Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52009PC0167

Suositus: neuvoston päätös Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumasta vuonna 2012  /* KOM/2009/0167 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 8.4.2009KOM(2009) 167 lopullinenSuositus:NEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumasta vuonna 2012PERUSTELUTEuroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2007–2019 24. lokakuuta 2006 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1622/2006/EY [1] vahvistetaan menettely, jolla Euroopan kulttuuripääkaupungit nimetään. Päätöksen 2 artiklan mukaisesti nimetään vuodesta 2009 lähtien kulttuuripääkaupungiksi kaksi kaupunkia kahdesta eri jäsenvaltiosta noudattaen päätöksen liitteessä olevaa kronologista järjestystä.Päätöksen 14 artiklan mukaisesti sovelletaan vuoden 2012 Euroopan kulttuuripääkaupunkien nimeämiseen siirtymäsäännöksiä seuraavassa esitettävällä tavalla.Asianomaiset jäsenvaltiot toimittavat nimeämisehdotuksensa Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja alueiden komitealle viimeistään neljä vuotta ennen kuin kyseisen tapahtuman on määrä alkaa.Komissio kutsuu kokoon valintalautakunnan, joka laatii nimeämisehdotuksista raportin ottaen huomioon toiminnan tavoitteet ja erityispiirteet. Valintalautakunta koostuu merkittävistä riippumattomista kulttuurialan asiantuntijoista. Valintalautakunta toimittaa raporttinsa komissiolle, Euroopan parlamentille ja neuvostolle.Euroopan parlamentti voi antaa komissiolle ehdotuksista lausunnon kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun raportti on saatu.Neuvosto nimeää valintalautakunnan raportin perusteella annetusta komission suosituksesta asianomaiset kaupungit virallisesti Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi siksi vuodeksi, joksi niitä on ehdotettu.Portugali ehdotti päätöksen 2 artiklan ja liitteen mukaisesti vuoden 2012 kulttuuripääkaupungiksi Guimarãesia ja Slovenia Mariboria. Ehdotukset toimitettiin ennen vuoden 2007 loppua.Valintalautakunta kokoontui 23. huhtikuuta 2008 tarkastelemaan ehdotuksia. Tarkastelussa kuultiin ehdokaskaupunkien edustajia. Lautakunta arvioi ehdotuksia tapahtumalle asetettujen kriteerien valossa ja pyysi sitten kyseisiä kaupunkeja kehittämään suunnitelmiaan pitemmälle, keskittymään voimakkaammin toiminnalle päätöksessä N:o 1622/2006/EY vahvistettuihin tavoitteisiin ja erityispiirteisiin, kuten kulttuurialan ohjelmiin, joilla on pitkäkestoista vaikutusta kaupunkiin ja alueeseen, ja täydentämään hakemustaan vastaavasti. Lautakunta toivoi tarkempaa ohjelmaa erityisesti sellaisten taidetapahtumien osalta, jotka ovat luonteeltaan korostuneen eurooppalaisia.[2]Syyskuun 2008 lopussa komissio oli saanut täydennetyt hakemukset, ja uusi valintakokous pidettiin 5. marraskuuta 2008. Lautakunta antoi raporttinsa komissiolle marraskuun 2008 lopulla, ja sen pyynnöstä komissio toimitti raportin edelleen muille toimielimille.Hakemuksista tekemänsä yleisarvion perusteella lautakunta päätti – ehdotettuaan kuitenkin joitakin parannuksia etenkin Mariborin hakemukseen – yksimielisesti suositella Euroopan unionin toimielimille, että Guimarães ja Maribor nimettäisiin Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2012.Lautakunnan raportin saatuaan Euroopan parlamentin kulttuuri- ja koulutusvaliokunta toimitti komission koulutuspääosastolle 28. tammikuuta 2009 kirjeen, jossa tuotiin esiin keskeiset vuoden 2012 Euroopan kulttuuripääkaupunkien nimeämiseen liittyvät seikat.Edellisen perusteella komissio toimittaa päätöksen N:o 1622/2006/EY 14 artiklan mukaisesti neuvostolle oheisen suosituksen, jonka mukaan Guimarães ja Maribor nimetään virallisesti Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2012.Suositus:NEUVOSTON PÄÄTÖSEuroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumasta vuonna 2012EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2007–2019 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1622/2006/EY[3] ja erityisesti sen 14 artiklan,ottaa huomioon raportin, jonka valintalautakunta toimitti marraskuussa 2008 komissiolle, Euroopan parlamentille ja neuvostolle päätöksen N:o 1622/2006/EY 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti,katsoo, että päätöksen N:o 1622/2006/EY 14 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut perusteet täyttyvät kokonaisuudessaan,ottaa huomioon komission  2009 antaman suosituksen,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artiklaNimetään Guimarães ja Maribor Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi vuodeksi 2012 päätöksen N:o 1622/2006/EY 14 artiklan mukaisesti.Tehty Brysselissä […] päivänä […]kuuta […].Neuvoston puolestaPuheenjohtaja [1] EUVL L 304, 3.11.2006, s. 1.[2] Ks. ehdokaskaupungeille kokouksen jälkeen toimitettu asiakirja, jossa annetaan tietoja Euroopan kulttuuripääkaupunki 2012 -valintakokouksesta.[3] EUVL L 304, 3.11.2006, s. 1.


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52005SC0144

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2004–2008  /* SEK/2005/0144 lopull. */

