title: Komission suositus, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2010 , ohjeista kansallisten rinnakkaiselotoimenpiteiden kehittämiseksi muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisesti tai luonnonmukaisesti viljeltävien kasvien seassa

text:
               22.7.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 200/1

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 13 päivänä heinäkuuta 2010,
   ohjeista kansallisten rinnakkaiselotoimenpiteiden kehittämiseksi muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisesti tai luonnonmukaisesti viljeltävien kasvien seassa
   2010/C 200/01
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   ottaa huomioon geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön ja neuvoston direktiivin 90/220/ETY kumoamisesta 12 päivänä maaliskuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/18/EY (1) 26 a artiklan 2 kohdan
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivin 2001/18/EY 26 a artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat toteuttaa aiheellisia toimenpiteitä välttääkseen muuntogeenisten organismien tahatonta esiintymistä muissa tuotteissa. Tätä sovelletaan erityisesti silloin, kun pyritään välttämään muuntogeenisten organismien esiintyminen muiden viljelykasvien, kuten tavanomaisen tai luonnonmukaisen tuotannon kasvien seassa.

               (2)

               Maatilojen rakenteet ja maataloustuotantojärjestelmät sekä taloudelliset ja luonnon olosuhteet, joissa Euroopan unionin viljelijät toimivat, vaihtelevat suuresti. Maataloustuotantojärjestelmien sekä luonnonolojen ja taloudellisten olosuhteiden moninaisuus EU:ssa on otettava huomioon, kun suunnitellaan toimenpiteitä muuntogeenisten kasvien tahattoman esiintymisen välttämiseksi muiden viljelykasvien seassa.

               (3)

               On ehkä tarpeen, että jäsenvaltioiden viranomaiset määrittelevät alueilla, joilla muuntogeenisiä kasveja viljellään, asianmukaiset toimenpiteet, jotta kuluttajat ja tuottajat osaisivat tehdä valinnan tavanomaisen, luonnonmukaisen ja muuntogeenisen tuotannon välillä, jäljempänä ’rinnakkaiselotoimenpiteet’.

               (4)

               Muuntogeenisten kasvien viljelyalueilla toteutettavien rinnakkaiselotoimenpiteiden avulla halutaan välttää muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen muissa tuotteissa ja näin estää mahdolliset taloudelliset menetykset ja muuntogeenisten ja muiden kuin muuntogeenisten (myös luonnonmukaisesti viljeltävien) viljelykasvien sekoittumisesta aiheutuvat vaikutukset.

               (5)

               Joissakin tapauksissa saattaa taloudellisista ja luonnon edellytyksistä riippuen olla tarpeen kieltää muuntogeenisten kasvien viljely laajoilla alueilla. Jäsenvaltioiden olisi tällaisessa tapauksessa osoitettava, ettei muuntogeenisten organismien tahatonta esiintymistä tavanomaisen tuotannon tai luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa pystytä estämään kyseisillä alueilla muiden toimenpiteiden avulla. Rajoitustoimenpiteiden on myös oltava oikeassa suhteessa tavoitteeseen, joka on huolehtiminen tavanomaiseen tai luonnonmukaiseen viljelyyn liittyvistä erityistarpeista.

               (6)

               Komissio katsoo, että liitettäessä yhteen tieteelliseen tietämykseen perustuvaa Euroopan unionin lupajärjestelmää ja jäsenvaltioiden vapautta päättää, haluavatko ne viljellä muuntogeenisiä viljelykasveja alueellaan, olisi toimenpiteet, joiden avulla pyritään välttämään muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa, vahvistettava jäsenvaltioiden tasolla.

               (7)

               Suosituksen 2003/556/EY (2) korvaaminen on tarpeen, jotta voitaisiin ottaa paremmin huomioon 26 a artiklassa jäsenvaltioille annettu mahdollisuus toteuttaa toimenpiteitä muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa. Tämän mukaisesti nyt käsillä olevissa ohjeissa rajoitutaan sisällön osalta rinnakkaiselotoimenpiteiden kehittämisen yleisiin pääperiaatteisiin tunnustaen, että jäsenvaltiot tarvitsevat riittävän joustovaran voidakseen ottaa huomioon alueelliset ja kansalliset erityispiirteensä ja tavanomaisen, luonnonmukaisen ja muuntyyppisen tuotannon viljelykasveihin ja tuotteisiin liittyvät paikalliset erityistarpeet.

               (8)

               Eurooppalainen viljelykasvien rinnakkaiselon toimisto (ECoB) jatkaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa parhaiden rinnakkaiselokäytänteiden sekä asiaan liittyvissä kysymyksissä sovellettavien teknisten ohjeiden kehittämistä,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1)

               Kehitettäessä kansallisia toimenpiteitä muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa jäsenvaltioiden olisi noudatettava tämän suosituksen liitteessä esitettyjä ohjeita.

               2)

               Kumotaan suositus 2003/556/EY.

               3)

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2010.

            Komission puolesta

         John DALLI

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 106, 17.4.2001, s. 1.

      (2)  Komission suositus ohjeista kansallisten strategioiden ja parhaiden käytänteiden laatimiseksi muuntogeenisten viljelykasvien sekä tavanomaisen ja luonnonmukaisen maataloustuotannon rinnakkaiseloon (EUVL L 189, 29.7.2003, s. 36).

      LIITE
      1.   Johdanto

      1.1   Kansalliset rinnakkaiselotoimenpiteet muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa

      Muuntogeenisten kasvien viljelyllä EU:ssa on vaikutuksia maataloustuotannon järjestämiseen. Yhtäältä mahdollisuus muuntogeenisten viljelykasvien tahattomaan esiintymiseen muiden kuin muuntogeenisten (tavanomainen ja luonnonmukainen tuotanto) viljelykasvien seassa herättää kysymyksen siitä, miten voidaan taata tuottajan valinnanvapaus tuotantotavan suhteen. Periaatteessa viljelijöiden pitäisi voida viljellä valitsemansa tuotantomuodon – muuntogeenisen, tavanomaisen tai luonnonmukaisen tuotannon – mukaisia viljelykasveja. Tähän mahdollisuuteen olisi voitava yhdistää joidenkin viljelijöiden ja muiden toimijoiden toive siitä, että heidän viljelykasveissaan esiintyy mahdollisimman vähän muuntogeenisiä organismeja.
      Toisaalta kysymys liittyy myös kuluttajan valinnanmahdollisuuteen. Jotta eurooppalaisilla kuluttajilla olisi todellinen mahdollisuus valita muuntogeenisten ja muiden kuin muuntogeenisten elintarvikkeiden välillä, tarvitaan moitteettomasti toimivien jäljitettävyys- ja merkintäjärjestelmien lisäksi maatalousala, joka pystyy tuottamaan erityyppisiä tuotteita. Elintarviketeollisuuden kyky tarjota kuluttajille runsaasti valinnan varaa kytkeytyy läheisesti maatalousalan kykyyn ylläpitää erilaisia tuotantojärjestelmiä.
      Muuntogeenisiä organismeja esiintyy satunnaisesti EU:n lainsäädännön mukaista kynnysarvoa suurempina määrinä, minkä vuoksi viljelykasvit, jotka alun perin on tarkoitettu muiksi kuin muuntogeenisiksi viljelykasveiksi, joudutaan merkitsemään siten, että niiden ilmoitetaan sisältävän muuntogeenisiä organismeja (1). Tästä voisi aiheutua tulojen menetyksiä sen johdosta, että muuntogeenisen viljelykasvin markkinahinta olisi alempi tai sitä olisi vaikea myydä. Viljelijöille voisi lisäksi koitua lisäkuluja, jos he joutuisivat ottamaan käyttöön seurantajärjestelmiä ja toteuttamaan toimia saadakseen muuntogeenisten ja muiden viljelykasvien sekoittumisen mahdollisimman vähäiseksi.
      Tiettyjen maataloustuotteiden, kuten luomutuotteiden, tuottajille saattaa kuitenkin aiheutua tulonmenetyksiä myös muulloin kuin siinä tapauksessa, että EU:n lainsäädännössä säädetty 0,9 prosentin kynnysarvo ylittyy. Tietyissä tapauksissa ja riippuen markkinakysynnästä ja kansallisten lainsäädäntöjen asianomaisista säännöksistä (esim. muutamat jäsenvaltiot ovat laatineet kansallisia standardeja erityyppisille vapautta muuntogeenisistä organismeista koskeville merkinnöille) muuntogeenisten organismien jäämien esiintymisestä (myös 0,9 prosentin kynnysarvon alittavina määrinä) tietyissä elintarviketuotteissa saattaa aiheutua taloudellista vahinkoa toimijoille, jotka haluaisivat markkinoida tuotteita muuntogeenisistä organismeista vapaina.
      Muuntogeenisten organismien sekoittumisesta aiheutuu lisäksi vaikutuksia tiettyjen tuotteiden tuottajille, kuten luonnonmukaisen tuotannon harjoittajille (2), ja sen vaikutukset kohdistuvat myös lopulliseen kuluttajaan (3). Koska tällaisen tuotannon kustannukset ovat usein korkeammat, muuntogeenisten organismien esiintymisen välttämiseksi tarvitaan ehkä tiukempia kasvien erillään pitämiseen tähtääviä toimia, jotta voitaisiin turvata kyseisistä tuotteista normaalisti saatava korkeampi hinta. Näiden erillään pitämistä koskevien erityisvaatimusten täyttäminen saattaa lisäksi joillakin alueilla olla paikallisista rajoitteista ja erityispiirteistä johtuen erittäin vaikeaa ja aiheuttaa suuria kustannuksia.
      Sen vuoksi on välttämätöntä tunnustaa, että jäsenvaltiot tarvitsevat riittävästi joustovaraa voidakseen ottaa muuntogeenisten kasvien viljelyn yhteydessä huomioon omat alueelliset ja paikalliset erityistarpeensa siten, että luonnonmukaisesti tuotettujen ja muiden viljelykasvien seassa esiintyisi mahdollisimman vähän muuntogeenisiä organismeja, silloin kun riittävää puhtaustasoa ei voida saavuttaa muilla keinoin.
      1.2   Eron tekeminen muuntogeenisten kasvien viljelyn taloudellisten näkökohtien ja ympäristöriskien arvioinnissa tarkasteltavien tieteellisten näkökohtien välillä

      On tärkeää erottaa selvästi toisistaan muuntogeenisten kasvien viljelyn taloudelliset näkökohdat sekä direktiivin 2001/18/EY ja muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista annetun asetuksen (EY) N:o 1829/2003 mukaisten lupamenettelyjen yhteydessä tehtävään ympäristöriskien arviointiin liittyvät näkökohdat.
      Direktiivissä 2001/18/EY ja asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 säädetyn menettelyn mukaisesti luvan myöntäminen muuntogeenisten organismien levittämiselle ympäristöön edellyttää kattavaa terveys- ja ympäristöriskien arviointia. Riskinarvioinnin tulos voi olla jokin seuraavista:

                  —

                  tunnistetaan sellainen haitallisen ympäristö- tai terveysvaikutuksen riski, jota ei voida hallita; tässä tapauksessa lupa evätään;

                  —

                  haitallisten ympäristö- tai terveysvaikutusten riskejä ei ole tunnistettu; tässä tapauksessa lupa myönnetään edellyttämättä muita hallintatoimenpiteitä kuin ne, joista lainsäädännössä erikseen säädetään;

                  —

                  riskejä on tunnistettu, mutta ne voidaan hallita asianmukaisilla toimenpiteillä (esim. fyysisellä eristämisellä ja/tai seurannan avulla); tässä tapauksessa luvassa on mainittava, että on toteutettava toimenpiteitä ympäristöriskien hallitsemiseksi.

