatoimien kanssa;8. noudattavat yleisenä periaatteenaan sitä, että suosituksissa 4-7 esitettyjen tehostettujen valvontatoimien aikana havaitut sääntöjen rikkomiset johtavat seuraamuksen ja/tai korjaavan toimenpiteen määräämiseen ja täytäntöönpanoon sekä varmistavat, että ylinopeuteen, rattijuopumukseen ja turvavyön käytön laiminlyöntiin sovellettavat seuraamukset ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, että toimiin, joiden tavoitteena on estää tai välttää valvonta, sovelletaan samojen periaatteiden mukaisia seuraamuksia, että seuraamukset ovat vakavampia, kun sama lainrikkoja syyllistyy toistuvasti vakaviin rikkomisiin, ja että seuraamuksiin sisältyy mahdollisuus peruuttaa ajo-oikeus väliaikaisesti tai kokonaan ja asettaa ajoneuvo ajokieltoon, kun on kyse vakavasta rikkomisesta;9. tukevat toisiaan pannakseen tämän suosituksen asianmukaisesti täytäntöön, ja tätä varten jokainen jäsenvaltio nimeää valvonnan koordinointipisteen ja antaa toisille jäsenvaltioille ja komissiolle tämän koordinointipisteen yhteystiedot; valvonnan koordinointipisteitä käytetään jäsenvaltioiden tämän suosituksen soveltamisaloilla käyttämien parhaiden valvontatapojen vaihtoon, minkä lisäksi ne ilmoittavat komissiolle suosituksessa 12 kuvatut tiedot ja lähettävät samat tiedot myös muiden jäsenvaltioiden koordinointipisteille;10. varmistavat, että jos kuljettaja, jonka kotipaikka ei ole kyseisessä jäsenvaltiossa, syyllistyy toistuvasti vakavaan sääntöjen rikkomiseen, joka vaarantaa liikenneturvallisuuden, tällaisesta rikkomisesta ilmoitetaan sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa kyseinen ajoneuvo on rekisteröity, suosituksessa 9 mainitun valvonnan koordinointipisteen välityksellä, joka pitää kirjaa tällaisista jäsenvaltioiden välisistä ilmoituksista;11. varmistavat, että sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa tällaiset vakavat tai toistuvat rikkomiset on kirjattu, pyytää sen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia, jossa kyseinen ajoneuvo on rekisteröity, toteuttamaan asianmukaisia lainrikkojaan kohdistuvia toimenpiteitä, sekä varmistavat, että tällaisissa tapauksissa jälkimmäinen jäsenvaltio ilmoittaa edelliselle jäsenvaltiolle, miten pyyntöön on vastattu, ja varmistavat, että suosituksessa 9 mainittuja koordinointipisteitä käytetään näihin jäsenvaltioiden välisiin yhteyksiin;12. toimittavat komissiolle joka toinen vuosi tiedot tämän suosituksen täytäntöönpanosta ja kyseisten alojen kehityksestä liitteessä esitetyn vakiolomakkeen II luvun mukaisesti; ensimmäinen vuosi, jota näissä jäsenvaltioiden toimittamissa kertomuksissa käsitellään, on ensimmäinen tämän suosituksen julkaisemisen jälkeinen kokonainen kalenterivuosi; komissio saa kyseiset tiedot viimeistään kertomuksessa käsitellyn kaksivuotiskauden päättymistä seuraavan syyskuun 30 päivänä;13. arvioivat nykyisiä tai tämän suosituksen perusteella toteutettuja kansallisia toimenpiteitä ensimmäisen suosituksessa 12 tarkoitetun kaksivuotiskauden päättyessä ja ilmoittavat komissiolle saamistaan tuloksista.KOMISSIO SITOUTUU:1. antamaan suosituksessa 1 mainitut kansalliset valvontasuunnitelmat kaikkien jäsenvaltioiden saataville;2. antamaan suosituksessa 2 mainitut tiedot kaikkien