title: Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittu komission suositus yhteisön ja jäsenvaltioiden talouspolitiikan yleislinjoiksi

text:
   •fr-fr-fr
                   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
 •iz         -fr
•ù           -Ù
 ^            -fr
                                                           Bryssel, 2 3 . 0 4 . 1 9 9 7
                                                           COM(97) 168 lopull.
                             Komission suositus
                        yhteisön ja jäsenvaltioiden
                       talouspolitiikan yleislinjoiksi
                  Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 103 artiklan 2
                                kohdan mukaisesti laadittu
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                       Sisällysluettelo
1. Päätavoitteet: kasvu, työllisyys ja lähentyminen              I
2. Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikan yhdistelmä     2
3. Hinta-ja valuuttakurssivakaus                                 3
4. Vahva ja tehokas julkinen talous                              4
5. Kasvua ja työllisyyttä edistävät rakennemuutokset             7
   5.1   Tehokkaammat hyödyke-ja palvelumarkkinat                8
   5.2   Työmarkkinauudistuksen ja tietöinveslointien vaaliminen X
                                                                   A&-
 ---pagebreak---                          Yhteisön ja jäsenvaltioiden
                           talouspolitiikan yleislinjat
1. Päätavoitteet: kasvu, työllisyys ja lähentyminen
Yhteisön talous on jonkin verran elpynyt kesän |9<)6 jälkeen, jolloin edellinen suositus
talouspolitiikan yleislinjoiksi hyväksyttiin. Talouden tarjontapuolen perustekijät vahvistuvat
edelleen samalla kun kysyntänäkymät paranevat. Tämä kehitys, jota tukee edelleen tasapainottuva
talouspolitiikan yhdistelmä ja luottamuksen vahvistuminen, vahvistanee tuotannon kasvua
vähitellen niin, että tuotanto saavuttaa pitkän aikavälin keskimääräisen kasvuvauhdin tänä vuonna
ja ylittää sen selvästi ensi vuonna.
Tässä tilanteessa jäsenvaltioiden talouspolitiikan täytyy keskittyä kahteen tärkeään kysymykseen.
Jos ne ratkaistaan onnistuneesti, ne tukevat toisiaan. Ensinnä, vaikka työllisyyden odotetaan
paranevan jonkin verran lyhyellä aikavälillä, yhteisön alhaista työllisyysastetta täytyy nostaa ja
työttömyyttä vähentää huomattavasti. Toiseksi, vaikka viime vuosina onkin edistytty merkittävästi
 hintavakauden saavuttamisessa ja julkisen talouden tasapainottamisessa, jäsenvaltioiden nimellisen
taloudellisen lähentymisen korkean tason saavuttamisessa ja ylläpitämisessä täytyy vielä edistyä,
 jotta merkittävä määrä jäsenvaltioita olisi valmis liittymään EMUun I. tammikuuta 1999.
 Seuraavien vuosineljännesten aikana on ratkaisevan tärkeää - myös kasvun ja työllisyyden
 kannalta - ettei synny epäilyjä Maastrichtin sopimuksen lähentymisvaatimusten toteutumisesta ja
yhteiseen rahaan siirtymisestä vuonna 1999 Näin Euroopan kansalaiset ja yritykset vakuuttuvat
siitä, että EMUn tarjoamiin mahdollisuuksiin tartutaan. Koska vakaa julkinen talous tuottaa
merkittäviä kasvu- ja työllisyysetuja keskipitkällä aikavälillä, julkisen talouden vakauttamistoimien
jatkaminen on kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista.
 Sisämarkkinoiden ja EMUn ansiosta yhteisöstä on tulossa eräs maailman tärkeimmistä
taloudellisista keskuksista. Yhteisön keskipitkän ja pidemmän aikavälin mahdollisuudet
teknologian kehityksessä ja työpaikkojen ja varallisuuden luomisessa ovat huomattavat. Jotta niistä
saataisiin mahdollisimman suuri hyöty elintason kohottamiseksi, yhteisön on vähitellen nostettava
työllisyysastettaan korkeammaksi. Siten osaltaan varmistettaisiin uudella tavalla eläkejärjestelmien
kestävyys, jotka ovat kiinteä osa jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmää.
Kestävä ja nopea talouskasvu, joka ei johda inflaation kiihtymiseen on sekä poliittisesti että
sosiaalisesti paras keino ratkaista yhteisön työttömyysongelma kestävästi ja edistää julkisen
talouden tasapainottamista. Koska myös rakenteelliset seikat rajoittavat kasvua ja kasvun
työvaltaismrtta, useimpien jäsenvaltioiden on toteutettava rakenneuudistuksia taloudessaan.
 Kilpailua sekä hyödyke-, palvelu- ja työmarkkinoiden toimintaa tehostava politiikka tuo kuitenkin
suurimmat tulokset silloin, kun talouskasvu on vahvaa ja luo runsaasti työpaikkoja.
                                                                                A±>
 ---pagebreak--- Työllistävän kasvun tukena täytyy olla yksityisten ja julkisten investointien kasvu. Koska
yksityiset investoinnit ovat kehittyneet varsin heikosti 90-luvun alun jälkeen ja julkisia
investointeja on karsittu, yhteisön tämänhetkinen investointiaste on melko matala. Jos
investointiaste säilyisi nykyisellä tasolla keskipitkällä aikavälillä, se sallisi vain hieman yli 2
prosentin kasvuvauhdin vuositasolla. Sen vuoksi on tärkeää hyödyntää tämän hetken suotuisaa
investointitilannetta - hyvää tuottavuutta ja alhaisempia korkoja. Lisäksi pitäisi aktiivisesti jatkaa
Euroopan laajuisten kuljetus-, energia- ja tietoliikenneverkostojen rakentamista, missä yhteisön
rahoitusvälineillä ja Euroopan investointipankilla olisi keskeinen rooli ja mihin yksityinen sektori
osallistuisi nykyistä enemmän. Myös henkilöstö-, tieto-ja taitoinvestointeja tulisi lisätä.
Niinpä jäsenvaltioita ja yhteisön toimielimiä kehotetaan perustamissopimuksen 102 artiklan a
kohdan mukaisesti harjoittamaan talouspolitiikkaa, jonka tavoitteena on merkittävä edistyminen
kohti kestävää kasvua, joka ei johda inflaation kiihtymiseen, ja kohti korkeaa työllisyyttä. Nämä
ovat perustamissopimuksen 2 artiklassa säädettyjä talouspolitiikan tavoitteita. Jäsenvaltioiden
talouksien lähennyttyä yhä tiiviimmin niitä kehotetaan myös yhteensovittamaan politiikkaansa (3 a,
 102 a j a 103 artikla).
2.        Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikan yhdistelmä
Näissä yleislinjoissa todetaan jälleen, että kestävä tuotannon kasvu, jota investoinnit tukevat, ja
työpaikkojen luominen keskipitkällä aikavälillä ilman inflaatiopaineita vaatii edelleen yhteistä
talouspoliittista strategiaa, joka pohjautuu seuraavaan kolmeen vuoden 1996 yleislinjoissa
muotoiltuun osatekijään:
      "vakauteen tähtäävä rahapolitiikka, jota ei häiritse epäsuhtainen julkisen talouden ja
      palkkojen kehitys,
     julkista taloutta lujittavat jatkuvat ponnistelut useimmissa jäsenvaltioissa, jotka ovat
     yhdenmukaisia niiden lähentymisohjelmien tavoitteiden kanssa.
     nimellispalkkakehitys, joka on yhdenmukainen hintojen vakauttamistavoitteen kanssa; samalla
      reaaliansiokehityksen olisi oltava tuottavuuden kasvua hitaampi, jotta työllisyyttä lisäävien
      investointien kannattavuus paranisi.
Mitä enemmän rahapolitiikan vakauttamistehtävää helpotetaan asianmukaisilla talousarviota
koskevilla toimenpiteillä ja palkkakehityksellä, sitä suotuisammat rahoitusmarkkinat, myös
valuuttakurssit ja pitkät korot, ovat kasvulle ja työllisyydelle."
Keskipitkän aikavälin kehitysnäkymien osalta on tärkeää, että poliittiset päätöksentekijät,
työmarkkinaosapuolet ja talouden toimijat ottavat huomioon, että EMU tuo mukanaan aidon
muutoksen talouspolitiikan järjestelmään, millä on perustavanlaatuinen vaikutus talouspolitiikan
harjoittamiseen ja palkanmuodostukseen.
(i) Yhteistä rahapolitiikkaa harjoittaa Euroopan keskuspankki. Rahapolitiikan päätavoitteena on
      hintojen vakaus, mutta Euroopan keskuspankki tukee myös yhteisön yleistä talouspolitiikkaa,
      sen      kuitenkaan     rajoittamatta     päätavoitteen      saavuttamista,      edesauttaakseen
      perustamissopimuksen 2 artiklassa säädettyjen tavoitteiden saavuttamista.
 ---pagebreak--- (ii) Perustamissopimuksen finanssipolitiikkaa koskevat määräykset (104 artiklasta 104 artiklan c
      alakohtaan) ja vakaus- ja kasvusopimus tukevat julkisen talouden vakauttaja kurinalaisuutta.
       Näissä määräyksissä rajattuja asioita lukuun ottamatta vastuu finanssipolitiikasta on
      riippumattomilla kansallisilla hallituksilla, joiden täytyy yhteensovittaa finanssipolitiikkansa
      talouspolitiikan yleislinjojen mukaisesti.
(iii) Palkkojen osalta, joista itsenäiset työmarkkinaosapuolet päättävät kunkin maan käytännön
      mukaan, vakauteen tähtäävä raha- ja finanssipolitiikka ja valuuttakurssimuutosten
      mahdollisuuden poistuminen euroalueella vahvistavat asianmukaisen palkkakehityksen
      edellytyksiä ja        kannustimia.      Kannustimia     tulisi    vahvistaa     myös      lisäämällä
      työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua kansallisella tasolla mahdollisuuksien mukaan ja
       vallitsevan perinteen mukaisesti. 118 b artiklan mukaisesti komissio jatkaa yhteisön tasolla
       yhteiskunnallisen vuoropuhelun kehittämistä, erityisesti kokonaistaloudellisista kysymyksistä,
       tavoitteenaan rakentaa yhteisymmärrystä yleislinjasuosituksen talouspoliittisesta strategiasta.
       Euroopan työmarkkinajärjestöjen         panos kokonaistaloudelliseen puiteohjelmaan, joka
       toimitettiin Dublinin Eurooppa-neuvostolle, on tärkeä askel oikeaan suuntaan ja sitä tulisi
       rohkaista.
Jos kaikki toimijat sopeuttavat käyttäytymistään uusien vaatimusten mukaisiksi, talouspolitiikan
yhdistelmä tukee jatkuvaa nopeaa ja työllisyyttä luovaa kasvua yhteisössä EMUn toteuttaminen
tekee silloin yhteisön talouspolitiikan yhdistelmässä vähitellen toteutetusta perustavanlaatuisesta
muutoksesta pysyvän.
 3.        Hinta-ja valuuttakurssivakaus
Hintavakaus ~ EU:n jäsenvaltiot ovat edistyneet huomattavasti hintavakauden saavuttamisessa ja
 inflaatiovauhtien lähentymisessä, mikä on ehdoton edellytys sekä keskipitkän aikavälin kestävälle
kasvulle että yhteiseen rahaan siirtymiselle. Vuonna 1997 yhteisön inflaatiovauhdin odotetaan
 hidastuvan keskimäärin 2 1/4 prosenttiin eli alimmilleen yhteisön perustamisen jälkeen. EMUn
 iähestyessä EU:n tulisi pyrkiä alentamaan keskimääräinen inflaatio 2 prosenttiin ja pitää sitä
 keskipitkän aikavälin tavoitteena.
 Helmikuussa 1997 yhdeksän jäsenmaan (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Luxemburg,
 Alankomaat, Itävalta, Suomi ja Ruotsi) inflaatiovauhti' oli 2 tai alle 2 %. Näiden maiden, jotka
ovat jo saavuttaneet tyydyttävän hintavakauden tason, tulee ylläpitää tätä kehitystä keskipitkällä
aikavälillä. Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan^ taloudet ovat edelleen elpymisvaiheessajoten
 niiden talouspolitiikan täytyy keskittyä mahdollisten inflaatiopaineiden ehkäisemiseen ja inflaation
 hidastamiseen tarpeen vaatiessa.
 Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa keskimääräinen inflaatiovauhti1 helmikuussa 1997 hidastui 3
 - 3.5 prosenttiin, mutta helmikuun inflaatiovauhti verrattuna edellisen vuoden helmikuuhun oli noin