	Bryssel 2.2.2005SEK(2005) 144 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2004–2008(komission esittämä)PERUSTELUTJulkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1] säädetään, että yhtenäisvaluuttaan osallistuvien maiden eli maiden, jotka ovat ottaneet käyttöön yhtenäisvaluutan, on esitettävä neuvostolle ja komissiolle vakausohjelmat 1 päivään maaliskuuta 1999 mennessä. Asetuksen 5 artiklan mukaan neuvosto tutkii kunkin vakausohjelman komission ja perustamissopimuksen 114 artiklassa perustetun komitean (talous- ja rahoituskomitean) arvioiden perusteella. Tämän jälkeen se antaa komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan ohjelmasta lausunnon. Asetuksen mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava vuosittain tarkistetut vakausohjelmat, jotka neuvosto voi tutkia samaa menettelyä noudattaen.Ranskan julkisen talouden alijäämä oli vuonna 2002 yli 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Neuvosto teki sen vuoksi 3 päivänä kesäkuuta 2003 päätöksen liiallisen alijäämän olemassaolosta Ranskassa ja suositti, että Ranska korjaisi tilanteen vuoteen 2004 mennessä. Komissio antoi 14 päivänä joulukuuta 2004 neuvostolle tiedonannon[2] ”Saksan ja Ranskan tilanteesta suhteessa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisiin velvoitteisiin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion jälkeen”. Tiedonannossa komissio totesi, että liiallisen alijäämän korjaamiselle asetettuna määräaikana olisi pidettävä vuotta 2005. Komissio totesi lisäksi vuoden 2005 talousarviossa täsmennettyjen toimenpiteiden ja yksiköidensä syksyllä 2004 laatiman talousennusteen perusteella, että Ranskan viranomaisten toteuttamat toimenpiteet vaikuttivat johdonmukaisesti tukevan alijäämän korjaamista vuoteen 2005 mennessä ja ettei liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisia lisätoimenpiteitä ollut tässä vaiheessa tarpeen toteuttaa. Se huomautti kuitenkin, että jos myöhemmin ilmenee, ettei suunniteltuja korjaustoimenpiteitä ole toteutettu, sen on suositeltava neuvostolle julkisen talouden valvonnan lisäämistä ja EY:n perustamissopimuksen sekä vakaus- ja kasvusopimuksen määräysten mukaisten tarvittavien toimenpiteiden toteuttamista.Ranska toimitti ensimmäisen, vuodet 1999–2002 kattavan vakausohjelmansa 18 päivänä tammikuuta 1999, ja neuvosto antoi siitä lausuntonsa 15 päivänä maaliskuuta 1999. Ranska on tämän jälkeen toimittanut tarkistetut ohjelmat vuosittain, viimeksi 7 päivänä joulukuuta 2004. Komission yksiköt ovat suorittaneet tämän viimeksi toimitetun tarkistetun ohjelman teknisen arvioinnin, jossa on otettu huomioon komission oma syksyn 2004 talousennuste, käytännesäännöt[3], tuotantopotentiaalia ja suhdannetasoitettuja rahoitusasemia koskevien arvioiden muodostamisessa käytetyt yhteisesti sovitut menetelmät, vuosiksi 2003–2005 laadituissa talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa annetut suositukset sekä periaatteet, jotka esitetään komission 27 päivänä marraskuuta 2002 neuvostolle ja Euroopan parlamentille finanssipolitiikan koordinoinnin tehostamisesta antamassa, neuvoston hyväksymässä tiedonannossa[4]. Arvioinnin tuloksena voidaan todeta seuraavaa:-  Ranska toimitti vuoden 2004 tarkistetun vakausohjelmansa komissiolle 7 päivänä joulukuuta 2004. Tämä ohjelma kattaa vuodet 2004–2008 ja vastaa pitkälti niitä tietovaatimuksia, jotka asetetaan vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevissa tarkistetuissa käytännesäännöissä. Se ei kuitenkaan sisällä kansantalouden tilinpidon määritelmien mukaisia kokonaistyöllisyyden kasvuennusteita, joiden toimittaminen on pakollista, vaan ainoastaan ennusteet yksityissektorin työllisyyden kasvusta. Ohjelmassa ei myöskään anneta joitakin sellaisia tietoja, joiden toimittaminen on vapaaehtoista mutta joista olisi ollut hyötyä sen arvioinnissa.-  Ohjelmassa ennustetaan kokonaistuotannon vuosikasvuksi 2,5 prosenttia jaksolla2004–2008. Komissio on tehnyt ohjelmassa esitettyihin lukuihin perustuvat, yhteisesti sovittujen menetelmien mukaiset laskelmat, joiden mukaan kokonaistuotannon kasvu on hieman potentiaalista kasvua voimakkaampaa. Tuotantokuilu säilynee kuitenkin vuoteen 2008 asti negatiivisena. Komission yksiköiden vuosiksi 2004–2006 laatimat ennusteet eivät ohjelmassa esitettyihin ennusteisiin verrattuna ole aivan yhtä suotuisat, sillä kokonaistuotannon kasvu hidastuu komission mukaan vuoden 2004 2,4 prosentista 2,2 prosenttiin vuosina 2005 ja 2006. Ohjelmassa esitettyjä makrotaloutta koskevia ennusteita voidaan kuitenkin pitää yleisesti ottaen realistisina, vaikka ne ovatkin jonkin verran optimistisia.-  Ohjelmalla pyritään supistamaan julkisen talouden alijäämä alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja varmistamaan sen jatkuva supistuminen seuraavina vuosina. Alijäämän supistuminen vuoden 2004 3,6 prosentista 2,9 prosenttiin vuonna 2005 on pääasiassa seurausta kertaluonteisesta tuloerästä, joka on 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen[5]. Alijäämän ennustetaan tämän jälkeen supistuvan vuosittain0,6–0,7 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja saavuttavan vuonna 20080,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Edelliseen tarkistukseen verrattuna uusimmassa tarkistetussa ohjelmassa vahvistetaan suunniteltu sopeuttaminen hieman suotuisammassa makrotaloudellisessa skenaariossa. Perusjäämä suhteessa BKT:hen kehittyy vuosina2004–2008 suotuisasti: 0,7 prosentin alijäämä vuonna 2004 kääntyy ylijäämäksi, joka saavuttaa 2,2 prosenttia vuonna 2008. Tarkistetussa ohjelmassa esitettyihin ennusteisiin ja yhteisesti sovittuihin menetelmiin perustuvien komission laskelmien mukaan myös suhdannetasoitettu rahoitusasema paranee vuosittain 0,6–0,7 prosenttiyksikköä vuodesta 2005 alkaen ja saavuttaa -0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008. Kuten aikaisemmissa tarkistetuissa ohjelmissa, keskipitkän aikavälin finanssipoliittinen strategia perustuu tässäkin tarkistuksessa julkisten menojen reaalikasvulle asetettuihin monivuotisiin tavoitteisiin, joiden tarkoituksena on supistaa menoja suhteessa BKT:hen. Tulot suhteessa BKT:hen säilyvät ennusteen mukaan lähes ennallaan.-  Ranskan viranomaisten toteuttamien toimenpiteiden pitäisi tämänhetkisten tietojen perusteella riittää siihen, että alijäämä saadaan supistettua alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005. Julkisen talouden rahoitusasema säilyy kuitenkin haavoittuvana, ja vähäinenkin makrotalouden tai julkisen talouden epäsuotuisa kehitys voi johtaa siihen, ettei liiallista alijäämää saada tavoitteen mukaisesti korjattua vuonna 2005. Julkisen talouden sopeutus on ennusteen mukaan vuoden 2005 jälkeisinä vuosina merkittävää. Tämä on perusteltua, sillä julkisen talouden tila on vakava. Ennusteisiin liittyy kuitenkin riskejä, eikä niistä ole aina annettu riittävästi tietoja. Etenkin vaikuttaa siltä, ettei alijäämää pystytä vuonna 2006 supistamaan ennusteen mukaisesti, jos nykyistä politiikkaa jatketaan. Ohjelmassa ennustetaan, että alijäämä, joka vuonna 2005 on 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen, pienenee 2,2 prosenttiin vuonna 2006. Tämän oletetaan tapahtuvan, vaikka veronalennuksista, jotka ovat 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, on jo ilmoitettu, eikä kertaluonteisia tuloja enää ole odotettavissa. Ohjelmassa ei anneta riittävästi tietoa toimenpiteistä, joilla on tarkoitus kompensoida edellä mainittujen tekijöiden vaikutuksia. Komission yksiköiden syksyllä 2004 laatiman talousennusteen mukaan julkisen talouden alijäämä kasvaa 3,0 prosentista 3,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006, jos nykyistä talouspolitiikkaa jatketaan. Tämä tarkoittaa, että kasvuoletusten säilyessä nykyisellään on toteutettava