            Jos ympäristö- tai terveysriski tunnistetaan luvan myöntämisen jälkeen, sovelletaan EU-luvan peruutukseen tai lupaehtojen tarkistukseen direktiivissä 2001/18/EY (20 artiklan 3 kohta) ja asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 (10 ja 22 artikla) säädettyä menettelyä. Jäsenvaltiot voivat lisäksi vedota direktiiviin 2001/18/EY (23 artikla) sisältyvään erityiseen suojalausekkeeseen tai asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 (34 artikla) säädettyyn hätätilatoimenpiteeseen rajoittaakseen muuntogeenisten kasvien viljelyä tai kieltääkseen sen väliaikaisesti terveys- tai ympäristöriskejä koskevien uusien tai täydentävien tietojen perusteella.
      Koska EU:ssa saa viljellä ainoastaan hyväksyttyjä muuntogeenisiä organismeja (4) ja ympäristö- ja terveysnäkökohtia tarkastellaan jo EU:n lupamenettelyyn sisältyvässä ympäristöriskien arvioinnissa, asiat, joita olisi vielä käsiteltävä rinnakkaiselon yhteydessä, liittyvät muuntogeenisten ja muiden kuin muuntogeenisten viljelykasvien sekoittumisen taloudellisiin näkökohtiin.
      1.3   EU:ssa vallitsevien moninaisten viljelyolojen tunnustaminen

      Eurooppalaiset viljelijät työskentelevät mitä erilaisimmissa oloissa. Tilojen ja peltojen koko, tuotantojärjestelmät, vuoroviljelytavat ja viljelyjärjestelmät ja myös luonnonolosuhteet vaihtelevat Euroopan alueella erittäin paljon. Tämä vaihtelu on otettava huomioon suunniteltaessa, pantaessa täytäntöön ja seurattaessa kansallisia toimenpiteitä muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa. Toimenpiteiden on sovittava alueen tilarakenteisiin, maataloustuotantojärjestelmiin, viljelyjärjestelmiin ja luonnonolosuhteisiin.
      Muuntogeenisten kasvien viljelyyn liittyviä strategioita ja parhaita käytänteitä on ehkä kehitettävä ja sovellettava kansallisella tai alueellisella tasolla. Viljelijöiden ja alan muiden toimijoiden on oltava siinä mukana, ja huomioon on otettava kansalliset, alueelliset ja paikalliset tekijät.
      Tämän vuoksi on paikallaan, että toimenpiteet muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa olisi kehitettävä kansallisella ja joskus alueellisella tai paikallisella tasolla.
      1.4   Ohjeiden tarkoitus ja soveltamisala

      Nämä ohjeet esitetään jäsenvaltioille osoitettuina suosituksina, jotka eivät ole sitovia. Niiden tarkoituksena on esitellä yleiset periaatteet kansallisten toimenpiteiden kehittämistä varten muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa. Tunnustetaan, että monet tässä yhteydessä tärkeät tekijät liittyvät kansallisiin, alueellisiin ja paikallisiin olosuhteisiin.
      2.   Yleiset periaatteet kansallisten rinnakkaiselotoimenpiteiden kehittämistä varten muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisesti tai luonnonmukaisesti viljeltävien kasvien seassa

      2.1   Avoimuus, rajat ylittävä yhteistyö ja alan toimijoiden osallistuminen

      Kansallisia toimenpiteitä, joiden avulla pyritään välttämään muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa, olisi kehitettävä yhteistyössä kaikkien osapuolten kanssa avoimella tavalla. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava rajojen yli ulottuva yhteistyö naapurimaiden kanssa, jotta rinnakkaiselotoimenpiteet toimisivat moitteettomasti raja-alueilla. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden olisi tarjottava riittävästi ja nopeasti tietoa toimenpiteistä, joita ne aikovat toteuttaa.
      2.2   Oikeasuhteisuus

      Toimenpiteiden, joiden avulla pyritään välttämään muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen muiden viljelykasvien seassa, olisi oltava oikeassa suhteessa tavoitteeseen (huolehtiminen tavanomaista tai luonnonmukaista tuotantoa harjoittavien viljelijöiden erityistarpeista). Rinnakkaiselotoimenpiteiden olisi oltava sellaisia, ettei viljelijöille, siementuottajille, osuuskunnille ja muille eri tuotantomuotojen parissa työskenteleville toimijoille aiheudu tarpeetonta taakkaa. Toimenpiteiden valinnassa olisi otettava huomioon alueelliset ja paikalliset rajoitteet ja erityispiirteet, kuten peltojen muoto ja koko alueella, yksittäisten tilojen peltojen pirstaleisuus ja maantieteellinen hajanaisuus ja alueelliset tilanhoidon käytänteet.
      2.3   Sekoittumisaste käytettäessä kansallisia rinnakkaiselotoimenpiteitä muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisesti tai luonnonmukaisesti viljeltävien kasvien seassa

      Niissä kansallisissa toimenpiteissä, joilla pyritään välttämään muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa, olisi otettava huomioon saatavilla oleva tieto muuntogeenisten ja muiden kuin muuntogeenisten viljelykasvien sekoittumisen todennäköisyydestä ja lähteistä. Toimenpiteiden olisi oltava oikeasuhteisia tavoiteltavaan sekoittumisen tasoon nähden; tämä taso määräytyy alueellisten ja kansallisten erityispiirteiden sekä tavanomaisen, luonnonmukaisen ja muuntyyppisen tuotannon ja asianomaisten viljelykasvien paikallisten erityistarpeiden mukaan.

                  2.3.1

                  Joissakin tapauksissa muuntogeenisen aineksen jäämien esiintymisellä elintarvikkeissa ja rehuissa on taloudellista merkitystä vain, jos niiden määrä ylittää 0,9 prosentin merkintäkynnyksen. Näissä tapauksissa jäsenvaltioiden olisi katsottava riittäviksi toimenpiteet, joilla voidaan varmistaa 0,9 prosentin merkintäkynnyksen noudattaminen.

                  2.3.2

                  Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon, ettei sekoittumisen osalta ole ehkä tarpeen tavoitella tiettyjä tasoja, jos viljelykasvin merkitsemisellä muuntogeeniseksi ei ole taloudellisia vaikutuksia.

                  2.3.3

                  Useissa muissa tapauksissa luonnonmukaisen tuotannon harjoittajien ja joidenkin tavanomaisen tuotannon harjoittajien (esim. tietyt elintarviketuottajat) mahdollinen tulonmenetys saattaa johtua muuntogeenisen aineksen jäämien esiintymisestä alle 0,9 prosentin suuruisina määrinä. Tällaisissa tapauksissa asianomaiset jäsenvaltiot voivat tiettyjä tuotantomuotoja suojatakseen määritellä toimenpiteitä, joilla pyritään saamaan muuntogeenisten organismien esiintyminen muiden viljelykasvien seassa vähemmäksi kuin 0,9 prosenttia.

            Riippumatta sekoittumisen tasosta, jota rinnakkaiselotoimenpiteillä tavoitellaan, muuntogeenisten organismien esiintymistä elintarvikkeissa, rehuissa ja suoraan jalostukseen tarkoitetuissa tuotteissa koskevissa merkinnöissä käytetään edelleen EU:n lainsäädännössä (5) vahvistettuja kynnysarvoja.
      2.4   Toimenpiteet muuntogeenisten kasvien viljelyn kieltämiseksi laajoilla alueilla (muuntogeenisistä organismeista vapaat alueet)

      Erilaiset alueelliset näkökohdat, kuten ilmasto-olot (jotka vaikuttavat pölyttäjien aktiivisuuteen ja siitepölyn kulkeutumiseen ilmassa), maanpinnan muodot, vuoroviljely- ja muut viljelyjärjestelmät tai tilarakenteet (ml. ympäröivät rakenteet, kuten pensasaidat, metsät, viljelemättömät alueet ja peltojen sijainti) saattavat vaikuttaa siihen, minkä asteisesti muuntogeenisen sekä tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvit sekoittuvat keskenään, sekä siihen, minkälaisia toimenpiteitä tarvitaan, jotta muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen muiden viljelykasvien seassa voitaisiin välttää.
      Tietyissä taloudellisissa olosuhteissa ja tietyissä luonnonoloissa jäsenvaltioiden olisi tarkasteltava mahdollisuutta kieltää muuntogeenisten kasvien viljely laajoilla osilla aluettaan, jotta vältettäisiin muuntogeenisten organismien tahaton esiintyminen tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa. Tällaisessa tapauksessa jäsenvaltioiden olisi osoitettava, ettei kyseisillä alueilla voida saavuttaa riittävää puhtaustasoa muilla toimenpiteillä. Rajoitustoimenpiteiden on myös oltava oikeassa suhteessa tavoitteeseen, joka on huolehtiminen tavanomaiseen ja/tai luonnonmukaiseen viljelyyn liittyvistä erityistarpeista.
      2.5   Vastuusäännöt

      Taloudellisia korvauksia ja taloudellisten vahinkojen korvausvastuuta koskevat asiat kuuluvat jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan.
      3.   Tietojenvaihto EU:n tasolla

      Komissio aikoo jatkaa asiaan liittyvien tietojen keräämistä ja koordinoimista parhaillaan EU:ssa ja kansallisella tasolla meneillään olevien selvitysten pohjalta ja avustaa teknisin neuvoin jäsenvaltioita, jotka niin haluavat, rinnakkaiseloa koskevien kansallisten toimintaperiaatteiden kehittelyssä.
      COEX-NET-työryhmän (6) kautta tapahtuvaa koordinointia ja Eurooppalaisen viljelykasvien rinnakkaiselon toimiston (ECoB) (7) kautta annettavaa teknistä neuvontaa on tarkoitus jatkaa. ECoB pitää ajan tasalla olevaa luetteloa toimenpiteistä sekä luetteloa viljelyteknisistä, luontaisista sekä eri viljelykasveille ominaisista tekijöistä, jotka olisi otettava huomioon kehiteltäessä kansallisia toimenpiteitä muuntogeenisten organismien tahattoman esiintymisen välttämiseksi tavanomaisen ja luonnonmukaisen tuotannon viljelykasvien seassa. Jäsenvaltioiden olisi edelleen annettava panoksensa ECoBin tekniseen työhön.