      Mitattuna 12 viimeisen kuukauden yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin aritmeettisena
      keskiarvona verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden indeksien aritmeettiseen keskiarvoon.
      Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole vielä julkaisseet                     yhdenmukaistetun
      kuluttajahintaindeksin tietoja tavalla, joka mahdollistaisi I alaviitteessä mainitun laskentatavan.
      Komission oma arvio, joka perustuu saatavilla oleviin tietoihin, viittaa kuitenkin siihen, cllä näiden
      maiden inflaatiovauhti on 2-3 prosentin välillä.
                                                       3
 ---pagebreak--- 2,5 prosenttia. On olennaisen tärkeää, että näissä kolmessa maassa jatketaan määrätietoisesti
vakauteen tähtäävää politiikkaa, jonka tavoitteena on keskimäärin 2,5 prosentin tai sitä alhaisempi
inflaatio vuonna 1997, ja varmistetaan, että inflaation hidastumisen säilyy tai jopa vahvistuu
taloudellisen elpymisen voimistuessa.
Vaikka Kreikka on viime vuosina onnistunut hidastamaan inflaatiotaan, sen täytyy tehostaa
toimiaan inflaation hidastamiseksi saavuttaakseen viralliset tavoitteet eli 4,5 % vuoden 1997
loppuun mennessä ja alle 3 % vuoden 1998 loppuun mennessä.
 Valuuttakurssivakaus — 109 m artiklan mukaan jäsenvaltioiden täytyy edelleenkin pitää
valuuttakurssipolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana. Vakaampi ja uskottavampi
talouspolitiikka useissa maissa ja suotuisa kehitys Yhdysvaltain dollarin suhteen ovat osaltaan
vaikuttaneet siihen, että EU-maiden väliset valuuttakurssit ovat asianmukaisemmilla tasoilla.
Rahoitusmarkkinoiden myönteiset odotukset siitä, että talous-ja rahaliittoon osallistuu varsin suuri
määrä jäsenvaltioita alusta alkaen, ovat myös auttaneet tässä suhteessa. Suomi ja Italia liittyivät
valuuttakurssimekanismiin (ERM) viime syksynä, ja suurin osa ERM-valuutoista on nyt entisissä
kapeissa vaihteluväleissä tai niiden lähellä. Tältä ja EMUun osallistumisen kannalta on
ehdottoman tärkeää, että jäsenvaltiot pysyvät sitoutuneina vakauteen tähtäävään talouspolitiikkaan
ja tarpeen mukaan tehostavat sitä. Tällainen talouspolitiikka auttaisi osaltaan niitä maita, jotka
eivät nyt ole mukana valuuttakurssimekanismissa, luomaan edellytykset järjestelmään liittymiselle.
Vakaalla talouspolitiikan hoidolla luodaan edellytykset vakaalle valuuttakurssikehitykselle ja
alhaisille pitkille koroille EU-maissa ja myötävaikutetaan kansainvälisen rahoitusjärjestelmän
vakauteen.
4. Vahva ja tehokas julkinen talous
 Koko yhteisön tasolla julkisen talouden alijäämä laski 5 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna
 1995 4,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Talouskasvun hitaus vuonna 1996 vaikeutti
julkisen talouden tasapainottamispyrkimyksiä eikä saavutettu julkisen talouden vahvistuminen
päässyt näkyviin. Huhtikuun 1997 puoliväliin mennessä annetut finanssipoliittiset toimenpiteet
huomioonottaen julkisyhteisöjen nettolainanotto yhteisössä kokonaisuudessaan laskenee vajaaseen
 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1997 ja edelleen 2,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen
vuonna 1998.
 Useimpien jäsenvaltioiden vuoden 1997 talousarvioon on otettu huomattavia toimenpiteitä, joiden
tavoitteena on julkisen talouden alijäämän pienentäminen 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
 BKT:hen. On äärimmäisen tärkeää, että jäsenvaltiot toteuttavat tinkimättä nämä toimenpiteet ja
 ryhtyvät välittömästi korjaaviin toimenpiteisiin, jos alijäämä uhkaa kasvaa tavoitetta suuremmaksi.
 Useimpien jäsenvaltioiden on tarpeen säätää lisätoimista alijäämien supistamiseksi vuoden 1998
 talousarvioissa. Tämä valaisi luottamusta julkisen talouden vakauttamistoimien jatkuvuuteen,
 erityisesti niissä maissa, joissa julkisen talouden alijäämän ei odoteta olevan selvästi alle 3 %
 suhteessa BKT:hen vuonna 1997 tai joiden vuoden 1997 talousarvioiden toimenpiteet ovat
 väliaikaisia. Määrätietoinen toiminta ei ole tarpeen ainoastaan Maastrichtin sopimuksen
 vaatimusten täyttämiseksi vaan sitä tarvitaan myös, jotta saavutetaan keskipitkän aikavälin tavoite
 eli tasapainoinen tai ylijäämäinen julkinen talousnormaalioloissa, kuten edellisissä yleislinjoissa
 sekä vakaus- ja kasvusopimuksessa määrättiin. Näin turvataan kasvuun ja vakauteen tähtäävä
 talouspolitiikan yhdistelmä.
 ---pagebreak--- Julkisen talouden sopeuttamisohjelman täytyy olla uskottava ja sosiaalisesta näkökulmasta
tasapainoinen. Jotta ohjelma olisi uskottava, sen täytyy olla selkeä ja kestävä. Selkeys edellyttää,
että ohjelmassa noudatetaan tarkkaan yhteisesti sovittuja laskentasääntöjä ja taloudellisia
periaatteita. Se edellyttää myös, että talousarvioesityksiään tehdessään jäsenvaltiot luonnehtivat
selvästi, millaisia alijäämän supistamistoimenpiteet ovat luonteeltaan ja mitkä niistä ovat
kertaluonteisia. Lisäksi vuotuisista talousarvioesityksistä ja keskipitkän aikavälin julkisen talouden
ennusteista täytyy selvästi ilmetä, millaisille taloudellisille oletuksille ne perustuvat. Jotta
alijäämän supistamistoimenpiteet olisivat kestäviä, on olennaisen tärkeää, että ne ovat
 rakenteellisia. Julkisen talouden tasapainottamista on joissakin tapauksissa nopeutettu
kertaluonteisilla toimenpiteillä ja toimilla, jotka joudutaan perumaan seuraavina vuosina. Ne eivät
kuitenkaan vähennä perustavanlaatuisen julkisen talouden sopeutuksen tarvetta, minkä vuoksi niitä
täytyy täydentää kestävillä toimilla.
 Se millaista taloudellista hyötyä julkisen talouden tasapainottamisesta saadaan, riippuu
 olennaisesti siitä, minkä laatuisiin toimenpiteisiin ryhdytään. Tältä osin näissä yleislinjoissa
 toistetaankin aiemmissa yleislinjoissa annetut yleisperiaatteet. Ensinnäkin, pääpainon tulisi olla
 menojen hillitsemisessä veroasteen nostamisen sijasta. Toimien tulee painottua rakenteellisiin
 toimenpiteisiin, joilla julkisesta kulutuksesta, yleisistä eläkemääräyksistä, terveydenhuollosta,
 työttömyyskorvauksista ja tukipalkkioista aiheutuvat menot saadaan paremmin hallintaan. Jos
 veronkorotuksia ei voida välttää, ne tulisi toteuttaa niin, että niistä aiheutuu mahdollisimman
 vähän haittaa kasvulle ja työllisyydelle eikä inflaatio kiihdy. Toiseksi, mahdollisuuksien mukaan ja
 tarvittavaa julkisen talouden alijäämän supistamista vaarantamatta olisi huolehdittava siitä, että
 niiden toimien ohella, joiden tavoitteena on pysyvästi vähentää julkisten menojen osuutta
 bruttokansantuotteesta,      julkisia   menoja      suunnataan     tuottavaan      toimintaan,    kuten
 perusrakenneinvestointeihin, työvoimaan ja aktiivisiin työmarkkinatoimiin. Kolmanneksi olisi
 useimmissa jäsenvaltioissa toteutettava toivottu veroasteen alentaminen, erityisesti työvoimaan
 kohdistuvan verotuksen osalta, sikäli kuin tiukka menojen valvonta sallii veronalennukset julkisen
taloudentasapainon saavuttamista ja ylläpitämistä vaarantamatta. Yhteisön verotuksen alalla
toteuttamien toimien tulisi olla näiden ohjeiden mukaisia.
 Koska verotuspolitiikka on kytkeytynyt sisämarkkinoihin, talous- ja rahaliittoon ja työttömyyden
torjuntaan, jäsenvaltiot hyötyvät tiiviimmästä yhteistyöstä verotuksen alalla. Haitallista kilpailua
jäsenvaltioiden verojärjestelmien välillä tulisi välttää. Komissio vetoaakin jäsenvaltioihin, jotta ne
tutkisivat mahdollisuuksia laatia yhteiset ohjeet tälle alueelle.
Yksittäisten jäsenvaltioiden tarkastelu osoittaa, että viisi maata - Tanska, Irlanti, Luxemburg,
Alankomaat ja Suomi - noudattivat 3 prosentin viitearvoa jo vuonna 19%. Tanskassa, missä
julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan kääntyvän lievästi ylijäämäiseksi tänä vuonna, on
telkeää säilyttää tämä kehitys koko suhdannekierron ajam. jatkaa julkisen velan tasaista
supistamista sufeteessa bruttokansantuotteeseen ja hillitä julkisien menojen, mukaan hikien
 sosiaalisin peruste»! maksettavien tulonsiirtojen, kasvua. Irlannin tulisi hyödyntää nykyistä vahva»
kasvtm vaihetta j@ tehostaa julkisten menojen hillitsemistä, mikä lopulta johtaisi julkisen talouden
tasapainoon. Myös Alankomaissa ja Suomessa täytyy jatkaa menoja hillitsevää politiikkaa, jonka
tä}tyy keskittyä erityisesti sosiaaliturvajärjestelmän tulonsiirtoihin, jolloin voidaan alentaa edelleen
välillisiä työvoimakustannuksia tai muita työllistämistä haittaavia veroja.
 ---pagebreak--- Belgiassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä
pienenee edelleen vuonna 1998. Belgian hallituksen tulisi noudattaa tarkkaan uutta
lähentymisohjelmaansa, jotta se saisi julkisen taloutensa kestävälle pohjalle. Erityisen tärkeää on
varmistaa sosiaaliturvajärjestelmän rahoitusaseman vakaus, jolloin keskeisiä tehtäviä ovat
terveydenhuollon menojen tehokkaampi hillintä ja eläkejärjestelmän uudistusten jatkaminen.
Saksassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä
supistuu edelleen hieman vuonna 1998. Saksassa hallitus on tiukasti sitoutunut ryhtymään kaikkiin
tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta se saavuttaisi 3 prosentin viitearvon vuonna 1997, ja sen pitäisi
ryhtyä tarpeellisiin toimiin katkaistakseen julkisen velan ja bruttokansantuotteen suhteen kasvun
vielä tänä vuonna. Julkisen talouden tasapainottamisen tulisi jatkua samaa vauhtia vuonna 1998
uuden lähentymisohjelman mukaisesti. Julkisen talouden tasapainottamisessa tulisi keskittyä
alentamaan pysyvästi julkisten menojen osuutta kokonaistuotannosta, mikä auttaisi vero- ja
sosiaaliturvajärjestelmän        rakenneuudistusten       toteuttamisessa    vaarantamatta      uuden
lähentymisohjelman julkisen talouden tavoitteiden noudattamista.
 Espanjassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
 BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä
supistuu vielä hieman vuonna 1998. Espanja on täysin sitoutunut saavuttamaan 3 prosentin
alijäämän suhteessa bruttokansantuotteeseen vuonna 1997, ja sen tulisi jatkaa julkisen talouden
tasapainottamista uuden lähentymisohjelman mukaisesti vuoden 1998 budjetissa. Espanjan täytyy
jatkaa alijäämää supistavien rakenteellisten toimenpiteiden toteuttamista, erityisesti julkisten
 menojen hillintää ja budjettihallinnon tehostamista.
 Ranskassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
 BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella näyttää siltä, ettei alijäämä supistu
 enää vuonna 1998, mikä johtuu osittain kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutuksen
 lakkaamisesta. On tärkeää, että julkisen talouden tasapainottamista jatketaan keskipitkällä
 aikavälillä toteuttamalla tinkimättä vastikään hyväksytty lähentymisohjelma. Erityisen tärkeää on
 hillitä terveydenhuollon menoja ja tasapainottaa sosiaaliturvajärjestelmä sekä varmistaa, että
 suunnitellut verojen leikkaukset, jotka sinänsä tukevat kasvua ja työllisyyttä, eivät hidasta
 alijäämän supistamista.
 Italian julkisen talouden alijäämä voi supistua 3 prosenttiin bruttokansantuotteesta vuonna 1997,