toimenpiteitä, joilla alijäämää voidaan vuonna 2006 supistaa noin yhdellä prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen, jotta ohjelmassa asetettu tavoite saavutettaisiin. Lisäksi vuosiksi 2006–2008 julkisen talouden menotavoitteeksi asetettu 1,2 prosentin vuosittainen reaalikasvu edellyttää, että menojen kasvu hidastuu merkittävästi viimeaikaisesta. Tämän tavoitteen saavuttaminen vaikuttaa nykyisen politiikan valossa vaikealta. Vuosina 2003 ja 2004 toteutetut rakenneuudistukset ja etenkin eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmien uudistukset ovat selkeitä esimerkkejä oikeansuuntaisesta kehityksestä. Vaikuttaa kuitenkin siltä, etteivät ne riitä varmistamaan menojen kasvun ennustettua hidastumista. Myös menotavoitteiden luotettavuus herättää huolta, sillä edellisissä tarkistetuissa ohjelmissa asetetut tavoitteet jäivät selvästi saavuttamatta. Ennustettu sopeutus ei edellä esitetyn riskinarvioinnin perusteella tarjoa merkittävyydestään huolimatta ennen vuotta 2007 riittävää varmuusmarginaalia sen takaamiseksi, ettei julkisen talouden alijäämälle asetettu 3 prosentin viitearvo ylity normaaleissa suhdannevaihteluissa. Se ei myöskään riitä varmistamaan sitä, että vakaus- ja kasvusopimuksessa keskipitkän aikavälin tavoitteeksi asetettu lähellä tasapainoa oleva julkisen talouden rahoitusasema saavutetaan ohjelmakauden aikana-  Julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen kasvoi vuosina2001–2004 8 prosenttiyksikköä 64,8 prosenttiin, ja sen ennustetaan säilyvän yli 60 prosentissa suhteessa BKT:hen koko ohjelmakauden ajan (arviolta 62 prosenttia vuonna 2008). Velkasuhteen vähittäisen supistumisen ennustetaan alkavan vasta vuonna 2006 BKT:n nimelliskasvun ja perusylijäämien syntymisen ansiosta. Velan ennustettuun kehitykseen liittyy samoja epävarmuustekijöitä kuin alijäämäsuhteen kehitykseen.-  Tarkistetussa ohjelmassa arvioidaan Ranskan viranomaisten viime aikoina toteuttamia rakenneuudistuksia. Ohjelmassa esitellään yksityiskohtaisesti etenkin kesällä 2004 toteutettu sairausvakuutusjärjestelmän uudistus, jolla on tarkoitus saada sairausvakuutusjärjestelmän talous (joka oli 0,8 prosenttia alijäämäinen vuonna 2004) tasapainoon vuonna 2007 siten, että samalla säilytetään terveyspalvelujen laatu. Uudistuksella pyritään lisäksi parantamaan järjestelmän kokonaishallintaa. Sen yhteydessä perustettiin riippumaton varoituskomitea, jonka tehtävänä on laatia suosituksia silloin, kun se katsoo, että virallisesta tavoitteesta poikkeamisen vaara on olemassa. Sairausvakuutusjärjestelmän uudistusta edelsi perusteellinen eläkeuudistus, joka toteutettiin vuonna 2003. Eläkeuudistuksella lisättiin merkittävästi taloudellisia kannustimia, joiden tarkoituksena on saada työntekijät jatkamaan työssäkäyntiä lakisääteiseen eläkeikään asti ja sen jälkeen. Ohjelmassa korostetaan lisäksi, että julkisen sektorin uuden budjettikehyksen (Loi Organique relative aux Lois de Finances) ansiosta voidaan todennäköisesti entisestään parantaa julkisia menoja koskevien ohjelmien laatua ja tehokkuutta sekä tukea finanssipoliittisten tavoitteiden saavuttamista. Edellä kuvatut uudistukset ovat esimerkkejä oikeansuuntaisesta kehityksestä, vaikka ne eivät todennäköisesti riitäkään takaamaan tarkistetussa ohjelmassa asetettujen menotavoitteiden saavuttamista ja varmistamaan julkisten talouden pitkän aikavälin kestävyyttä.-  Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen liittyy joitakin riskejä, jotka johtuvat väestön ikääntymisestä aiheutuviksi ennustetuista merkittävistä julkisista menoista. Näin on huolimatta laajasta rakenneuudistuksesta, joka toteutettiin eläkejärjestelmän osalta vuonna 2003 ja terveydenhuoltojärjestelmän osalta vuonna 2004. Jos lisäuudistuksia ei toteuteta, julkista taloutta on tämän vuoksi pyrittävä entisestään vakauttamaan myös tulevina vuosina.-  Yleisarviona voidaan todeta, että tarkistetussa ohjelmassa esitetty talouspolitiikka on osittain johdonmukaista julkista taloutta koskevien, talouspolitiikan laajojen maakohtaisten suuntaviivojen kanssa. Ranska on toteuttanut merkittäviä rakenneuudistuksia etenkin eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmiensä osalta ja pystyy tämän vuoksi vastaamaan paremmin väestön ikääntymisen seurauksiin. Suhdannetasoitettua alijäämää supistettiin kuitenkin vuonna 2004 huomattavasti suosituksessa asetettua tavoitetta vähemmän. Ranska ei myöskään toteuttanut toimenpiteitä nopeuttaakseen suhdannetasoitetun alijäämän supistamista kasvuedellytysten parantuessa. Lisäksi vuoden 2004 tarkistetussa ohjelmassa ennustettu keskipitkän aikavälin sopeutus ei merkittävyydestään huolimatta riitä varmistamaan lähellä tasapainoa olevan julkisen talouden rahoitusaseman saavuttamista tarkistuksen kattamalla jaksolla. Sopeutukseen liittyy lisäksi epävarmuustekijöitä.-  Edellä esitetyn arvion perusteella olisi aiheellista, että Ranska i) toteuttaa tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että liiallinen alijäämä korjataan vuonna 2005; ii) varmistaa, että julkisen talouden vakauttamista jatketaan vuoden 2005 jälkeen, jotta lähellä tasapainoa oleva julkisen talouden rahoitusasema saavutetaan vuonna 2008, ja iii) jatkaa rakenneuudistuksia ja pitää menot hallinnassa varmistaakseen ohjelmassa asetettujen monivuotisten menotavoitteiden noudattamisen.* * *Komissio on tämän arvion perusteella hyväksynyt oheisen suosituksen neuvoston lausunnoksi Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta ja esittää sen edelleen neuvostolle.Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Ranskan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2004–2008EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[6] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:1.  Neuvosto tutki [17 päivänä helmikuuta 2005] Ranskan tarkistetun vakausohjelman, joka kattaa vuodet 2004–2008. Ohjelma vastaa pitkälti niitä tietovaatimuksia, jotka asetetaan vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevissa tarkistetuissa käytännesäännöissä. Se ei kuitenkaan sisällä kansantalouden tilinpidon määritelmien mukaisia kokonaistyöllisyyttä koskevia kasvuennusteita, joiden toimittaminen on pakollista, eikä eräitä vapaaehtoisia muuttujia. Ranskaa kehotetaan sen vuoksi täyttämään tietovaatimukset kaikilta osin.2.  Ohjelman perustana olevassa makrotalouden skenaariossa ennustetaan, että kokonaistuotanto kasvaa 2,5 prosenttia vuosina 2004–2008, eli hieman potentiaalista kasvua nopeammin. Tämän skenaarion mukaiset kasvuoletukset vaikuttavat tällä hetkellä käytettävissä olevien tietojen perusteella realistisilta, joskin ne ovat jonkin verran optimistisia. Myös ohjelmassa esitetyt inflaatioennusteet vaikuttavat realistisilta.3.  Neuvosto teki 3 päivänä kesäkuuta 2003 päätöksen liiallisen alijäämän olemassaolosta Ranskassa ja suositti tilanteen korjaamista vuoteen 2004 mennessä. Komissio antoi 14 päivänä joulukuuta 2004 neuvostolle tiedonannon[7] ”Saksan ja Ranskan tilanteesta suhteessa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisiin velvoitteisiin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion jälkeen”, jossa se totesi, että liiallisen alijäämän korjaamiselle asetettuna määräaikana olisi pidettävä vuotta 2005, koska neuvoston marraskuussa 2003 antamat päätelmät olivat aiheuttaneet oikeusvaikutuksia ennen kuin yhteisöjen tuomioistuin kumosi mainitut päätelmät. Ohjelmassa esitetyn finanssipoliittisen strategian päätavoitteena on supistaa alijäämä alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2005 mennessä. Ohjelmalla on lisäksi tarkoitus varmistaa julkisen talouden alijäämän jatkuva supistuminen tulevina vuosina. Alijäämän ennustetaan supistuvan tasaisesti vuodesta 2005 lähtien vuosittain0,6–0,7 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja saavuttavan vuonna 2008 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Edelliseen ohjelmaan verrattuna uusimmassa tarkistetussa ohjelmassa vahvistetaan suunniteltu sopeuttaminen hieman suotuisammassa makrotaloudellisessa skenaariossa. Ohjelmassa esitettyihin ennusteisiin ja yhteisesti sovittuihin menetelmiin perustuvien komission laskelmien mukaan myös suhdannetasoitettu rahoitusasema paranee vuosittain0,6–0,7 prosenttiyksikköä vuodesta 2005 alkaen ja saavuttaa vuonna 2008 -0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kuten aikaisemmissa tarkistetuissa ohjelmissa, keskipitkän aikavälin finanssipoliittinen strategia perustuu tässäkin tarkistuksessa julkisten menojen reaalikasvulle asetettuihin monivuotisiin tavoitteisiin, joiden tarkoituksena on supistaa menoja suhteessa BKT:hen. Koska tulojen ennustetaan säilyvän lähes ennallaan suhteessa BKT:hen, tämä aiheuttaa vastaavan alijäämää supistavan vaikutuksen.4.  