         (1)  Asetuksen (EY) N:o 1829/2003 12 ja 24 artiklan mukaisesti merkintävelvoitetta ei sovelleta elintarvikkeisiin tai rehuihin, jotka sisältävät muuntogeenisiä organismeja sisältäviä tai niistä koostuvia tai niistä valmistettuja aineksia sellaisessa suhteessa, joka on enintään 0,9 prosenttia i) elintarvikkeen kustakin ainesosasta; tai ii) elintarvikkeesta, joka koostuu vain yhdestä ainesosasta; tai iii) rehusta ja kustakin rehusta, josta se koostuu, edellyttäen, että ainesten esiintyminen on satunnaista tai teknisesti mahdotonta välttää.

         (2)  Luonnonmukaisesta tuotannosta ja luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden merkinnöistä annetun asetuksen (EY) N:o 834/2007 mukaisesti luonnonmukaisessa tuotannossa ei saa käyttää muuntogeenisiä organismeja muun muassa siemeninä, elintarvikkeina tai rehuina (9 artiklan 1 kohta). Tavoitteena on, että luonnonmukaisesti tuotetuissa tuotteissa esiintyy mahdollisimman vähän muuntogeenisiä organismeja (ks. johdanto-osan 10 kappale).

         (3)  KOM(2009) 153. Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille muuntogeenisten sekä tavanomaisten ja luonnonmukaisten viljelykasvien rinnakkaiselosta.

         (4)  Jotta muuntogeenistä kasvia voitaisiin viljellä EU:ssa, sille on täytynyt myöntää lupa viljelyä varten direktiivin 2001/18/EY tai asetuksen (EY) N:o 1829/2003 nojalla.

         (5)  Asetuksen (EY) N:o 1829/2003 12 ja 24 artikla ja direktiivin 2001/18/EY 21 artiklan 3 kohta.

         (6)  Muuntogeenisten viljelykasvien sekä tavanomaisen ja luonnonmukaisen maataloustuotannon rinnakkaiseloa koskevien tietojen vaihtoa ja koordinointia käsittelevän verkkotyöryhmän (COEX-NET) tehtävänä on helpottaa tietojenvaihtoa jäsenvaltioiden ja komission välillä.

         (7)  ECoB laatii eri viljelykasveille parhaiden käytänteiden asiakirjoja teknisiä rinnakkaiselotoimenpiteitä varten. EcoBilla on sihteeristö ja kasvilajikohtaisia teknisiä työryhmiä, joissa on teknisiä edustajia jäsenvaltioista.


Avis juridique important

|

32003H0561

Komission suositus, annettu 23 päivänä heinäkuuta 2003, ilmoituksista, määräajoista ja kuulemisista, joista säädetään sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY 7 artiklassa (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2647)