jäsenvaltioiden saataville;3. laatimaan joka toinen vuosi kertomuksen tämän suosituksen täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa ja kyseisten alojen kehityksestä suosituksessa 12 mainittujen jäsenvaltioilta saatujen tietojen perusteella ja toimittamaan kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille 13 kuukauden kuluessa kyseisessä kertomuksessa käsitellyn kaksivuotiskauden päättymisestä;4. arvioimaan ennen kolmannen tämän komission suosituksen julkaisemisen jälkeisen vuoden päättymistä suosituksessa 12 mainittujen tietojen pohjalta, onko liikenneturvallisuudessa saatu aikaan sellaisia parannuksia, joiden avulla tavoite vähentää EU:n tieliikenteessä vuosittain kuolevien määrää 50 prosentilla vuoteen 2010 mennessä voidaan todennäköisesti saavuttaa, jos kyseiset parannukset jatkuvat;5. antamaan ehdotuksen direktiiviksi, jolla 50 prosentin vähentämistavoite pyritään saavuttamaan siinä tapauksessa, että edellisessä kohdassa kuvattuja parannuksia ei saada aikaan.Tehty Brysselissä 6 päivänä huhtikuuta 2004.Komission puolestaLoyola De PalacioVarapuheenjohtaja(1) KOM(2001) 370, 12.9.2001.(2) Tämän ehdotuksen direktiiviksi (KOM(2003) 628 lopullinen) on tarkoitus korvata 23 päivänä marraskuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 88/599/ETY yhdenmukaisista menettelyistä pantaessa täytäntöön tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta annettu asetus (ETY) N:o 3820/85 ja tieliikenteen valvontalaitteista annettu asetus (ETY) N:o 3821/85 (EYVL L 325, 29.11.1988, s. 55), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 2138/98 (EYVL L 274, 9.10.1998, s. 1).LIITESUOSITUKSESSA 1 MAINITTU VAKIOLOMAKEI Kansallinen valvontasuunnitelmaSuosituksessa 1 mainittu kansallinen valvontasuunnitelma sisältää ainakin seuraavat tiedot:1. Nopeusvalvonnan suunnittelua) luettelo jäsenvaltion kaikista tieosuuksista, joilla nopeusrajoituksia rikotaan jatkuvasti ja joilla onnettomuusriski on sen vuoksi tavanomaista suurempi; luettelo sisältää erityisen riskialttiit kansalliset tieosuudet, jotka on määritelty direktiivissä, joka koskee kansallisten suuntaviivojen antamista tieinfrastruktuurin turvallisuudesta ja näiden täytäntöönpanosta Euroopan laajuisessa tieverkossa, siitä päivästä alkaen, jona kyseinen direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä;b) suunnitelma automaattisten nopeusvalvontalaitteiden käytöstä kyseisessä luettelossa mainituilla tieosuuksilla; suunnitelma sisältää seuraavat tiedot:- päivät, joina laitteita otetaan käyttöön a kohdan mukaisessa luettelossa mainituilla tieosuuksilla,- päivä, jona laitteita käytetään kaikilla luettelossa mainituilla tieosuuksilla.2. Satunnaisten puhalluskokeiden suunnittelua) yleinen kuvaus jäsenvaltiossa sijaitsevista paikoista, joissa veren alkoholipitoisuuden enimmäisraja ylitetään jatkuvasti ja joilla onnettomuusriski on sen vuoksi tavanomaista suurempi, sekä ajankohdat, joina tällaista tapahtuu; kuvauksessa otetaan asianmukaisesti huomioon maaseututeihin liittyvä erityinen onnettomuusriski;b) suunnitelma suosituksen 5 mukaisesta satunnaisten puhalluskokeiden tekemisestä edellä a kohdassa tarkoitetuissa paikoissa ja tarkoitettuina aikoina; suunnitelma sisältää seuraavat tiedot:- tiedot