Ranskan viranomaisten toteuttamien toimenpiteiden pitäisi tämänhetkisten tietojen perusteella riittää siihen, että alijäämä saadaan supistettua alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005. Ranskan julkisen talouden rahoitusasema säilyy kuitenkin haavoittuvana. Liiallisen alijäämän korjaaminen edellyttää, että kaikki suunnitellut toimenpiteet toteutetaan tehokkaasti ja että epäsuotuisan kehityksen ilmetessä toteutetaan lisätoimenpiteitä. Lisäksi vuodeksi 2005 ennustettu alijäämän supistuminen on pääasiassa seurausta kertaluonteisesta tuloerästä, jonka suuruus on ½ prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuodeksi 2005 ennustettu julkisen talouden sopeuttaminen on näin ollen melko vähäistä. Julkisen talouden toteutuma voi vuoden 2005 jälkeen olla ohjelmassa ennustettua heikompi. Etenkin vaikuttaa siltä, että vuoden 2006 alijäämätavoite on vaarassa jäädä nykyistä politiikkaa noudatettaessa toteutumatta, kun otetaan huomioon vuodeksi 2006 suunnitellut veronalennukset ja se, ettei kyseisenä vuonna ole enää odotettavissa merkittäviä kertaluonteisia tuloja. Vuosiksi 2006–2008 asetetun menotavoitteen saavuttaminen vaikuttaa lisäksi nykyisen politiikan valossa vaikealta siitäkin huolimatta, että viime vuosina toteutetut rakenneuudistukset ovat selkeitä esimerkkejä oikeansuuntaisesta kehityksestä. Myös menotavoitteiden luotettavuus herättää huolta, koska edellisissä tarkistetuissa ohjelmissa asetetut tavoitteet jäivät selvästi saavuttamatta.5.  Edellä esitetyn riskinarvioinnin perusteella voidaan todeta, ettei ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys näytä tarjoavan ennen vuotta 2007 riittävää varmuusmarginaalia sen takaamiseksi, ettei julkisen talouden alijäämälle asetettu 3 prosentin viitearvo ylity normaaleissa suhdannevaihteluissa. Se ei myöskään riitä varmistamaan sitä, että vakaus- ja kasvusopimuksessa keskipitkän aikavälin tavoitteeksi asetettu, lähellä tasapainoa oleva julkisen talouden rahoitusasema saavutetaan ohjelmakauden aikana.6.  Julkisen velan arvioidaan vuonna 2004 olevan 64,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä ylittää perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa ennustetaan, että velkasuhde supistuu vuodesta 2006 eteenpäin ja saavuttaa vuonna 2008 62 prosenttia suhteessa BKT:hen. Velkasuhteen kehitykseen liittyy samoja riskejä kuin alijäämätavoitteiden saavuttamiseen.7.  Ranskan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen näyttää liittyvän joitakin riskejä, jotka johtuvat väestön ikääntymisestä aiheutuviksi ennustetuista merkittävistä julkisista menoista. Näin on huolimatta laajasta rakenneuudistuksesta, joka toteutettiin eläkejärjestelmän osalta vuonna 2003 ja terveydenhuoltojärjestelmän osalta vuonna 2004. Jos lisäuudistuksia ei toteuteta, julkisen talouden vakauttamispyrkimyksiä on tulevina vuosina lisättävä julkisen talouden kestävyyden varmistamiseksi.8.  Vuoden 2004 tarkistuksen mukainen talouspolitiikka noudattaa laajojen talouspoliittisten suuntaviivojen suosituksia osittain, etenkin niitä, jotka vaikuttavat julkiseen talouteen. Ranska on toteuttanut merkittäviä rakenneuudistuksia etenkin eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmiensä osalta ja pystyy tämän vuoksi vastaamaan paremmin väestön ikääntymisen seurauksiin. Suhdannetasoitettua alijäämää supistettiin kuitenkin vuonna 2004 huomattavasti suosituksessa asetettua tavoitetta vähemmän, eikä Ranska etenkään toteuttanut toimenpiteitä nopeuttaakseen suhdannetasoitetun alijäämän supistamista kasvuedellytysten parantuessa. Lisäksi vuoden 2004 tarkistetussa ohjelmassa esitettyyn keskipitkän aikavälin sopeutukseen liittyy epävarmuustekijöitä, eikä se riitä merkittävyydestään huolimatta varmistamaan lähellä tasapainoa olevan julkisen talouden rahoitusaseman saavuttamista tarkistuksen kattamalla jaksolla.* * *Edellä esitetyn arvion perusteella neuvosto katsoo, että Ranskan olisii) toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että liiallinen alijäämä korjataan vuonna 2005;ii) varmistettava, että julkisen talouden vakauttamista jatketaan vuoden 2005 jälkeen, jotta lähellä tasapainoa oleva julkisen talouden rahoitusasema saavutetaan vuonna 2008; jaiii) jatkettava rakenneuudistuksia ja pidettävä menot hallinnassa varmistaakseen ohjelmassa asetettujen monivuotisten menotavoitteiden noudattamisen.Taulukko 1: Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |BKT:n määrä (muutos, %) | VO joulukuu 2004 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | 2,5 |KOM lokakuu 2004 | 2,4 | 2,2 | 2,2 | – | – |VO joulukuu 2003 | 1,7 | 2,5 | 2,5 | 2,5 | – |YKHI-inflaatio (%) | VO joulukuu 2004 | 2,2 | 1,8 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |KOM lokakuu 2004 | 2,3 | 2,0 | 1,8 | – | – |VO joulukuu 2003 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | – |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2004 | -3,6 | -2,9 | -2,2 | -1,6 | -0,9 |KOM lokakuu 2004 | -3,7 | -3,0 | -3,3 | – | – |VO joulukuu 2003 | -3,55 | -2,9 | -2,2 | -1,5 | – |Perusjäämä (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2004 | -0,7 | 0,1 | 0,8 | 1,5 | 2,2 |KOM lokakuu 2004 | -0,7 | -0,1 | -0,4 | – | – |VO joulukuu 2003 | -0,6 | 0,1 | 0,9 | 1,6 | – |Suhdannetasoitettu rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2004¹ KOM lokakuu 2004 VO joulukuu 2003¹ | -3,4 -3,5 -3,2 | -2,7 -2,8 -2,6 | -2,0 -3,1 -1,9 | -1,4 – -1,3 | -0,7 – – |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2004 | 64,8 | 65,0 | 64,6 | 63,6 | 62,0 |KOM lokakuu 2004 | 64,9 | 65,5 | 66,3 | – | – |VO joulukuu 2003 | 62,8 | 63,2 | 62,8 | 61,8 | – |Huom: 1Komission yksiköiden laskelmat, jotka perustuvat ohjelmassa esitettyihin tietoihin. Lähteet: Vakausohjelma (VO); komission yksiköiden syksyn 2004 talousennuste (KOM); komission yksiköiden laskelmat. |[1] EYVL L 209, 2.8.1997. Kaikki asiakirjat, joihin tässä lausunnossa viitataan, löytyvät seuraavasta verkkosivustosta: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Asiakirja KOM(2004) 813, 14.12.2004.[3] Talous- ja rahoituskomitean tarkistettu lausunto vakaus- ja lähentymisohjelmien sisällöstä ja muodosta, hyväksytty Ecofin-neuvostossa 10.7.2001.[4] KOM(2002) 668, 27.11.2002.[5] Tätä tuloerää on tarkistettu 0,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen sen jälkeen, kun vuoden 2005 talousarvioesitys annettiin syyskuussa 2004. Tarkistus on otettu huomioon komission yksiköiden syksyn talousennusteessa. Ohjelman ennusteet perustuvat kuitenkin alkuperäiseen arvioon, jonka mukaan erä on 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen.[6] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1. Asiakirjat, joihin tässä lausunnossa viitataan, on julkaistu seuraavassa verkkosivustossa: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] Asiakirja KOM(2004) 813, 14.12.2004.