Virallinen lehti nro L 190 , 30/07/2003 s. 0013 - 0018

Komission suositus,annettu 23 päivänä heinäkuuta 2003,ilmoituksista, määräajoista ja kuulemisista, joista säädetään sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY 7 artiklassa(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2647)(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)(2003/561/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY(1) (jäljempänä "puitedirektiivi") ja erityisesti sen 19 artiklan 1 kohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja koskevan uuden sääntelyjärjestelmän nojalla kansallisilla sääntelyviranomaisilla on velvollisuus osallistua sisämarkkinoiden kehittämiseen muun muassa toistensa ja komission kanssa avoimesti tehtävällä yhteistyöllä, jotta varmistetaan sääntelykäytännön johdonmukainen kehitys ja uuden sääntelyjärjestelmän muodostavien direktiivien johdonmukainen soveltaminen.(2) Varmistaakseen, että kansallisen tason päätöksillä ei ole haitallista vaikutusta yhtenäismarkkinoihin tai uuden sääntelyjärjestelmän tavoitteisiin, kansallisten sääntelyviranomaisten on ilmoitettava komissiolle ja muille kansallisille sääntelyviranomaisille direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut toimenpide-ehdotukset.(3) Lisävaatimuksena kansallisten sääntelyviranomaisten on saatava komission lupa velvollisuuksille, joista säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston antaman direktiivin 2002/19/EY(2) (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa; luvan myöntäminen muodostaa erillisen menettelyn.(4) Komissio antaa kansallisille sääntelyviranomaisille niiden pyynnöstä mahdollisuuden keskustella ehdotetusta toimenpiteestä ennen sen muodollista ilmoittamista direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan ja direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Jos komissio on ilmoittanut kansalliselle sääntelyviranomaiselle direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 4 kohdan nojalla katsovansa, että ehdotettu toimenpide muodostaa esteen yhtenäismarkkinoille tai jos sillä on vahvoja epäilyjä siitä, onko ehdotettu toimenpide yhteisön oikeuden mukainen, kyseiselle kansalliselle sääntelyviranomaiselle annetaan aikaisessa vaiheessa mahdollisuus esittää näkemyksensä komission ilmoittamista seikoista.(5) Direktiivi 2002/21/EY (puitedirektiivi) asettaa tietyt sitovat määräajat 7 artiklan mukaisten ilmoitusten käsittelylle.(6) Direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklassa säädetyn yhteistyö- ja kuulemismenettelyn toimivuuden helpottamiseksi ja varmistamiseksi sekä oikeusvarmuuden vuoksi tarvitaan selvät säännöt ilmoitusmenettelylle ja komission tekemälle ilmoituksen tutkinnalle sekä edellä mainittujen oikeudellisten määräaikojen laskemiselle.(7) Lisäksi olisi hyödyllistä selventää menettelyyn liittyviä järjestelyjä direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan yhteydessä.(8) Ilmoitetun toimenpide-ehdotuksen tutkimisen yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi on suotavaa, että kansalliset sääntelyviranomaiset käyttävät ilmoituksissa vakiomuotoa (ilmoitusten tiivistelmälomake).(9) Eurooppalaisten sääntelyviranomaisten ryhmä, joka perustettiin 29 päivänä heinäkuuta 2002 tehdyllä komission päätöksellä 2002/627/EY(3), on myöntänyt näiden järjestelyjen tarpeellisuuden.(10) Direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 8 artiklassa säädettyjen tavoitteiden noudattamiseksi ja erityisesti johdonmukaisten sääntelykäytäntöjen kehittämisen ja kyseisen direktiivin johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi on olennaista, että 7 artiklassa säädettyä ilmoitusmenettelyä noudatetaan täysin ja että se on mahdollisimman tehokas.(11) Viestintäkomitea on antanut lausuntonsa direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti,ANTAA TÄMÄN SUOSITUKSEN:1. Direktiivissä 2002/21/EY (puitedirektiivi) (ja erityisdirektiiveissä) määritellyillä käsitteillä on sama merkitys tässä suosituksessa. Lisäksi- "merkityksellisiä markkinoita koskevalla suosituksella" tarkoitetaan komission antamaa suositusta direktiivin 2002/21/EY(4) (puitedirektiivi) mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla,- "ilmoituksella" tarkoitetaan kansallisen sääntelyviranomaisen direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissiolle tekemää ilmoitusta toimenpide-ehdotuksesta tai direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan sen toisen alakohdan mukaista pyyntöä, johon liittyy tässä suosituksessa määrätty ilmoituksen tiivistelmälomake (liite).2. Ilmoitukset olisi tehtävä, mikäli mahdollista, sähköpostitse ja pyytäen vastaanottoilmoitusta.Sähköpostitse lähetetyt asiakirjat katsotaan vastaanotetuiksi lähetyspäivänä.Ellei jäljempänä olevasta 6 kohdasta muuta johdu, ilmoitukset ja niitä tukevat asiakirjat kirjataan niiden vastaanottojärjestyksessä.3. Ilmoitukset tulevat voimaan päivänä, jolloin komissio kirjaa ne ("kirjaamispäivä"). Kirjaamispäivä on päivä, jolloin komissio vastaanottaa täydellisen ilmoituksen.Kaikille kansallisille sääntelyviranomaisille ilmoitetaan komission Internet-sivuilla ja sähköisesti ilmoituksen kirjaamispäivä, ilmoituksen aihe ja mahdollisesti toimitetut ilmoitusta tukevat asiakirjat.4. Ilmoitukset laaditaan jollakin yhteisön virallisista kielistä. Liitteenä oleva ilmoituksen tiivistelmälomake (liite) voi olla muulla kielellä kuin toimenpide-ehdotus muiden kansallisten sääntelyviranomaisten kuulemisen helpottamiseksi.Komission direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan mukaisesti mahdollisesti tekemät huomautukset tai päätös ovat ilmoitetun toimenpide-ehdotuksen kielellä, mahdollisuuksien mukaan käännettynä ilmoituksen tiivistelmälomakkeessa käytetylle kielelle.5. Kansallisen sääntelyviranomaisen ilmoittamiin toimenpide-ehdotuksiin olisi liitettävä asiakirjat, joita komissio tarvitsee tehtäviensä suorittamiseen. Toimenpide-ehdotukset olisi perusteltava riittävästi.6. Ilmoituksista olisi soveltuvin osin käytävä ilmi seuraavat tiedot:a) merkitykselliset tuote- tai palvelumarkkinat;b) merkitykselliset maantieteelliset markkinat;c) merkityksellisillä markkinoilla toimiva tärkein yritys/toimivat tärkeimmät yritykset;d) merkityksellisiä markkinoita koskevan analyysin tulokset, erityisesti havainnot todellisen kilpailun esiintymisestä tai puuttumisesta perusteluineen;e) tarvittaessa yritys (yritykset), jolla (joilla) katsotaan olevan yksin tai yhdessä muiden kanssa direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 14 artiklassa tarkoitettu huomattava markkinavoima, ja perustelut, todisteet ja/tai muut merkitykselliset tosiseikat, jotka tukevat tätä näkemystä;f) kansallisen sääntelyviranomaisen toteuttaman julkisen kuulemisen tulokset;g) kansallisen kilpailuviranomaisen mahdollisesti antama lausunto;h) seikat, jotka osoittavat, että tehtäessä ilmoitusta toimenpideluonnoksesta komissiolle on toteutettu soveltuvia toimenpiteitä ilmoituksen tekemiseksi muiden jäsenvaltioiden kansallisille sääntelyviranomaisille;i) jos ilmoitus koskee toimenpide-ehdotuksia, jotka kuuluvat direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 5 tai 8 artiklan tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY(5) (yleispalveludirektiivi) 16 artiklan soveltamisalaan, merkityksellisten markkinoiden todellisen kilpailun puuttumisen korjaamiseksi ehdotetut erityiset sääntelyvelvollisuudet tai jos merkityksellisillä markkinoilla havaitaan todellista kilpailua ja kyseiset velvollisuudet on jo asetettu, ehdotetut toimenpiteet velvollisuuksien poistamiseksi.7. Kun toimenpide-ehdotuksessa määritellään markkina-analyysia varten merkitykselliset markkinat, jotka eroavat merkityksellisistä markkinoista annetussa suosituksessa luetelluista markkinoista, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi perusteltava riittävästi kriteerit, joihin kyseinen markkinamääritelmä perustuu.8. Direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti tehdyissä ilmoituksissa olisi myös perusteltava riittävästi, miksi muita kuin direktiivin 9-13 artiklassa lueteltuja velvollisuuksia olisi asetettava operaattoreille, joilla on huomattava markkinavoima.9. Ilmoituksissa, jotka kuuluvat direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 5 kohdan soveltamisalaan, olisi perusteltava riittävästi, miksi aiotut toimenpiteet ovat välttämättömiä kansainvälisten sitoumusten noudattamiseksi.10. Ilmoitukset, joihin sisältyvät 6 kohdassa tarkoitetut soveltuvat tiedot, katsotaan täydellisiksi. Jos ilmoituksen sisältämät tiedot, asiakirjat mukaan luettuina, ovat olennaiselta osin puutteelliset, komissio ilmoittaa tästä kansalliselle sääntelyviranomaiselle viiden työpäivän kuluessa tietojen saamisesta ja määrittelee, miltä osin ilmoitus on puutteellinen. Ilmoitusta ei kirjata ennen kuin kansallinen sääntelyviranomainen on toimittanut tarvittavat tiedot. Tällaisissa tapauksissa direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivin) 7 artiklan tarkoittama ilmoitus tulee voimaan päivänä, jona komissio vastaanottaa täydelliset tiedot.11. Ilmoituksen kirjaamisen jälkeen komissio voi pyytää direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti lisätietoja tai selvennyksiä kyseiseltä kansalliselta sääntelyviranomaiselta, tämän kuitenkaan rajoittamatta 6 kohdan soveltamista. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi pyrittävä toimittamaan pyydetyt tiedot kolmen työpäivän kuluessa, jos tiedot ovat helposti saatavilla.12. Jos komissio tekee direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti huomautuksia, se ilmoittaa tästä kyseiselle kansalliselle sääntelyviranomaiselle sähköisesti ja julkistaa huomautukset Internet-sivuillaan.13. Jos kansallinen sääntelyviranomainen tekee direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti huomautuksia, se toimittaa sähköisesti kyseiset huomautukset komissiolle ja muille kansallisille sääntelyviranomaisille.14. Jos komissio direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 4 kohtaa soveltaessaan katsoo, että toimenpide-ehdotus loisi esteen yhtenäismarkkinoille tai sillä on vakavia epäilyjä sen yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden ja erityisesti niiden tavoitteiden kanssa, jotka mainitaan direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 8 artiklassa; tai myöhemmina) peruuttaa yllä mainitut huomautukset; taib) tekee päätöksen, jonka mukaan kansallisen sääntelyviranomaisen on peruutettava toimenpide-ehdotus,se ilmoittaa tästä kyseiselle kansalliselle sääntelyviranomaiselle sähköisesti ja laatii siitä tiedonannon Internet-sivuilleen.15. Direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti tehtyjen ilmoitusten osalta komissio, joka toimii kyseisen direktiivin 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti, tekee yleensä enintään kolmen kuukauden kuluessa päätöksen, jossa se antaa kansalliselle viranomaiselle luvan toteuttaa ehdotettu toimenpide tai estää toimenpiteen toteuttamisen. Komissio voi pidentää tätä määräaikaa kahdella kuukaudella mahdollisesti havaittujen ongelmien vuoksi.16. Kansallinen sääntelyviranomainen voi koska tahansa peruuttaa ilmoitetun toimenpide-ehdotuksen, jolloin kyseinen toimenpide poistetaan rekisteristä. Komissio julkistaa tästä tiedonannon Internet-sivuillaan.17. Jos kansallinen sääntelyviranomainen, joka on saanut direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohdan mukaisia huomautuksia komissiolta tai toiselta kansalliselta sääntelyviranomaiselta, toteuttaa ehdotetun toimenpiteen, sen on komission pyytäessä ilmoitettava komissiolle ja muille kansallisille sääntelyviranomaisille tavasta, jolla se on ottanut täysin huomioon tehdyt huomautukset.18. Komissio keskustelee epämuodollisesti toimenpide-ehdotuksesta ennen ilmoituksen tekemistä kansallisen sääntelyviranomaisen pyynnöstä.19. Asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1182/71(6) mukaisesti direktiivissä 2002/21/EY (puitedirektiivi) tai tässä suosituksessa mainitut määräajat lasketaan seuraavasti:a) jos päivinä, viikkoina tai kuukausina ilmaistu määräaika lasketaan jonkin tapahtuman toteutumisesta lukien, päivää, jonka aikana tapahtuma toteutuu, ei lueta kyseiseen määräaikaan;b) viikkoina tai kuukausina ilmaistu määräaika päättyy määräajan viimeisen viikon tai kuukauden sen päivän kuluttua umpeen, joka nimeltään tai järjestysnumeroltaan vastaa päivää, jona tapahtuma, josta määräaika on laskettava, toteutui. Jos kuukausina ilmaistun määräajan viimeisessä kuukaudessa ei ole päivää, jona määräajan tulisi päättyä, määräaika päättyy tuon kuukauden viimeisen päivän kuluttua umpeen;c) määräaikoihin luetaan yleiset vapaapäivät, sunnuntait ja lauantait;d) työpäivillä tarkoitetaan kaikkia muita päiviä kuin virallisia ja/tai yleisiä vapaapäiviä, sunnuntaipäiviä ja lauantaipäiviä.Jos määräaika päättyisi lauantaina, sunnuntaina tai virallisena vapaapäivänä, sitä pidennetään ensimmäiseksi seuraavan työpäivän loppuun. Luettelo komission määrittämistä virallisista vapaapäivistä julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä kunkin vuoden alussa.20. Komissio arvioi yhdessä kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa näiden sääntöjen tarpeellisuuden, kuitenkin periaatteessa aikaisintaan 25 päivänä heinäkuuta 2004.21. Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 23 päivänä heinäkuuta 2003.Komission puolestaErkki LiikanenKomission jäsen(1) EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33.(2) EYVL L 108, 24.4.2002, s. 7.(3) EYVL L 200, 30.7.2002, s. 38.(4) Komission suositus 2003/311/EY, annettu 11 päivänä helmikuuta 2003, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY mukaisesti ennakkosääntelyn alaisiksi tulevista merkityksellisistä tuote- ja palvelumarkkinoista sähköisen viestinnän alalla (EUVL L 114, 8.5.2003, s. 45).(5) EYVL L 108, 24.4.2002, s. 51.(6) EYVL L 124, 8.6.1971, s. 1.LIITEDIREKTIIVIN 2002/21/EY (PUITEDIREKTIIVI) 7 ARTIKLAN MUKAISISTA TOIMENPIDE-EHDOTUKSISTA TEHTÄVIIN ILMOITUKSIIN LIITTYVÄ LOMAKE("Ilmoituksen tiivistelmälomake")JohdantoTässä lomakkeessa määritellään tiivistelmätiedot, jotka kansalliset sääntelyviranomaiset toimittavat komissiolle ilmoittaessaan toimenpide-ehdotuksista direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan mukaisesti.Komissio aikoo keskustella kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa kysymyksistä, jotka liittyvät 7 artiklan täytäntöönpanoon, erityisesti ilmoituksen tekemistä edeltävissä kokouksissa. Kansallisia sääntelyviranomaisia kehotetaan neuvottelemaan komission kanssa kaikista tähän lomakkeeseen liittyvistä seikoista ja erityisesti siitä, minkälaisia tietoja niitä pyydetään toimittamaan tai mahdollisuudesta luopua velvollisuudesta toimittaa tiettyjä kansallisten sääntelyviranomaisten direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 15 ja 16 artiklan mukaisesti tekemään markkina-analyysiin liittyviä tietoja.Oikeat ja täydelliset tiedotKansallisten sääntelyviranomaisten toimittamien tietojen on oltava oikeat ja täydelliset ja ne esitetään tiivistetysti jäljempänä kuvatulla lomakkeella. Lomakkeen tarkoituksena ei ole korvata ilmoitettua toimenpide-ehdotusta, vaan sen tavoitteena on auttaa komissiota ja muiden jäsenvaltioiden kansallisia sääntelyviranomaisia todentamaan lomaketietojen perusteella, että ilmoitettu toimenpide-ehdotus todella sisältää kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen komission direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan mukaisten tehtävien suorittamiseksi siinä säädetyssä määräajassa.Lomakkeessa edellytetyt tiedot on esitettävä käyttäen lomakkeen kappalejakoa ja -numerointia ja siinä on oltava viittaukset toimenpide-ehdotuksen kohtiin, joista tiedot löytyvät.KieliLomake on täytettävä jollain Euroopan yhteisön virallisella kielellä, joka voi olla eri kieli kuin se, jota on käytetty ilmoitetussa toimenpide-ehdotuksessa. Komission direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 7 artiklan mukaisesti mahdollisesti esittämä kanta tai tekemä päätös annetaan ilmoitetun toimenpide-ehdotuksen kielellä, mahdollisuuksien mukaan käännettynä ilmoituksen tiivistelmälomakkeessa käytetylle kielelle.ILMOITUKSEN TIIVISTELMÄLOMAKE1 JAKSO Markkinoiden määrittelyIlmoittakaa soveltuvin osin:1.1 kyseessä olevat merkitykselliset tuote- tai palvelumarkkinat. Onko näitä markkinoita mainittu merkityksellisistä markkinoista annetussa suosituksessa?;1.2 kyseessä olevat merkitykselliset maantieteelliset markkinat;1.3 lyhyt tiivistelmä mahdollisesta kansallisen kilpailuviranomaisen lausunnosta;1.4 lyhyt selostus ehdotetusta markkinamääritelmästä pidetyn julkisen kuulemisen tähänastisista tuloksista (esimerkiksi kuinka monta huomautusta on saatu, ketkä vastaajista olivat samaa mieltä ehdotetusta markkinamääritelmästä, ketkä vastaajista olivat eri mieltä);1.5 jos määritellyt merkitykselliset markkinat eroavat merkityksellisistä markkinoista annetussa suosituksessa luetelluista markkinoista, tiivistelmä tärkeimmistä syistä, joilla ehdotettua markkinamääritelmää perustellaan markkina-analyysiä ja huomattavan markkinavoiman arvioimista varten annettujen komission ohjeiden 2 jakson(1) sekä merkityksellisiä markkinoita koskevan suosituksen johdanto-osan 9-16 kappaleessa mainittujen kolmen perusteen ja suosituksen perustelujen 3.2 kohdan pohjalta.2 JAKSO Huomattavan markkinavoiman omaavien yritysten nimeäminenIlmoittakaa soveltuvin osin:2.1 sellaisen (sellaisten) yrityksen (yritysten) nimi (nimet), jolla (joilla) on todettu olevan yksin tai yhdessä huomattava markkinavoima.Tarvittaessa sellaisen (sellaisten) yrityksen (yritysten) nimi (nimet), jolla (joilla) ei katsota enää olevan huomattavaa markkinavoimaa;2.2 perusteet, joita on käytetty pääteltäessä, että yrityksellä on (tai ei ole) yksin tai yhdessä muiden kanssa huomattava markkinavoima;2.3 merkityksellisillä markkinoilla läsnä olevien/toimivien tärkeimpien yritysten (kilpailijoiden) nimet;2.4 edellä mainittujen yritysten markkinaosuudet ja niiden laskentaperuste (esimerkiksi liikevaihto, tilaajien lukumäärä).Esittäkää lyhyesti:2.5 kansallisen kilpailuviranomaisen mahdollisesti antama lausunto;2.6 julkisen kuulemisen tähänastiset tulokset ehdotuksista nimettäviksi yrityksiksi, joilla on huomattavaa markkinavoimaa (esimerkiksi saatujen huomautusten kokonaismäärä, samaa/eri mieltä olevien määrä).3 JAKSO Sääntelyyn perustuvat velvollisuudetIlmoittakaa soveltuvin osin:3.1 asetettavien, säilytettävien, muutettavien tai poistettavien velvollisuuksien oikeusperusta (direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 9-13 artikla);3.2 syyt, joiden vuoksi velvollisuuksien asettaminen, säilyttäminen tai muuttaminen katsotaan oikeasuhteiseksi ja perustelluksi direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 8 artiklassa säädettyjen tavoitteiden perusteella. Vaihtoehtoisesti ilmoittakaa toimenpide-ehdotuksen kappaleet, jaksot tai sivut, joilta tai joista kyseiset tiedot löytyvät;3.3 jos ehdotetut korjaustoimenpiteet ovat muita kuin direktiivin 2002/19/EY (puitedirektiivi) 9-13 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä, ilmoittakaa mitkä ovat 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut "poikkeustilanteet", joiden perusteella tällaisia korjaustoimenpiteitä voidaan edellyttää. Vaihtoehtoisesti ilmoittakaa toimenpide-ehdotuksen kappaleet, jaksot tai sivut, joilta tai joista kyseiset tiedot löytyvät.4 JAKSO Kansainvälisten velvollisuuksien noudattaminenDirektiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kolmanteen luetelmakohtaan liittyen ilmoittakaa soveltuvin osin:4.1 onko ehdotetun toimenpiteen tarkoituksena asettaa, muuttaa tai poistaa markkinoilla toimivia yrityksiä koskevia velvollisuuksia direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 5 kohdan mukaisesti;4.2 kyseisen (kyseisten) yrityksen (yritysten) nimi (nimet);4.3 mitä yhteisön ja sen jäsenvaltioiden kansainvälisiä sitoumuksia on noudatettava.(1) Komission ohjeet markkina-analyysiä ja huomattavan markkinavoiman arvioimista varten sähköisen viestinnän verkkoja ja palveluja koskevassa yhteisön sääntelyjärjestelmässä (EYVL C 165, 11.7.2002, s. 6).


