title: Neuvoston suositus, annettu 11 päivänä heinäkuuta 2017, Latvian vuoden 2017 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Latvian vuoden 2017 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               9.8.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 261/58

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 11 päivänä heinäkuuta 2017,
   Latvian vuoden 2017 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Latvian vuoden 2017 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   (2017/C 261/13)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komissio hyväksyi 16 päivänä marraskuuta 2016 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2017 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 9 ja 10 päivänä maaliskuuta 2017. Komissio hyväksyi 16 päivänä marraskuuta 2016 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Latvia ei kuulu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu. Samana päivänä komissio hyväksyi myös suosituksen neuvoston suositukseksi euroalueen talouspolitiikasta. Eurooppa-neuvosto vahvisti suosituksen 9 ja 10 päivänä maaliskuuta 2017. Neuvosto hyväksyi 21 päivänä maaliskuuta 2017 suosituksen euroalueen talouspolitiikasta, jäljempänä ”euroalueen suositus” (3).

               (2)

               Koska Latvia kuuluu jäsenvaltioihin, joiden rahayksikkö on euro, ja koska taloudet ovat talous- ja rahaliitossa vahvasti yhteydessä toisiinsa, Latvian olisi varmistettava, että jäljempänä esitettävistä suosituksista 1 ja 2 ilmenevä euroalueen suositus pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti.

               (3)

               Latviaa koskeva vuoden 2017 maaraportti julkaistiin 22 päivänä helmikuuta 2017. Siinä arvioitiin Latvian edistymistä neuvoston 12 päivänä heinäkuuta 2016 hyväksymien maakohtaisten suositusten noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja sen kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteiden saavuttamisessa.

               (4)

               Latvia toimitti vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2017 vakausohjelmansa 20 päivänä huhtikuuta 2017. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (5)

               Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastot) ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (4) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa kyseisen säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla ERI-rahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

               (6)

               Latviaan sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota. Hallitus suunnittelee vuoden 2017 vakausohjelmassaan julkisen talouden rahoitusaseman heikentämistä vuoden 2016 tasapainoisesta tilanteesta 0,8 prosentin alijäämään suhteessa BKT:hen vuonna 2017 ja 1,6 prosentin alijäämään suhteessa BKT:hen vuonna 2018 merkittävän verouudistuksen johdosta. Tämän jälkeen alijäämän on määrä kohentua 0,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Vuoden 2017 vakausohjelmassa arvioidaan, että rakenteellinen rahoitusasema heikkenee 0,2 prosentista suhteessa BKT:hen -1,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuosina 2016–2018 ja on -0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Tämä kehitys on julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen (1 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen) ja niiden sallittujen poikkeamien mukainen, jotka perustuvat eläkeuudistukseen ja terveydenhuoltosektorin osalta rakenneuudistuslausekkeeseen. Uudelleenlasketun (5) rakenteellisen rahoitusaseman ennustetaan kasvavan vuoden 2017–1,9 prosentista suhteessa BKT:hen -2,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2018 ja supistuvan -0,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Vuoden 2017 vakausohjelman mukaan julkisen talouden velan suhteessa BKT:hen ennakoidaan pysyttelevän noin 40 prosentissa suhteessa BKT:hen vuonna 2017. Ohjelmaan sisältyvät ennusteet BKT:n kasvusta ovat suurelta osin komission vuodeksi 2017 esittämän ennusteen mukaisia, mutta ne näyttävät huomattavan suotuisilta vuoden 2018 osalta.

               (7)

               Neuvosto suositti 12 päivänä heinäkuuta 2016, että Latvia varmistaa, että poikkeaminen julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteesta vuonna 2017 rajoittuu poikkeamiin, jotka liittyvät eläkejärjestelmän uudistukseen ja terveydenhuoltosektorin huomattavaan rakenneuudistukseen. Nämä poikkeamat huomioon ottaen rakenteellisen rahoitusaseman annettaisiin heikentyä enintään 1,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017. Komission kevään 2017 talousennusteen mukaan Latvian ennakoidaan noudattavan tätä vaatimusta vuonna 2017. Latvian olisi saavutettava julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteensa vuonna 2018, kun otetaan huomioon poikkeamat, jotka liittyvät vuoden 2016 osalta eläkejärjestelmän systeemisen uudistuksen täytäntöönpanoon ja vuoden 2017 osalta rakenneuudistukseen, sillä tilapäiset poikkeamat ovat voimassa kolmen vuoden ajan. Komission kevään 2017 talousennusteen mukaan tämä vastaa vuonna 2018 nettomääräisten julkisten perusmenojen 6,0 prosentin nimellistä enimmäiskasvuvauhtia (6), jonka perusteella rakenteellisen rahoitusaseman heikkeneminen on 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Jos politiikka säilyy muuttumattomana, vaarana on, että Latvia poikkeaa vaatimuksesta merkittävästi. Kaiken kaikkiaan neuvosto katsoo, että vuonna 2018 on toteutettava lisätoimenpiteitä, jotta vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia voidaan noudattaa.

               (8)

               Tuloerot ovat Latviassa suuria. Vuonna 2015 tuloerosuhde oli 6,5, kun rikkaimpia 20:tä prosenttia kotitalouksista verrattiin köyhimpiin 20 prosenttiin kotitalouksista. Luku on unionin suurimpia, vaikkakin se supistui hieman vuonna 2016. Tuloerojen välinen erotus ennen veroja ja sosiaalisia tulonsiirtoja ja niiden jälkeen on yksi unionin pienimpiä. Latvian verojärjestelmä on vähemmän progressiivinen kuin muissa jäsenvaltioissa, mikä osaltaan vaikuttaa suuriin tuloeroihin ja työssäkäyvien köyhyyteen. Pienipalkkaisten työntekijöiden verokiila on edelleen unionin suurimpia, eikä kasvun kannalta vähemmän haitallisten verojen tulopotentiaalia hyödynnetä tarpeeksi. Verotulojen vähäisyys suhteessa BKT:hen rajoittaa julkisten palvelujen kestävään tarjoamiseen käytettävissä olevia resursseja. Vaikka veronkierron torjumisessa on jonkin verran edistytty, verosäännösten noudattaminen on edelleen huomattava haaste. Vuoden 2017 vakausohjelmassa ilmoitettiin suunnitellusta verouudistuksesta. Keskeisiä toimenpiteitä ovat ansiotuloverotuksen alentaminen 23 prosentista 20 prosenttiin, kun vuositulot ovat enintään 45 000 euroa, tulojen perusteella eriytetyn perusvähennyksen korotus, uudelleensijoitettuihin voittoihin sovellettavan 0 prosentin yhtiöveron käyttöönotto ja pääomaverokantojen yhdenmukaistaminen 20 prosenttiin. Uudistuksella vastataan maakohtaisiin suosituksiin siltä osin, että matalapalkkaisten verokiilaa kavennetaan. Verouudistus on kuitenkin rajallinen siltä osin kuin on kyse verotuksen painopisteen siirtämisestä lähteisiin, jotka ovat vähemmän haitallisia kasvun kannalta, ja verotulojen BKT-osuuden lisäämistä koskevan tavoitteen saavuttamisesta.

               (9)

               Sosiaalisten perusturvaverkkojen heikkoudet vaikuttavat osaltaan korkeaan köyhyysasteeseen ja eriarvoisuuteen, myös vammaisten ja vanhusten keskuudessa. Vammaisten köyhyysaste on Euroopan korkeimpia. Koska sekä sosiaalietuudet – joiden osalta tilanne ei ole parantunut vuoden 2009 jälkeen – että eläkkeet ovat riittämättömiä, ne eivät tarjoa tosiasiallista suojaa köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä vastaan. Vähimmäistoimeentuloa koskevasta uudistuksesta ilmoitettiin vuonna 2014, mutta sitä ei ole pantu täytäntöön. Tällä on kielteisiä vaikutuksia köyhimpiin kotitalouksiin. Vähimmäistoimeentulotukea koskevia keskipitkän aikavälin suunnitelmia on kuitenkin valmisteilla.

               (10)

               Työvoiman supistumisen vuoksi työllisyyden kasvu on ollut vähäistä ja työttömyys vähentynyt vain hitaasti. Työllistymisnäkymät ovat paremmat taloudellisen toiminnan keskuksissa ja korkean osaamistason työntekijöillä, kun taas työttömyys on yleisempää matalan osaamistason työntekijöiden ja maaseudulla asuvien keskuudessa. Työvoiman osaamisen kehittäminen auttaa osaltaan ratkaisemaan näitä ongelmia. Vaikka ammattikoulutuksen vetovoima on lisääntynyt, opetussuunnitelmien uudistus, jossa koulutusta mukautetaan nykyajan osaamisvaatimuksiin, on edistynyt vain vähän. Työpaikalla tapahtuvaa oppimista koskeva sääntelykehys on otettu käyttöön, ja työmarkkinaosapuolten ja yritysten aktiivinen osallistuminen sen täytäntöönpanoon on perusteltua. Lisäksi työttömien osallistuminen aktiivisen työvoimapolitiikan toimenpiteisiin on vähäisempää kuin useimmissa muissa jäsenvaltioissa, mutta tilanteen parantamiseksi on toteutettu toimenpiteitä, ja niitä on syytä jatkaa. Osallistuminen elinikäiseen oppimiseen on edelleen vähäistä.