title: Neuvoston suositus, annettu 12 päivänä heinäkuuta 2011 , Italian vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä vuosia 2011–2014 koskevaa Italian tarkistettua vakausohjelmaa koskevan neuvoston lausunnon antamisesta

text:
               21.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 215/4

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 12 päivänä heinäkuuta 2011,
   Italian vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä vuosia 2011–2014 koskevaa Italian tarkistettua vakausohjelmaa koskevan neuvoston lausunnon antamisesta
   2011/C 215/02
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020, joka perustuu talouspolitiikan koordinoinnin tehostamiseen ja keskittyy avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (2), jotka yhdessä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Komissio hyväksyi 12 päivänä tammikuuta 2011 ensimmäisen vuotuisen kasvuselvityksen, joka tarkoitti uuden talouden ohjauksen ja hallinnan jakson alkua EU:ssa ja ensimmäistä politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjaksoa, jonka perusta on Eurooppa 2020 strategiassa.

               (4)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 25 päivänä maaliskuuta 2011 julkisen talouden vakauttamisen ja rakenneuudistuksen painopisteet (jotka ovat 15 päivänä helmikuuta ja 7 päivänä maaliskuuta 2011 annettujen neuvoston päätelmien ja komission vuotuisen kasvuselvityksen mukaisia). Se korosti, että etusijalle on asetettava talousarvioiden tervehdyttäminen ja julkisen talouden kestävyyden palauttaminen, työttömyyden vähentäminen työmarkkinauudistusten avulla sekä uudet kasvua edistävät toimet. Se kehotti kaikkia jäsenvaltioita toteuttamaan näihin painopisteisiin perustuvia konkreettisia toimenpiteitä, jotka sisällytetään niiden vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (5)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 25 päivänä maaliskuuta 2011 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa riittävän ajoissa, jotta ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (6)

               Italia toimitti vuoden 2011 tarkistetun vakausohjelmansa, joka koskee vuosia 2011–2014, sekä vuoden 2011 kansallisen uudistusohjelmansa 6 päivänä toukokuuta 2011. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (7)

               Italian talous oli kärsinyt rakenteellisista heikkouksista pitkään ennen nykyistä maailmanlaajuista talous- ja finanssikriisiä. Reaalinen BKT kasvoi vuosina 2001–2007 keskimäärin yhden prosentin, eli vain noin puolet euroalueen keskiarvosta, mikä johtui lähinnä alhaisesta tuottavuuden kasvusta. Koska tällainen kehitys vaikutti koko maahan, suuret alueelliset taloudelliset erot eivät vähentyneet. Vaikka Italian talous ei kärsinyt yksityisen sektorin laajasta sisäisestä epätasapainosta, maailmanlaajuinen kriisi vaikutti siihen merkittävästi. Viennin ja sen myötä investointien romahtaminen johti siihen, että reaalinen BKT supistui jyrkästi noin 7 prosenttia vuoden 2008 toisen vuosineljänneksen ja vuoden 2009 toisen vuosineljänneksen välillä. BKT:n jyrkästä laskusta kielii myös se seikka, että julkisen talouden bruttovelka, joka oli edellisen vuosikymmenen aikana supistunut tasaisesti, kasvoi vuoden 2010 loppuun mennessä 119 prosenttiin. Työllisyysaste aleni huomattavasti vähemmän työtuntien vähentämiseen tähtäävän, hallituksen tukeman järjestelmän avulla, ja työttömyysaste nousi näin ollen vain lievästi vuosina 2008 ja 2009. Talous alkoi viennin johdolla elpyä vuoden 2009 loppupuoliskolla, joskin hitaasti. Työmarkkinatilanne pysyi vuonna 2010 epävakaana työttömyysasteen vakiinnuttua vuoden loppuun mennessä noin 8,5 prosenttiin. Erittäin suuren julkisen talouden velkasuhteen vuoksi Italia säilytti kriisin aikana asiaankuuluvan varovaisen finanssipolitiikan ja pidättäytyi toteuttamasta laajoja finanssipoliittisia elvytystoimia, ja tällä tavoin se sai pidettyä julkisen talouden alijäämän euroalueen keskiarvoa alempana vuosina 2009 ja 2010.

               (8)

               Neuvosto katsoo asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen tarkistetun vakausohjelman arvioinnin perusteella, että ohjelman perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Ohjelman mukaan julkisen talouden alijäämän on tarkoitus supistua vuoteen 2012 mennessä alle viitearvon eli alle 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, koska menojen rajoittaminen jatkuu ja verolakien parempi noudattaminen tuottaa lisätuloja. Kun liiallinen alijäämä on saatu korjattua, keskipitkän aikavälin tavoite eli rakenteellisesti tasapainoinen rahoitusasema pystytään ohjelman mukaan saavuttamaan ohjelmakauden loppuun (2014) mennessä perusmenojen hillitsemisen jatkamiseksi annetun sitoumuksen tuella. Ohjelmassa ennustetaan, että julkisen talouden velkasuhde saavuttaa huippunsa vuonna 2011 ja supistuu sen jälkeen kiihtyvää vauhtia perusylijäämän kasvaessa. Vuosiksi 2010–2012 suunnitellut keskimääräiset vuotuiset julkisen talouden toimet ylittävät 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, jota neuvosto suositteli liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä, ja vuoden 2012 jälkeiseksi ajaksi suunniteltu sopeutusvauhti on huomattavasti vakaus- ja kasvusopimuksen määräyksiä nopeampi. Edellä mainittujen alijäämä- ja velkatoteutumien saavuttaminen edellyttää talousarvion tiukkaa noudattamista, ja vuosille 2013 ja 2014 suunnitelluista vakauttamistoimenpiteistä on tarpeen saada lisätietoja ohjelman uskottavuuden parantamiseksi.

               (9)

               (Koska valtion velka on erittäin suuri eli noin 120 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2011, kestävään ja uskottavaan vakauttamiseen pyrkiminen sekä kasvua lisäävien rakenteellisen toimenpiteiden toteuttaminen ovat Italian ensisijaisia tavoitteita. Komission viimeisimmän arvion mukaan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen liittyvät riskit vaikuttavat keskisuurilta. Vakausohjelmassa vahvistettujen julkisen talouden alijäämää koskevien tavoitteiden saavuttaminen vuoteen 2012 ulottuvalla kaudella ja näin ollen liiallisen alijäämän korjaaminen vuoteen 2012 mennessä riippuu jo hyväksyttyjen toimenpiteiden täysipainoisesta toteuttamisesta. Lisätoimet olisivat tarpeen, jos esimerkiksi verolakien paremman noudattamisen johdosta saatavat tulot olisivat budjetoitua alhaisemmat tai jos pääomamenojen suunnitellun rajoittamisen saavuttamisessa ilmenisi ongelmia. Uuden kolmivuotisen budjettikehyksen mukaan vuosia 2013 ja 2014 koskevat vakauttamistoimia tukevat konkreettiset toimenpiteet on hyväksyttävä viimeistään lokakuussa 2011. Vaikka budjettikehystä on vahvistettu viime vuosina tuntuvasti, täytäntöönpantavissa olevien menokattojen käyttöönoton ja kaikilla julkisen talouden alasektoreilla toteutettavan budjettiseurannan parantamisen on määrä edistää budjettikuria ja lujittaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian uskottavuutta.

               (10)

               Vaikka uusia työpaikkoja syntyi kriisiä edeltävinä vuosina suhteellisen runsaasti, Italian työmarkkinoilla on jonkin verran rakenteellisia heikkouksia. Vakituisessa työsuhteessa olevat työntekijät ovat suojatummassa asemassa kuin epätyypillisessä työsuhteessa olevat. Ensiksi mainittujen työntekijöiden irtisanomiseen sovelletaan tiukkoja sääntöjä ja hankalia menettelyjä. Viimeksi mainittujen osalta olisi kiinnitettävä huomiota itsenäisen ammatinharjoittamisen dynamiikkaan, johon saattaa kätkeytyä alisteisia työsuhteita. Huolimatta uusista tilapäisistä toimenpiteistä, joita kriisin aikana on toteutettu toimeentulotuen ja työttömyysturvan laajentamiseksi, nykyinen työttömyysturvajärjestelmä on edelleen hajanainen. Vuonna 2010 alle 25-vuotiaiden työttömyysaste oli 27,8 prosenttia, ja nuorisotyöttömyys jakautui epätasaisesti, sillä se oli maan eteläosissa kaksi kertaa niin suuri kuin pohjoisessa. Oppisopimuskoulutuksen ja ammattikoulutuksen roolia olisi vahvistettava edelleen. Italiassa ei nykyisin ole käytössä yksittäistä koko maassa hyväksyttyä järjestelmää, jolla voitaisiin todentaa ja tunnustaa ammatti- ja koulutusvaatimukset, vaikka tällainen järjestelmä olisikin hyödyllinen ja tarpeellinen, vaan sen sijaan käytössä on useita alueellisia järjestelmiä, mikä ei edistä työvoiman liikkuvuutta ja työllistymismahdollisuuksia Italian alueella. Työvoimaviranomaisten tehokkuutta on varaa parantaa erityisesti korkean työttömyyden alueilla. Laiton työnteko on niin ikään edelleenkin vakava ongelma Italiassa.

               (11)

               Palkkakehityksen sopeuttaminen tuottavuuden kasvuun on tärkeää ottaen huomioon Italian kilpailukyvyn jatkuva heikkeneminen 1990-luvun lopulta alkaen; yritystason palkkaneuvotteluilla voi olla tässä suhteessa merkittävä rooli, ja niistä saattaa olla apua myös alueellisten työmarkkinaerojen vähentämisessä. Palkkaneuvottelukehykseen vuonna 2009 tehdyssä uudistuksessa otettiin käyttöön muun muassa avauslausekkeiden mahdollisuus (eli poikkeukset kansallisella tasolla sovitusta toimialakohtaisesta palkasta), mutta niitä ei ole vielä toistaiseksi käytetty laajalti.