				|

		52013DC0248

			Suositus NEUVOSTON PÄÄTÖS Tanskassa ja Kyproksessa sijaitsevien kaupunkien nimeämisestä Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2017 ja Maltassa sijaitsevan kaupungin nimeämisestä Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuodeksi 2018 /* COM/2013/0248 final */

			   	PERUSTELUT
Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa
koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2007–2019 24. lokakuuta 2006 tehdyssä
Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1622/2006/EY[1] vahvistetaan menettely, jolla
Euroopan kulttuuripääkaupungit nimetään. Päätöksen 2 artiklan nojalla
vuodesta 2009 lähtien Euroopan kulttuuripääkaupungiksi nimetään kaksi kaupunkia
kahdesta eri jäsenvaltiosta päätöksen liitteessä olevan kronologisen
järjestyksen mukaisesti. Tanskalla ja Kyproksella on oikeus järjestää tapahtuma
vuonna 2017. Malta on Alankomaiden ohella oikeutettu järjestämään tapahtuman
vuonna 2018, ja se päätti järjestää oman valintamenettelynsä vuotta aikaisemmin
verrattuna normaaliin aikatauluun.
Euroopan kulttuuripääkaupunkien nimeäminen
vuosiksi 2017 ja 2018 tapahtuu seuraavan menettelyn mukaisesti.
Asianomaiset jäsenvaltiot julkaisevat
hakemuspyynnön viimeistään kuusi vuotta ennen tapahtumaa. Viimeistään viisi
vuotta ennen tapahtumaa kolmestatoista riippumattomasta kulttuurialan
asiantuntijasta koostuva valintalautakunta kutsutaan kokoon esivalintakokousta
varten. Valintalautakunta arvioi hakemukset päätöksen N:o 1622/2006/EY 4
artiklassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti ja laatii luettelon
esivalinnan läpäisseistä ehdokaskaupungeista, joiden hakemuksia tarkastellaan
uudelleen niiden täydentämisen jälkeen.
Yhdeksän kuukauden kuluttua
esivalintakokouksesta kukin kyseisistä jäsenvaltioista kutsuu
valintalautakunnan kokoon lopullista valintaa varten. Valintalautakunta arvioi
esivalinnan läpäisseet kaupungit kattavasti sitä varten vahvistettujen
perusteiden pohjalta ja suosittelee tämän jälkeen kulttuuripääkaupungiksi yhtä
kaupunkia kustakin kyseisestä jäsenvaltiosta.
Näiden suositusten pohjalta kukin kyseisistä
jäsenvaltioista nimeää yhden kaupungin Euroopan kulttuuripääkaupungiksi ja
ilmoittaa siitä Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja alueiden
komitealle viimeistään neljä vuotta ennen tapahtuman suunniteltua alkua.
Euroopan parlamentti voi antaa komissiolle
lausunnon kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun nimeämisestä on ilmoitettu.
Neuvosto nimeää komission suosituksesta
asianomaiset kaupungit virallisesti Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi siksi
vuodeksi, joksi niitä on esitetty.
Kun edellä kuvatut kaksi valintavaihetta oli
saatu päätökseen, valintalautakunta suositteli syyskuussa 2012 antamissaan
kertomuksissa, että tapahtuman järjestävät vuonna 2017 Aarhus (Tanska) ja Pafos
(Kypros), ja marraskuussa 2012 antamassaan kertomuksessa, että vuoden 2018
tapahtuman järjestää Valletta (Malta). Kyseiset kolme jäsenvaltiota ilmoittivat
näistä nimeämisistä Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja
alueiden komitealle syksyllä 2012.
Euroopan parlamentti toimitti myönteiset
lausuntonsa komissiolle helmikuussa 2013.
Edellisen perusteella komissio toimittaa
päätöksen N:o 1622/2006/EY 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvostolle oheisen
suosituksen Aarhusin (Tanska) ja Pafoksen (Kypros) nimeämisestä virallisesti
Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2017 ja Vallettan (Malta) nimeämisestä
virallisesti Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuodeksi 2018.
Suositus
NEUVOSTON PÄÄTÖS
Tanskassa ja Kyproksessa sijaitsevien
kaupunkien nimeämisestä Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2017 ja
Maltassa sijaitsevan kaupungin nimeämisestä Euroopan kulttuuripääkaupungiksi
vuodeksi 2018
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan kulttuuripääkaupunki
-tapahtumaa koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2007–2019 24 päivänä
lokakuuta 2006 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o
1622/2006/EY[2]
ja erityisesti sen 9 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon
Euroopan komission suosituksen,
ottaa huomioon
valintalautakunnan syyskuussa 2012 antamat kertomukset Euroopan kulttuuripääkaupungin
valintamenettelystä Tanskassa ja Kyproksessa,
ottaa huomioon
valintalautakunnan marraskuussa 2012 antaman kertomuksen Euroopan
kulttuuripääkaupungin valintamenettelystä Maltassa,
sekä katsoo
seuraavaa:
Päätöksen N:o
1622/2006/EY 4 artiklassa tarkoitetut perusteet täyttyvät kokonaisuudessaan,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Nimetään Aarhus (Tanska) ja Pafos (Kypros)
”Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2017”.
Nimetään Valletta (Malta) ”Euroopan
kulttuuripääkaupungiksi vuodeksi 2018”.
2 artikla
Tämä päätös tulee voimaan sitä päivää
seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa
lehdessä.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EUVL L 304, 3.11.2006, s. 1.
[2]               EUVL L 304, 3.11.2006, s. 1.


title: Neuvoston suositus, annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012 , Irlannin vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Irlannin vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               24.7.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 219/44

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012,
   Irlannin vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Irlannin vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2012/C 219/13
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen käynnistää uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopalla kestävän kasvun vauhdittamiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen olevien mahdollisuuksien lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (2). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Neuvosto antoi 12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen (3) Irlannin vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausuntonsa Irlannin tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2015.

               (4)

               Komissio hyväksyi 23 päivänä marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin eurooppalainen ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa.

               (5)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 15 päivänä helmikuuta 2012 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2012 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2012.

               (6)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (7)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (8)

               Irlanti toimitti vuosia 2012–2015 koskevan vakausohjelmansa sekä vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 27 päivänä huhtikuuta 2012.

               (9)

               Neuvosto hyväksyi 7 päivänä joulukuuta 2010 täytäntöönpanopäätöksen 2011/77/EU (4) unionin Irlannille vuoden 2013 loppuun saakka myöntämästä rahoitustuesta Euroopan rahoituksenvakautusmekanismin perustamisesta 11 päivänä toukokuuta 2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 407/2010 (5) nojalla. Siihen liittyvässä 16 päivänä joulukuuta 2010 allekirjoitetussa yhteisymmärryspöytäkirjassa ja sen myöhemmissä täydennysosissa vahvistetaan ne talouspoliittiset ehdot, joiden perusteella rahoitustukea myönnetään.

               (10)

               Irlanti on yleisesti ottaen täyttänyt yhteisymmärryspöytäkirjassa määritetyt rahoitustukiohjelman ehdot. Erityisesti vuoden 2011 talousarviossa tavoitteena ollut julkisen talouden 10,6 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen saavutettiin huomattavalla marginaalilla. Vuoden 2012 talousarviossa tavoite on 8,6 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen, mikä vastaa rahoitustukiohjelman enimmäisviitearvoa. Julkisen talouden keskipitkän aikavälin vakauttamissuunnitelmat vastaavat rahoitustukiohjelman mukaisia alijäämän enimmäisviitearvoja, ja vuonna 2015 alijäämän odotetaan alittavan 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Irlannin keskuspankin vuonna 2011 tekemässä vakavaraisuustarkastelussa suunniteltu kotimaisten pankkien pääomapohjan vahvistaminen on saatu käytännössä toteutettua, ja kotimaisten pankkien velkavivun purkaminen eteni kokonaisuudessaan rahoitustukiohjelman tavoitteita nopeammin vuonna 2011. Kilpailukykyä parantavat ja työpaikkojen luomista nopeuttavat rakenneuudistukset ovat edenneet huomattavasti.