 mikäli vuoden 1997 talousarvioon sisältyvien sekä kuluvan vuoden maaliskuussa annettujen
 toimien vaikutukset toteutuvat täysimääräisesti ja mikäli Italian hallitus tarvittaessa toteuttaa
 lisätoimia. Tämänhetkisen politiikan perusteella alijäämä voi kasvaa taas vuonna 1998, koska
 kertaluonteiset toimenpiteet lakkaavat. Vuoden 1998 talousarviossa tulisi valmistella alijäämän
 supistamista edelleen, mikä varmistaisi julkisen talouden tasapainottamisen jatkumisen ja
 vakauttaisi julkista taloutta keskipitkällä aikavälillä. Vuoden 1997 väliaikaiset toimenpiteet pitäisi
 korvata rakenteellisilla toimilla, joilla on pysyvä vaikutus julkiseen talouteen. Edellytykset Italian
 julkisen talouden kestävälle vakauttamiselle tulisi eritellä lähentymisohjelmassa, joka Italiaa
 pyydetään esittämään niin pian kuin mahdollista.
 ---pagebreak--- Itävallassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
BKThen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä
supistuu vielä hieman vuonna 1998. Itävallan hallitusta kehotetaan toteuttamaan kaikki tarvittavat
toimenpiteet julkisen talouden 3 prosentin alijäämätavoitteen saavuttamiseksi vuonna 1997 ja
varmistamaan, että julkisen talouden vakauttamistoimia jatketaan tulevina vuosina jatkuvalla ja
tarpeen vaatiessa tehostetulla rakennesopeutusohjelmalla.
Portugalissa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä
supistuu vielä hieman vuonna 1998. Portugalissa tulisi noudattaa tarkkaan uutta hallituksen ja
työmarkkinajärjestöjen välistä strategista suunnitelmaa, jotta julkisen hallinnon ja sosiaaliturva- ja
verotusjärjestelmän uudistaminen etenisi merkittävästi.
Ruotsissa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa
 BKThen vuonna 1997 Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä
supistuu vielä huomattavasti vuonna 1998. Ruotsissa julkisen talouden sopeuttamisen tulisi
keskittyä menojen, erityisesti sosiaalisin perustein maksettavien tulonsiirtojen, kasvun
hillitsemiseen sekä kotitalouksien ja yritysten verotuksen keventämiseen mahdollisuuksien mukaan
taloudellisen toimeliaisuuden ja työnteon kannustimien lisäämiseksi.
Yhdistyneen kuningaskunnan julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3
prosenttiin suhteessa BKThen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on
todennäköistä, että alijäämä supistuu vielä huomattavasti vuonna 1998. Yhdistyneelle
kuningaskunnalle suositellaan, että se noudattaa tiukasti vuoden 1997-98 talousarvioon sisältyvää
alijäämän supistamisohjelmaa.
 Kreikan osalta, jossa ilmoitettujen toimenpiteiden odotetaan johtavan alijäämän supistumiseen
edelleen vuonna 1997, lähentymisohjelman tavoitteiden saavuttaminen edellyttää määrätietoisia
toimia useilla aloilla, mm. vahvistettuja toimia veropohjan laajentamiseksi, verohallinnon ja
 veronkantojärjestelmän           tehostamiseksi,      julkisten     menojen       hillitsemiseksi  ja
yksityistämissuunnitelmien toteuttamiseksi ja laajentamiseksi.
 On todennäköistä, että joissakin näistä jäsenvaltioista julkisen talouden alijäämän supistaminen
edistyy vähän tai pysähtyy kokonaan vuonna 1998, mikä osittain johtuu kertaluonteisten
 toimenpiteiden vaikutuksen lakkaamisesta. Ao. jäsenvaltioiden tulisi ottaa tämä huomioon ensi
 vuoteen kehdtstuvtäSÄ tafôusaroocsityk$i»&&n.
 5,         I^rtm > työllkyyttä edistäväi raJcefimmautcrfwef
 Y h t e e n kägfttftt&yvya ja työllisyyden ttorvmmmkei j& ctfetimauk?* vapäakaap*» ja j«&»v&»
 teknelegfc» kcterykse» ohism o# 0kmamm tttfeeäÄ, että jäsenvaltiot ja yhteisö pyrkivä* entistä
 mMrMictois€H«w*in nykyaikajstamiiairt hyödyke-, palvelu- ja työmarkkinoitaan taJonspoiittikar*
 y taisfinjojen »»ifeaisesti. Jotta jäsenvaltiökten taloudet kykenisivät entistä paremmin sopctttumaan
 muuttuviin o4o©t*hleisiin ja parantamaan kasvumahdollisuuksiaan, niiden täytyy myö« edistää
 innovaatioita, tutkimusta ja kehitystä ja parantaa koulutusjärjestelmiään. Ympäristöpolitiikan
 ---pagebreak--- tehokkuuden lisäämiseksi olisi käytettävä, muun muassa finanssipoliittisia kansallisella että - jos
laaja-alainen EU:n toiminta osoittautuu tarpeelliseksi - yhteisön tasolla.
5.1 Hyödyke-ja palvelumarkkinoiden toiminnan tehostaminen
Kasvun ja työllisyyden tukemiseksi inflaatiota kiihdyttämättä on ehdottoman tärkeää tehostaa
hyödyke- ja palvelumarkkinoiden toimintaa, lisätä kilpailua ja varmistaa hinnoittelun tehokkuus.
Tämä oli perusteluna yhteismarkkinaohjelmalle, jonka merkitys tuli selkeästi esille komission
hiljattain julkaistussa arvioinnissa-*. Arvioinnissa päädyttiin siihen, että toisaalta jäsenvaltioiden
hyödykemarkkinat ovat nyt yleisesti ottaen tiiviisti yhdentyneet, mutta toisaalta palvelumarkkinat
eivät ole yhdentyneet yhtä pitkälle, joskin tilanne on korjaantunut huomattavasti
yhteismarkkinaohjelman käynnistymisen jälkeen. Yksittäisillä aloilla on selvästi edelleen ongelmia.
. Palveluihin, etenkin rakentamiseen, vakuutus- ja pankkitoimintaan, täytyisi kiinnittää enemmän
huomiota, erityisesti sisämarkkinalainsäädännön täydellisen täytäntöönpanon tarpeen suhteen.
Kilpailu ei toimi täydellisesti myöskään julkisiin hankintoihin liittyvillä hyödykemarkkinoilla.
Eräät hyödykemarkkinat, erityisesti lääkemarkkinat, ovat edelleen liian säänneltyjä. Tämän vuoksi
kuluttajat maksavat tuotteista korkeamman hinnan. Valtionavut vääristävät markkinoita ja
heikentävät kilpailua, eikä tilanteeseen ole näkyvissä parannusta. Verotus jakaa edelleen
markkinoita ja lisää hintojen eriytymistä. Tuotestandardit, erityisesti 'vastavuoroisen
tunnustamisen' käsite kuuluu myös aloihinalue, joilla edistyminen on ollut liian hidasta. PK-
yritysten liiketoimintaympäristöä pitäisi parantaa.
 Hyödyke- ja palvelumarkkinoiden kilpailu ja tehokkuus paranevat sisämarkkinoiden toimintaa
tehostamalla ja jos jäsenvaltiot sitoutuvat seuraaviin: (i) toteuttamaan täysin olemassa olevan
 lainsäädännön       ja    varmistamaan      sen   asianmukaisen        voimaansaattamisen,    erityisesti
tietoliikennealalla, (ii) saattamaan lainsäädännön valmiiksi mm. verotuksen, yhtiölainsäädännön ja
energiamarkkinoiden vapauttamisen alalla, (iii) vähentämään ylisäännöstelyn taakkaa ja
 tarkistamaan kansallisia markkinoita jakavia toimenpiteitä tai poistamaan ne, ja (iv) välttämään
 valtionapujen       käyttämistä     olennaisten     rakennemuutosten        lykkäämiseen      Komission
 yhteismarkkinoiden toimintaohjelmassa ehdotetaan konkreettisia toimia, joiden pitäisi olla käytössä
 ennen 1. tammikuuta 1999 yhteismarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi.
 5.2     Työmarkkinauudistuksen ja tietoinvestointien vaaliminen
 Eräiden jäsenvaltioiden myönteiset kokemukset mahdollistavat sen, että uudistusten sisällöstä ja
 toteuttamisesta       voidaan    tehdä    merkittäviä      periaatteellisia   johtopäätöksiä.   Ensinnä
 rakenneuudistusten täytyy olla kattavia laajuudeltaan, ei rajattuja tai satunnaisia. Vain näin
 voidaan vaikuttaa johdonmukaisesti siihen monitahoiseen kannustinjärjestelmään, joka liittyy
      Ks. komission tiedonanto Yhteismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus' (KOM (96) 520. lokakuu
       1996) ja 'Sisämarkkinoiden taloudellinen arviointi' (ICuropcan F.nmomy, Reports and Studies, No. 4.
       1996).
                                                      8
 ---pagebreak--- työpaikkojen luomiseen ja vastaanottamiseen. Tämä lähestymistapa mahdollistaa politiikan eri osa-
alueiden yhteisvaikutuksen hyödyntämisen ja siten lisää uudistusten kokonaistehoa ja niiden
sosiaalista ja poliittista hyväksyttävyyttä lisätessään pienentää todennäköisyyttä, että politiikassa
tehtäisiin täyskäännös. Toiseksi mekanismit, joilla valvotaan uudistusten vaikutusta
työmarkkinoihin ja työllisyyteen, auttavat arvioimaan uudistusten tehoa ja osoittavat, mitä
painopistealueita tai toteuttamistapaa pitäisi mahdollisesti muuttaa. Niinpä monivuotisten
työllisyysohjelmien täytyy keskittyä enemmän yleislinjojen ja erityisten työmarkkinatoimenpileiden
väliseen vuorovaikutukseen, kun taas yhteisten työllisyyskertomusten, joilla seurataan niiden
soveltamista, täytyy keskittyä erityisesti havaitsemaan jäsenvaltioiden politiikan hyvät
toimintamallit.
 Erilaisia työmarkkinoiden toiminnan tehostamiseen tähtääviä toimenpiteitä on otettu käyttöön
 viime vuosina kansallisella tasolla ja tällä hetkellä eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan tärkeistä
 uudistuksista. Prosessia pitäisi jatkaa ja tarpeen vaatiessa tehostaa.
 Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden pitäisi keskittyä toimenpiteisiin, jotka lisäävät kasvun
 työvaltaisuutta, toteuttamalla käytännön toimenpiteitä, joiden avulla voidaan yhdistää EU-
 kansalaisten arvostama korkeatasoinen sosiaaliturva ja tarve leventää jossain määrin useimpien
jäsenmaiden suhteellisen kapeaa palkkarakennetta. Näitä toimenpiteitä ovat seuraavat:
 (i) Palkkasopimuksia eriytetään enemmän ammattitaidon ja seudun mukaan niin, että ne
       heijastavat riittävästi tuottavuuseroja, ja nuorille tai kokemattomille työntekijöille tai
       pitkäaikaistyöttömille otetaan käyttöön väliaikainen alkupalkka. Tämä on tärkeä tehtävä
       työmarkkinaosapuolille,
 (ii) Välillisiä työvoimakustannuksia tai pienipalkkaisten tuloverotusta alennetaan ja tämän
        rahoitus hoidetaan järkevällä tavalla,
 (iii) Työjärjestelyjä uudistetaan, mm. joustavammin työaikajärjestelyin, jotka on räätälöity
       yritysten ja työntekijöiden tarpeita vastaaviksi. Vapaaehtoista osapäivätyötä lisätään ja
        paikallisia työllistämisaloitteita edistetään.
  Lisäksi kasvun työvaltaisuutta lisääviin toimiin tulisi liittyä julkisten menojen uudelleen
 suuntaaminen koulutuksen, ammattikoulutuksen sekä tutkimuksen ja kehityksen hyväksi.
  Aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan siirtymisen pitäisi tapahtua kiinteässä yhteydessä verotuksen
  ja sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksen kanssa, jotta varmistetaan, että työnhakijoilla on
 kannustamia vastaanottaa työtä tai osallistua muihin työllisyyttä edistäviin toimiin. Muiden
  politiikan lohkojen täytyy myös suuntautua työllisyyteen voimakkaammin, jotta se tukisi
  uudistuksia. Erityisesti toimenpiteiden, joihin on ryhdytty yhteisön rakennerahastojen tuen avulla,
 täytyisi olla sellaisia, että ne sopivat jäsenvaltioiden kattavaan työllisyysstrategiaan ja
  monivuotisiin työllisyysohjelmiin.
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                                               ISSN l()24-44<>2
                                                   KOM(97) 168 lopullinen
                                                ASIAKIRJAT
FI                                                                    10    oi
                                        Luettelonumero : CB-CO-97-165-FI-C
                                                         ISBN 92-78-18930-8
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto
L-2985 Luxemburg