               (12)

               Naisten työllisyysaste on keskimäärin yli 20 prosenttiyksikköä miesten työllisyysastetta jäljessä, mutta alueiden välillä on huomattavia eroja. Eteläitalialaisista 20–64-vuotiaista naisista oli vuonna 2009 työelämässä hädin tuskin kolmannes, mikä johtui sekä suhteellisesti alhaisemmista työvoimaosuuksista että korkeammasta työttömyydestä. Italian suhteellisen korkea työverotus vähentää kannustimia työvoiman tarjontaan, erityisesti talouden toisen tulonsaajan osalta, ja vaikuttaa haitallisesti yritysten työvoiman kysyntään. Naisten työllisyyden parantamiseksi kansallisessa uudistusohjelmassa viitataan vuonna 2010 hyväksyttyyn suunnitelmaan, jolla pyritään koordinoimaan kaikilla hallintotasoilla toteutettavia toimia työn ja perhe-elämän yhteensovittamiseksi. Hallitus otti äskettäin käyttöön sellaisille korkean työttömyyden alueilla sijaitseville yrityksille suunnatun verokannustimen, jotka ottavat palvelukseensa heikommassa asemassa olevia työntekijöitä, mukaan lukien työntekijät, jotka työskentelevät sellaisella alalla tai sellaisessa ammatissa, jossa sukupuolijakauman epätasapaino on erityisen selkeä. Ohjelmassa kaavaillaan myös verotusjärjestelmän uudistusta, jolla verorasitusta siirrettäisiin vähitellen työstä kulutukseen, mikä voisi auttaa parantamaan työllisyyttä.

               (13)

               Liiketoimintakustannukset ovat Italiassa ja erityisesti Etelä-Italiassa edelleen korkeat EU:n standardeihin verrattuna, huolimatta viimeaikaisista toimenpiteistä liiketoimintaympäristön kohentamiseksi sekä julkishallinnon suorituskyvyn ja tilivelvollisuuden parantamiseksi. Tuote- ja palvelumarkkinoita rajoittavissa lainsäädännöllisissä ja hallinnollisissa esteissä on vielä paljon poistamista erityisesti asiantuntijapalveluiden alalla. Vuonna 2009 esiteltiin vuosittainen kilpailulaki, jonka on tarkoitus toimia sääntelyvälineenä kilpailuympäristön ja kuluttajansuojan parantamiseksi, mutta kyseistä lakia ei ole kuitenkaan vielä hyväksytty. Italian liiketoimintaympäristöä heikentävät myös sopimusten täytäntöönpanoon liittyvät pitkälliset menettelyt. Italiassa on edelleen suhteellisen vähän pankkialan ulkopuolisia kanavia, jotka voisivat rahoittaa yritysten ja erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten kasvua. Varsinkin oman pääoman ehtoista rahoitusta ja riskipääomaa käytetään harvoin huolimatta niiden tarjoamista mahdollisuuksista kasvattaa yritysten kokoa, päästä uusille maailmanlaajuisille markkinoille ja parantaa yritysten hyvää hallintotapaa.

               (14)

               Tutkimukseen ja kehitykseen liittyvät menot ovat lisääntyneet vaatimattomasti kymmenen viime vuoden aikana. Tutkimuksen ja kehityksen intensiteetti on näin ollen alhainen, noin 1,27 prosenttia suhteessa BKT:hen, eli selvästi alle EU:n keskiarvon (1,90 %). Tämä ero johtuu pääasiassa teollisen tutkimuksen vähäisyydestä, sillä yritysten tutkimuksen ja kehityksen intensiteetti on 0,64 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun EU-27:n keskiarvo on 1,23 prosenttia. Myös riskipääomaintensiteetti on edelleen hyvin alhainen. Kansallisessa uudistusohjelmassa esitetään useita toimenpiteitä, kuten korkeakoulujen tai julkisoikeudellisten laitosten toteuttamiin tutkimushankkeisiin investoiville yrityksille myönnettävät määräaikaiset verohelpotukset. Tutkimuksen ja kehityksen intensiteetille asetettu tavoite, joka on 1,53 prosenttia suhteessa BKT:hen, heijastaa vuosien 2006–2008 keskimääräistä vuosittaista kasvutahtia, ja siinä otetaan huomioon maan julkisen talouden vakauteen kohdistuvat paineet. Kyseistä tavoitetta tarkastellaan uudelleen vuonna 2014.

               (15)

               Italia on kolmanneksi suurin EU:n koheesiopolitiikan varojen saaja, sillä se on saanut noin 8 prosenttia EU:n kokonaiskoheesiovaroista kaudella 2007–2013. Ohjelmakauden puolivälissä EU-varoista on otettu tosiasiallisesti käyttöön vasta 16,8 prosenttia, ja eteläisillä lähentymisalueilla tämä osuus on paljon alhaisempi.

               (16)

               Italia on tehnyt Euro Plus -sopimuksen nojalla useita sitoumuksia. Kansallisessa uudistusohjelmassa viitataan eräisiin äskettäin hyväksyttyihin toimenpiteisiin ja kuvaillaan yleisluontoisesti uudistussuunnitelmia julkisen talouden kestävyyden ja rahoitusvakauden vahvistamiseksi, kilpailukyvyn parantamiseksi ja työllisyyden lisäämiseksi Euro Plus -sopimuksen periaatteiden mukaisesti. Eräs uusi sitoumus, joka tehtiin juuri mainitun sopimuksen noudattamiseksi, on hallituksen suunnitelma muuttaa perustuslakia budjettikurin parantamiseksi. Nämä näkökohdat on arvioitu ja otettu huomioon suosituksissa.

               (17)

               Komissio on arvioinut vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä Euro Plus-sopimuksen nojalla tehdyt Italiaa koskevat sitoumukset. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Italian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta, mutta se on myös arvioinut, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska EU:n talouden ohjausta ja hallintaa on tarpeen tehostaa kokonaisuudessaan antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Tämän perusteella komissio katsoo, että vuosia 2011-2014 koskeva Italian vakauttamissuunnitelma on vuoteen 2012 saakka uskottava, mutta vuosiksi 2013 ja 2014 sen tueksi olisi vahvistettava konkreettisia toimenpiteitä, jotta erittäin korkea valtion velka saataisiin kääntymään vakaaseen laskuun. Kansallisessa uudistusohjelmassa esitellään laaja aloitepaketti, joka kattaa kaikki Eurooppa 2020 -strategian ulottuvuudet, mutta lisätoimenpiteiden katsotaan olevan tarpeen kriisin myötä korostuneiden pitkäaikaisten rakenteellisten heikkouksien korjaamiseksi. Italian kasvu- ja työllisyyspotentiaalin lisäämiseksi ja maan eteläosien kehityserojen tasoittamiseksi olisi vuosina 2011 ja 2012 toteutettava lisätoimia, joilla tehostetaan työmarkkinoiden toimintaa, avataan palvelu- ja tuotemarkkinoita enemmän kilpailulle, parannetaan liiketoimintaympäristöä, vahvistetaan tutkimus- ja innovaatiopolitiikkaa ja kannustetaan EU:n koheesiovarojen nopeampaan ja parempaan käyttöön.