               (11)

               Irlannin talous kääntyi hitaaseen 0,7 prosentin kasvuun vuonna 2011, mikä vastaa pääosin rahoitusohjelman mukaista ennustetta. Kasvu oli vientivetoista ja hyötyi kilpailukyvyn parantumisesta ja vakaasta ulkoisesta kysynnästä. Nettoviennin osuus BKT:n kasvusta oli 4,7 prosenttiyksikköä. Kotimainen kysyntä sen sijaan jatkoi supistumistaan julkisen talouden vakauttamisen, työllisten määrän vähenemisen ja kotitalouksien varallisuusaseman tervehdyttämisen vuoksi. Vuonna 2012 kasvun odotetaan tasaantuvan noin 0,5 prosenttiin epäsuotuisan ulkoisen ympäristön ja edelleen jatkuvan kotimaisen kysynnän sopeuttamisen vuoksi. Kotitalouksien varallisuusaseman ja yritysten taseiden tervehdyttäminen hillitsevät kulutusta ja investointeja keskipitkällä aikavälillä. Vientivetoisen kasvun ennustetaan kiihtyvän 1,9 prosenttiin vuonna 2013 ja 2,8 prosenttiin vuoteen 2015 mennessä, koska Irlannilla on hyvä väestörakenne, joustavat työmarkkinat ja taloudessa paljon käyttämätöntä kapasiteettia.

               (12)

               Neuvosto on asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan mukaisen vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että ohjelman ennusteiden perustana oleva makrotalouden skenaario on realistinen. Vakausohjelman kasvuennusteet ovat samankaltaisia kuin komission yksiköiden kevään 2012 talousennusteessa. Vakausohjelmassa esitetyn julkisen talouden strategian tavoitteena on supistaa julkisen talouden alijäämä alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuoden 2015 loppuun mennessä, joka on neuvoston asettama määräaika liiallisen alijäämän korjaamiselle. Vakausohjelmassa alijäämäksi ennakoidaan tällä hetkellä 8,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012 (alle ohjelman tavoitteena olevaa 8,6 prosenttia suhteessa BKT:hen), 7,5 prosenttia vuonna 2013, 4,8 prosenttia vuonna 2014 ja 2,8 prosenttia ohjelmakauden loppuun mennessä vuonna 2015. Tätä tuetaan vakauttamistoimilla, jotka ovat 2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen ja jotka toteutetaan vuoden 2012 talousarviossa, ja vuosien 2013–2014 laajoilla vakauttamistoimilla, jotka ovat 3,9 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja toistaiseksi vain osittain määritellyillä lisävakauttamistoimilla, jotka ovat 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2015. Vakausohjelmassa toistetaan julkisen talouden rakenteellisen rahoitusaseman keskipitkän aikavälin talousarviotavoite, joka on 0,5 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen ja jota ei saavuteta ohjelmakauden aikana. Keskipitkän aikavälin tavoite vastaa riittävästi vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Julkinen velka ylittää 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja sen ennustetaan kasvavan vuoden 2011 tasosta eli 108 prosentista 120 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ennen kääntymistään laskuun. Liiallista alijäämää koskevan menettelyn aikana vuoteen 2015 saakka ja sen jälkeen kolmen vuoden ajan Irlanti on siirtymävaiheessa, ja talousarviosuunnitelmien avulla on tarkoitus varmistaa riittävä edistys kohti vakaus- ja kasvusopimuksessa velan supistamiselle asetetun viitearvon saavuttamista.

               (13)

               Irlanti on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset liittyvät kilpailukyvyn parantamiseen, työllisyyden edistämiseen, julkisen talouden kestävyyden parantamiseen ja rahoitusjärjestelmän vakauden vahvistamiseen,

         SUOSITTAA, että Irlanti toteuttaa vuosina 2012–2013 toimia, joilla se
   panee täytäntöön neuvoston täytäntöönpanopäätöksessä 2011/77/EU vahvistetut toimet, jotka on määritelty tarkemmin 16 päivänä joulukuuta 2011 tehdyssä yhteisymmärryspöytäkirjassa ja sen myöhemmissä täydennyksissä.

      Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2012.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         V. SHIARLY

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetty voimassa vuodelle 2012 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 26 päivänä huhtikuuta 2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/238/EU (EUVL L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUVL C 215, 21.7.2011, s. 1.

      (4)  EUVL L 30, 4.2.2011, s. 34.

      (5)  EUVL L 118, 12.5.2010, s. 1.


title: (2014/193/EU): Komission suositus, annettu 4 päivänä huhtikuuta 2014 , kadmiumin esiintymisen vähentämisestä elintarvikkeissa  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               8.4.2014

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 104/80

         KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 4 päivänä huhtikuuta 2014,
   kadmiumin esiintymisen vähentämisestä elintarvikkeissa
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2014/193/EU)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Tiettyjen elintarvikkeissa olevien vierasaineiden enimmäismäärien vahvistamisesta 19 päivänä joulukuuta 2006 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1881/2006 (1) vahvistetaan kadmiumin enimmäismäärät erinäisissä elintarvikkeissa.

               (2)

               Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen, jäljempänä ’EFSA’, alainen elintarvikeketjun vierasaineita käsittelevä tiedelautakunta, jäljempänä ’Contam-lautakunta’, antoi 30 päivänä tammikuuta 2009 (2) lausunnon elintarvikkeissa esiintyvästä kadmiumista. Kyseisessä lausunnossa EFSA vahvisti uudeksi siedettäväksi viikkosaanniksi (TWI) 2,5 μg/painokilo. Lausumassaan, joka koski siedettävän viikkosaannin uudelleenarvioinnista laadittua Contam-lautakunnan vuonna 2009 laatimaa asiakirjaa Re-assessment of the tolerable weekly intake for cadmium established by the Contam Panel in 2009 (3), EFSA otti huomioon FAO:n ja WHO:n yhteisen elintarvikelisäaineita käsittelevän asiantuntijakomitean (JECFA) äskettäin tekemän riskinarvion (4) ja vahvisti edelleen kyseiseksi siedettäväksi viikkosaanniksi 2,5 μg/painokilo.

               (3)

               Antamassaan tieteellisessä lausunnossa Contam-lautakunta totesi, että keskimääräinen elintarvikeperäinen kadmiumaltistus on Euroopan maissa lähellä siedettävää viikkosaantia 2,5 μg/kg painokiloa kohti tai vähän sen yli. Tietyissä väestöryhmissä saanti saattaa olla noin kaksi kertaa siedettävän viikkosaannin suuruinen. Contam-lautakunta totesi lisäksi, että vaikka onkin epätodennäköistä, että tällaiselle saantitasolle altistuvalle henkilölle aiheutuu munuaisten toimintaan liittyviä haittavaikutuksia, kadmiumaltistusta olisi koko väestön tasolla vähennettävä.

               (4)

               Contam-lautakunnan antaman tieteellisen lausunnon mukaan ne elintarvikeryhmät, joiden osuus elintarvikeperäisestä kadmiumaltistuksesta on suurin, olivat etupäässä kyseisten elintarvikkeiden suuren kulutuksen vuoksi viljat ja viljatuotteet, vihannekset, pähkinät ja palkokasvit, tärkkelyspitoiset juurikkaat ja perunat sekä liha ja lihavalmisteet. Havaitut kadmiumpitoisuudet olivat suurimmat seuraavissa elintarvikeryhmissä: merilevä, kalat ja äyriäiset, suklaa ja erikoisruokavaliovalmisteet sekä sienet, öljysiemenet ja syötävät eläinten sivutuotteet.

               (5)

               Kadmiumille on vuonna 2001 vahvistettu enimmäismäärät lukuisten elintarvikkeiden osalta: niihin kuuluvat viljat, vihannekset, liha, kalat, äyriäiset, eläinperäiset sivutuotteet ja elintarvikelisät. Viimeisimmät EFSAn päätelmät huomioon ottaen lastenruoille sekä kaakao- ja suklaatuotteille on harkittu uusia enimmäismääriä ja on odotettavissa, että ne hyväksytään lähiaikoina.

               (6)

               Contam-lautakunnan kadmiumista antamien tieteellisten lausuntojen johdosta komissio tutki myös mahdollisuuksia rajoittaa joitakin kadmiumia koskevia voimassa olevia enimmäismääriä eniten altistusta aiheuttavissa elintarvikkeissa (esim. viljat, vihannekset, perunat).

               (7)

               Komissio katsoo, että enimmäismääriä on vaikea vähentää välittömästi. Kadmiumia ei esiinny elintarvikkeissa tasaisesti, vaan esiintyminen vaihtelee huomattavasti muun muassa sen mukaan, missä viljelyalue sijaitsee (kadmiumin esiintyminen maaperässä riippuu sen jakautumisesta maankuorella), miten sitä saa maaperästä (maaperän ja muiden maaperäainesten pH vaikuttaa kadmiumin siirtymiseen maaperästä kasveihin), mistä kasvilajikkeesta on kyse (eri lajikkeet keräävät kadmiumia eri tavoin) sekä ihmisen aiheuttamien tekijöiden mukaan (esimerkiksi jätevesilietteen, lannan tai fosfaattilannoitteiden käyttö maataloudessa) sekä muiden tekijöiden mukaan. Mitä tulee kadmiumin esiintymiseen fosfaattilannoitteissa, jota koskeva työ on parhaillaan käynnissä, komissio on tietoinen siitä, että on tarpeen toteuttaa vuonna 2008 kadmiumin ja kadmiumoksidin osalta hyväksytyn komission riskien vähentämisen toimintasuunnitelman (5) mukaisia toimia.

               (8)

               Joitakin menetelmiä kadmiumin vähentämiseksi elintarvikkeissa on jo olemassa, mutta tarvitaan vielä aikaa, että ne saadaan viljelijöiden ja elintarvikealan toimijoiden täysimääräiseen käyttöön. Joissakin tapauksissa voimassa olevia menetelmiä on mukautettava viljelytuotteisiin ja maantieteellisiin alueisiin, joihin niitä aiotaan soveltaa. Lisäksi menetelmien tiedottamista ja markkinointia viljelijöille on parannettava, jotta kadmiummäärät elintarvikkeissa laskisivat keskipitkällä/pitkällä aikavälillä. Sen vuoksi on aiheellista, että jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jo saatavilla olevista kadmiumin vähentämismenetelmistä tiedotetaan viljelijöille ja että näitä menetelmiä markkinoidaan ja aletaan panna täytäntöön tai niiden täytäntöönpanoa jatketaan, jotta kadmiumin määrä elintarvikkeissa vähenisi. Tarpeen mukaan vähentämismenetelmiä olisi tutkittava edelleen, jotta niistä saataisiin lisää tietoa.