				|

		52012DC0324

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Portugalin vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmastasekä samassa yhteydessä annettu Portugalin vuosien 2012–2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2012/0324 final - 2012/ () */

			   	Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Portugalin vuoden 2012 kansallisesta
uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Portugalin vuosien 2012–2016 vakausohjelmaa
koskeva neuvoston lausunto

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1] ja erityisesti sen
5 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[2],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[3],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)(1)               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta
2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja
kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa
talouspolitiikan koordinointia. Strategia keskitetään avainalueisiin, joilla
tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn
lisäämiseksi.
(2)(2)   Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden
ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi
21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan
suuntaviivoista[4]. Yhdessä nämä muodostavat
ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt
suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.
(3)(3)   Neuvosto antoi 12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen Portugalin
vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta.
(4)(4)   Komissio hyväksyi 23 päivänä marraskuuta 2011 toisen vuotuisen
kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen politiikan yhdennetyn
etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020
-strategiassa.
(5)(5)   Eurooppa-neuvosto hyväksyi 2 päivänä maaliskuuta 2012
rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun
vauhdittamisen painopisteet. Se korosti tarvetta edistää eriytettyjä
strategioita kasvua edistävän julkisen talouden vakauttamiseksi, palauttaa
talouden normaali luotottaminen, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen
ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.
(6)(6)   Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro
Plus ‑sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa
niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja
kansallisiin uudistusohjelmiin.
(7)(7)   Portugali toimitti vuosia 2012–2016 koskevan vakausohjelmansa 2
päivänä toukokuuta 2012 ja vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 7 päivänä
toukokuuta 2012.
(8)(8)   Neuvosto hyväksyi 30 päivänä toukokuuta 2011
täytäntöönpanopäätöksen 2011/344/EU, jossa Portugalille myönnettiin keskipitkän
ajan rahoitustukea kolmeksi vuodeksi vuodesta 2011 vuoteen 2014 Euroopan
rahoituksenvakautusmekanismin perustamisesta 11 päivänä toukokuuta 2010 annetun
neuvoston asetuksen (EU) N:o 407/2010 mukaisesti. Siihen liittyvässä, samana
päivänä allekirjoitetussa yhteisymmärryspöytäkirjassa ja sen myöhemmissä
täydennysosissa vahvistetaan ne talouspoliittiset ehdot, joiden perusteella
rahoitustukea myönnetään.
(9)(9)   Portugali on edistynyt hyvin joillakin osa-alueilla, mutta
merkittäviä haasteita on vielä jäljellä. Julkisen talouden tavoitteiden
saavuttaminen on olennaista, jos hallitus haluaa ohjelmakaudella saada
markkinoilta jälleen normaalisti rahoitusta. Jotta vuoden 2012 julkisen
talouden tavoitteisiin liittyviä riskejä voidaan rajoittaa, on keskeistä panna
ohjelman rakenteelliset finanssipoliittiset toimenpiteet nopeasti ja
määrätietoisesti täytäntöön. Samalla hallituksen on keskityttävä uudistuksiin,
joilla puututaan Portugalin kilpailukyvyn haasteisiin. Vuoden 2012
talousarviossa ei noudateta fiskaalista devalvaatiota koskevia aikaisempia
suunnitelmia. Tämän vuoksi on entistäkin tärkeämpää toteuttaa nopeasti lisää
työ- ja hyödykemarkkinoiden rakenneuudistuksia, jotta voidaan supistaa
työvoimakustannuksia, lisätä joustavuutta ja madaltaa markkinoillepääsyn
esteitä. Hallitukselta vaaditaan pitkäjänteisyyttä ja määrätietoisuutta, jotta
saavutettujen etujen vahva puolustaminen ei estä uudistuksia.
(10)(10)           Talouden sopeutusohjelman kolmannessa tarkistuksessa
pääteltiin, että Portugali on toteuttanut aikataulussa
yhteisymmärryspöytäkirjaan sisältyviä ehtoja. Erityisesti vuoden 2011 julkisen
talouden alijäämän supistamistavoitteet (5,9 prosenttia suhteessa BKT:hen) on
ylitetty, kun valtiolle siirrettiin pankkien eläkerahastot, joiden suuruus on
3½ prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämän kertaluontoisen toimenpiteen
lisäksi julkisen talouden rakenteellinen vakauttaminen oli vuonna 2011
mittavaa, ja vakauttamistoimenpiteiden suuruus oli 3½ prosenttia suhteessa
BKT:hen. Pankit ovat edenneet aikataulussa ohjelman mukaisten pääomavaatimusten
täyttämiseksi vuoden lopussa. Niiden on kuitenkin parannettava
vakavaraisuussuhdettaan edelleen vuonna 2012, jotta ne täyttävät ohjelman
mukaiset vaatimukset ja noudattavat Euroopan pankkiviranomaisen vaatimusta
ottaa huomioon valtion velkaan liittyvät riskit, paikalla tehtävää tarkastusta
koskeva erityisohjelma ja pankkien yksityisten eläkejärjestelmien suunniteltu
siirto.
(11)(11)           BKT supistui vuonna 2001 ennustettua vähemmän, sillä
vienti ja kulutus ylittivät ennusteet. Vuoden 2011 viimeisellä neljänneksellä
ja vuoden 2012 alussa kotimainen kysyntä oli kuitenkin heikkoa, työttömyys
kasvoi jyrkästi ja yritysten luottamus oli vähäistä. Komission yksiköiden
kevään talousennusteen mukaan vuoden 2012 näkymät ovat heikentyneet, ja BKT:n
ennustetaan nyt supistuvan 3,3 prosenttia eli 3 prosenttiyksikköä syksyn
talousennustetta enemmän. Vuoden 2013 talouskasvun arvioidaan myös olevan
hitaampaa kuin alun perin odotettiin. Vaikka ulkoinen sopeuttaminen on tähän
mennessä ollut huomattavan nopeaa, kun Portugalin vientituotteet ovat
kasvattaneet markkinaosuuksiaan EU:n ulkopuolella ja tuonti on vähentynyt
tuntuvasti, sen jatkuminen on kuitenkin epävarmaa. Koska Portugalilla on paljon
ulkomaista velkaa, tarvitaan varsin huomattavia rakenteellisia
lisäsopeutustoimenpiteitä.
(12)(12)            Vuoden 2012
talousarviossa tavoitteena on 4,5 prosentin julkisen talouden alijäämä
suhteessa BKT:hen, mikä vastaa talouden sopeutusohjelman vaatimuksia ja
liiallista alijäämää koskevan menettelyn yhteydessä Portugalille annettuja
neuvoston suosituksia. Vakausohjelmassa esitetyt keskipitkän aikavälin julkisen
talouden vakauttamissuunnitelmat vastaavat niin ikään talouden sopeutusohjelman
mukaisia kokonaisalijäämän viitearvoja, ja vuonna 2013 alijäämän odotetaan
olevan 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2012 talousarvio sisältää
vakauttamistoimenpiteitä, joiden vaikutus on yli 5 prosenttia suhteessa BKT:hen
ja joiden lähtökohtana ovat pysyvät rakenteelliset toimenpiteet. Toimenpiteistä
kaksi kolmasosaa koskee menopuolta, ja niillä leikataan merkittävästi julkisen
sektorin palkkoja ja eläkkeitä, supistetaan julkishallinnon työntekijämäärää 2
prosentilla (kokoaikavastaavina) ja rationalisoidaan valtionyhtiöiden
toimintaa. Tulopuolella talousarvioon sisältyy toimenpiteitä, joilla
vähennetään verovapautuksia, lisätään yleisen alv-kannan mukaan verotettavien
hyödykkeiden ja palvelujen määrää, kiristetään tulo- ja yhtiöverotusta, korotetaan
valmisteveroja ja tehostetaan toimia veronkierron ja veropetosten torjumiseksi.
Julkisen talouden alijäämän odotetaan supistuvan 1,8 prosenttiin suhteessa
BKT:hen vuonna 2014 ja edelleen 1 prosenttiin vuonna 2015.
Julkisen talouden tavoitteiden pääriskit liittyvät lähinnä valtionyhtiöiden
alaan ja alue- ja paikallishallintoon. Rakenteellista rahoitusasemaa
tarkasteltaessa julkisen talouden rakenteellisen sopeutuksen odotetaan olevan
yli 7 prosenttia suhteessa BKT:hen kaudella 2011–2012. Keskipitkän aikavälin
tavoite, joka on -0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, vastaa asianmukaisesti
vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Julkisen velan odotetaan nousevan
huippuunsa, 115,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen, vuonna 2013, minkä jälkeen se
alkaa vähitellen supistua.
(13)(13)           Talouden sopeutusohjelman onnistuminen riippuu
merkittävästi sellaisten laaja-alaisten rakenneuudistusten täytäntöönpanosta,
joilla poistetaan talouden kymmenvuotisen pysähtyneisyyden taustalla olevat
jäykkyystekijät ja pullonkaulat. Tähän mennessä on saavutettu näkyvää
edistystä. Kauaskantoinen ja kunnianhimoinen uudistussuunnitelma etenee
suunnitelmien mukaan työmarkkinoiden, terveydenhoidon, asuntomarkkinoiden,
oikeuslaitoksen sekä maksukyvyttömyysmenettelyjen, kilpailun ja
sääntelypuitteiden osa-alueilla. Myös yksityistämiset ovat tähän mennessä
onnistuneet erittäin hyvin. Verkkotoimialoilla edistyminen on ollut
vaihtelevampaa. Erityisesti energiasektorilta puuttuu vielä kattava strategia,
jolla leikattaisiin sektorin kasvavaa velkaa puuttumalla liiallisiin vuokriin.
(14)(14)            Rakennerahastojen
strateginen uudelleenohjelmointi on meneillään ja painopisteenä on
nuorisotyöllisyyden ja (etenkin pk-yritysten) kilpailukyvyn tukeminen. Uusilla
toimenpiteillä lujitetaan toimia työllisyyspassin sekä yleissivistävän ja
ammatillisen koulutuksen osa-alueilla ja helpotetaan pienten ja keskisuurten
yritysten rahoituksen saantia.
(15)(15)           Portugali on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus
-sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset ja vuonna 2011 esitettyjen sitoumusten
täytäntöönpano liittyvät kilpailukyvyn lisäämiseen, työllisyysasteeseen
nostamiseen, julkisen talouden kestävyyden parantamiseen ja
rahoitusjärjestelmän vakauden vahvistamiseen,
SUOSITTAA, että Portugali toteuttaisi
vuosina 2012–2013 toimia, joilla se
toteuttaa neuvoston täytäntöönpanopäätöksessä
2011/344/EU vahvistetut toimet, jotka on määritelty tarkemmin 17 päivänä
toukokuuta 2011 tehdyssä yhteisymmärryspöytäkirjassa ja sen myöhemmissä
täydennyksissä.
Tehty Brysselissä […]
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012) 324 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 ja P7_TA(2012)0047.
[4]               Neuvoston päätös 2012/238/EU, annettu 26 päivänä
huhtikuuta 2012.


Avis juridique important

|

52003PC0387

Suositus: neuvoston päätös Euroopan yhteisön puolesta toimivan Italian tasavallan ja Vatikaanivaltion, jota edustaa Pyhä istuin, välillä valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen 3 ja 7 artiklaan tehtävien muutosten hyväksymisestä ja luvan antamisesta Italian tasavallalle toteuttaa muutokset  /* KOM/2003/0387 lopull. - CNB 2003/0142 */

Suositus: NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan yhteisön puolesta toimivan Italian tasavallan ja Vatikaanivaltion, jota edustaa Pyhä istuin, välillä valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen 3 ja 7 artiklaan tehtävien muutosten hyväksymisestä ja luvan antamisesta Italian tasavallalle toteuttaa muutokset(komission esittämä)PERUSTELUTEnnen vuonna 1992 tehtyä Maastrichtin sopimusta Vatikaanivaltio teki Italian tasavallan kanssa sopimuksen rahataloudellisista asioista [1], jonka mukaan Vatikaanivaltiolla oli oikeus lyödä tiettyjä määriä Italian liiran kolikkoja. Euron käyttöönoton yhteydessä Italian tasavalta teki 29. joulukuuta 2000 yhteisön puolesta sopimuksen valuuttasuhteista [2] (jäljempänä "sopimus valuuttasuhteista") Vatikaanivaltion kanssa, jota edustaa Pyhä istuin. Sopimuksella korvattiin rahataloudellisista asioista tehty sopimus.[1]   Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e lo Stato della Città del Vaticano il 3 dicembre 1991 - Aggiornamento alla GU 06/05/97. Italian ja Vatikaanivaltion välillä rahataloudellisista asioista tehty sopimus, jonka Italia ratifioi lailla 119/1994. Julkaistu Italian tasavallan virallisessa lehdessä nro 43, 22.2.1994.[2]    EYVL C 299, 25.10.2001, s. 1.Sopimus valuuttasuhteista vastaa suurelta osin aiempaa rahataloudellisista asioista tehtyä sopimusta. Uuden sopimuksen nojalla Vatikaanivaltiolla on kuitenkin lupa lyödä vähemmän kolikkoja kuin rahataloudellisista asioista tehdyn sopimuksen perusteella sekä tavanomaisissa olosuhteissa että erityistapauksissa. Italian valtiovarainministeri Giulio Tremonti ilmoittikin 23. tammikuuta 2003 neuvoston puheenjohtajavaltiolle, että Italia ehdottaa Pyhän istuimen pyynnöstä valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen muuttamista siten, että korotetaan sitä eurokolikkojen kokonaismäärää, joka Vatikaanivaltiolla on lupa laskea liikkeeseen vuosittain.Valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen 3 ja 7 artiklaan tehtävien muutosten nojalla Vatikaanivaltiolle myönnettyä eurokolikkojen enimmäislyöntimäärää korotetaan 670 000 eurosta 1 miljoonaan euroon vuodessa. Samalla korotetaan myös niiden eurokolikkojen enimmäismäärää, jotka Vatikaanivaltio saa laskea liikkeeseen erityisolosuhteissa (vuonna, jona paavin virka on jäänyt avoimeksi, jokaisena riemuvuonna ja vuonna, jona avataan ekumeeninen konsiili), 201 000 eurosta 300 000 euroon. Uudet enimmäismäärät vastaavat rahataloudellisista asioista tehdyssä sopimuksessa säädettyjä enimmäismääriä.  Vatikaanivaltion vuosittain liikkeeseen laskemien eurokolikkojen kokonaisnimellisarvo sisältyy Italian tasavallan vuosittain liikkeeseen laskemien eurometallirahojen enimmäismäärään, jolle on etukäteen pyydetty Euroopan keskuspankin hyväksyntä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti.Italian tasavallalle annettiin 31. joulukuuta 1998 tehdyllä neuvoston päätöksellä 1999/98/EY [3] valtuudet ryhtyä neuvotteluihin, joiden päätteeksi tehtiin sopimus valuuttasuhteista. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 111 artiklan 3 kohdan mukaisesti tarvitaan uutta komission suositusta, jossa esitetään yksityiskohtaisesti valuuttasuhteita koskevaan sopimukseen tehtävät muutokset. Asiassa on kuultava Euroopan keskuspankkia. Sen jälkeen kun neuvosto on tehnyt päätöksen, Italian tasavalta voi tehdä yhteisön puolesta tarvittavat muutokset sopimukseen valuuttasuhteista.[3]   EYVL L 30, 4.2.1999, s. 35-36.2003/0142 (CNB)Suositus: NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan yhteisön puolesta toimivan Italian tasavallan ja Vatikaanivaltion, jota edustaa Pyhä istuin, välillä valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen 3 ja 7 artiklaan tehtävien muutosten hyväksymisestä ja luvan antamisesta Italian tasavallalle toteuttaa muutoksetEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 111 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen [4],[4]   EYVL C XXX, yy.yy.yyyy, s. zz.ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon [5],sekä katsoo seuraavaa:[5]   xxxx annettu lausunto (Euroopan unionin virallinen lehti).(1) Euroopan yhteisön puolesta toimivan Italian tasavallan ja Vatikaanivaltion, jota edustaa Pyhä istuin, välillä 29 päivänä joulukuuta 2000 valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen [6] (jäljempänä 'sopimus valuuttasuhteista') nojalla Vatikaanivaltiolla on ollut oikeus käyttää euroa virallisena valuuttanaan ja antaa euroseteleille ja -metallirahoille laillisen maksuvälineen asema.[6]   EYVL C 299, 25.10.2001, s. 1-4.(2) Saman sopimuksen nojalla Vatikaanivaltio on myös saanut laskea liikkeeseen eurometallirahoja määrän, jonka nimellisarvo on enintään 670 000 euroa vuodessa, ja tämän lisäksi eurometallirahoja määrän, jonka arvo on enintään 201 000 euroa, kolmessa erityistapauksessa eli vuonna, jona paavin virka on jäänyt avoimeksi, jokaisena riemuvuonna ja vuonna, jona avataan ekumeeninen konsiili.(3) Vatikaanivaltion ja Italian tasavallan välisen aiemman rahataloudellisista asioista tehdyn sopimuksen nojalla Vatikaanivaltiolla oli lupa lyödä vuosittain liiran kolikkoja määrä, jonka nimellisarvo oli enintään 1 miljardi Italian liiraa vuodessa, ja joka tapauksessa enintään 100 miljoonaa kolikkoa vuodessa [7].[7]   Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e lo Stato della Città del Vaticano il 3 dicembre 1991 - Aggiornamento alla GU 06/05/97. Italian ja Vatikaanivaltion välillä rahataloudellisista asioista tehty sopimus, jonka Italian tasavalta ratifioi lailla 119/1994. Julkaistu Italian tasavallan virallisessa lehdessä nro 43, 22.2.1994.(4) Saman sopimuksen nojalla Vatikaanivaltiolla oli lisäksi lupa lyödä liiran kolikkoja enintään 300 miljoonan Italian liiran arvosta ja joka tapauksessa enintään 30 miljoonaa kolikkoa kolmessa erityistapauksessa eli vuonna, jona paavin virka on jäänyt avoimeksi, jokaisena riemuvuonna ja vuonna, jona avataan ekumeeninen konsiili.(5) Uuden valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen nojalla Vatikaanivaltiolla on lupa lyödä vähemmän kolikkoja kuin rahataloudellisista asioista tehdyn sopimuksen perusteella sekä tavanomaisissa olosuhteissa että erityistapauksissa. Siksi on suositeltavaa korottaa niiden eurokolikkojen nimellisarvoa, jotka Vatikaanivaltiolla on lupa laskea liikkeeseen sekä vuosittain että erityisolosuhteissa. Vatikaanivaltion vuosittain liikkeeseen laskemien eurokolikkojen kokonaisnimellisarvo sisältyy Italian tasavallan vuosittain liikkeeseen laskemien eurometallirahojen enimmäismäärään, jolle on etukäteen pyydetty Euroopan keskuspankin hyväksyntä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti.(6) Italian tasavalta pyysi virallisesti [8] 3 päivänä tammikuuta 2003 korottamaan niiden eurokolikkojen vuotuista nimellisarvoa, jotka Vatikaanivaltio saa enintään laskea liikkeeseen sekä tavanomaisissa että erityisolosuhteissa. Italian tasavallan ehdottamat kolikkojen uudet enimmäismäärät vastaavat rahataloudellisista asioista tehdyssä sopimuksessa määrättyjä enimmäismääriä.[8]  Italian tasavallan valtiovarainministeri Giulio Tremontin neuvoston puheenjohtaja Nikos Christodoulakikselle 3 päivänä tammikuuta 2003 lähettämä kirje.(7) Italian tasavallalle tulisi antaa lupa toteuttaa muutokset sopimukseen valuuttasuhteista.ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:Ainoa artikla1. Sopimusta valuuttasuhteista muutetaan seuraavasti:a) Korvataan 3 artikla seuraavasti:"Vatikaanivaltio saa 1 päivästä tammikuuta 2004 laskea liikkeeseen eurometallirahoja määrän, jonka nimellisarvo on enintään 1 000 000 euroa".b) Korvataan 7 artikla seuraavasti:"Sinä vuonna, jona paavin virka on jäänyt avoimeksi, Vatikaanivaltio saa lyödä rahaa 3 artiklassa määrätyn enimmäismäärän lisäksi 300 000 euron arvosta.Jokaisena riemuvuonna Vatikaanivaltio saa samoin lyödä rahaa 3 artiklassa määrätyn enimmäismäärän lisäksi 300 000 euron arvosta.Myös sellaisena vuonna, jolloin avataan ekumeeninen konsiili, Vatikaanivaltio saa lyödä rahaa 3 artiklassa määrätyn enimmäismäärän lisäksi 300 000 euron arvosta".2. Annetaan täten Italian tasavallalle lupa toteuttaa yhteisön puolesta tarvittavat muutokset sopimukseen valuuttasuhteista.Tehty BrysselissäNeuvoston puolesta Puheenjohtaja


				|

		52012DC0313

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Ranskan vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Ranskan vuosien 2012–2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2012/0313 final - 2012/ () */

			   	Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Ranskan vuoden 2012 kansallisesta
uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Ranskan vuosien 2012–2016 vakausohjelmaa
koskeva neuvoston lausunto
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1]
ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon
ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011
annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011[2] ja erityisesti sen 6 artiklan 1
kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[3],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[4],

ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Eurooppa-neuvosto hyväksyi
26 päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla
käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian
lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan koordinointia. Strategia keskitetään
avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun
vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi.
(2)       Neuvosto antoi
13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin
talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä
lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista[5]. Yhdessä nämä muodostavat ns.
yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt
suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.
(3)       Neuvosto antoi
12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen Ranskan kansallisesta
uudistusohjelmasta vuodelta 2011 ja lausunnon Ranskan tarkistetusta
vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2014.
(4)       Komissio hyväksyi 23 päivänä
marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen
politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jonka perusta on
Eurooppa 2020 ‑strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä helmikuuta
2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan
kertomuksen[6],
jossa se katsoi, että Ranska on yksi niistä jäsenvaltioista, joiden osalta
laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.
(5)       Eurooppa-neuvosto hyväksyi
2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden
vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on
tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista,
palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä,
puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa
julkishallintoa.
(6)       Lisäksi Eurooppa-neuvosto
kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus ‑sopimukseen
osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne
voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin
uudistusohjelmiin.
(7)       Ranska toimitti vuosiksi
2012–2016 laaditun tarkistetun vakausohjelmansa 4 päivänä toukokuuta 2012
ja vuodeksi 2012 laaditun kansallisen uudistusohjelmansa 13 päivänä
huhtikuuta 2012. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset
yhteydet on voitu ottaa huomioon. Komissio on myös arvioinut asetuksen (EU) N:o
1176/2011 5 artiklassa tarkoitetussa perusteellisessa tarkastelussa[7], onko Ranskassa makrotalouden
epätasapaino. Komissio katsoi, että Ranskassa on epätasapainotila, mutta
epätasapaino ei ole liiallinen.
(8)       Neuvosto on neuvoston
asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä
mieltä, että ohjelman julkisen talouden ennusteiden perustana oleva
makrotalouden skenaario on optimistinen. Komission keväällä 2012 laatiman
talousennusteen mukaan BKT:n kasvun odotettiin olevan 0,5 prosenttia vuonna 2012 ja
1,3 prosenttia vuonna 2013, kun ohjelmassa vastaavia vuosia koskevat arvot
ovat 0,7 prosenttia ja 1,75 prosenttia Alijäämä oli vuonna 2011
odotettua pienempi, 5,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja ohjelmassa
kaavaillaan sen supistamista 3 prosenttiin vuonna 2013, joka on neuvoston
asettama määräaika liiallisen alijäämän korjaamiselle, minkä jälkeen vakautusta
vielä jatketaan. Julkisen talouden rahoitusaseman on tarkoitus olla
tasapainossa vuonna 2016. Keskipitkän aikavälin tavoitteena olevaan
tasapainoiseen rakenteelliseen rahoitusasemaan todennäköisesti päästään
ohjelmakauden aikana. Keskipitkän aikavälin tavoite vastaa riittävästi vakaus-
ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Kun otetaan huomioon (uudelleenlaskettu)
rakenteellinen rahoitusasema[8],
vuosiksi 2010–2013 suunnitellut keskimääräiset vuotuiset julkisen talouden
sopeutustoimet vastaavat 2 päivänä joulukuuta 2009 annettua neuvoston
suositusta. Vuotuinen rakenteellinen edistyminen kohti keskipitkän aikavälin
tavoitetta on vuosina 2014–2016 arvioiden mukaan 0,7 prosenttia suhteessa
BKT:hen. Ohjelman mukaisesti päätösperäiset tulopuolen toimenpiteet huomioon
ottaen julkisten menojen ennustettu kasvutahti vastaa menojen kasvulle vakaus-
ja kasvupaketissa asetettua viitearvoa. Ohjelmassa esitettyyn julkisen talouden
sopeutusuraan liittyy riskejä. Makrotalouden skenaario voi muuttua
epäedullisemmaksi, kuten komission kevään 2012 talousennusteessa todettiin.
Toimenpiteitä ei ole täsmennetty riittävästi, jotta tavoitteet voitaisiin
saavuttaa vuodesta 2013 lähtien sekä toteuttaa suositeltu keskimääräinen
vuotuinen julkisen talouden sopeutus. Lisäksi Ranska ei ole aina onnistunut
saavuttamaan menojen kehitykselle asetettuja tavoitteita. Sen vuoksi liiallista
alijäämää ei välttämättä saada korjattua vuoteen 2013 mennessä, ellei
suunniteltuja toimenpiteitä täsmennetä riittävästi ja ellei lisäksi toteuteta
tarpeellisia lisätoimenpiteitä. Velkasuhde oli 85,8 prosenttia suhteessa
BKT:hen vuonna 2011, ja sen arvellaan nousevan 89,2 prosenttiin vuonna
2013 ja laskevan 83,2 prosenttiin vuonna 2016. Ohjelman mukaisesti velan
supistumiselle asetettu tavoite saavutetaan siirtymäkauden lopussa (vuonna
2016).
(9)       Vaikka vuoden 2011
jälkipuoliskolla ja helmikuussa 2012 toteutettiin lisää vakauttamistoimia,
julkisen talouden vakauttaminen on edelleen hyvin haasteellista. Menoylitysten
välttäminen julkisen talouden toimia tehostamalla ja täsmentämällä on
äärimmäisen tärkeää kestävän julkisen talouden rahoitusaseman palauttamiseksi.
Lisäksi Ranskan olisi hyödynnettävä mahdollisuudet nopeuttaa alijäämän
supistamista, jotta voidaan tukea liiallisen alijäämän korjaamista
suunnitelmien mukaisesti. Jotta voidaan varmistaa julkisen talouden pitkän
aikavälin kestävyys ja eläkkeiden riittävyys tulevaisuudessa, vuonna 2010
hyväksyttyä eläkeuudistusta sovelletaan asteittain. Ei ole kuitenkaan varmaa,
että julkinen talous saadaan tasapainoon vuoteen 2018 mennessä, jos työllisyys
ja kasvu kehittyvät odotettua heikommin. Lisäksi julkisen talouden arvioidaan
joka tapauksessa jäävän alijäämäiseksi vuoden 2020 jälkeen. Vasta perustettu
ohjauskomitea, jonka tehtävänä on antaa vuosittain lausunto eri
eläkejärjestelmien taloudellisesta tilanteesta sekä edellytyksistä, joiden on
täytyttävä tasapainon saavuttamiseksi vuoteen 2018 mennessä, ei antanut
lausuntoa vuonna 2011. Sen takia eläkejärjestelmän kestävyyttä on vaikea arvioida.
(10)     Ranskan työmarkkinoiden
toimintaa voitaisiin parantaa vähentämällä työmarkkinoiden segmentoitumista.
Heinäkuussa 2011 annetulla lailla käyttöön otettu työsuhdeturvasopimus (contrat
de sécurisation professionnelle, CSP), jossa on yhdistetty kaksi aiempaa
sopimusta, siirtää velvoitteen tarjota työnvälitysneuvontaa taloudellisista
syistä irtisanotuille työntekijöille työnantajilta julkisille
työvoimapalveluille (Pôle emploi). Tämä on myönteinen edistysaskel,
mutta sen vaikutukset ovat rajalliset. Lisäksi on toteutettu tai valmistellaan
parhaillaan useita toimenpiteitä, joilla pyritään tarjoamaan joustavia
työjärjestelyjä väliaikaisesti vaikeuksissa oleville yrityksille. Niitä ei
kuitenkaan ole varsinaisesti tarkoitettu vähentämään työmarkkinoiden segmentoitumista.
Työsuhdeturvalainsäädännön tarkistuksen yhteydessä on havaittu, että
yksittäisiin irtisanomisiin sovellettava hallinnollinen menettely aiheuttaa
edelleen epävarmuutta ja saattaa lisätä huomattavasti työnantajien
kustannuksia. On myös tärkeää varmistaa, että vähimmäispalkan muutoksilla
tuetaan varsinkin nuorten ja vähän koulutettujen työllisyyttä.
(11)     Eläkeuudistuksen jälkeen on
toteutettu oikeansuuntaisia toimenpiteitä, joilla on pyritty edistämään
ikääntyneiden työntekijöiden työllisyyttä esimerkiksi edellyttämällä
yrityksiltä aktiivista ikäjohtamista. Vastaavat toimintasuunnitelmat eivät
kuitenkaan ole erityisen kunnianhimoisia eikä niihin sisälly kohdennettuja
toimenpiteitä, kuten työajan lyhentäminen tai ikääntyneille työntekijöille soveltuvien
tehtävien tarjoaminen. Lisäksi eräät ikääntyneiden työntekijöiden
työttömyysturvajärjestelmän piirteet (kesto sekä se, että työttömyysturvan
määrä pysyy koko ajan samana) voivat vähentää halukkuutta työntekoon. Tarvitaan
myös tehokkaampaa aikuiskoulutusstrategiaa, jotta voidaan lisätä ikääntyneen
työvoiman työllistettävyyttä.
(12)     Nuorisotyöttömyyden
vähentämiseksi Ranskan viranomaiset ovat sitoutuneet lisäämään
oppisopimuskoulutuspaikkojen määrää 600 000:sta 800 000:aan vuoteen
2015 mennessä. Vuosina 2011 ja 2012 on toteutettu useita toimenpiteitä, joilla
pyritään kasvattamaan yrityksille asetettua oppisopimuspaikkojen kiintiötä.
Lisäksi on vahvistettu niille yrityksille määrättäviä seuraamuksia, jotka eivät
noudata velvoitteita. Näistä toimenpiteistä huolimatta oppisopimuspaikkoja on
edelleen huomattavasti tavoitetta vähemmän. Ranskan viranomaisten hiljattain
tilaamaan raportin mukaan 40 prosenttia pk-yrityksistä katsoo, että
oppisopimuskoulutettavien taidot eivät vastaa yritysten tarpeita. Nuorisotyöttömyyden
vähentämiseen tähtäävissä toimenpiteissä olisikin pyrittävä sovittamaan
paremmin yhteen koulutuksen antamat taidot ja työmarkkinoiden tarpeet.
(13)     Työnvälityspalvelujen (ANPE)
ja työttömyyskassan (UNEDIC) yhdistäminen yhteen laitokseen (Pôle emploi)
ei toistaiseksi ole odotetulla tavalla tehostanut palveluja tai parantanut
niiden laatua. Hallituksen, työmarkkinaosapuolten ja Pôle emploin tammikuussa
2012 allekirjoittama uusi monivuotinen kolmikantasopimus, joka koskee Pôle
emploin toimintaa ja palveluja vuosina 2012–2014, on askel oikeaan suuntaan.
Useiden tavoitteiden määrittely on kuitenkin vielä kesken, ja sen takia
uudistuksen laajuutta on tässä vaiheessa vaikea arvioida. Uudistuksen
uskottavuutta heikentävät myös julkisten työvoimapalvelujen taloudellisiin ja
henkilöresursseihin liittyvät rajoitteet.
(14)     Ranska korotti helmikuussa
2012 arvonlisäveroa 1,6 prosenttiyksikköä 21,2 prosenttiin ja
pääomatulosta ja -voitoista maksettavia sosiaalimaksuja
2 prosenttiyksikköä 15,5 prosenttiin kompensoidakseen työnantajien
alhaisia sosiaaliturvamaksuja. Tällä toimenpiteellä voidaan asianmukaisesti
edistää tasapainoisempaa verotusjärjestelmää, jossa verotuksen painopistettä
siirretään pois työstä. Kuten komission yksiköiden toteuttamassa makrotalouden epätasapainon
perusteellisessa tarkastelussa todettiin, sen avulla voidaan parantaa Ranskan
viennin kustannuskilpailukykyä ja mahdollisesti yritysten kannattavuutta sekä
pitkällä aikavälillä edistää investointeja ja tehostaa muihin tekijöihin kuin
hintaan perustuvaa kilpailukykyä. Uudistuksen soveltamisala on kuitenkin liian
kapea. Verotukia on pyritty vähentämään, ja samalla on korotettu eräitä veroja,
mikä lisää jo ennestään suurta työhön kohdistuvaa verorasitusta.
Ympäristöverojen osuus kaikista verotuloista on Ranskassa EU:n toiseksi pienin.
Ympäristöveroja voidaan siis lisätä reippaasti. Toistaiseksi ei ole lainkaan
tutkittu, onko verokantojen alentamisella kyetty saavuttamaan sille asetetut
työllisyys- tai sosiaaliset tavoitteet (erityisesti tämä koskee alennettuja
alv-kantoja).
(15)     Vaikka useiden uudistusten
avulla on pyritty yksinkertaistamaan liiketoimintaympäristöä ja poistamaan
eräitä säänneltyjä elinkeinoja ja ammatteja koskevia rajoituksia, uudistuksilla
ei ole kyetty puuttumaan alalle pääsyn esteisiin eikä rajoittaviin
käytänteisiin monilla muilla aloilla (esim. eläinlääkärit, taksit,
terveydenhuolto ja oikeusalan ammatit, notaarit mukaan lukien). Säänneltyihin
ammatteihin edelleen liittyviä ammattiin pääsyn ja ammatin harjoittamisen
rajoituksia olisi sen vuoksi tarkasteltava horisontaalisesti ja
järjestelmällisesti, jotta voidaan selvittää niiden tarpeellisuus ja
oikeasuhteisuus. Vähittäiskaupan alalla jakelijoiden olisi voitava määrittää
itse vapaasti hinnat ja muut kaupalliset ehdot, jotta kuluttajat pääsisivät
hyötymään hintojen halpenemisesta. Vähittäiskauppa on Ranskassa erittäin
keskittynyttä, ja kuluttajat hyötyisivät myös muista kilpailua lisäävistä
toimenpiteistä, kuten kaavoitusta koskevien rajoitusten poistamisesta tai
tarkistamisesta sekä uusien myymälöiden perustamiseen sovellettavien
menettelyjen yksinkertaistamisesta.
(16)     Kilpailua olisi tehostettava
useilla verkkotoimialoilla (sähkön tukkumarkkinat, rautatieala), sillä
kyseisillä aloilla toistaiseksi toteutetuilla uudistuksilla on saatu aikaan
vain rajallisia tuloksia. Ranskan sähkömarkkinoiden keskittymisaste on EU:n
korkeimpia. Vaikka sähkömarkkinoiden uudelleenorganisoinnista annettu laki on
lisännyt kilpailua, tarvitaan lisätoimenpiteitä, joilla helpotetaan uusien
toimijoiden pääsyä sähköntuotantomarkkinoille, esimerkiksi vesivoimaan
perustuvaan sähköntuotantoon, Ranskassa. Rautatieliikenteen alalla uusien
yritysten on edelleen vaikea päästä sekä rahtiliikenteen että kansainvälisen
matkustajaliikenteen markkinoille. Syrjimätöntä pääsyä rahtiliikenteen
markkinoille haittaavat myös tekniset esteet.
(17)     Ranskan vientimarkkinaosuus
supistui 19,4 prosenttia vuodesta 2005 vuoteen 2010. Supistuminen on
jäsenvaltioiden suurimpia, ja lisäksi se ylittää selvästi komission
14 päivänä helmikuuta 2012 julkistamassa varoitusmekanismia koskevassa
kertomuksessa asetetun raja-arvon. Komission yksiköt katsoivat Ranskaa
koskevassa perusteellisessa tarkastelussa, että vientimarkkinaosuuksien
supistuminen johtuu kustannuskilpailukyvyn ja erityisesti muihin tekijöihin
kuin hintaan perustuvan kilpailukyvyn heikkenemisestä. Varsinkin kasvavat
yksikkötyökustannukset ovat vähentäneet ranskalaisyritysten kannattavuutta ja
rajoittaneet niiden mahdollisuuksia kasvaa, tehdä suorituskyvyn parantamisen
kannalta välttämättömiä uudistuksia ja innovoida. Toimenpiteitä
yksityissektorin innovoinnin tukemiseksi olisi seurattava ja täydennettävä
toimilla, joilla pyritään palauttamaan ranskalaisyritysten kannattavuus.
(18)     Ranska on tehnyt useita
sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset ja vuonna 2011
esitettyjen sitoumusten täytäntöönpano liittyvät työllisyyden edistämiseen,
kilpailukyvyn parantamiseen ja julkisen talouden kestävyyden tukemiseen.
Komissio on arvioinut Euro Plus -sopimukseen perustuvien sitoumusten
täytäntöönpanoa. Arvioinnin tulokset on otettu huomioon suosituksissa.
(19)     Komissio on laatinut
EU-ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Ranskan talouspolitiikasta. Se on
arvioinut vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman ja esittänyt
perusteellisen tarkastelun. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Ranskan
finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta ja
arvioinut, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia ottaen huomioon, että
Euroopan unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n
tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. EU-ohjausjakson yhteydessä
annetut komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä
suosituksissa 1–5.
(20)     Neuvosto on tutkinut Ranskan
vakausohjelman edellä esitetyn arvioinnin perusteella, ja se antaa lausuntonsa[9] erityisesti jäljempänä
esitettävässä suosituksessa 1.
(21)     Neuvosto on tutkinut Ranskan
vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelman ja sen vakausohjelman komission
perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Se antaa asetuksen
(EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla erityisesti jäljempänä esitettävät
suositukset 2, 4 ja 5,
SUOSITTAA, että Ranska toteuttaisi
vuosina 2012 ja 2013 toimia, joilla se
1.           vahvistaa julkisen talouden
strategiaa ja panee sen täytäntöön sekä toteuttaa riittävästi täsmennettyjä
tukitoimenpiteitä vuonna 2012 ja sen jälkeen, jotta voidaan varmistaa
liiallisen alijäämän korjaaminen hyvissä ajoin sekä neuvoston liiallista
alijäämää koskevassa menettelyssä antamissa suosituksissa esitettyjen
rakenteellisten sopeutustoimien täytäntöönpano; sen jälkeen huolehtii
tarvittavista rakenteellisista sopeutustoimista, joiden avulla voidaan edetä
riittävässä määrin kohti keskipitkän aikavälin julkisen talouden tavoitetta,
myös menojen kasvulle asetettua viitearvoa, ja varmistaa riittävä edistyminen
kohti velan supistamiselle asetettua tavoitetta; jatkaa eläkejärjestelmän
kestävyyden ja riittävyyden arvioimista ja toteuttaa tarvittaessa lisätoimia;
2.           toteuttaa lisäuudistuksia
työmarkkinoiden segmentoitumisen vähentämiseksi tarkistamalla yhteistyössä
työmarkkinaosapuolten kanssa ja kansallisten käytänteiden mukaisesti eräitä
työsuhdeturvalainsäädännön näkökohtia, jotka liittyvät erityisesti yksittäisiä
irtisanomisia koskevaan hallinnolliseen menettelyyn; varmistaa edelleen, että
mahdolliset vähimmäispalkan mukautukset edistävät työpaikkojen luomista ja
parantavat kilpailukykyä; toteuttaa toimenpiteitä lisätäkseen aikuisten
osallistumista elinikäiseen oppimiseen;
3.           toteuttaa
työmarkkinatoimenpiteitä, joilla autetaan ikääntyneitä työntekijöitä pysymään
töissä pitempään; parantaa nuorten ja varsinkin pahimman työttömyysuhan
alaisten nuorten työllistettävyyttä erityisesti lisäämällä ja parantamalla
oppisopimuskoulutusjärjestelmiä, jotka vastaavat tehokkaasti nuorten
tarpeisiin; tehostaa aktiivista työmarkkinapolitiikkaa ja varmistaa,
että julkiset työvoimapalvelut tarjoavat entistä tuloksekkaammin yksilöllistä
tukea;
4.           toteuttaa lisätoimia
yksinkertaisemman ja tasapainoisemman verotusjärjestelmän luomiseksi ja
verotuksen painopisteen siirtämiseksi työstä muihin, kasvua ja ulkoista
kilpailukykyä vähemmän haittaaviin veromuotoihin, erityisesti ympäristö- ja
kulutusveroihin; jatkaa toimenpiteitä verotukien (erityisesti velkaantumiseen
kannustavien verotukien) vähentämiseksi ja yksinkertaistamiseksi; tarkastelee
nykyisten alennettujen alv-kantojen vaikutusta työpaikkojen luomiseen;
5.           jatkaa toimia poistaakseen
säänneltyihin elinkeinoihin ja ammatteihin liittyviä perusteettomia rajoituksia
erityisesti palvelujen ja vähittäiskaupan alalla; toteuttaa lisätoimenpiteitä
verkkotoimialojen ja erityisesti energian tukkumarkkinoiden vapauttamiseksi,
kehittää energiaverkkojen yhteenliitettävyyttä ja helpottaa uusien toimijoiden pääsyä
rahtiliikenteen ja kansainvälisen matkustajaliikenteen markkinoille.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2012) 313 final.
[4]               P7_TA(2012)0048 ja P7_TA(2012)0047.
[5]               Neuvoston päätös 2012/238/EU, annettu 26 päivänä
huhtikuuta 2012.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 155 final.
[8]               Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia
ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleenlaskemana
ohjelman tietojen perusteella yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.
[9]               Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan
2 kohdan mukaisesti.


				|

		52012DC0309

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Yhdistyneen kuningaskunnan vuosien 2012–2017 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* COM/2012/0309 final  */

			   	Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2012
kansallisesta uudistusohjelmasta
sekä samassa yhteydessä annettu Yhdistyneen kuningaskunnan vuosien 2012–2017
lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja
148 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1]
ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon
ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011[2] ja erityisesti sen 6 artiklan 1
kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[3],
ottaa huomioon Euroopan parlamentin
päätöslauselmat[4],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26
päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään
uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on
tehostaa talouspolitiikan koordinointia. Strategia keskitetään avainalueisiin,
joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja
kilpailukyvyn lisäämiseksi.
(2)       Neuvosto antoi 13 päivänä
heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan
laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010
päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista[5]. Yhdessä nämä muodostavat ns.
yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt
suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.
(3)       Komissio antoi 12 päivänä
heinäkuuta 2011 suosituksen Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2011
kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Yhdistyneen kuningaskunnan
vuosien 2011–2014 tarkistetusta lähentymisohjelmasta.
(4)       Komissio hyväksyi 23 päivänä
marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen
talouspolitiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jonka
perusta on Eurooppa 2020 ‑strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä
helmikuuta 2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia
koskevan kertomuksen[6],
jossa se katsoi, että Yhdistynyt kuningaskunta kuuluu niihin jäsenvaltioihin,
joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.
(5)       Eurooppa-neuvosto hyväksyi
2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden
vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti tarvetta
edistää eriytettyjä strategioita kasvua edistävän julkisen talouden
vakauttamiseksi, palauttaa talouden normaali luotottaminen, edistää kasvua ja
kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä
nykyaikaistaa julkishallintoa.
(6)       Yhdistynyt kuningaskunta
toimitti 30 päivänä huhtikuuta 2012 varainhoitovuodesta 2011–2012
varainhoitovuoteen 2016–2017 ulottuvan lähentymisohjelmansa sekä kansallisen
uudistusohjelmansa vuodelta 2012. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta
niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon. Komissio on myös arvioinut
asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklassa tarkoitetussa perusteellisessa
tarkastelussa, onko Yhdistyneessä kuningaskunnassa makrotalouden epätasapaino.
Komissio totesi perusteellisessa tarkastelussaan[7],
että Yhdistyneessä kuningaskunnassa on sisäinen epätasapaino, mutta se ei ole
liiallinen.
(7)       Neuvosto on neuvoston
asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vuoden 2012 lähentymisohjelman arvioinnin
perusteella sitä mieltä, että julkisen talouden ennusteiden perustana oleva
makrotalouden skenaario on uskottava. Ohjelmassa esitetyn julkisen talouden
strategian tavoitteena on toteuttaa tarvittava julkisen talouden vakauttaminen,
jotta nettovelkaa ja suhdannetasoitettua julkisen talouden rahoitusasemaa
koskevat hallituksen tavoitteet voidaan saavuttaa. Lähentymisohjelmaan ei
sisälly vakaus- ja kasvusopimuksessa edellytettyä keskipitkän aikavälin
tavoitetta. Ohjelmassa esitettyjen ennusteiden perusteella on odotettavissa,
että 2 päivänä joulukuuta 2010 annetussa neuvoston suosituksessa asetettu
määräaika liiallisen alijäämän korjaamiselle ylittyy vuodella. Julkisen
talouden alijäämä neuvoston asettamana määräaikana eli varainhoitovuonna
2014–2015 arvioidaan 4,4 prosentiksi suhteessa BKT:hen. Tämä merkitsisi
(uudelleen lasketun) rakenteellisen alijäämän[8]
perusteella sitä, että julkisen talouden toimien vaikutus varainhoitovuodesta
2010–2011 vuoteen 2014–2015 on keskimäärin 1,25 prosenttia suhteessa BKT:hen,
mikä alittaa liiallista alijäämää koskevan menettelyn yhteydessä annetussa
neuvoston suosituksessa tavoitteeksi asetetun 1¾ prosenttia suhteessa BKT:hen.
Vaikka hallitus ei ole poikennut julkisen talouden
tasapainottamisstrategiastaan, joka aluksi näytti aiempien
makrotalousennusteiden perusteella riittävältä liiallista alijäämää koskevassa
menettelyssä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, finanssipolitiikan
tulokset ja tulevaisuudennäkymät ovat kärsineet talouskasvun edellytysten
heikentymisestä. Tulopuolen toimenpiteitä julkisen talouden vakauttamiseen
johtavalla sopeutusuralla on aikaistettu huomattavasti. Lähes 40 prosenttia
varainhoitovuosien 2010–2011 ja 2014–2015 väliseksi ajaksi suunnitellusta
vuotuisesta julkisen talouden vakauttamisesta saavutettiin varainhoitovuoden
2011–2012 loppuun mennessä. Tähän sisältyi 30 prosenttia kaavailluista menoleikkauksista
ja kaksi kolmasosaa nettomääräisistä veronkorotuksista. Alv-verokannan
rakenteen tarkistamisesta johtuvaan verojärjestelmän tehostumiseen perustuvaa
tulopotentiaalia on toistaiseksi hyödynnetty suhteellisen vähän.
Lähentymisohjelman mukaan julkisen talouden alijäämän suhteessa BKT:hen
arvioidaan olevan 8,3 prosenttia varainhoitovuonna 2011–2012, 5,9 prosenttia
vuonna 2012–2013, 6,0 prosenttia vuonna 2013–2014, 4,4 prosenttia vuonna
2014–2015, 2,9 prosenttia vuonna 2015–2016 ja 1,2 prosenttia vuonna 2016–2017.
Luvut ovat hieman pienempiä kuin komission arvioissa. Komission yksiköiden
vuoden 2012 kevään talousennusteen mukaan alijäämä olisi 6,1 prosenttia
varainhoitovuonna 2012–2013 (7,9 prosenttia ilman tulevaa eläkerahastovarojen
kertaluonteista siirtoa). Poikkeamat johtuvat heikommista kasvuodotuksista ja
Eurostatin tekemistä muutoksista Yhdistyneen kuningaskunnan tietoihin. Hallitus
korjasi finanssipoliittisia suunnitelmiaan jonkin verran syksyllä 2011
antamassaan lausumassa priorisoidakseen kasvua edistäviä menoja. Tästä
huolimatta julkisen sektorin investointien odotetaan supistuvan rajusti
varainhoitovuoteen 2014–15 mennessä. Julkisen velan ennustetaan nousevan 94,7
prosenttiin suhteessa BKT:hen varainhoitovuonna 2013–2014 ja saavuttavan huippunsa
vuonna 2014–2015.
(8)       Asuntomarkkinat ylikuumenivat
kriisin edellä niin, että asuntojen hinnat suhteessa tuloihin nousivat
korkeammiksi kuin koskaan asuntojen tarjonnan supistuessa jatkuvasti, minkä
vuoksi asuntovelat kasaantuivat. Komission perusteellisen tarkastelun mukaan
kotitalouksien suuri velkaantuneisuus aiheuttaa sisäisen epätasapainon
Yhdistyneen kuningaskunnan taloudessa. Vaihtuvakorkoisten asuntolainojen suuren
määrän vuoksi korkojen nousu voi aiheuttaa vaikeuksia kotitalouksille. Tällä voi
olla rahoitussektorin kautta vakautta horjuttavia kerrannaisvaikutuksia koko
taloudelle. Kotitalouksien velkaantuneisuuden kestävä ja tuntuva väheneminen on
todennäköistä ainoastaan siinä tapauksessa, että asuntojen hinnat suhteessa
käytettävissä oleviin tuloihin laskevat. Jos asuntojen nimellishinnat laskevat
nopeasti, on kuitenkin vaara, että monet kotitaloudet joutuvat tilanteeseen,
jossa niiden velat ylittävät omaisuuden arvon. Asuntorakentaminen on
ennätysmäisen vähäistä, mikä johtuu toisaalta rajoittavasta
kaavoitusjärjestelmästä ja toisaalta heikoista suhdanteista. Asuntomarkkinoilla
on ylipäätään edelleen hiljaista. Hallitus julkisti marraskuussa 2011 Englantia
koskevan asuntostrategiansa, jonka tavoitteena on edistää asuntorakentamista.
On kuitenkin edelleen hyvin epävarmaa, mitkä ovat uuden järjestelmän
nettovaikutukset asuntorakentamiseen. Sitä paitsi asuntostrategiassa ei
käsitellä kiinteistöverotusta, joka Yhdistyneessä kuningaskunnassa koostuu
toistuvasti maksettavan regressiivisen kunnallisveron ja progressiivisen
varainsiirtoveron (Stamp Duty Land Tax eli SDLT) yhdistelmästä.
SDLT-veroon tehtiin vuoden 2012 budjetin yhteydessä joitakin tarkistuksia,
mutta kaiken kaikkiaan tällä alalla tehdyt uudistukset ovat olleet vähäisiä.
(9)       Yhdistyneellä kuningaskunnalla
on kasvavia työttömyyteen ja työmarkkinoille osallistumiseen liittyviä
ongelmia. Tämänhetkinen työttömyysaste on 8,4 prosenttia. Nuorisotyöttömyys on
kuitenkin paljon tätä yleisempää (22,2 %), ja yli 38 prosenttia maan
työttömistä onkin alle 25-vuotiaita. 16–24-vuotiaista nuorista
17,7 prosenttia ei tee töitä eikä opiskele. Yksityisen sektorin työpaikat
ovat lisääntyneet hiukan, muttei tarpeeksi korvatakseen julkisen sektorin
työpaikkojen vähennyksiä ja työvoiman kasvua. Yhdistyneessä
kuningaskunnassa on ylitarjontaa alhaisen osaamistason työntekijöistä, joiden
kysyntä on laskussa, mutta pulaa korkealaatuisen teknisen ammattikoulutuksen
saaneista työntekijöistä, joita tarvitaan erityisesti tuotantoteollisuudessa ja
vientiteollisuudessa. Yhdistyneen kuningaskunnan tulokset näillä aloilla ovat
verraten heikot. Ammatillisen koulutuksen pääpaino on perustaidoilla ja 2-tason
tutkinnoilla, vaikka talouselämä vaatii yhä useammin korkeamman tason
koulutusta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on myös edelleen suhteellisen paljon
aikuisia, joilla on erittäin heikko luku-, kirjoitus- ja laskutaito ja joiden
mahdollisuudet ammatilliseen koulutukseen ovat huonot. Koulunsa keskeyttäneitä
on 14,9 prosenttia, mikä on yli EU:n keskiarvon. Määrä on kasvanut 3,3 prosenttiyksikköä
vuodesta 2005. Koulupudokkuuden ehkäisemiseksi on erittäin tärkeää jatkaa
pienituloisten perheiden tukemista.
(10)     Hallitus pyrkii toteuttamaan
sosiaaliturvauudistuksia, joiden tavoitteena on saada enemmän ihmisiä töihin ja
samalla tukea heikoimmassa asemassa olevia. Sosiaalietuusjärjestelmän
yksinkertaistamiseen tähtäävää yleistukea (Universal Credit) ei ole vielä
toteutettu, mutta on huomattava riski siitä, että etuuksiin käytettävissä
olevien määrien supistuminen kumoaa uudistusten myönteisen vaikutuksen
työllisyyteen ja tuloihin sillä seurauksella, että erityisesti lapsiperheiden
köyhyys vain lisääntyy. Riippumattomien arvioiden mukaan lasten absoluuttinen
köyhyys lisääntyy ja on varainhoitovuonna 2020–2021 korkeimmillaan sitten
vuoden 2001–2002. Tämä merkitsisi sitä, että lasten köyhyyden torjumista
koskevassa laissa asetetut köyhyyden vähentämistavoitteet eivät toteutuisi.
Erityisesti pienituloisten riittämättömät mahdollisuudet käyttää
lastenhoitopalveluja aiheuttavat edelleen merkittäviä ongelmia, eikä hallitus
ole vielä esittänyt riittävän vakuuttavia suunnitelmia niiden ratkaisemiseksi.
Ongelma uhkaa kärjistyä lastenhoidon tuen leikkausten vuoksi.
(11)     Varsinkin pk-yritysten
rahoitusehdot ovat edelleen tiukat. Nettoluotonanto yrityksille oli
negatiivista vuonna 2011, ja kyselyjen perusteella merkittävä määrä
pk-yrityksistä kärsi luotonsaannin vaikeuksista. Lisäksi muut rahoituslaitokset
kuin pankit luotottavat edelleen pääasiassa vain suurempia yrityksiä, ja
kilpailu pankkialalla on vähäistä. Vaikka viranomaiset ovat toteuttaneet
toimenpiteitä tilanteen parantamiseksi, vaihtoehtoisia luottomarkkinoita
käsittelevä Breedonin työryhmä on arvioinut, että seuraavien viiden vuoden
aikana erityisesti pk-yritykset kärsivät jatkuvasti huomattavasta
rahoitusvajeesta.
(12)     Yhdistyneen kuningaskunnan
olisi parannettava energia- ja liikenneinfrastruktuuriaan. Tätä varten olisi
luotava edellytykset pitkäaikaiselle kasvulle ja kilpailukyvylle sekä
puututtava tuotantoteollisuuden heikon kilpailukyvyn syihin. Maa tarvitsee
mittavia investointeja sähköntuotantokapasiteettinsa kehittämiseen. Suuri osa
nykyisistä laitoksista suljetaan lähimmän vuosikymmenen aikana ja ne olisi
korvattava. Lisäksi olisi täytettävä uusiutuvien energialähteiden käytön
lisäämistä ja päästörajoituksien kiristämistä koskevat velvoitteet. Liikenteen
alalla on pulaa kapasiteetista ja liikenneverkkojen laadussa on puutteita. Tämä
saattaa vaikeuttaa hallituksen tavoitetta tasapainottaa maan talous siten, että
lisätään investointeja ja vientiä. Julkisen sektorin nettoinvestoinnit
supistuvat voimakkaasti varainhoitovuoteen 2014–2015 mennessä osana hallituksen
julkisen talouden tasapainottamisstrategiaa. Tällöin on vaara, että
liikenneinfrastruktuurin puutteet pahenevat entisestään, ellei saada käyttöön
vaihtoehtoisia rahoituslähteitä.
(13)     Komissio on laatinut
EU-ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Yhdistyneen kuningaskunnan
talouspolitiikasta. Se on arvioinut lähentymisohjelman ja kansallisen
uudistusohjelman ja esittänyt perusteellisen tarkastelun. Se on ottanut
huomioon niiden merkityksen Yhdistyneen kuningaskunnan finanssipolitiikan sekä
sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta. Lisäksi se on arvioinut,
ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia ottaen huomioon, että Euroopan
unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason
panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. EU-ohjausjakson yhteydessä annetut
komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa
1–6.
(14)     Neuvosto on tutkinut
Yhdistyneen kuningaskunnan lähentymisohjelman tämän arvion nojalla, ja se antaa
lausuntonsa[9]
erityisesti jäljempänä esitettävässä suosituksessa 1.
(15)     Neuvosto on tutkinut
Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelman ja vuosien
2012–2017 lähentymisohjelman asetuksen (EU) N:o 1176/2011 mukaisen komission
perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Se antaa asetuksen
(EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla erityisesti jäljempänä esitettävät
suositukset 2, 3 ja 6,
SUOSITTAA, että Yhdistynyt
kuningaskunta toteuttaisi varainhoitovuonna 2012–2013 toimia, joilla se
1.           toteuttaa varainhoitovuotta
2012–2013 koskevan julkisen talouden strategiansa kokonaisuudessaan ja tehostaa
varainhoitovuotta 2013–2014 ja sen jälkeistä aikaa koskevaa strategiaansa
riittävän yksityiskohtaisesti määriteltyjen toimenpiteiden avulla siten, että
huolehditaan liiallisen alijäämän korjaamisesta hyvissä ajoin kestävällä
tavalla, liiallista alijäämää koskevan menettelyn yhteydessä annetuissa
neuvoston suosituksissa määriteltyjen rakenteellisten sopeutustoimien
toteuttamisesta sekä julkisen talouden korkean velkasuhteen kääntämisestä
pysyvästi laskusuuntaan; asettaa etusijalle kasvua edistävät menot välttääkseen
riskin, että keskipitkän aikavälin kasvunäkymät heikkenevät edelleen ja
vaikuttavat kielteisesti julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen;
2.           puuttuu korkeiden,
ailahtelevien asuntohintojen ja kotitalouksien suuren velkaantuneisuuden
epävakautta aiheuttaviin vaikutuksiin toteuttamalla laajan asuntomarkkinoiden
uudistusohjelman asuntojen tarjonnan lisäämiseksi ja hinnoitteluun ja
valtiontukien tarpeeseen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi; jatkaa
asuntolaina- ja -vuokramarkkinoiden, rahoitusmarkkinoiden sääntelyn ja
kiinteistöverotuksen uudistamista asuntomarkkinoiden heilahtelujen ja
vääristymien ehkäisemiseksi;
3.           jatkaa erityisesti työelämän
ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten työllistettävyyden parantamista
muun muassa ns. nuorisosopimuksen avulla; varmistaa, että useammat nuoret
osallistuvat oppisopimuskoulutusohjelmiin, että näissä ohjelmissa painotetaan
riittävästi erityistaitoja ja korkeatasoista osaamista ja että niissä on mukana
enemmän pieniä ja keskisuuria yrityksiä; toteuttaa toimenpiteitä koulunkäynnin
hyvin heikoilla perustaidoilla lopettavien nuorten suuren osuuden
pienentämiseksi;
4.           tehostaa toimenpiteitä,
joilla helpotetaan työttömissä kotitalouksissa asuvien ihmisten sijoittumista
työmarkkinoille; huolehtii siitä, että suunnitellut sosiaaliturvauudistukset
eivät johda lasten köyhyyden lisääntymiseen; toteuttaa täysimääräisesti
toimenpiteitä, joiden tavoitteena on helpottaa lasten pääsyä päivähoitoon;
5.           parantaa edelleen
yksityissektorin ja erityisesti pk-yritysten mahdollisuuksia saada pankkien ja
muiden rahoituslaitosten myöntämää rahoitusta; edistää kilpailua
pankkisektorilla erityisesti sellaisilla toimenpiteillä, joilla poistetaan
markkinoille tulon esteitä, lisätään avoimuutta ja helpotetaan pankin vaihtoa,
kuten pankkialaa käsittelevä riippumaton komitea on suosittanut, sekä tutkii
keinoja parantaa riskipääoman ja muun pankkisektorin ulkopuolisen luotonannon
saatavuutta;
6.           noudattaa pitkän aikavälin
strategiaa maan verkkoinfrastruktuurin kapasiteetin ja laadun parantamiseksi ja
toteuttaa toimenpiteitä muun muassa liikenne- ja energiaverkkoihin kohdistuvien
paineiden lieventämiseksi edistämällä tehokkaampia ja määrätietoisempia
suunnittelu- ja päätöksentekoprosesseja sekä hyödyntämällä asianmukaisia
julkisen ja yksityisen sektorin yhteisiä rahoitusjärjestelyjä.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUVL L 306, 23.11.2011, s. 12.
[3]               COM(2012) 309 final.
[4]               P7_TA(2012)0048 ja P7_TA(2012)0047.
[5]               Neuvoston päätös 2012/238/EU, annettu 26. huhtikuuta
2012.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 161 final.
[8]               Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia
ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleenlaskemana
ohjelman tietojen perusteella yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.
[9]               Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan
mukaisesti.