               (18)

               Neuvosto on tutkinut Italian vuoden 2011 tarkistetun vakausohjelman edellä esitetyn arvioinnin perusteella ja ottaen huomioon myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan nojalla 2 päivänä joulukuuta 2009 annetun neuvoston suosituksen, ja neuvoston lausunto (3) esitetään erityisesti jäljempänä 1 suosituksessa. Neuvosto on tutkinut Italian kansallisen uudistusohjelman ottaen huomioon 25 päivänä maaliskuuta 2011 hyväksytyt Eurooppa-neuvoston päätelmät,

         SUOSITTAA, että Italia toteuttaa vuosina 2011 ja 2012 toimia, joilla se

               1.

               panee täytäntöön julkisen talouden suunnitellun vakauttamisen vuosina 2011 ja 2012, jotta varmistetaan liiallisen alijäämän korjaaminen neuvoston liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä antaman suosituksen mukaisesti, jolloin julkisen talouden korkea velkasuhde saadaan kääntymään laskuun; äskettäin hyväksytyn lainsäädännön avulla hyödyntää mahdollisen ennakoitua paremman taloudellisen tai julkisen talouden kehityksen täysimääräisesti alijäämän ja velan supistamiseksi nopeammassa tahdissa ja on valmis estämään lipsumiset talousarvion toteutuksessa; esittää uuden monivuotisen talousarviokehyksen mukaisesti viimeistään lokakuussa 2011 konkreettisia toimenpiteitä, joilla tuetaan vuosiksi 2013 ja 2014 asetettuja tavoitteita sekä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamista vuoteen 2014 mennessä; vahvistaa talousarviokehystä edelleen ottamalla käyttöön täytäntöön pantavia menokattoja ja parantamalla seurantaa kaikilla julkisen talouden alasektoreilla;

               2.

               vahvistaa toimia työmarkkinoiden lohkoutumisen torjumiseksi myös tarkistamalla työsuhdeturvalainsäädännön tiettyjä osa-alueita, irtisanomissäännöt ja -menettelyt mukaan lukien, ja tarkastelemalla uudelleen nykyistä hajanaista työttömyysturvajärjestelmää talousarvioon liittyvät rajoitteet huomioon ottaen; tehostaa pyrkimyksiä laittoman työskentelyn torjumiseksi; toteuttaa tämän lisäksi toimia parantaakseen naisten osallistumista työmarkkinoille lisäämällä hoitopalvelujen saatavuutta koko maassa ja tarjoamalla taloudellisia kannustimia kotitalouden toisen tulonsaajan työssäkäynnin tukemiseksi ilman talousarviovaikutuksia;

               3.

               ryhtyy työehtosopimusneuvottelujen puitteiden uudistamisesta vuonna 2009 tehdyn sopimuksen pohjalta ja työmarkkinaosapuolia kansallisten käytäntöjen mukaisesti kuultuaan uusiin toimiin sen varmistamiseksi, että palkkojen kasvu vastaa paremmin tuottavuuden kehitystä sekä paikallisia ja yritysten olosuhteita, mukaan lukien lausekkeet, joiden perusteella yritystason neuvottelut voisivat edetä tähän suuntaan;

               4.

               laajentaa prosessia, joka koskee palvelualan, asiantuntijapalvelut mukaan lukien, avaamista enemmän kilpailulle; hyväksyy vuonna 2011 vuosittaisen kilpailulain ottaen huomioon kilpailuviranomaisen antamat suositukset; vähentää sopimusoikeuden täytäntöönpanoon liittyvien menettelyjen pituutta; vahvistaa edelleen toimia, joilla edistetään pienten ja keskisuurten yritysten pääsyä pääomamarkkinoille, poistamalla lainsäädännöllisiä esteitä ja alentamalla kustannuksia;

               5.

               parantaa yksityisen sektorin tutkimus- ja innovaatioinvestointien puitteita laajentamalla nykyisiä verokannustimia, parantamalla riskipääoman hankkimisen edellytyksiä ja tukemalla innovatiivisia hankintamenettelyjä;

               6.

               ryhtyy toimiin, joilla kustannustehokkaasti vauhditetaan koheesiopolitiikan varoista rahoitettavia kasvua lisääviä menoeriä alueiden välillä edelleen olevien erojen vähentämiseksi parantamalla hallinnollisia valmiuksia ja poliittista hallintotapaa; noudattaa kansallisen strategisen viitekehyksen yhteydessä resurssien määrän ja menojen laadun suhteen tehtyjä sitoumuksia.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä heinäkuuta 2011.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetään vuonna 2011 voimassa jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 19 päivänä toukokuuta 2011 annetulla neuvoston päätöksellä 2011/308/EU (EUVL L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Lausunto, jota tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdassa.


Avis juridique important

|

32003H0178

Neuvoston suositus, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2003, Euroopan kehitysrahaston (1984) (kuudes EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2001

Virallinen lehti nro L 071 , 15/03/2003 s. 0014 - 0014

Neuvoston suositus,annettu 7 päivänä maaliskuuta 2003,Euroopan kehitysrahaston (1984) (kuudes EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2001(2003/178/EY)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon Loméssa 8 päivänä joulukuuta 1984 allekirjoitetun kolmannen AKT-ETY-yleissopimuksen,ottaa huomioon 30 päivänä kesäkuuta 1986 tehdyn neuvoston päätöksen 86/283/ETY merentakaisten maiden ja alueiden assosioinnista Euroopan talousyhteisöön(1),ottaa huomioon Brysselissä 19 päivänä helmikuuta 1985 allekirjoitetun sisäisen sopimuksen yhteisön tuen rahoituksesta ja hallinnasta(2), sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 86/281/ETY(3), ja erityisesti sen 29 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon 11 päivänä marraskuuta 1986 annetun kuudenteen Euroopan kehitysrahastoon(4) sovellettavan varainhoitoasetuksen ja erityisesti sen 66-73 artiklan,on tutkinut Euroopan kehitysrahaston (1984) (kuudes EKR) toimenpiteisiin liittyvät tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2001, sekä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen varainhoitovuodelta 2001(5) komission vastauksineen,sekä katsoo seuraavaa:(1) Sisäisen sopimuksen 29 artiklan 3 kohdan nojalla Euroopan parlamentti antaa neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden Euroopan kehitysrahaston (1984) (kuudes EKR) hallinnasta.(2) Komissio on toteuttanut Euroopan kehitysrahaston (1984) (kuudes EKR) toimenpiteet varainhoitovuoden 2001 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,SUOSITTELEE Euroopan parlamentille, että tämä myöntää komissiolle vastuuvapauden Euroopan kehitysrahaston (1984) (kuudes EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta varainhoitovuodelta 2001.Tehty Brysselissä 7 päivänä maaliskuuta 2003.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaN. Christodoulakis(1) EYVL L 175, 1.7.1986, s. 1.(2) EYVL L 86, 31.3.1986, s. 210.(3) EYVL L 178, 2.7.1986, s. 13.(4) EYVL L 325, 20.11.1986, s. 42.(5) EYVL C 295, 28.11.2002, s. 289.


title: Neuvoston suositus, annettu 16 päivänä helmikuuta 2010 , Euroopan kehitysrahaston (seitsemäs EKR) toimien toteuttamisen osalta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2008

text:
               20.2.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 45/14

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 16 päivänä helmikuuta 2010,
   Euroopan kehitysrahaston (seitsemäs EKR) toimien toteuttamisen osalta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2008
   (2010/101/EU)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon Loméssa 15 päivänä joulukuuta 1989 allekirjoitetun neljännen AKT–ETY-yleissopimuksen (1), jota on muutettu Mauritiuksella 4 päivänä marraskuuta 1995 allekirjoitetulla sopimuksella (2),
   ottaa huomioon yhteisön tukien rahoituksesta ja hoidosta neljännen AKT–ETY-yleissopimuksen osalta tehdyn sisäisen sopimuksen (3), jäljempänä ’sisäinen sopimus’, jolla muun muassa perustetaan seitsemäs Euroopan kehitysrahasto (seitsemäs EKR), ja erityisesti sen 32 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neljännen AKT–ETY-yleissopimuksen mukaisten kehityshankkeiden rahoitusyhteistyöhön sovellettavan varainhoitoasetuksen (4) ja erityisesti sen 69–77 artiklan,
   on tutkinut seitsemännen EKR:n toimiin liittyvät tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2008, sekä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen varainhoitovuodelta 2008 siihen liitettyine komission vastauksineen (5),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Sisäisen sopimuksen 32 artiklan 3 kohdan nojalla Euroopan parlamentti antaa neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden seitsemännen EKR:n varainhoidosta.

               (2)

               Komissio on toteuttanut seitsemännen EKR:n toimet varainhoitovuoden 2008 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,

         SUOSITTAA, että Euroopan parlamentti myöntää komissiolle vastuuvapauden seitsemännen EKR:n toimien toteuttamisen osalta varainhoitovuodelta 2008.

      Tehty Brysselissä 16 päivänä helmikuuta 2010.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         E. SALGADO

      (1)  EYVL L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EYVL L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EYVL L 229, 17.8.1991, s. 288.

      (4)  EYVL L 266, 21.9.1991, s. 1.

      (5)  EUVL C 269, 10.11.2009, s. 257.


title: Komission suositus (EU) 2017/1140, annettu 23 päivänä kesäkuuta 2017, henkilötiedoista, joita saa vaihtaa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen 1082/2013/EU nojalla perustetun varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän kautta kontaktien jäljitystoimenpiteiden koordinoimiseksi valtioiden rajat ylittävien vakavien terveysuhkien yhteydessä (tiedoksiannettu numerolla C(2017) 4197) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti. )

text:
               27.6.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 164/65

         KOMISSION SUOSITUS (EU) 2017/1140,
   annettu 23 päivänä kesäkuuta 2017,
   henkilötiedoista, joita saa vaihtaa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen 1082/2013/EU nojalla perustetun varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän kautta kontaktien jäljitystoimenpiteiden koordinoimiseksi valtioiden rajat ylittävien vakavien terveysuhkien yhteydessä

         (tiedoksiannettu numerolla C(2017) 4197)

   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 2119/98/EY (1) perustettiin varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmä, joka toimii pysyvänä tiedotusverkostona komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten kansanterveysviranomaisten välillä tiettyihin luokkiin kuuluvien tartuntatautien ehkäisyn ja valvonnan edistämiseksi. Varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän toimintaa koskevat menettelyt vahvistettiin komission päätöksellä 2000/57/EY (2).

               (2)

               Päätös N:o 2119/98/EY kumottiin ja korvattiin Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1082/2013/EU (3). Tällä uudella päätöksellä varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmä saatettiin uudelleen voimaan. Päätöksellä laajennettiin pysyvän tiedotusverkoston soveltamisala kattamaan myös muuntyyppisiä biologisia uhkia ja muita rajat ylittäviä vakavia terveysuhkien luokkia, kemialliset, ympäristöön liittyvät tai tuntemattomista syistä johtuvat uhkat mukaan lukien. Lisäksi siinä vahvistettiin valtioiden rajat ylittävien vakavien terveysuhkien epidemiologista seurantaa, seurantaa sekä varhaisvaroitusta ja torjuntaa koskevat säännöt.

               (3)

               Päätös N:o 2000/57/EY kumottiin ja korvattiin komission täytäntöönpanopäätöksellä (EU) 2017/253 (4).

               (4)

               Rajat ylittäviä vakavia terveysuhkia koskevassa, varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän kautta tehtävässä ilmoituksessa olisi päätöksen N:o 1082/2013 9 artiklan 3 kohdan i alakohdan nojalla oltava tiedot, joiden avulla tartunnan saaneet ja mahdollisesti vaarassa olevat henkilöt voidaan tunnistaa, jäljempänä ’kontaktien jäljitystiedot’. Kyseisen päätöksen 16 artiklan 9 kohdan b alakohdan mukaisesti ja tällaisten ilmoitusten tehokkuuden ja yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi on aiheellista antaa suositus sellaisten henkilötietojen ohjeellisesta luettelosta, joita varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmästä vastaavat toimivaltaiset viranomaiset saavat toimittaa.

               (5)

               Henkilötietojen vaihto varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän kautta olisi toteutettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (5) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (6) vaatimusten mukaisesti. Vaikka direktiivissä 95/46/EY ja asetuksessa (EY) N:o 45/2001 pääsääntöisesti kielletään erityisiin henkilötietoryhmiin kuuluvien tietojen, kuten yksittäisten henkilöiden terveyteen liittyvien tietojen käsittely, käsittely kuitenkin sallitaan siltä osin kuin se on tarpeen rekisteröidyn henkilön elintärkeiden etujen suojaamiseksi direktiivin 95/46/EY 8 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja asetuksen (EY) N:o 45/2001 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti, sekä myös tärkeää yleistä etua koskevasta syystä edellyttäen, että unionin tai jäsenvaltion lainsäädännössä vahvistetaan asianmukaiset suojatoimet mainitun direktiivin 8 artiklan 4 kohdan ja mainitun asetuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

               (6)

               Varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmän kautta olisi vaihdettava ainoastaan henkilötietoja, jotka ovat tarpeen edellä mainituista syistä ja jotka määritetään tapauskohtaisesti, eikä tätä suositusta pitäisi nähdä lupana vaihtaa kaikentyyppisiä henkilötietoja, joita se koskee.

               (7)

               Euroopan tietosuojavaltuutettua on kuultu asetuksen (EY) N:o 45/2001 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja hän on antanut 24 päivänä elokuuta 2015 lausunnon (C 2015-0629),

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Tämän suosituksen liitteessä vahvistetaan ohjeellinen luettelo henkilötiedoista, joita saa vaihtaa kontaktien jäljitystoimenpiteiden koordinoimiseksi.

               2.

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 23 päivänä kesäkuuta 2017.

            Komission puolesta

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Komission jäsen

      (1)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2119/98/EY, tehty 24 päivänä syyskuuta 1998, tartuntatautien epidemiologisen seurannan ja valvonnan verkoston perustamisesta yhteisöön (EYVL L 268, 3.10.1998, s. 1).

      (2)  Komission päätös 2000/57/EY, tehty 22 päivänä joulukuuta 1999, Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 2119/98/EY säädetystä varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmästä (EYVL L 21, 26.1.2000, s. 32).

      (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1082/2013/EU, annettu 22 päivänä lokakuuta 2013, valtioiden rajat ylittävistä vakavista terveysuhkista ja päätöksen N:o 2119/98/EY kumoamisesta (EUVL L 293, 5.11.2013, s. 1).

      (4)  Komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2017/253, annettu 13 päivänä helmikuuta 2017, ilmoitusmenettelyjen vahvistamisesta osana Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1082/2013/EU mukaisesti valtioiden rajat ylittäviä vakavia terveysuhkia ja niitä koskevaa tiedonvaihtoa ja kuulemista sekä niihin reagoimisen koordinoimista varten perustettua varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmää (EUVL L 37, 14.2.2017, s. 23).

      (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY, annettu 24 päivänä lokakuuta 1995, yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31).

      (6)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001, annettu 18 päivänä joulukuuta 2000, yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 8, 12.1.2001, s. 1).

      LIITE

         Luettelo henkilötiedoista, joita saa vaihtaa kontaktien jäljitystoimenpiteiden koordinoimiseksi

      1.   HENKILÖTIEDOT

                  —

                  Etu- ja sukunimi

                  —

                  Kansalaisuus, syntymäaika, sukupuoli

                  —

                  Asuinmaa

                  —

                  Henkilötodistuksen tyyppi, numero ja sen myöntänyt viranomainen

                  —

                  Nykyinen kotiosoite / kotipaikkaosoite (katuosoite ja talon numero, postitoimipaikka, maa, postinumero)

                  —

                  Puhelinnumerot (matkapuhelin-, koti- ja työnumero)

                  —

                  Sähköpostiosoitteet (yksityinen, työosoite)

            2.   MATKUSTUSTIEDOT

                  —

                  Kuljetusta koskevat tiedot (esim. lennon numero, lennon päivä ja kesto, laivan nimi, rekisterikilpi)

                  —

                  Paikkanumero(t)

                  —

                  Hytin numero(t)

            3.   YHTEYSTIEDOT

                  —

                  Niiden henkilöiden nimet, joiden luona henkilö on vieraillut / oleskelupaikat

                  —

                  Oleskelupaikkojen osoitteet (katuosoite ja talon numero, postitoimipaikka, maa, postinumero) ja oleskelun ajankohdat

                  —

                  Puhelinnumerot (matkapuhelin-, koti- ja työnumero)

                  —

                  Sähköpostiosoitteet (yksityinen, työosoite)

            4.   TIEDOT MUKANA MATKUSTANEISTA HENKILÖISTÄ

                  —

                  Etu- ja sukunimi

                  —

                  Kansalaisuus

                  —

                  Asuinmaa

                  —

                  Henkilötodistuksen tyyppi, numero ja sen myöntänyt viranomainen

                  —

                  Nykyinen kotiosoite (katuosoite ja talon numero, postitoimipaikka, maa, postinumero)

                  —

                  Puhelinnumerot (matkapuhelin-, koti- ja työnumero)

                  —

                  Sähköpostiosoitteet (yksityinen, työosoite)

            5.   YHTEYSTIEDOT HÄTÄTILANTEITA VARTEN

                  —

                  Yhteyshenkilön nimi

                  —

                  Osoite (katuosoite ja talon numero, postitoimipaikka, maa, postinumero)

                  —

                  Puhelinnumerot (matkapuhelin-, koti- ja työnumero)

                  —

                  Sähköpostiosoitteet (yksityinen, työosoite)