               (9)

               Toteutettujen toimenpiteiden vaikutuksia olisi seurattava säännöllisesti ja niistä olisi raportoitava komissiolle. Olisi kerättävä edelleen kadmiumia koskevia esiintymistietoja ja raportoitava niistä säännöllisesti EFSAlle, jotta komissio voi arvioida tilannetta 31 päivään joulukuuta 2018 mennessä uudelleen ja päättää muista aiheellisista toimenpiteistä,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1)

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että viljelijät ja elintarvikealan toimijat panevat vähitellen täytäntöön toimenpiteitä kadmiumin vähentämiseksi elintarvikkeissa, erityisesti viljassa, vihanneksissa ja perunassa. Tämä tarkoittaa myös tehokasta tiedottamista tiedossa olevista vähentämismenetelmistä ja niiden markkinointia viljelijöille sekä elintarvikealan toimijoille.

               2)

               Jos tarvitaan lisätietoja sopivien vähentämistoimenpiteiden löytämiseksi, esimerkiksi tietyn viljelykasvin tai tietyn maantieteellisen alueen osalta, jäsenvaltioiden on varmistettava, että asiasta tehdään tarvittavaa tutkimusta, jotta tietoja saadaan.

               3)

               Jäsenvaltioiden olisi säännöllisesti seurattava toteutettujen vähentämistoimenpiteiden edistymistä keräämällä tietoa kadmiumin esiintymismääristä elintarvikkeissa. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että

                           1.

                           analyysitulokset toimitetaan säännöllisesti EFSAlle, joka kokoaa ne yhteen tietokantaan ja että

                           2.

                           tämän suosituksen täytäntöönpanoa koskeva väliraportti annetaan Euroopan komissiolle joulukuussa 2015 ja loppuraportti viimeistään helmikuussa 2018. Näissä raporteissa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota kadmiummääriin, jotka ovat lähellä enimmäismäärää tai sen yli.

               4)

               Näytteenotto ja analyysi olisi suoritettava näytteenotto- ja määritysmenetelmistä elintarvikkeiden lyijy-, kadmium-, elohopea-, epäorgaanisen tinan, 3-MCPD:n ja polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen pitoisuuksien virallista tarkastusta varten 28 päivänä maaliskuuta 2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 333/2007 (6) säännösten mukaisesti.

      Tehty Brysselissä 4 päivänä huhtikuuta 2014.

            Komission puolesta

         Tonio BORG

            Komission jäsen

      (1)  EUVL L 364, 20.12.2006, s. 5.

      (2)  The EFSA Journal (2009) 980, 1-139.

      (3)  The EFSA Journal (2011);9(2):1975.

      (4)  WHO Food Additives Series 64, 73rd meeting of the Joint FAO/WHO Expert Committee on Food Additives (JECFA), Maailman terveysjärjestö, Geneve 2011.

      (5)  Komission tiedonanto seuraavien aineiden riskinarvioinnin tuloksista ja riskien vähentämisen toimintasuunnitelmista: kadmium ja kadmiumoksidi (EUVL C 149,14.6.2008, s. 6).

      (6)  EUVL L 88, 29.3.2007, s. 29.


title: EY: Komission suositus, annettu 4 päivänä helmikuuta 2005, elintarvikkeissa esiintyvien polysyklisten aromaattisten hiilivetypitoisuuksien lisätutkimisesta (tiedoksiannettu numerolla K(2005) 256) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               8.2.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 34/43

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 4 päivänä helmikuuta 2005,
   elintarvikkeissa esiintyvien polysyklisten aromaattisten hiilivetypitoisuuksien lisätutkimisesta
   (tiedoksiannettu numerolla K(2005) 256)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2005/108/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komission asetuksessa (EY) N:o 466/2001 (1) vahvistetaan polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen (PAH-yhdisteet), erityisesti bentso(a)pyreenin, enimmäismäärät tietyissä elintarvikkeissa. PAH-yhdisteiden syöpää aiheuttavista pitoisuuksista elintarvikkeissa ei ole edelleenkään varmaa tietoa, ja sen vuoksi asetuksessa säädetään, että siinä vahvistettuja toimenpiteitä tarkastellaan uudelleen viimeistään 1 päivänä huhtikuuta 2007. Tätä tarkastelua varten tarvitaan taustatietoa.

               (2)

               Elintarvikealan tiedekomitea toteaa 4 päivänä joulukuuta 2002 antamassaan lausunnossa, että useat PAH-yhdisteet ovat perimän muutoksia ja syöpää aiheuttavia aineita. Perimän muutoksia ja syöpää aiheuttavien aineiden muut kuin kynnysvaikutukset huomioon ottaen PAH-yhdisteiden pitoisuuksia elintarvikkeissa olisi pienennettävä niin alhaiseksi kuin kohtuudella on mahdollista. Elintarvikealan tiedekomitean mukaan bentso(a)pyreenia voidaan käyttää elintarvikkeiden sisältämien liitteessä mainittujen syöpää aiheuttavien PAH-yhdisteiden esiintymisen ja vaikutusten merkkiaineena. Näiden PAH-yhdisteiden suhteellista osuutta elintarvikkeissa olisi tutkittava tarkemmin, jotta saadaan tietoa bentso(a)pyreenin sopivuudesta jatkossa merkkiaineeksi. Useiden PAH-yhdisteiden testaamiseksi on olemassa erilaisia menetelmiä.

               (3)

               PAH-yhdisteitä voi muodostua elintarvikkeisiin kuumentamisen, kuivaamisen ja savustamisen yhteydessä, kun palamistuotteita joutuu suoraan kosketukseen elintarvikkeen kanssa. Elintarvikkeen tuotanto- ja käsittelymenettelyjä olisi tutkittava, jos elintarvikkeessa havaitaan korkeita PAH-pitoisuuksia. Esimerkiksi ruokaöljyjen, kuten oliivimäskiöljyn, tuotannossa käytettävä kuivaus suorassa kosketuksessa tulen kanssa ja kuumennus voivat johtaa korkeisiin PAH-pitoisuuksiin. Aktiivihiiltä voidaan käyttää bentso(a)pyreenin poistamiseen öljyn jalostusvaiheessa, mutta on epäselvää, poistuvatko kaikki PAH-yhdisteet tehokkaasti jalostusprosesseissa. Olisi käytettävä sellaisia tuotanto- ja käsittelymenetelmiä, jotka alun perin estävät raakaöljyjä saastumasta PAH-yhdisteillä,

         SUOSITTELEE, ETTÄ JÄSENVALTIOT

               1)

               Tutkivat bentso(a)pyreenin ja muiden polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen (PAH-yhdisteet) pitoisuudet, erityisesti niiden PAH-yhdisteiden osalta, jotka elintarvikealan tiedekomitea on todennut syöpää aiheuttaviksi (liite) (2). Arvioivat edellä tarkoitettujen PAH-yhdisteiden suhteelliset osuudet asetuksessa (EY) N:o 208/2005 luetelluissa elintarvikkeissa. Tutkivat myös PAH-yhdisteiden pitoisuudet muissa elintarvikkeissa, jotka saattavat sisältää korkeita PAH-pitoisuuksia, kuten kuivatuissa hedelmissä ja elintarvikkeiden ravintolisissä. Eri elintarvikkeiden yksittäisnäytteistä mitatut kunkin syöpää aiheuttavan PAH-yhdisteen pitoisuudet olisi raportoitava. Esimerkiksi oliivimäskiöljyn, auringonkukkaöljyn, savukalan (lajin nimi ilmoitetaan) tai savukinkun yksittäisnäytteestä mitatut PAH-pitoisuudet on raportoitava erikseen. Raakatietojen kokoamisesta yhteen ja esittämisestä vastaa komissio. Ilmoittavat tutkimustensa tulokset komissiolle 31 päivään lokakuuta 2006 mennessä, jotta enimmäismääristä ja bentso(a)pyreenin sopivuudesta jatkossa merkkiaineeksi saadaan taustatietoa 1 päivään huhtikuuta 2007 mennessä pidettävää tarkastelua varten.

               2)

               Tutkivat ruokaöljyjen ja -rasvojen tuotanto- ja käsittelymenetelmiä. Selvittävät tuottajien kanssa millä vaihtoehtoisilla tai optimoiduilla menetelmillä PAH-pitoisuuksia voitaisiin alentaa silloin, kun ruokaöljyjen ja -rasvojen tuotannossa käytetään korkeita PAH-pitoisuuksia ruokaöljyyn tai -rasvaan aiheuttavia menetelmiä, kuten suoraan tulen kanssa kosketuksissa tapahtuvaa kuivausta ja kuumentamista. Antavat komissiolle 31 päivään lokakuuta 2006 mennessä raportin tutkimusten tuloksista ja siitä, miten saastumista mahdollisesti aiheuttavien menetelmien käytön välttämisessä on edistytty.

               3)

               Tutkivat elintarvikkeiden savustamisessa ja kuivaamisessa käytettäviä tuotanto- ja käsittelymenetelmiä. Selvittävät tuottajien kanssa, millä vaihtoehtoisilla tai optimoiduilla menetelmillä pitoisuuksia voidaan alentaa silloin, kun käytössä on mahdollisesti korkeita PAH-pitoisuuksia aiheuttavia menetelmiä. Antavat komissiolle 31 päivään lokakuuta 2006 mennessä raportin tutkimusten tuloksista ja siitä, miten saastumista mahdollisesti aiheuttavien menetelmien käytön välttämisessä on edistytty.

               4)

               Tutkivat PAH-yhdisteiden esiintymistä ja esiintymisen ehkäisemistä kaakaovoissa ja raportoivat tulokset komissiolle 31 päivään lokakuuta 2006 mennessä. Tietoa tarvitaan bentso(a)pyreenin ja muiden PAH-yhdisteiden pitoisuuksista kaakaovoissa, mahdollisista saastumislähteistä ja tavoista vähentää saastumista. Tietoa käytetään tällä hetkellä asetukseen (EY) N:o 208/2005 sisältyvää kaakaovoita koskevan poikkeuksen uudelleen tarkastelua varten.

               5)

               Tuottavat tietoa kaikista muista PAH-yhdisteiden aiheuttaman elintarvikkeiden saastumisen ympäristölähteitä koskevista tutkimuksista.

      Tehty Brysselissä 4 päivänä helmikuuta 2005.

            Komission puolesta

         Markos KYPRIANOU

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 77, 16.3.2001, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 208/2005 (ks. tämän virallisen lehden s. 3).

      (2)  Elintarvikealan tiedekomitean esiin tuomien PAH-yhdisteiden lisäksi pyydetään toimittamaan myös mahdollisesti saatavilla olevaa uutta tietoa muista PAH-yhdisteistä, joilla on kansainterveydellisiä vaikutuksia.