               (11)

               Vaikka Latvian viranomaiset ovat onnistuneesti käynnistäneet terveydenhuoltojärjestelmän uudistuksia, palvelujen käyttäjiltä perittävät suuret maksut, pitkät odotusajat, julkisen rahoituksen vähäisyys ja palvelujen tehoton kohdentaminen rajoittavat terveyspalvelujen saatavuutta. Julkisten menojen perustuminen kiintiöihin viivästyttää hoitoa, ja potilaiden on joko odotettava pitkään tai maksettava palvelusta itse, minkä vuoksi osa väestöstä ei saa tarvitsemaansa terveydenhuoltoa. Laadunvarmistusjärjestelmän uudistaminen on aloitettu ja sitä olisi jatkettava tulosten parantamiseksi potilas- ja väestötasolla. Terveydenhuoltojärjestelmän tehokkuuden lisäämisessä on edistytty jonkin verran, mutta sairaalasektoria on järkeistettävä edelleen, avohoidon ja perusterveydenhuollon saatavuutta lisättävä ja määrärahojen kohdentaminen olisi kytkettävä tiiviimmin palvelujen laatuun ja kustannuksiin.

               (12)

               Latvian viranomaisilla on tapana turvautua säännöllisesti julkisiin hankintamenettelyihin terveydenhuoltoalan hankinnoissa, mutta tehokkuushyötyjä voitaisiin lisätä käyttämällä säännöllisesti sähköisiä hankintamenettelyjä ja yhteishankintoja, mikä parantaisi julkisten menojen läpinäkyvyyttä ja tehokkuutta.

               (13)

               Sääntelyn laadun heikkouksilla ja julkishallinnon vähäisellä tehokkuudella ja tuloksellisuudella on kielteinen vaikutus liiketoimintaympäristöön. Hallitus esitteli vuonna 2016 kevyempään ja ammattimaisempaan julkiseen sektoriin tähtäävän kunnianhimoisen uudistusohjelman, jonka tavoitteena on parantaa julkisen sektorin tehokkuutta vähentämällä henkilöstöä ja keskittämällä tukitoimintoja, lujittamalla tuloksiin perustuvaa maksatusta ja lisäämällä läpinäkyvyyttä. Suunnitelma rajoittuu keskushallintoon, mutta merkittäviä tehokkuushyötyjä voidaan saavuttaa myös kuntatasolla.

               (14)

               Korruptio on edelleen haittatekijä Latvian liiketoimintaympäristössä, ja järjestelmä, jonka tarkoituksena on torjua eturistiriitoja, on yhä jäykkä ja kaavamainen, eikä tarkastuksia tehdä riittävästi. Vaikka maksukyvyttömyysjärjestelmän uudistus on jo suureksi osaksi toteutettu, sen tosiasiallista täytäntöönpanoa on seurattava tarkasti, jotta voidaan puuttua uudelleenjärjestelytapausten vähäisyyteen ja heikkoon varojen palautusosuuteen.

               (15)

               Korkea-asteen koulutusta ja julkista tutkimusta on uudistettu kolmen viime vuoden aikana laajasti tutkimuslaitosten kehittämiseksi ja niiden tuotoksen laadun ja merkityksellisyyden parantamiseksi. Latvian julkisen tutkimusrahoituksen hallinnointi ja organisaatiorakenne ovat kuitenkin edelleen tehottomia, ja useat laitokset hoitavat rahoitustoimintoja hajautetusti. Julkisen tutkimuksen tehoton rahoitus on osasyy erittäin heikkoon tieteen tasoon, osaavan henkilöstön puutteeseen sekä julkisella että yksityisellä sektorilla ja julkisen ja yksityisen sektorin välisen yhteistyön vähäisyyteen. Latvialaisten yritysten T&K-intensiteetti on edelleen unionin alhaisimpia.

               (16)

               Komissio on vuoden 2017 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Latvian talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2017 maaraportissa. Se on arvioinut myös vuoden 2017 vakausohjelman ja vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelman sekä jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Latvialle viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Se on ottanut huomioon ohjelmien ja jatkotoimenpiteiden merkityksen Latvian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne unionin sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla unionin tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.

               (17)

               Neuvosto on tutkinut vuoden 2017 vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (7) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,

         SUOSITTAA, että Latvia toteuttaa vuosina 2017 ja 2018 toimia, joilla se

               1.

               harjoittaa finanssipolitiikkaansa vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion vaatimusten mukaisesti, mikä tarkoittaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamista vuonna 2018, kun otetaan huomioon poikkeamat, jotka liittyvät eläkejärjestelmän systeemisen uudistuksen ja rakenneuudistusten toteuttamiseen, joiden perusteella on myönnetty tilapäinen poikkeama; vähentää matalapalkkaisten työntekijöiden verorasitusta siirtämällä verotuksen painopistettä muihin lähteisiin, jotka ovat vähemmän haitallisia kasvun kannalta, ja parantaa verosäännösten noudattamista;

               2.

               parantaa sosiaalista turvaverkkoa ja työvoiman osaamista nopeuttamalla ammatillisen koulutuksen opetussuunnitelmauudistusta; lisää terveydenhuollon kustannustehokkuutta ja saatavuutta, myös vähentämällä palvelujen käyttäjiltä perittäviä maksuja ja lyhentämällä pitkiä odotusaikoja;

               3.

               lisää julkisen sektorin tehokkuutta ja vastuuvelvollisuutta, muun muassa yksinkertaistamalla hallinnollisia menettelyjä ja vahvistamalla eturistiriitojen ehkäisyjärjestelmää, myös maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjien osalta.

      Tehty Brysselissä 11 päivänä heinäkuuta 2017.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         T. TÕNISTE

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1176/2011, annettu 16 päivänä marraskuuta 2011, makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta (EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUVL C 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleen laskemana yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.

      (6)  Nettomääräisillä julkisilla menoilla tarkoitetaan julkisia kokonaismenoja ilman korkomenoja, ilman unionin ohjelmista aiheutuvia menoja, jotka korvataan täysin unionin varoista saatavilla tuloilla, ja ilman ei-päätösperäisiä muutoksia työttömyysetuusmenoissa. Kansallisesti rahoitettu kiinteän pääoman bruttomuodostus jaetaan neljälle vuodelle. Päätösperäiset tulopuolen toimenpiteet ja lakisääteiset tulojen lisäykset otetaan huomioon. Meno- ja tulopuolen kertaluonteiset toimenpiteet kuittaavat toisensa.

      (7)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Neuvoston suositus, annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012 , Suomen vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Suomen vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               24.7.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 219/28

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012,
   Suomen vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Suomen vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2012/C 219/08
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopalla kestävän kasvun vauhdittamiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen olevien mahdollisuuksien lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (3). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Neuvosto antoi 12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen (4) Suomen kansallisesta uudistusohjelmasta vuodelta 2011 ja lausunnon Suomen tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2011–2014.

               (4)

               Komissio hyväksyi 23 päivänä marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin eurooppalainen ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä helmikuuta 2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Suomi kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (5)

               Neuvosto antoi 1 päivänä joulukuuta 2011 päätelmät, joissa kehotetaan sosiaalisen suojelun komiteaa esittämään yhdessä työllisyyskomitean ja muiden komiteoiden kanssa näkemyksensä toimista, joita suositellaan Eurooppa 2020 -strategian puitteissa toteuttavan toimintapoliittisen jakson yhteydessä. Nämä näkemykset ovat osa työllisyyskomitean lausuntoa.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 15 päivänä helmikuuta 2012 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2012 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2012.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti tarvetta edistää eriytettyjä strategioita kasvua edistävän julkisen talouden vakauttamiseksi, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (8)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (9)

               Suomi toimitti vuosia 2012–2015 koskevan vakausohjelmansa sekä vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 19 päivänä huhtikuuta 2012. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon. Komissio on myös arvioinut asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklassa tarkoitetussa perusteellisessa tarkastelussa, onko Suomessa makrotalouden epätasapaino. Komissio totesi perusteellisessa tarkastelussaan, että Suomessa on ulkoinen epätasapaino, mutta se ei ole liiallinen.

               (10)

               Neuvosto on asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan mukaisen vuoden 2012 vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että julkisen talouden ennusteiden perustana oleva makrotalouden skenaario on vuosien 2012–2013 osalta uskottava ja mainitun ohjelman mukainen BKT:n kasvu vastaa komission yksiköiden kevään 2012 talousennustetta. Ennusteet ovat realistisia myös vuosien 2014 ja 2015 osalta, sillä niissä BKT:n kasvun ennustetaan olevan huomattavasti hitaampaa kuin ennen kriisejä ja hitaampaa kuin elpymisvuosina 2010–2011.
               Vakausohjelman tärkein julkista taloutta koskeva tavoite on valtiontalouden alijäämän vähentäminen rajoittamalla menoja ja kasvattamalla tuloja. Koska valtion talousarvio on tärkein julkisen talouden alijäämän aiheuttaja, siihen tehdyt parannukset vaikuttavat osaltaan julkisen talouden rahoitusaseman tasapainottamiseen. Julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite, joka on 0,5 prosentin rakenteellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen, vastaa riittävästi vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Suomi on (uudelleenlasketun) rakenteellisen rahoitusaseman (5) perusteella saavuttanut tavoitteen vuonna 2011, mutta se tulisi poikkeamaan tavoitteesta hieman vuosina 2012–2015. Julkisten menojen kasvuvauhti, jossa on otettu huomioon harkinnanvaraiset tulopuolen toimenpiteet, vastaa vakaus- ja kasvusopimuksessa menojen kasvulle asetettua viitearvoa kaikkina muina vuosina paitsi vuonna 2015. Vakausohjelmassa pyritään tasapainottamaan julkisen talouden rahoitusasema vuoteen 2015 mennessä ja saamaan se ylijäämäiseksi vuodesta 2016 alkaen. Velkasuhde on reilusti alle 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja vakausohjelman mukaan velka on suurimmillaan lähellä 52 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014, minkä jälkeen se alkaa supistua. Suomen julkisessa taloudessa on edelleen merkittävä kestävyysvaje, joka johtuu huoltosuhteen nopeasta heikkenemisestä väestön ikääntyessä. Julkisen talouden kestävyysvajetta on seurattava jatkuvasti, ja toimenpiteitä on mukautettava tarpeen mukaan. Suomen julkisen talouden kehys perustuu monivuotisiin menokattoihin, mutta niitä ei tällä hetkellä sovelleta kuntasektorilla.

               (11)

               Julkisten palvelujen tuottavuus on ollut laskussa viimeisen vuosikymmenen ajan. Suomen viranomaiset ovat jo toteuttaneet useita uudistuksia asian korjaamiseksi, mutta niiden täytäntöönpano on ollut hidasta, erityisesti kuntatasolla. Lisäksi käynnissä on koko maan laajuinen kuntauudistus ja valtionhallinnon tuottavuusohjelma. Tuottavuutta voitaisiin edelleen parantaa ja kustannuksissa säästää lisäämällä kilpailua suojatuilla yksityisten ja julkisten palvelujen aloilla purkamalla edelleen tuote- ja työmarkkinoiden sääntelyä.

               (12)

               Hallitus on kuluneen vuoden aikana ottanut käyttöön uusia toimenpiteitä nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden vähentämiseksi. Näitä toimenpiteitä ovat olleet esimerkiksi määräaikainen kokeiluhanke pitkäaikaistyöttömyyden vähentämiseksi ja nuorten yhteiskuntatakuu. Toimenpiteet ovat kunnianhimoisia ja merkityksellisiä, mutta ne on nyt toteutettava keskittyen selkeästi kohderyhmien osaamisen ja työmarkkina-aseman parantamiseen. Ikääntyvien työntekijöiden työllisyysasteen nostaminen on väestörakenteen muutosten vuoksi tärkeää, jotta voidaan varmistaa julkisen talouden kestävyys ja vastata tulevaisuuden työvoimatarpeisiin. Elinajanodote on kasvanut nopeammin kuin vuoden 2005 eläkeuudistuksen yhteydessä ennakoitiin, ja siksi nykyiset lakisääteiset eläkeiät saattavat ajan myötä osoittautua liian mataliksi. Hallitus on vakausohjelmassaan sitoutunut nostamaan todellisen eläkkeellesiirtymisiän vuoteen 2025 mennessä 62,4 vuoteen. Maaliskuussa 2012 työmarkkinaosapuolet sopivat useista toimenpiteistä työurien pidentämiseksi. Hallitus on sitoutunut toteuttamaan eläkeuudistuksen 1 päivään tammikuuta 2017 mennessä. Nyt on tärkeää keskittyä sovitun toimintalinjan toteuttamiseen lyhyellä aikavälillä.

               (13)

               Sääntelystä johtuvat esteet ovat Suomen palvelusektorilla yhä rajoittavia, ja markkinat ovat erittäin keskittyneet vähittäiskaupan lisäksi myös tuotannossa. Elintarvikekaupan vähittäismarkkinat ovat Suomessa Euroopan keskittyneimmät ja ruoan hinnat Euroopan korkeimmat. Kilpailuoikeudelliset sakot ovat Suomessa olleet perinteisesti hyvin pieniä, mikä asettaa niiden pelotevaikutuksen kyseenalaiseksi. Kilpailupolitiikkaa on joiltakin osin kehitetty esimerkiksi säätämällä uusi kilpailulaki ja uusi laki maankäytöstä ja rakentamisesta. Hallitus on myös sitoutunut käynnistämään uuden kilpailunedistämisohjelman. Se olisi esitettävä viipymättä, jotta tuote- ja palvelumarkkinoiden kilpailupuitteita voidaan edelleen vahvistaa.

               (14)

               Tuottavuuden kasvu on Suomessa pysähtymässä, ja suomalaisten vientiyritysten markkinaosuus ulkomaanmarkkinoilla on viime vuosina laskenut. Yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet, joskaan eivät teollisuudessa. Tällä hetkellä merkittävien teollisuudenalojen kasvu näyttää erityisesti elektroniikka- ja paperiteollisuudessa saavuttaneen huippunsa, ja teollisuuden osuus BKT:stä on yleisesti ottaen pienentymässä. Suomi vie välituotteita ja tuotantohyödykkeitä lähinnä kypsille, hitaasti kasvaville markkinoille ja sen tuotteiden läsnäolo kehittyvillä markkinoilla on vähäistä. Suomen talouden on tarpeen monipuolistua sekä yritysten että vientimarkkinoiden osalta, jotta maassa olisi tulevaisuudessa useita vahvoja viejiä. Suomen tutkimus- ja kehitystoiminnan (T&K) ja innovaatiotoiminnan suorituskyky on aiemmin ollut vahva, mutta maa saattaa menettää asemiaan EU:n innovointijohtajana, ellei innovatiivisten kasvuyritysten määrä lisäänny merkittävästi. Tämän vuoksi on helpotettava innovointia, mahdollistettava siirtyminen tutkimus- ja kehitysvaiheesta myyntikelpoisiin tuotteisiin ja kannustettava yrityksiä menemään nopeasti kasvaville vientimarkkinoille. Lyhyellä aikavälillä laajan tieto- ja viestintäteknisen osaamisen hyödyntäminen ja sen levittäminen Suomessa muille teollisuudenaloille sekä julkiselle sektorille on myös keskeistä. Palkkakehityksen osalta vuonna 2011 sovittu kolmikantasopimus luo perustaa kohtuullisille palkankorotuksille vuonna 2012 ja 2013, minkä pitäisi parantaa Suomen asemaa suhteessa tärkeimpiin kauppakumppaneihin.

               (15)

               Suomi on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Nämä sitoumukset, samoin kuin vuonna 2011 esitettyjen sitoumusten täytäntöönpano, liittyvät kilpailukyvyn lisäämiseen, työllisyysasteen nostamiseen, julkisen talouden kestävyyden parantamiseen, rahoitusjärjestelmän vakauden vahvistamiseen ja verokoordinoinnin varmistamiseen. Komissio on arvioinut Euro Plus -sopimukseen perustuvien sitoumusten täytäntöönpanoa. Arvioinnin tulokset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa.

               (16)

               Komissio on laatinut eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Suomen talouspolitiikasta. Se on arvioinut sekä vakausohjelman että kansallisen uudistusohjelman ja esittänyt perusteellisen tarkastelun. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Suomen finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa 1–5.

               (17)

               Neuvosto on tutkinut vakausohjelman edellä esitetyn arvioinnin perusteella, ja se antaa lausuntonsa (6) erityisesti jäljempänä esitettävässä suosituksessa 1.

               (18)

               Neuvosto on tämän arvion perusteella tutkinut vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelman ja vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Sen asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla antama suositus ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 5,

         SUOSITTAA, että Suomi toteuttaa vuosina 2012–2013 toimia, joilla se

               1.

               säilyttää julkisen talouden rahoitusaseman vakauden vuonna 2012 ja sitä seuraavina vuosina korjaamalla mahdolliset poikkeamat keskipitkän aikavälin tavoitteesta, jolla varmistetaan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys; vahvistaa vuodeksi 2013 ja sen jälkeiseksi ajaksi laadittua julkisen talouden strategiaa, jota riittävästi täsmennetyt toimenpiteet tukevat, ja toteuttaa strategian tinkimättä sekä saavuttaa menojen kasvulle asetetun viitearvon; jatkaa väestön ikääntymiseen liittyvän kestävyysvajeen suuruuden vuotuisten arviointien tekemistä ja sopeuttaa julkisia tuloja ja menoja pitkäaikaisten tavoitteiden ja tarpeiden mukaisesti; yhdistää kuntasektorin paremmin monivuotisen julkisen talouden kehyksen järjestelmään, myös menoja hillitsevillä toimenpiteillä;

               2.

               toteuttaa lisätoimenpiteitä, myös rakenteita koskevia muutoksia ja tehokkuutta lisääviä alueellisia hallintouudistuksia, joilla parannetaan tuottavuutta ja saadaan aikaan kustannussäästöjä julkisten palvelujen tarjonnassa ja joilla voidaan myös vastata väestön ikääntymisen aiheuttamiin haasteisiin;

               3.

               toteuttaa käynnissä olevat toimenpiteet nuorten ja pitkäaikaistyöttömien työmarkkina-aseman parantamiseksi keskittyen erityisesti osaamisen kehittämiseen; toteuttaa lisätoimia ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nostamiseksi, myös vähentämällä kanavia, joiden kautta voi siirtyä varhain pois työelämästä; toteuttaa toimenpiteitä tosiasiallisen eläkeiän korottamiseksi huomioon ottaen kasvanut elinajanodote;

               4.

               jatkaa kilpailun lisäämistä tuote- ja palvelumarkkinoilla ja erityisesti vähittäiskaupan alalla varmistamalla uuden kilpailulain ja uuden tervettä kilpailua edistävän ohjelman tehokkaan täytäntöönpanon; jatkaa toimenpiteitä, joilla parannetaan kuntien palvelutuotannon tehokkuutta, myös tarvittaessa lisäämällä kilpailutettujen palvelujen osuutta ja varmistaen kilpailuneutraliteetin yksityisten ja julkisten yritysten välillä; toteuttaa lisätoimia, joilla varmistetaan, että kilpailuoikeudellisilla sakoilla on riittävä pelotevaikutus;

               5.

               jatkaa toimia yritysrakenteen monipuolistamiseksi erityisesti nopeuttamalla suunniteltujen, innovaatioperustaa laajentavien toimenpiteiden käyttöönottoa, jotta tuottavuuden kasvua ja ulkoista kilpailukykyä voidaan vahvistaa, ja samalla jatkaa palkkakehityksen saattamista tuottavuuden kehitystä vastaavaksi täysin kunnioittaen työmarkkinaosapuolten roolia kansallisten käytäntöjen mukaisesti.

      Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2012.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         V. SHIARLY

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Pidetty voimassa vuodelle 2012 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 26 päivänä huhtikuuta 2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/238/EU (EUVL L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUVL C 216, 22.7.2011, s. 3.

      (5)  Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleen laskemana ohjelmien tietojen perusteella ja yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.

      (6)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Neuvoston suositus, annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012 , Luxemburgin vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Luxemburgin vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               24.7.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 219/58

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 10 päivänä heinäkuuta 2012,
   Luxemburgin vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Luxemburgin vuosien 2012–2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2012/C 219/17
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen käynnistää uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopalla kestävän kasvun vauhdittamiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen olevien mahdollisuuksien lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista. (2) Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Neuvosto antoi 12 päivänä heinäkuuta 2011 suosituksen (3) Luxemburgin vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Luxemburgin vuosien 2011–2014 tarkistetusta vakausohjelmasta.

               (4)

               Komissio hyväksyi 23 päivänä marraskuuta 2011 toisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi toinen politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin eurooppalainen ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa. Komissio hyväksyi 14 päivänä helmikuuta 2012 makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (4) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, eikä yksilöinyt siinä Luxemburgia jäsenvaltioksi, josta on tehtävä perusteellinen tarkastelu.

               (5)

               Neuvosto antoi 1 päivänä joulukuuta 2011 päätelmät, joissa kehotetaan sosiaalisen suojelun komiteaa esittämään yhdessä työllisyyskomitean ja muiden komiteoiden kanssa näkemyksensä toimista, joita suositellaan Eurooppa 2020 -strategian puitteissa toteutettavan politiikkajakson yhteydessä. Nämä näkemykset ovat osa työllisyyskomitean lausuntoa.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 15 päivänä helmikuuta 2012 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2012 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2012.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 2 päivänä maaliskuuta 2012 rahoitusvakauden turvaamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (8)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 2 päivänä maaliskuuta 2012 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (9)

               Luxemburg toimitti vuosiksi 2012–2015 laaditun vakausohjelmansa ja vuoden 2012 kansallisen uudistusohjelmansa 27 päivänä huhtikuuta 2012. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (10)

               Neuvosto on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vakausohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä, että vakausohjelman julkisen talouden ennusteiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Erityisesti vuosia 2012 ja 2013 koskeva vakausohjelman skenaario on hyvin lähellä komission yksiköiden kevään 2012 talousennustetta. Keskipitkän aikavälin alijäämäennusteet on tehty jonkin verran optimistisen kasvuskenaarion perusteella siten, että ne ovat potentiaalista kasvua suuremmat mutta silti selvästi alle aiemman keskimääräisen tason. Vakausohjelmassa esitetyn julkisen talouden strategian tavoitteena on saada alijäämä vuosien 2012 ja 2014 välillä 1,5 prosentista 0,9 prosenttiin vakauttamistoimenpidepaketilla, jonka osuus BKT:stä on 1,2 prosenttia, ja tarjota enemmän liikkumavaraa häiriöiden varalta. Vakausohjelmassa vahvistetaan aiemmin asetettu julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite eli 0,5 prosentin rakenteellinen ylijäämä. Tätä keskipitkän aikavälin tavoitetta ei kuitenkaan voida pitää asianmukaisena vakaus- ja kasvusopimuksen määräysten nojalla, sillä nykyisten politiikkojen ja ennusteiden perusteella vaikuttaa siltä, ettei siinä oteta riittävästi huomioon ikääntymisestä johtuvia epäsuoria vastuita, vaikka velkaa onkin perussopimuksessa määrättyä viitearvoa vähemmän. Lisäksi sekä komission yksiköiden kevään 2012 talousennusteen että vakausohjelman (uudelleenlasketun) rakenteellisen rahoitusaseman perusteella Luxemburg poikkeaa omista keskipitkän aikavälin tavoitteistaan merkittävästi vuodesta 2012 alkaen. Valtion menojen, joista on vähennetty harkinnanvaraiset tulopuolen toimenpiteet, kasvuvauhdin odotetaan ylittävän merkittävästi vakaus- ja kasvusopimuksessa määritellyn menojen viitearvon. Julkisen talouden bruttovelka on 20 prosenttia suhteessa BKT:hen eli alle perussopimuksessa asetetun viitearvon.

               (11)

               Hallitus hyväksyi 20 päivänä tammikuuta 2012 lakiesityksen sekä yksityisen että julkisen sektorin eläkejärjestelmän uudistamiseksi. Uudistuksessa järjestelmään lisätään eräitä oikaisumekanismeja sen taloudellisen tilanteen epäsuotuisan kehityksen varalta ja mukautetaan etuuksien hyvin anteliasta laskutapaa. Uusi laskutapa otetaan kuitenkin käyttöön vähitellen erittäin pitkällä, 40 vuoden aikavälillä. Lisäksi varhaiseläkkeelle siirtymisen mahdollisuudet jäävät pitkälti entiselleen, eikä lakisääteisen eläkeiän mukauttamisesta elinajanodotteeseen ole tehty ehdotuksia. Luxemburg on yleisesti ottaen kulkemassa oikeaan suuntaan, mutta ehdotettu uudistus ei tunnu riittävästi takaavan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä.

               (12)

               Parlamentti hyväksyi tammikuussa 2012 lain, jolla rajoitetaan palkkojen automaattisen indeksoinnin soveltamista vuosina 2012–2014, jotta Luxemburgin talouden kilpailukyky paranisi. Hallitus ei kuitenkaan ole viiteindeksin mahdollisen mukauttamisen lisäksi ilmoittanut muista aikeista tarkistaa palkkojen määräytymisjärjestelmää pysyvästi. Vaikka Luxemburgin tuottavuus on tällä hetkellä hyvin korkealla tasolla, tuottavuuden kasvuun liittyvä liikkumavara on kapenemassa. Jotta Luxemburgin talouden kilpailukyky säilyisi pitkällä aikavälillä, palkkojen määräytymisjärjestelmää on tarpeen tarkistaa pysyvästi yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa kansallisten käytänteiden mukaisesti.

               (13)

               Luxemburg on ottanut joitakin tärkeitä ja uskottavia edistysaskelia verraten korkeaan nuorisotyöttömyyteen puuttumiseksi. Jotta nuorten integroitumista työmarkkinoille voitaisiin helpottaa, tarvitaan johdonmukaista strategiaa muun muassa kuntien yhteistyön lisäämiseksi ja työvoimapalveluiden tehokkuuden parantamiseksi. Nuoret ja erityisesti vähän koulutetut työnhakijat hyötyisivät myös lisäinvestoinneista koulutukseen.

               (14)

               Luxemburgilla odotetaan olevan vaikeuksia saavuttaa vuodelle 2020 asetettu kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteensa. Viimeisimpien nykytoimiin perustuvien, vuoteen 2020 ulottuvien ennusteiden mukaan Luxemburgin päästökauppajärjestelmän ulkopuolisten päästöjen odotetaan lisääntyvän 6 prosenttia vuosina 2005–2020, kun tavoitteena on 20 prosentin vähennys. Suurin päästöjen lähde on maantieliikenne, jonka päästöjen vähentämispotentiaali on suuri. Liikennepolttoaineiden hinta on edelleen EU:n alhaisimpia, mikä edistää ”polttoaineturismia” ja aiheuttaa saastumisen ja ruuhkien kaltaisia kielteisiä ulkoisvaikutuksia. Kasvihuonekaasupäästöjä on vähennettävä uusilla toimintatavoilla tai joudutaan turvautumaan kalliisiin joustomekanismeihin.

               (15)

               Luxemburg on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Sitoumukset sekä vuonna 2011 esitettyjen sitoumusten täytäntöönpano liittyvät kilpailukyvyn parantamiseen, työllisyyden lisäämiseen ja julkisen talouden vakauden vahvistamiseen. Komissio on arvioinut Euro Plus -sopimukseen perustuvien sitoumusten täytäntöönpanoa. Arvioinnin tulokset on otettu huomioon suosituksissa.

               (16)

               Komissio on laatinut eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa kattavan analyysin Luxemburgin talouspolitiikasta. Se on arvioinut vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Luxemburgin finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta sekä sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset on otettu huomioon jäljempänä esitettävissä suosituksissa 1–5.

               (17)

               Neuvosto on tämän arvioinnin perusteella tutkinut vakausohjelman, ja sen lausunto (5) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävässä suosituksessa 1,

         SUOSITTAA, että Luxemburg toteuttaa vuosina 2012–2013 toimia, joilla se

               1.

               säilyttää julkisen talouden rahoitusaseman vakauden korjaamalla mahdolliset poikkeamat julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteesta, jolla varmistetaan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys, ottaen erityisesti huomioon ikääntymiseen liittyvät epäsuorat vastuut; vahvistaa tätä varten vuodeksi 2013 ja sen jälkeiseksi ajaksi laadittua julkisen talouden strategiaa, jota riittävästi täsmennetyt toimenpiteet tukevat, ja toteuttaa strategian tinkimättä sekä saavuttaa menojen kasvulle asetetun viitearvon;

               2.

               vahvistaa ehdotettua eläkeuudistusta toteuttamalla lisätoimenpiteitä ikääntyneiden työntekijöiden työvoimaosuuden lisäämiseksi erityisesti ehkäisemällä varhaiseläkkeelle siirtymistä ja toteuttamalla lisätoimia todellisen eläkeiän nostamiseksi muun muassa lakisääteisen eläkeiän mukauttamiseksi elinajanodotteeseen eläkejärjestelmän pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi;

               3.

               uudistaa palkkaneuvottelujärjestelmää ja palkkojen indeksointijärjestelmää työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisia käytäntöjä noudattaen Luxemburgin talouden kilpailukyvyn säilyttämiseksi pitkällä aikavälillä siten, että ensimmäisenä toimena säilytetään nykyinen yhden vuoden mittainen indeksointiväli vuoden 2014 jälkeen ja vähennetään energian ja muiden epävakaiden tuloerien vaikutusta viiteindeksissä;

               4.

               jatkaa työtä nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi lisäämällä sidosryhmien osallistumista sekä vahvistamalla erityisesti vähän koulutettujen henkilöiden koulutustoimia, joilla tähdätään siihen, että nuorten tiedot ja taidot vastaisivat paremmin työmarkkinoiden kysyntää;

               5.

               varmistaa, että päästökauppajärjestelmän ulkopuolisten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteet saavutetaan, erityisesti nostamalla energiatuotteiden verotusta.

      Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2012.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         V. SHIARLY

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetty voimassa vuodelle 2012 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 26 päivänä huhtikuuta 2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/238/EU (EUVL L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUVL C 210, 16.7.2011, s. 5.

      (4)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


Avis juridique important

|

32001H0115

Komission suositus, annettu 17 päivänä tammikuuta 2001, moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettajia koskevasta suurimmasta sallitusta veren alkoholipitoisuudesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2000) 4397)

Virallinen lehti nro L 043 , 14/02/2001 s. 0031 - 0036

Komission suositus,annettu 17 päivänä tammikuuta 2001,moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettajia koskevasta suurimmasta sallitusta veren alkoholipitoisuudesta(tiedoksiannettu numerolla K(2000) 4397)(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)(2001/115/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 71 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Yksi yhteisen liikennepolitiikan tavoitteista on antaa yhteisiä sääntöjä, joita sovelletaan kansainväliseen liikenteeseen yhteisössä ja jotka koskevat erityisesti tienkäyttäjien turvallisuutta jäsenvaltioissa.(2) Komissio hyväksyi huhtikuussa 1997 liikenneturvallisuusohjelman(1), joka sisältää erityistoimenpiteitä liikenneturvallisuuden parantamiseksi, ja painopisteet vahvistettiin maaliskuussa 2000(2).(3) Maanteiden henkilö- ja tavaraliikenteen kasvaminen vuodesta 1988 on lisännyt tieliikenneonnettomuuksille altistumista viimeisten kymmenen vuoden aikana.(4) On arvioitu, että 1-5 prosentilla liikenteessä olevista kuljettajista veren alkoholipitoisuus ylittää veren alkoholipitoisuudelle asetetut kansalliset enimmäisrajat ja että tällaiset kuljettajat joutuvat muita huomattavasti todennököisemmin liikenneonnettomuuksiin, sillä heidän osuutensa kaikista vakavista henkilövahingoista on jopa 20 prosenttia ja surmansa saaneista kuljettajista jopa 25 prosenttia. On tarpeen pitää vastuuton alkoholinkäyttö erillään ajoneuvon kuljettamisesta.(5) On arvioitu, että yhteisössä kuolee vuosittain ainakin 10000 kuljettajaa, matkustajaa, jalankulkijaa ja pyöräilijää tieliikenneonnettomuuksissa, joissa kuljettajan ajokunto on ollut heikentynyt alkoholinkäytön vuoksi.(6) Tutkimukset vahvistavat, että suhteellinen onnettomuusriski kasvaa huomattavasti, kun veren alkoholipitoisuus ylittää arvon 0,5 mg/ml, ja että keskivertokuljettajalla suhteellinen onnettomuusriski on noin kaksi kertaa suurempi, jos veren alkoholipitoisuus on 0,5-0,8 mg/ml kuin jos se on nolla. Suhteellinen riski joutua kuolemaan johtaviin onnettomuuksiin on huomattavasti suurempi.(7) Ensisijainen tavoite, johon veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajojen yhdenmukaistamisella pyritään yhteisössä, on muistuttaa henkilö- ja tavaraliikenteen ajoneuvojen kuljettajia entistä selkeämmin ja johdonmukaisemmin siitä, että ajoneuvon ajaminen alkoholin vaikutuksen alaisena on vaarallista, kun tietty raja-arvo ylitetään. Eri jäsenvaltioiden erilaiset raja-arvot voivat aiheuttaa sekaannusta ja heikentää sen tiedon omaksumista, että alkoholin vaikutuksen alaisena ajaminen on vaarallista.(8) Yhdenmukaistettu veren alkoholipitoisuuden raja-arvo antaa entistä selvemmän vertauskohdan kansalliselle täytäntöönpanon valvonnalle. Missä tahansa yhteisön alueella ajaessaan kuljettajien tulisi olla tietoisia yhdenmukaistetusta raja-arvosta, jonka ylitettyään ja kiinni jäätyään heille koituu sen jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella sovellettavia seuraamuksia, jossa rikkomus on tehty.(9) On runsaasti todisteita siitä, että veren alkoholipitoisuuden raja-arvojen pienentäminen ja sitä tukeva tehokas valvonta ja tiedotus voivat vähentää rattijuopumusta kaikkien veren alkoholipitoisuustasojen osalta.(10) On arvioitu, että rattijuopumukseen liittyvien onnettomuuksien kaikkien kuolonuhrien määrän väheneminen vähintään 10 prosentilla ei ole epärealistinen tavoite, jos siihen pyritään toimenpiteillä, joihin kuuluu pienennettyihin veren alkoholipitoisuuden raja-arvoihin perustuvia kansallisia valvonta- ja tiedotustoimia, ja että kuolonuhrien määrää voidaan vähentää vielä enemmän tehostamalla valvontaa.(11) Täydentävät yhtenäiset toimet, joilla rattijuopumusta pyritään vähentämään yhdenmukaistettuihin veren alkoholipitoisuuden raja-arvoihin perustuvan järjestelmän avulla, tuottavat todennäköisesti yhteiskunnallista hyötyä, jonka arvo on huomattavasti suurempi kuin valvonnasta ja talouden sopeuttamisesta aiheutuvat kustannukset.(12) Useimmat jäsenvaltiot ovat jo asettaneet suurimmaksi sallituksi veren alkoholipitoisuuden raja-arvoksi 0,5 mg/ml.(13) Vielä pienempää veren alkoholipitoisuuden raja-arvoa 0,2 mg/ml on aiheellista soveltaa kuljettajiin ja ajajiin, jotka ovat vähäisen kokemuksensa ja/tai kuljettamansa ajoneuvotyypin vuoksi muita huomattavasti alttiimpia onnettomuuksille, sekä tavara- ja henkilöliikenteen suurien ajoneuvojen kuljettajiin ja vaarallisia aineita kuljettavien ajoneuvojen kuljettajiin.(14) Jäsenvaltioiden olisi kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että joidenkin laittomien huumeiden ja lääkkeiden käyttö yhdessä alkoholin kanssa lisää onnettomuusriskiä, ja niiden olisi otettava tämä huomioon kansallisessa lainsäädännössään.(15) Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon keskinäinen hyöty, jota saadaan veren alkoholipitoisuuden (ja uloshengitysilman vastaavan alkoholipitoisuuden) testauksesta saatujen tietojen vaihdolla, jolla pyritään lisäämään otoksen kokoa rattijuopumuksen vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden tuloksekkuuden arvioimiseksi, sekä kuljettajan ajokunnon heikkenemistä koskevien tutkimustulosten vaihdolla.(16) Rattijuopumus on myös merkittävä kansanterveydellinen ongelma, ja perustamissopimuksen 152 artiklassa määrätään, että kaikkien yhteisön politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Lisäksi siinä määrätään, että yhteisön toiminta suuntautuu kansanterveyden alalla kansanterveyden parantamiseen, ihmisten sairauksien ja tautien ehkäisemiseen sekä terveyttä vaarantavien tekijöiden torjuntaan.(17) Edellä mainitun 152 artiklan mukaan yhteisön toimivaltaan kuuluu kansanterveyden alalla edistää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja tukea tarvittaessa niiden toimintaa sekä tehdä kiinteässä yhteydessä jäsenvaltioihin aiheellisia aloitteita jäsenvaltioiden politiikkojen ja toimintaohjelman yhteensovittamisen edistämiseksi.(18) Komission tiedonannossa Euroopan yhteisön terveysstrategiasta sekä ehdotuksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman (2001-2006) hyväksymisestä(3) mainitaan alkoholipolitiikka yhtenä alana, jolla voitaisiin toteuttaa erityistoimenpiteitä, kuten kehittää toimenpiteitä vammojen tai kuoleman riskin pienentämiseksi tai poistamiseksi.(19) Tässä yhteydessä rattijuopumusongelma on kiistatta yksi tärkeimmistä kysymyksistä, joita on tarkasteltava alkoholipolitiikan näkökulmasta. Riskien vähentämisen kannalta se ei ole yksi kiistanalaisimmista kysymyksistä, mutta sama ei päde välttämättä sen poliittiseen kiistanalaisuuteen,SUOSITTAA SEURAAVAA:MÄÄRITELMÄT1. Tässä suosituksessa tarkoitetaana) "ajoneuvon kuljettajalla" kolmi- tai useampipyöräisen moottorikäyttöisen ajoneuvon kuljettajaa;b) "ajoneuvon ajajalla" yksinomaan kaksipyöräisen moottorikäyttöisen ajoneuvon kuljettajaa eikä mukana olevia matkustajia;c) "kokemattomalla kuljettajalla"i) ajokokelasta, joka opettelee ajamaan ja jolla ei ole neuvoston direktiivin 91/439/ETY(4) mukaista ajokorttia; ajokokelaiksi katsotaan väliaikaisen ajokortin haltijat, opetusta saavat ajokokelaat, joilla ei ole ajokorttia ja jotka ajavat toisen läsnäollessa, sekä autokoulua käyvät kuljettajat;ii) aloittelevaa kuljettajaa, jolla on ollut direktiivin 91/439/ETY mukainen ajokortti alle kaksi vuotta ja jonka ajamiseen sovelletaan mahdollisesti koeaikaa;d) "suurella ajoneuvolla" raskasta tavarankuljetusajoneuvoa, jonka kokonaispaino on yli 3,5 tonnia, sekä matkustajien kuljettamiseen käytettävää ajoneuvoa, jossa on yli kahdeksan matkustajapaikkaa;e) "vaarallisia aineita kuljettavalla ajoneuvolla" ajoneuvoa, jossa on neuvoston direktiivin 94/55/EY(5) lisäyksessä B5 tarkoitettu tunnistekilpi ja jonka kuljettajalla on kyseisen direktiivin lisäyksessä B6 tarkoitettu koulutustodistus.KULJETTAJIEN JA AJAJIEN SOPIMATTOMAN ALKOHOLINKÄYTÖN EHKÄISEMINEN2. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi asetettava veren alkoholipitoisuuden lakisääteiseksi enimmäisrajaksi 0,5 mg/ml tai sitä pienempi arvo, joka koskisi kaikkien moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettajia ja ajajia.3. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi asetettava veren alkoholipitoisuuden alemmaksi lakisääteiseksi enimmäisrajaksi 0,2 mg/ml tai sitä pienempi arvo, joka koskisi seuraavia tienkäyttäjäryhmiä:a) kokemattomat kuljettajat;b) kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen ajajat;c) suurten ajoneuvojen kuljettajat;d) vaarallisia aineita kuljettavien ajoneuvojen kuljettajat.4. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön uloshengitysilman testaaminen pistokokeilla, joilla olisi ennalta ehkäisevä vaikutus kuljettajien alkoholinkäyttöön ja joita tehtäisiin niin usein, että jokainen kuljettaja testattaisiin realistisella tilastollisella todennäköisyydellä vähintään kerran kolmessa vuodessa nykyisen parhaan käytännön mukaisesti.5. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi pyrittävä siihen, että mittauslaitedirektiivin luonnos hyväksyttäisiin alkometrien tarkkuuden yhdenmukaistamiseksi.SEURANTA YHTEISÖN TASOLLA6. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi pyrittävä tekemään tiivistä yhteistyötä komission kanssaa) tietojen vaihtamiseksi esimerkiksi valvontastrategioita, hoito-ohjelmia ja onnettomuustietojen keruuta koskevista parhaista toimintatavoista;b) tutkimus- ja kehittämistoiminnan tukemiseksi erityisesti, kun on kyse teknisistä mahdollisuuksista estää rattijuoppoja ja alkoholiongelmien vuoksi hoidettavana olevia kuljettajia ajamasta;c) Euroopan laajuisten rattijuopumuksen vastaisten tiedotuskampanjoiden tukemiseksi;d) kaikkia alkoholiin liittyviä onnettomuuksia koskevien tietojen toimittamiseksi ja niiden käytön koordinoimiseksi CARE-ohjelman yhteydessä, jotta voitaisiin seurata toimenpiteiden tuloksekkuutta ja varmistettaisiin yhteys yhteisön kansanterveysalan tulevan toimintaohjelman(6) toimiin.Tehty Brysselissä 17 päivänä tammikuuta 2001.Komission puolestaLoyola De PalacioVarapuheenjohtaja(1) Liikenneturvallisuuden edistäminen EU:ssa: ohjelma vuosiksi 1997-2001 (KOM(97) 131 lopullinen).(2) EU:n liikenneturvallisuuden painopisteet: seurantakertomus ja toimenpiteiden asettaminen tärkeysjärjestykseen (KOM(2000) 125).(3) EYVL C 337, 28.11.2000, s. 122.(4) EYVL L 237, 24.8.1991, s. 1.(5) Vaarallisten aineiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehty eurooppalainen sopimus (ADR-sopimus) ja allekirjoituspöytäkirja (II osa): ECE/TRANS/130, II osa.(6) Katso alaviite 3.LIITESeuraavassa taulukossa esitetään joitakin ilmoitettuja tietoja siitä, miten kuolonuhrien, onnettomuuksien ja liikennerikkomuksista annettujen tuomioiden määrää on onnistuttu vähentämään maissa, joissa on pienennetty veren alkoholipitoisuuden raja-arvoja ja joissa on yleensä toteutettu liitännäistoimenpiteitä rattijuopumuksen vähentämiseksi. Lisäksi taulukossa esitetään arvioita uusista vähennyksistä, joita voidaan saavuttaa alentamalla veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajoja.Tuloksista esitetään tiivistelmä alkoholi-, huume- ja lääkeasioita käsittelevän työryhmän korkean tason ryhmälle lokakuussa 1999 antamassa raportissa.>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>


title: Neuvoston suositus, annettu 9 päivänä heinäkuuta 2013 , Belgian vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Belgian vuosien 2012–2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               30.7.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 217/5

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 9 päivänä heinäkuuta 2013,
   Belgian vuoden 2013 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Belgian vuosien 2012–2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   2013/C 217/02
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa talouspolitiikan yhteensovittamista, ja siinä keskitytään avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia, jotta voidaan parantaa Euroopan mahdollisuuksia kestävään kasvuun ja parantaa sen kilpailukykyä.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (3). Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät 29 päivänä kesäkuuta 2012 kasvu- ja työllisyyssopimuksen, joka toimii johdonmukaisina puitteina kansallisen, EU:n ja euroalueen tason toimille kaikkia mahdollisia keinoja, välineitä ja politiikkoja käyttäen. He päättivät toimista, jotka on toteutettava jäsenvaltioiden tasolla, ja ilmaisivat erityisesti täysimääräisen sitoutumisensa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamiseen ja maakohtaisten suositusten täytäntöönpanoon.

               (4)

               Neuvosto antoi 10 päivänä heinäkuuta 2012 suosituksen (4) Belgian vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta ja lausunnon Belgian vuosien 2012–2015 vakausohjelmasta.

               (5)

               Komissio hyväksyi 28 päivänä marraskuuta 2012 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2013 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Komissio hyväksyi niin ikään 28 päivänä marraskuuta 2012 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Belgia kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (6)

               Euroopan parlamentti on asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti osallistunut asianmukaisesti eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja se on 7 päivänä helmikuuta 2013 hyväksynyt päätöslauselman vuotuisen kasvuselvityksen 2013 työllisyys- ja sosiaalinäkökohdista sekä päätöslauselman osallistumisesta vuotuiseen kasvuselvitykseen 2013.

               (7)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 14 päivänä maaliskuuta 2013 rahoitusvakauden varmistamisen, julkisen talouden vakauttamisen ja kasvun vauhdittamisen painopisteet. Se korosti, että on tarpeen jatkaa eriytettyä, kasvua edistävää julkisen talouden vakauttamista, palauttaa normaalit luotonannon edellytykset, edistää kasvua ja kilpailukykyä, puuttua työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin sekä nykyaikaistaa julkishallintoa.

               (8)

               Komissio julkaisi 10 päivänä huhtikuuta 2013 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laaditun Belgiaa koskevan perusteellisen tarkastelun tulokset. Komissio päättelee analyysinsa perusteella, että Belgian makrotaloudessa on epätasapainotiloja, jotka edellyttävät seurantaa ja politiikkatoimia. Makrotalouden kehitykseen on edelleen syytä kiinnittää huomiota hyödykkeiden ulkoisen kilpailukyvyn ja velkaantuneisuuden alalla ja seurata erityisesti mittavan julkisen velan vaikutuksia reaalitalouteen.

               (9)

               Belgia toimitti vuosia 2012–2016 koskevan vakausohjelmansa ja vuoden 2013 kansallisen uudistusohjelmansa 29 päivänä huhtikuuta 2013. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (10)

               Asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen vakausohjelman arvioinnin perusteella neuvosto katsoo, että julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Verrattuna komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteeseen, jonka mukaan BKT:n kasvu pysyy muuttumattomana vuonna 2013 ja nousee 1,2 prosenttiin vuonna 2014, se on hieman optimistisempi, sillä BKT:n kasvun ennustetaan olevan 0,2 prosenttia vuonna 2013 ja 1,5 prosenttia vuonna 2014. Belgia on toteuttanut vakauttamistoimenpiteitä vuodesta 2010 alkaen ja erityisesti vuonna 2012, jolloin se toteutti eläkejärjestelmää, työttömyysetuusjärjestelmää ja tuotemarkkinoita koskevia rakenteellisia uudistuksia. Julkisen talouden toimet eivät kuitenkaan olleet riittäviä, jotta julkisen talouden alijäämän tilanne olisi voitu lopettaa neuvoston 2 päivänä joulukuuta 2009 antaman suosituksen mukaisesti. Vuoden 2012 määräaikaa liiallisen alijäämän korjaamiseksi ei ole voitu noudattaa myöskään siksi, että on toteutettu Dexia-pankkiryhmittymän pääomittaminen, jonka negatiivinen vaikutus alijäämätoteutumaan oli 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja siksi, että talouskehitys oli vuoden 2012 jälkipuoliskolla odotettua heikompi. Tämän johdosta alijäämän ennustetaan nyt supistuvan alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuodesta 2013 alkaen. Vakausohjelmassa kaavaillun julkisen talouden strategian tavoitteena on rakenteellisesti tasapainoinen julkisen talouden rahoitusasema viimeistään vuonna 2015 ja keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttaminen vuonna 2016. Vakausohjelmassa on muutettu keskipitkän aikavälin tavoite 0,5 prosentin ylijäämästä 0,75 prosentin ylijäämään suhteessa BKT:hen. Uusi keskipitkän aikavälin tavoite vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Vakausohjelma vastaa liiallista alijäämää koskevan menettelyn uutta määräaikaa, joka on vuosi 2013, mutta komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteen perusteella turvamarginaali perussopimuksessa asetettuun 3 prosentin viitearvoon suhteessa BKT:hen nähden on kapea, kun alijäämäksi ennustetaan 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2013.
               Suunniteltu vuotuinen eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta, joka on määrä saavuttaa vuonna 2016, on enemmän kuin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (rakenteellisin luvuin). Vakauttamistoimia ei ole määritetty vuoden 2013 jälkeiselle ajalle. Vakausohjelmassa esitettyjen tietojen perusteella julkisen talouden menojen kasvun (ilman päätösperäisten toimien vaikutusta tuloihin) odotetaan vuosina 2014–2016 edistävän vuotuista rakenteellista sopeutusta kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vakausohjelman mukaan velkasuhde on enimmillään 100 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ja supistuu asteittain 93 prosenttiin suhteessa BKT:hen viimeistään vuonna 2016. Vuodesta 2014 vuoteen 2016 Belgian voidaan katsoa olevan velkakriteerin noudattamisen suhteen siirtymävaiheessa. Suunnitelmien mukaan velan supistumiselle asetettu tavoite saavutetaan siirtymävaiheen lopussa. Komission yksiköiden kevään 2013 talousennusteen mukaan velkasuhde nousee 101,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ja sen jälkeen edelleen 102,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014, olettaen että politiikka ei muutu. Tämän perusteella siirtymistä kohti velan vähentämistä koskevaa sääntöä ei noudateta vuonna 2014, mikä osoittaa, että edistyminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta ei ole riittävää. Vakausohjelmassa ei selitetä, miten suunnitellut sopeutustoimet jaetaan eri hallintotasojen kesken. Tämä ongelma mainittiin myös viime vuoden maasuosituksessa. Sääntöperusteisen, monivuotisen julkisen talouden kehyksen lisäksi on tarpeen suunnitella ja vahvistaa nimenomaisia koordinointijärjestelyjä, jotta voidaan varmistaa ja panna täytäntöön vahvemmat automaattiset sitoumukset, jotka koskevat alueita, yhteisöjä ja paikallisviranomaisia, niin että julkisen talouden tavoitteet voidaan saavuttaa.

               (11)

               Ikääntymiseen liittyvien menojen ennustetaan kasvavan Belgiassa erittäin huomattavasti (+2,0 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen) jo vuosina 2010–2020 erityisesti eläkkeiden ja pitkäaikaishoidon osalta. Vanhusten sosiaaliturvan uudistaminen on aloitettu, ja sen pitäisi vaikuttaa myönteisesti ikääntyneiden työllisyyteen. Ennusteiden mukaan Belgia ei kuitenkaan pysty saavuttamaan tätä koskevaa, vuodeksi 2020 asettamaansa tavoitetta. Kyseessä on mittava haaste, ja lisätoimia tarvitaan, jotta ero tosiasiallisen ja lakisääteisen eläkkeellesiirtymisiän välillä saadaan kurottua umpeen. Jos lakisääteinen eläkeikä kytkettäisiin elinajanodotteen kehitykseen, voitaisiin turvata eläkejärjestelmän kestävyys pitkällä aikavälillä. Rahoituksen kestävyyttä koskevan tavoitteen saavuttamista on punnittava suhteessa tarpeeseen säilyttää vanhusten sosiaaliturvajärjestelmien riittävyys. Pitkäaikaishoidon osalta olisi selvitettävä mahdollisuuksia parantaa pitkäaikaishoitopalveluihin käytettävien julkisten menojen kustannustehokkuutta, kustannussäästöjä esimerkiksi ennaltaehkäisevän terveydenhuollon ja kuntoutuksen avulla sekä itsenäisen asumisen edellytyksiä, sillä laitoshoidon kustannukset ovat Belgiassa suhteellisen korkeat.

               (12)

               Belgian pitkään jatkunut kilpailukyvyn heikkeneminen johtuu useista tekijöistä, joita ovat muun muassa palkanmuodostusjärjestelmä, tuotannontekijämarkkinoiden toimintapuutteet sekä talouden innovointikykyyn liittyvät muut kuin kustannustekijät. Vuoden 1996 palkkanormi, jonka tarkoituksena oli säilyttää kilpailukyky suhteessa tärkeimpiin kauppakumppaneihin, ei ole aina täyttänyt tehtäväänsä. Tähän asti toteutetut välittömät toimenpiteet, joiden avulla palkkakehitys on pyritty saamaan paremmin tuottavuutta vastaavaksi, ovat oikeansuuntaisia, mutta ne eivät riitä turvaamaan palkkojen ja tuottavuuden kehityksen yhdenmukaisuutta pitkällä aikavälillä. Palkkaneuvotteluja koskeviin puitteisiin on tehtävä edelleen rakenteellisia parannuksia, joihin kuuluvat muun muassa automaattiset korjaukset siinä tapauksessa, että palkkanormia ei noudateta, tai jos terveysindeksi nousee enemmän kuin tärkeimpien kauppakumppanien palkankorotukset. Palkkaneuvottelujärjestelmän avulla olisi varmistettava, että palkkojen kehitys seuraa osa-alueen ja paikallistason tuottavuuden kehitystä. Belgia on erikoistunut välituotteisiin, joiden alalla kansainvälinen kilpailu on kovaa, minkä vuoksi tuotantopanosten hintojen vaihtelua on vaikea sisällyttää lopullisiin hintoihin. Vaikka Belgian tutkimus- ja kehitysjärjestelmän (T&K) vahvuudet ovat lieventäneet kustannuskilpailukykyyn liittyviä ongelmia, yritysten T&K-toiminta on edelleen hyvin keskittynyttä, ja yritysten laajempi osallistuminen toimintaan laahaa jäljessä. Toimintaedellytyksiä osaamisvaltaisempaan talouteen siirtymisen nopeuttamiseksi olisi lujitettava keskittymällä yrittäjyyteen, helpottamalla yritysten dynamiikkaa ja inhimillisen pääoman muodostumista.

               (13)

               Sähkön ja monien muiden tavaroiden ja palvelujen hinnat ovat Belgiassa korkeammat kuin muissa jäsenvaltioissa, mikä johtuu heikosta kilpailusta ja rakenteellisista esteistä. Vähittäissektorin hinnat ovat edelleen euroalueen keskiarvoa korkeammat, ja asiantuntijapalvelujen rajoitukset haittaavat innovatiivisten liiketoimintamallien kehittämistä ja rajoittavat investointeja. Belgia on onnistunut parantamaan kilpailua verkkotoimialoilla vain rajoitetusti, ja vahvojen ja riippumattomien sääntelyviranomaisten perustamisessa on edelleen puutteita. Mobiililaajakaistan levinneisyysaste on Belgiassa unionin toiseksi alhaisin, mikä johtuu pitkälti taajuuksien saatavuutta koskevaan sääntelyyn ja koordinointiin liittyvistä ongelmista. Vaikka perinteisen energiantoimittajan valta-asema sähköntuotannon alalla on heikentynyt yhä useampien kuluttajien vaihtaessa sähköntoimittajaa, kilpailu sähkön ja kaasun vähittäishintojen sekä sähkön tukkuhintojen alalla on edelleen haaste, sillä suuret jakelukustannukset nostavat kohtuuttomasti teollisuuskäyttäjien nettohintoja naapurimaihin verrattuna. Belgian päätös valvoa loppukäyttäjiltä perittäviä sähkön ja kaasun vähittäishintoja voi haitata investointeja tuotantokykyyn ja uusien toimijoiden pääsyä markkinoille. Postisektorin lupamenettelyt ovat edelleen huolenaihe. Rautateiden kotimaan matkustajaliikenne ei ole avoinna kilpailulle, eikä satamien työlainsäädäntöä ole nykyaikaistettu. Koska kaikki edellä mainitut sektorit ovat kilpailukyvyn kannalta erittäin tärkeitä, nämä toimenpiteet olisi toteutettava nopeasti.

               (14)

               Belgian verotusjärjestelmä perustuu kohtuuttomassa määrin välittömiin veroihin ja sisältää porsaanreikiä, jotka heikentävät sen oikeudenmukaisuutta. Vaikka Belgiassa on pyritty jonkin verran keventämään työhön kohdistuvaa kokonaisverorasitusta, useimpien työntekijäryhmien implisiittinen veroaste on edelleen unionin korkeimpia. Belgia kuuluu edelleen niihin maihin, joissa ympäristöverojen osuus kaikista verotuloista on pieni. Verotusjärjestelmää olisi varaa yksinkertaistaa ja tehostaa, muun muassa supistamalla ja virtaviivaistamalla verotukia sekä poistamalla perusteettomat tai vaikutusta vailla olevat alennetut alv-kannat.

               (15)

               Belgiassa on ongelmana keskimääräistä alemmalle tasolle vakiintunut työvoimaosuus sekä eri alueiden ja väestöryhmien väliset suuret erot työllisyys- ja työttömyysasteessa. Heikoin työvoimaosuus on maahanmuuttajataustaisilla, ikääntyneillä ja alhaisen koulutustason omaavilla nuorilla maan kaikilla alueilla. Näillä ryhmillä on myös muita suurempi köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen riski. Työttömyysetuusjärjestelmän uudistus on oikeansuuntainen toimenpide, mutta se ei itsessään takaa työvoiman kysynnän ja tarjonnan tuloksellisempaa yhteensovittamista, ellei sen lisäksi ole tarjolla tuloksellista työnhakuapua ja kouluttautumismahdollisuuksia. Liittovaltiotasolla toteutettavien kohdistettujen vähennysten ja aluetasolla toteutettavien työllisyystukijärjestelmien yhteisvaikutukset saavat aikaan monimutkaisuutta. Vaikka alhaisen koulutustason omaaville nuorille tarkoitetuista toimenpiteistä on todennäköisesti hyötyä myös maahanmuuttajille, tarvitaan erityisesti tätä kohderyhmää varten suunniteltu strategia. Lisäksi eräitä työvoiman kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuuteen liittyviä ongelmia näyttäisi olevan vaikea ratkaista lisäämättä merkittävästi työvoiman liikkuvuutta eri alueiden välillä. Olisi laadittava perusteellisempi arvio siitä, miten yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen tarjonnasta voidaan tehdä avoimempaa ja tehokkaampaa ja miten koulutuksen tarjoajien keskinäistä synergiaa voitaisiin lisätä.

               (16)

               Ennusteiden perusteella Belgia ei saavuta kasvihuonekaasupäästöjen 15 prosentin vähennystavoitetta vuoteen 2020 mennessä. On edelleen epäselvää, miten tavoitteen saavuttaminen on tarkoitus varmistaa eri viranomaisten toteuttamien yksittäisten aloitteiden avulla tai miten rasitus jaettaisiin eri alueiden kesken. Epäselvää on myös se, mikä on erityisesti liikennesektorin ja rakennusten päästöjen vähentämiseksi toteutettujen toimenpiteiden yhteisvaikutus. Liikenneruuhkat ovat Belgian taloudelle suuri rasitus, sillä niiden vaikutukseksi on arvioitu jopa 2 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä on Euroopan korkeimpia lukuja. Uuden liikenneverojärjestelmän toteuttaminen maan kaikilla kolmella alueella on kuitenkin lykkääntynyt vuoteen 2016.

               (17)

               Pitkälti alueellistetusta hallintorakenteesta johtuvat koordinointiongelmat korostavat julkishallinnon tehokkaan organisoinnin tarvetta, sillä monista eri verkostoista, hallintotasoista ja toimijoista muodostuva kokonaisuus voi aiheuttaa rakenteiden päällekkäisyyttä, mikä heikentää hallintoa ja lisää hallinnon kustannuksia. Nämä ongelmat liittyvät erityisesti verotukseen ja julkisen talouden vakauttamisesta aiheutuvan rasituksen jakamiseen muun muassa koulutuksen ja sosiaaliturvan osalta, mikä edellyttää kaiken kaikkiaan yhteistyön ja koordinoinnin lisäämistä.

               (18)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana analysoinut kattavasti Belgian talouspolitiikkaa. Se on arvioinut vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman ja esittänyt perusteellisen tarkastelun. Se on ottanut huomioon ei vain niiden merkityksen Belgian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta vaan myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen tehostaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut komission suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–7.

               (19)

               Neuvosto on tutkinut vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (5) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.

               (20)

               Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman ja vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–5.

               (21)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana analysoinut myös koko euroalueen talouspolitiikkaa. Neuvosto on antanut tämän perusteella erityisiä suosituksia jäsenvaltioille, joiden rahayksikkö on euro (6). Koska Belgian rahayksikkö on euro, sen olisi myös varmistettava, että kyseiset suositukset pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti,

         SUOSITTAA, että Belgia toteuttaa vuosina 2013–2014 toimia, joilla se

               1.

               hyväksyy lisätoimia toteuttaakseen rakenteellisen sopeutuksen, joka määritetään neuvoston päätöksessä, jossa vaaditaan korjaamaan liiallinen alijäämä viimeistään vuonna 2013 ja tehostamaan vakauttamisen kestävyyttä ja uskottavuutta; julkisen talouden epätasapainotilojen korjaaminen kestävällä tavalla edellyttää, että toteutetaan uskottavasti kunnianhimoisia rakenneuudistuksia, jotka lisäisivät talouden sopeutumiskykyä ja vauhdittaisivat potentiaalista kasvua; jatkaa liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen rakenteellista sopeutusta tarvittavalla vauhdilla niin, että keskipitkän aikavälin tavoite saavutetaan viimeistään vuonna 2016, ja varmistaa, että korkea velkasuhde käännetään pysyvästi lasku-uralle; esittää tätä varten 15 päivään lokakuuta 2013 mennessä vuonna 2014 toteutettavia kasvua edistäviä rakenteellisia toimia, joiden avulla varmistetaan liiallisen alijäämän kestävä korjaaminen ja riittävä eteneminen kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta; varmistaa, että sopeutusura jakautuu koko ajanjaksolle tasaisesti tai jopa etupainotteisesti; hyväksyy nimenomaiset koordinointijärjestelyt sen varmistamiseksi, että julkisen talouden tavoitteet sitovat sekä liittovaltiotasolla että alemmilla hallintotasoilla keskipitkällä suunnitteluvälillä, muun muassa hyväksymällä viipymättä julkisen talouden rahoitusaseman tasapainoa/ylijäämää koskevan säännön, joka on talous- ja rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta, ohjauksesta ja hallinnasta tehdyn sopimuksen vaatimusten mukainen, ja lisää rasitusten jakamisen avoimuutta ja vastuuvelvollisuutta eri hallintotasoilla;

               2.

               tehostaa toimia, joiden tarkoituksena on kuroa umpeen ero tosiasiallisen ja lakisääteisen eläkkeellesiirtymisiän välillä, muun muassa pyrkimällä saattamaan päätökseen vireillä olevat uudistukset varhaista työmarkkinoilta poistumista koskevien mahdollisuuksien poistamiseksi; tukee vanhusten sosiaaliturvajärjestelmien uudistuksia työllisyystukitoimenpiteillä ja työmarkkinoiden uudistuksilla, jotka edistävät aktiivista ikääntymistä; nostaa tosiasiallista eläkkeellesiirtymisikää sopeuttamalla eläkkeellesiirtymisikä tai eläke-etuudet elinajanodotteen muutoksiin; parantaa edelleen pitkäaikaiseen laitoshoitoon käytettävien julkisten menojen kustannustehokkuutta;

               3.

               kilpailukyvyn palauttamiseksi jatkaa jo aloitettuja toimia palkanasetantajärjestelmän uudistamiseksi, palkkojen indeksointijärjestelmä mukaan lukien; varmistaa erityisesti rakennetoimia toteuttamalla, työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisen käytännön mukaisesti, että palkan asetannassa otetaan huomioon tuottavuuden kehitys, osa-alueelliset ja paikalliset tuottavuuserot ja työmarkkinaolosuhteet ja että siihen sisältyy automaattisia korjauksia siinä tapauksessa, että palkkakehitys heikentää kustannuskilpailukykyä;

               4.

               esittää konkreettisia ja aikataulutettuja rakennetoimenpiteitä parantaakseen kilpailua palvelusektorilla poistamalla vähittäiskaupan esteitä ja asiantuntijapalvelujen liiallisia rajoituksia ja parantaa mobiililaajakaistan saatavuutta; jatkaa energiasektorin toiminnan parantamista alentamalla jakelukustannuksia ja valvomalla vähittäishintoja sekä vahvistaa sääntelyviranomaisten riippumattomuutta energia-, televiestintä- ja liikennesektorilla (rautatieliikenne, lentoliikenne); poistaa jäljellä olevat postisektorin sääntelyesteet;

               5.

               laatii konkreettisia ja aikataulutettuja ehdotuksia, joiden avulla verotusta siirretään työn verotuksesta kasvua vähemmän vääristäviin veropohjiin, erityisesti tutkimalla mahdollisuuksia ottaa käyttöön ympäristöveroja, kuten diesel- ja lämmitysöljyvero, sekä työsuhdeautojen yksityiskäytön verottamista; yksinkertaistaa verotusjärjestelmää vähentämällä verotukia tuloverotuksen alalla, tehostamalla arvonlisäverojärjestelmää ja parantamalla verosäännösten noudattamista porsaanreikiä tukkimalla;

               6.

               vähentää edelleen työnteon pidäkkeitä varmistamalla työnhakuvaatimusten tehokkaan täytäntöönpanon ja huolehtimalla siitä, että kaikilla työttömillä on käytettävissään henkilökohtaista työnhakuapua; toteuttaa toimenpiteitä työvoiman liikkuvuuden lisäämiseksi alueiden välillä; yksinkertaistaa politiikkatoimia, jotka kohdistuvat työnteon kannustimiin, aktivointiin, työvoiman kysynnän ja tarjonnan kohtaamiseen, koulutukseen, elinikäiseen oppimiseen ja ammattikoulutukseen ikääntyneiden ja nuorten työntekijöiden hyväksi; kehittää kattavia, sosiaalista osallisuutta ja työmarkkinoita edistäviä strategioita maahanmuuttajataustaista väestöä varten;

               7.

               toteuttaa konkreettisia toimenpiteitä ja sopii selkeästä tehtävänjaosta liittovaltion ja alueviranomaisten kesken varmistaakseen etenemisen kohti päästökaupan ulkopuolisten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevia tavoitteita erityisesti liikennesektorilla ja rakennusten osalta.

      Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2013.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         R. ŠADŽIUS

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Pidetty voimassa vuodelle 2013 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 22 päivänä huhtikuuta 2013 annetulla neuvoston päätöksellä 2013/208/EU (EUVL L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUVL C 219, 24.7.2012, s. 5.

      (5)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

      (6)  Katso tämän virallisen lehden sivu 97.