siitä, kuinka usein satunnaisia puhalluskokeita tehdään edellä a kohdassa tarkoitetuissa paikoissa ja tarkoitettuina aikoina.3. Turvajärjestelmien käytön valvonnan suunnittelua) yleinen kuvaus jäsenvaltiossa sijaitsevista paikoista, joissa turvajärjestelmien käyttöä laiminlyödään jatkuvasti ja joissa onnettomuusriski on sen vuoksi tavanomaista suurempi; tässä yhteydessä otetaan asianmukaisesti huomioon kaupungit ja niiden taajamat;b) suunnitelma tehostettujen valvontatoimien toteuttamisesta edellä a kohdassa kuvatuissa paikoissa suosituksen 6 mukaisesti; suunnitelma sisältää seuraavat tiedot:- paikat, joissa tehostettuja valvontatoimia toteutetaan, niiden kesto ja kuinka monta kertaa niitä toteutetaan vuodessa.II Suosituksen 12 mukaisesti toimitettavat tiedotJäsenvaltiot toimittavat komissiolle seuraavat tiedot erikseen kummastakin raportointivuodesta(1).1. Nopeusvalvontaa koskevat tiedot1.1 Automaattiset nopeusvalvontalaitteet (suositus 4)a) moottoriteillä, maanteillä ja kaupunkiteillä käytettävien laitteiden määrä, laji ja tyyppi sekä tiedot siitä, onko laitteiden tarkoitus olla kuljettajien nähtävissä;b) tiedot siitä, kuinka monta tuntia ja minä aikoina nopeutta on valvottu kyseisillä laitteilla erityyppisillä teillä;c) tieosuudet, joilla laitteita käytetään.1.2 Sääntöjen rikkominena) automaattisilla laitteilla rekisteröityjen ylinopeustapausten määrä;b) sellaisten a kohdassa tarkoitettujen rikkomistapausten määrä, joissa kuljettaja on ajanut ulkomailla rekisteröidyllä ajoneuvolla;c) rekisteröityjen ylinopeustapausten kokonaismäärä (muilla valvontamenetelmillä rekisteröidyt tapaukset mukaan luettuina);d) sellaisten c kohdassa tarkoitettujen rikkomistapausten kokonaismäärä, joissa kuljettaja on ajanut ulkomailla rekisteröidyllä ajoneuvolla.1.3 Seuraamukseta) automaattisilla laitteilla rekisteröidyistä ylinopeustapauksista määrättyjen seuraamusten määrä;b) erityyppisten seuraamusten määrä (esimerkiksi sakko, pisteiden vähentäminen tai lisääminen, ajo-oikeuden peruuttaminen määräajaksi tai kokonaan ja ajoneuvon asettaminen ajokieltoon) sekä lisätiedot, kuten sakkojen suuruus, pisteiden määrä, määräaika, joksi ajo-oikeus peruutetaan, ja mistä rikkomisista seuraamus määrätään;c) a ja b kohdassa mainitut tiedot seuraamuksista, jotka on määrätty ulkomailla rekisteröityjen ajoneuvojen kuljettajille;d) b ja c kohdassa mainitut tiedot seuraamuksista, jotka on määrätty muilla valvontamenetelmillä rekisteröidyistä ylinopeustapauksista;e) a, b, c ja d kohdassa mainitut tiedot täytäntöön pannuista seuraamuksista.1.4 Tiedot suosituksessa 5 kuvatuista menettelyistäa) yksityiskohtainen kuvaus ylinopeustapausten havaitsemisesta, niitä koskevien syytteiden nostamisesta ja niistä rankaisemisesta sekä siitä, miten pitkälle tässä yhteydessä käytetään automaattisia menettelyjä, miten kauan kestää ennen kuin ylinopeuteen syyllistyneelle määrätään sakko, mikä on sakon maksamisen määräaika ja minkä ajan kuluessa ja millä menettelyllä sakkoon voi hakea muutosta (jos se on mahdollista);b) sovelletaanko tällaisissa menettelyissä vakioseuraamuksia ja jos sovelletaan, mitä ne ovat;c) kuka on velvollinen maksamaan sakon: ajoneuvon omistaja, kuljettaja vai molemmat ja missä järjestyksessä;d) ovatko tuomioistuimet vielä mukana tässä menettelyssä ja jos ovat, mikä on niiden rooli;e) miten kauan koko menettely kestää, seuraamuksen täytäntöönpano mukaan luettuna (keskimääräinen, vähimmäis- ja enimmäiskesto);f) tiedot erityisistä ongelmista, joita jäsenvaltiot ovat kohdanneet pannessaan täytäntöön suosituksen 5 menettelysäännöksiä;g) muut tiedot, joita jäsenvaltiot pitävät kyseisten säännösten täytäntöönpanon kannalta olennaisina.1.5 Tuomioistuinten päätöksetSamat tiedot ylinopeustapauksista määrättäviä seuraamuksia koskevista tuomioistuinten päätöksistä kuin 1.3 kohdassa mainitaan.1.6 Nopeusrajoituksia koskevien sääntöjen muutoksetYksityiskohtaiset tiedot raportointikaudella voimaan tulleista nopeusrajoituksia koskevien kansallisten sääntöjen muutoksista.1.7 Muut tiedotMuut tiedot, joita jäsenvaltiot pitävät ylinopeusvalvontaa koskevien säännösten täytäntöönpanon kannalta merkityksellisinä, mukaan luettuina erityiset ongelmat, joita ne ovat kohdanneet pannessaan kyseisiä säännöksiä täytäntöön.2. Rattijuopumusvalvontaa koskevat tiedot2.1 Satunnaiset ja todistusvoimaiset puhalluskokeet (suositus 6)a) tiedot paikoista, joissa satunnaisia puhalluskokeita on tehty, sekä kyseisistä ajankohdista;b) satunnaisissa puhalluskokeissa käytettyjen alkometrien määrä, laji ja tyyppi;c) sellaisten tarkastusten määrä, joiden aikana on tehty satunnaisia puhalluskokeita, sekä kyseiset ajankohdat;d) tarkkuusalkometreillä tehtyjen tarkastusten määrä; tiedot valvontatoimia varten käytettävissä olevien tarkkuusalkometrien määrästä, lajista ja tyypistä;e) määrälliset ja prosentuaaliset tiedot b, d ja f kohdassa tarkoitetuista tiedoista, jotka koskevat sellaisia kuljettajia, joiden kotipaikka ei ole kyseisessä jäsenvaltiossa;f) tiedot muista veren alkoholipitoisuuden mittaustavoista, kuten verikokeista;g) tiedot muista rattijuopumusvalvontatoimista kuin pistokokeista ja, mikäli mahdollista, yhtä yksityiskohtaiset tiedot näistä toimista kuin edellä olevissa kysymyksissä edellytetään.2.2 Sääntöjen rikkominena) satunnaisten rattijuopumusvalvontatoimien aikana rekisteröityjen rattijuopumustapausten määrä; tapausten määrä niiden toteamisessa käytettyjen laitteiden mukaan jaoteltuna (tavanomainen alkometri, tarkkuusalkometri tai muu menetelmä, esimerkiksi verikoe);b) sellaisten kuljettajien tekemien rikkomisten määrät, joiden kotipaikka ei ole kyseisessä jäsenvaltiossa;c) rekisteröityjen rattijuopumustapausten kokonaismäärä (muiden valvontatoimien aikana rekisteröidyt tapaukset mukaan luettuina);d) sellaisten kuljettajien tekemien rikkomisten kokonaismäärä, joiden kotipaikka ei ole kyseisessä jäsenvaltiossa.2.3 Seuraamukseta) satunnaisten rattijuopumusvalvontatoimien aikana rekisteröidyistä rattijuopumustapauksista määrättyjen seuraamusten määrä;b) erityyppisten seuraamusten määrä (esimerkiksi sakko, pisteiden vähentäminen tai lisääminen, ajo-oikeuden peruuttaminen määräajaksi tai kokonaan ja ajoneuvon asettaminen ajokieltoon) sekä lisätiedot, kuten sakkojen suuruus, pisteiden määrä, määräaika, joksi ajo-oikeus peruutetaan, ja mistä rikkomisista seuraamus määrätään;c) a ja b kohdassa mainitut tiedot sellaisille kuljettajille määrätyistä seuraamuksista, joiden kotipaikka ei ole kyseisessä jäsenvaltiossa;d) b ja c kohdassa mainitut tiedot seuraamuksista, jotka on määrätty muissa valvontatoimissa rekisteröidyistä rattijuopumustapauksista;e) tiedot sellaisissa tapauksissa määrätyistä seuraamuksista, joissa kuljettajat on kieltäytynyt kokeesta;f) a, b, c, d ja e kohdassa mainitut tiedot täytäntöön pannuista seuraamuksista.2.4 Tuomioistuinten päätöksetSamat tiedot rattijuopumustapauksista määrättäviä seuraamuksia koskevista tuomioistuinten päätöksistä kuin 2.3 kohdassa mainitaan.2.5 Rattijuopumusta koskevien sääntöjen muutoksetYksityiskohtaiset tiedot raportointikaudella voimaan tulleista rattijuopumusta koskevien kansallisten sääntöjen muutoksista.2.6 Muut tiedotMuut tiedot, joita jäsenvaltiot pitävät rattijuopumusta koskevien säännösten täytäntöönpanon kannalta merkityksellisinä, mukaan luettuina erityiset ongelmat, joita ne ovat kohdanneet pannessaan kyseisiä säännöksiä täytäntöön.3. Turvajärjestelmien käytön valvontaa koskevat tiedot (suositus 7)3.1 Tehostetut valvontatoimeta) tehostettujen valvontatoimien aikana erityyppisillä teillä tehtyjen tarkastusten määrä; myös erityyppisten (esimerkiksi visuaalisesti tai kameralla tehtyjen) tarkastusten määrä;b) tehostettujen valvontatoimien kesto, niiden vuosittainen määrä sekä ajankohdat, joina ne on toteutettu;c) tiedot siitä, yhdistettiinkö tehostetut valvontatoimet muiden liikennesääntöjen noudattamisen valvontaan ja jos yhdistettiin, minkä sääntöjen (esimerkiksi nopeusrajoituksia ja rattijuopumusta koskevien sääntöjen) noudattamisen valvontaan.3.2 Sääntöjen rikkominena) tehostettujen valvontatoimien aikana rekisteröidyt turvavöiden tai lasten turvajärjestelmien käyttöön liittyvät rikkomiset;b) sellaisten edellisessä kohdassa tarkoitettujen rikkomisten määrä, joissa rikkojina ovat olleet ulkomailla rekisteröityjen ajoneuvojen kuljettajat ja matkustajat;c) turvavöiden ja lasten turvajärjestelmien käyttöön liittyvien rekisteröityjen rikkomisten kokonaismäärä (muiden valvontatoimien aikana rekisteröidyt rikkomiset mukaan luettuina);d) sellaisten edellisessä kohdassa tarkoitettujen rikkomisten kokonaismäärä, joissa rikkojina ovat olleet ulkomailla rekisteröityjen ajoneuvojen kuljettajat ja matkustajat.3.3 Seuraamukseta) tehostettujen valvontatoimien aikana rekisteröidyistä turvavöiden tai lasten turvajärjestelmien käyttöön liittyvistä rikkomisista määrättyjen seuraamusten määrä;b) erityyppisten seuraamusten määrät ja lisätiedot, kuten sakkojen suuruus, vähennettyjen tai lisättyjen pisteiden määrä ja mistä rikkomisista ne on määrätty;c) b kohdassa mainitut tiedot seuraamuksista, jotka on määrätty ulkomailla rekisteröityjen ajoneuvojen kuljettajille ja matkustajille;d) b kohdassa mainitut tiedot seuraamuksista, jotka on määrätty muissa valvontatoimissa rekisteröidyistä turvavöiden ja lasten turvajärjestelmien käyttöön liittyvistä rikkomisista;e) d kohdassa mainitut tiedot seuraamuksista, jotka on määrätty ulkomailla rekisteröityjen ajoneuvojen kuljettajille ja matkustajille;f) a, b, c, d ja e kohdassa mainitut tiedot täytäntöön pannuista seuraamuksista.3.4 Tuomioistuinten päätöksetSamat tiedot turvavöiden ja lasten turvajärjestelmien käyttöön liittyviä rikkomisia koskevista tuomioistuinten päätöksistä kuin 3.3 kohdassa mainitaan.3.5 Turvajärjestelmiä koskevien sääntöjen muutoksetYksityiskohtaiset tiedot raportointikaudella voimaan tulleista turvajärjestelmien käyttöä koskevien kansallisten sääntöjen muutoksista.3.6 Muut tiedotMuut tiedot, joita jäsenvaltiot pitävät turvajärjestelmien käyttöä koskevien säännösten täytäntöönpanon kannalta merkityksellisinä, mukaan luettuina erityiset ongelmat, joita ne ovat kohdanneet pannessaan kyseisiä säännöksiä täytäntöön.4. Tiedot yleisölle suunnatusta tiedotuksesta (suositus 3)4.1 Tiedotuskampanjoita koskevat tiedota) jokaisesta tehostettujen valvontatoimien tyypistä järjestettyjen tiedotuskampanjoiden määrä, kesto ja sisältö, kampanjointiajat ja -paikat ja/tai niissä käytetyt viestintävälineet;b) a kohdassa mainituista kampanjoista vastanneet viranomaiset ja muut niiden suunnitteluun ja valmisteluun osallistuneet tahot.4.2 Tiedot valvontatoimia koskevasta tienvarsitiedotuksestaa) yksityiskohtaiset tiedot näistä tiedotustoimista, esimerkiksi tiedotuspaikoista (minkätyyppisten teiden varsilla valvontatoimista on tiedotettu), tiedotustoimien määrästä, sisällöstä ja toteutusajoista;b) a kohdassa mainituista tiedotustoimista vastanneet viranomaiset ja muut niiden suunnitteluun ja valmisteluun osallistuneet tahot;c) tiedot kyseisiä kolmea alaa koskevista valvontatoimista, joista ei ole tiedotettu yleisölle (esimerkiksi kätketyt tai merkitsemättömät kamerat).4.3 Muut tiedotMuut tiedot, joita jäsenvaltiot pitävät yleisölle tiedottamista koskevien säännösten täytäntöönpanon kannalta merkityksellisinä, mukaan luettuina erityiset ongelmat, joita ne ovat kohdanneet pannessaan kyseisiä säännöksiä täytäntöön.5. Tiedot tehostettujen valvontatoimien vaikutuksistaOnnettomuuksien, tieliikennekuolemien ja tieliikenteessä loukkaantuneiden määrät ennen tämä suosituksen mukaisesti toteutettuja tehostettuja valvonta- ja tiedotustoimia sekä niiden jälkeen ja, jos mahdollista, erityyppisten valvonta- ja/tai tiedotustoimien vaikutus kyseisiin määriin.6. Huumaantuneena ajamista koskevat tiedot6.1 Tiedot jäsenvaltiossa vallitsevasta tilanteestaTiedot oikeudellisesta ja tosiasiallisesta tilanteesta: huumaantuneena ajamista koskevat kansalliset säännöt, mukaan luettuina niiden soveltamisalaan kuuluvat lääkkeet ja huumeet, lakisääteiset raja-arvot, testausmenetelmät, seuraamukset ja valvontakäytäntö; myös muut kuin erityisesti huumaantuneena ajamista koskevat säännöt, joilla on vastaava vaikutus (esimerkiksi ajokykyä koskevat yleiset säännökset).6.2 Toteutettuja toimia koskevat tiedotYksityiskohtaiset tiedot huumaantuneena ajamista koskevista konkreettisista toimista ja parhaista toimintatavoista (tällaisia toimia ovat esimerkiksi kuolemaan johtaneissa onnettomuuksissa mukana olleiden kuljettajien testaaminen lääkkeen- ja huumeenkäyttöä testaavilla vakiotesteillä, näin saatujen tulosten rekisteröinti ja seuranta sekä tiedotuskampanjoiden järjestäminen huumaantuneena ajamisen mahdollisista vaaroista).6.3 OngelmatJäsenvaltioiden tällä alalla kohtaamat erityiset ongelmat.6.4 Muut tiedotMuut tiedot, joita jäsenvaltiot pitävät merkityksellisinä tässä yhteydessä.(1) Lisäksi tiedoissa olisi erotettava toisistaan yksityiset ja hyötyajoneuvot, jos se on mahdollista.