      LIITE
      Elintarvikealan tiedekomitean syöpää aiheuttaviksi toteamat polysykliset aromaattiset hiilivedyt (PAH-yhdisteet), joiden suhteellisia pitoisuuksia tietyissä elintarvikkeissa pyydetään tutkimaan edelleen, ovat seuraavat:

                  bentso(a)antraseeni

                  bentso(b)fluoranteeni

                  bentso(j)fluoranteeni

                  bentso(k)fluoranteeni

                  bentso(g,h,i)peryleeni

                  bentso(a)pyreeni

                  kryseeni

                  syklopenta(c,d)pyreeni

                  dibentso(a,h)antraseeni

                  dibentso(a,e)pyreeni

                  dibentso(a,h)pyreeni

                  dibentso(a,i)pyreeni

                  dibentso(a,l)pyreeni

                  indeno(1,2,3-cd)pyreeni

                  5-metyylikryseeni


Avis juridique important

|

32003H0887

Komission suositus, annettu 11 päivänä joulukuuta 2003, rakennuskohteita ja kantavia rakennustuotteita koskevien eurokoodien täytäntöönpanosta ja käytöstä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 4639)

Virallinen lehti nro L 332 , 19/12/2003 s. 0062 - 0063

Komission suositus,annettu 11 päivänä joulukuuta 2003,rakennuskohteita ja kantavia rakennustuotteita koskevien eurokoodien täytäntöönpanosta ja käytöstä(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 4639)(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)(2003/887/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Eurokoodit ovat eurooppalaisia standardeja, joissa kuvataan yhteiset menettelyt rakennuskohteissa kantavina elementteinä käytettävien tuotteitten, jäljempänä "kantavat rakennustuotteet", mekaanisen lujuuden laskemista varten. Menetelmien avulla voidaan suunnitella ja tarkistaa rakennuskohteitten tai niiden osien vakavuus sekä määritellä kantavien rakennustuotteitten oikeat mitat.(2) Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1998 annetussa neuvoston direktiivissä 89/106/ETY(1), käsitellään perustamissopimuksen 95 artiklassa määrätyllä tavalla rakennustuotteiden sisämarkkinoiden perustamista ja toimintaa. Direktiiviä 89/106/ETY sovelletaan sen 4 artiklassa tarkoitettujen teknisten eritelmien piiriin kuuluviin tuotteisiin.(3) Kantavat rakennustuotteet muodostavat merkittävän osan rakennustuotteitten markkinoista, ja sen vuoksi niihin olisi sovellettava direktiivissä 89/106/ETY säädettyjä vaatimuksia ja erityisesti CE-merkintään liittyvää vaatimusta. Jotta valmistajat ja ilmoitetut laitokset pystyisivät arvioimaan kantavien rakennustuotteitten mekaanisen lujuuden, joka on tehtävä arvioitaessa tuotteitten vaatimustenmukaisuutta, teknisissä eritelmissä olisi viitattava eurokoodien yhteydessä kehitettyihin laskentamenetelmiin. Mekaaninen lujuus ilmoitetaan tuotteen ominaisuutena siihen liittyvissä asiakirjoissa, joissa on CE-merkintä direktiivin 89/106/ETY mukaisesti.(4) Kansallisissa rakentamismääräyksissä mainittujen laskentamenetelmien eroavaisuudet haittaavat insinöörin- ja arkkitehdinpalvelujen vapaata liikkuvuutta yhteisössä. Eurokoodien käyttö voisi helpottaa rakennusteknisten ja arkkitehdinpalvelujen vapaata tarjoamista luomalla edellytykset yhdenmukaistetulle yleissääntöjärjestelmälle.(5) Valtaosa kantavista rakennustuotteista ja rakennuskohteista kuuluu julkisten hankintojen tai urakoiden piiriin. Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY(2), 14 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY(3) 10 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti hankintaviranomaisten on käytettävä eurokoodeja teknisissä eritelmissä. Kyseisissä direktiiveissä säädetään, että julkisia palveluhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät tekniset eritelmät on sisällytettävä kunkin sopimuksen yleisiin asiakirjoihin tai sopimusasiakirjoihin. Hankintaviranomaisten on lisäksi määriteltävä tekniset eritelmät viittaamalla kansallisesti voimaan saatettuihin eurooppalaisiin standardeihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta oikeudellisesti sitovien yhteisön oikeuden mukaisten kansallisten teknisten määräysten soveltamista.(6) Eurokoodien käytöstä säädetään myös vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/38/ETY(4), 18 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan hankintayksiköiden on määriteltävä tekniset eritelmät viittaamalla eurooppalaisiin eritelmiin, jos niitä on. Lisäksi direktiivin 93/38/ETY 1 artiklan 13 alakohdassa täsmennetään, että "eurooppalaisella eritelmällä" tarkoitetaan kyseisessä direktiivissä yhteistä teknistä eritelmää, eurooppalaista teknistä hyväksymistä tai eurooppalaisen standardin mukaista kansallista standardia.(7) Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että niiden suunnittelusäännöstössä sallitaan sellaisten kantavien rakennustuotteitten käyttö, joita koskevat laskelmat on tehty eurokoodien mukaisesti sekä sen vuoksi viitattava kansallisessa suunnittelusäännöstössään eurokoodeihin.(8) Jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön kantavia tuotteita ja rakennuskohteita koskevat eurokoodit ja tunnustettava, että näiden eurokoodien käyttö merkitsee sitä, että tuotteitten ja kohteitten oletetaan olevan direktiivissä 89/106/ETY tarkoitettujen olennaisten vaatimusten mukaisia.(9) Jotta voitaisiin ottaa huomioon jäsenvaltioiden erityiset maantieteelliset, geologiset tai ilmasto-olot sekä niiden alueella annetun suojan taso, jäsenvaltiot voivat tarvita laskelmissa erityisiä parametrejä ja sen vuoksi Eurokoodeissa on "kansallisesti määriteltäviä parametrejä". Jokaiselle kansallisesti määritellylle parametrille annetaan eurokoodissa suositusarvo. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää antaa kansallisesti määriteltävälle parametrille jonkin muun arvon, jos ne katsovat sen olevan tarpeen sen varmistamiseksi, että talonrakennus- sekä maa- ja vesirakennuskohteet suunnitellaan ja toteutetaan tavalla, joka ei vaaranna ihmisten, kotieläinten tai omaisuuden turvallisuutta.(10) Jotta yhdenmukaistamista voitaisiin viedä pitemmälle, olisi jäsenvaltioiden käyttämiä kansallisesti määriteltäviä parametrejä verrattava ja tarvittaessa lähennettävä.(11) Jollei direktiivin 89/106/ETY 4 artiklassa tarkoitettuja teknisiä eritelmiä ole käytössä, on tarpeen varmistaa, että sellaiset kantavat rakennustuotteet, joiden mekaaninen lujuus on arvioitu eurokoodien perusteella, voivat liikkua vapaasti. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi sisällytettävä eurokoodit tällaisia tuotteita koskeviin kansallisiin säännöksiinsä.(12) Eurokoodit helpottaisivat eri toimijoiden yhteisössä toteuttamien yhteisten tutkimushankkeiden kehittämistä ja tutkimusten tulosten levittämistä erityisesti ammatillisen koulutuksen kautta. Tämä parantaisi talonrakennus- sekä maa- ja vesirakennuskohteiden turvallisuutta yhteisössä,SUOSITTELEE:1. Jäsenvaltioiden olisi otettava eurokoodit käyttöön välineenä, jolla voidaan suunnitella rakennuskohteita ja tarkastaa komponenttien mekaaninen lujuus tai rakenteiden vakavuus. Jäsenvaltioiden olisi tunnustettava, että jos rakennuskohteen suunnittelussa on käytetty eurokoodeissa kuvattuja laskentamenetelmiä, sen on oletettava vastaavan direktiivin 89/106/ETY liitteessä I tarkoitettua olennaista vaatimusta 1. Mekaaninen lujuus ja vakavuus, olennaisen vaatimuksen 4. Käyttöturvallisuus sisältämiä mekaaniseen lujuuteen ja vakavuuteen liittyviä näkökohtia sekä osaa olennaisesta vaatimuksesta 2. Paloturvallisuus.2. Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava niiden alueella käytettävät parametrit, jäljempänä "kansallisesti määriteltävät parametrit".3. Jos eurokoodit sisältävät kansallisesti määriteltäviä parametrejä, jäsenvaltioiden olisi käytettävä niiden yhteydessä eurokoodeissa annettuja suositusarvoja. Suositusarvoista olisi poikettava vain silloin, kun se on tarpeen maantieteellisten, geologisten tai ilmasto-olojen taikka tietyn suojatason perusteella. Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle alueellaan voimassa olevista kansallisesti määriteltävistä parametreistä kahden vuoden kuluessa siitä, kun eurokoodit tulevat käyttöön.4. Jäsenvaltioiden olisi komission koordinoimana vertailtava käyttämiään kansallisesti määriteltyjä parametrejä ja arvioitava niiden vaikutuksia rakennuskohteissa tai niiden osissa esiintyvien teknisten eroavaisuuksien suhteen. Jäsenvaltioiden olisi komission pyynnöstä muutettava kansallisesti määriteltyjä parametrejään, jotta poikkeamia eurokoodeissa annetuista suositusarvioista voitaisiin vähentää.5. Jollei käytössä ole direktiivin 89/106/ETY 4 artiklassa tarkoitettuja teknisiä eritelmiä, jäsenvaltioiden olisi viitattava eurokoodeihin tuotteita koskevissa säännöksissään.6. Jäsenvaltioiden olisi tutkimustoimin helpotettava tieteen ja tekniikan tuoreimman edistymisen integroimista eurokoodeihin. Jäsenvaltioiden olisi koottava yhteen tällaista tutkimusta varten käytettävissä oleva kansallinen rahoitus, jotta sillä voitaisiin täydentää yhteisön tasolla komission yhteistoiminnassa Yhteisen tutkimuskeskuksen kanssa tieteellisen ja teknisen tutkimuksen resursseja, näin varmistettaisiin, että talonrakennus- sekä maa- ja vesirakennuskohteiden turvallisuus paranee erityisesti rakenteiden maanjäristyksen- ja palonkestävyyden osalta.7. Jäsenvaltioiden olisi edistettävä eurokoodien opetusta teknisissä oppilaitoksissa sekä insinöörien ja teknikkojen ammatillisessa täydennyskoulutuksessa.Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle kaikista tämän suosituksen mukaisesti toteutetuista kansallisista toimenpiteistä.Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 11 päivänä joulukuuta 2003.Komission puolestaErkki LiikanenKomission jäsen(1) EYVL L 40, 11.2.1989, s. 12, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) No 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).(2) EYVL L 209, 24.7.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla.(3) EYVL L 199, 9.8.1993, s. 54, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla.(4) EYVL L 199, 9.8.1993, s. 84, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla.