Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007SC0291

Suositus: neuvoston lausunto 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti Bulgarian tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2006–2009  /* SEK/2007/0290 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 7.3.2007SEK(2007) 291 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/979 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Latvian tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2006–2009(komission esittämä)PERUSTELUTYleistä taustaaHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Kun sopimusta vuonna 2005 uudistettiin, todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen finanssipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelma, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistettu ohjelma vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetun) vakausohjelman, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetun) lähentymisohjelman). Latvia toimitti ensimmäisen lähentymisohjelmansa toukokuussa 2004. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 5 päivänä heinäkuuta 2004 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.Taustaa tarkistetun ohjelman arvioimiseksiKomissio on tutkinut Latvian uusimman tarkistetun lähentymisohjelman, joka toimitettiin sille 12 päivänä tammikuuta 2007, ja on antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi (ks. jäljempänä keskeiset kohdat, joita on arvioitu).Jotta voitaisiin saada kuva siitä, millaisessa kehyksessä tarkistetussa lähentymisohjelmassa esitettyä finanssipoliittista strategiaa arvioidaan, jäljempänä esitetään tiivistelmä seuraavista seikoista:1.  talouden ja finanssipolitiikan kehitys kymmenen viime vuoden aikana2.  viimeisin arvio maan tilanteesta vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevien säännösten perusteella (tiivistelmä edellistä tarkistettua lähentymisohjelmaa koskevasta neuvoston lausunnosta) ja3.  komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmasta.Talouden ja finanssipolitiikan viimeaikainen kehitysLatvia on rakenneuudistuksia toteuttava kiinnikurojamaa, jonka talous kasvaa erittäin nopeasti ja joka on kaventanut merkittävästi henkeä kohti lasketussa tulossa olevaa eroa EU-25:n kanssa. Inflaatio on suhteellisen korkea, mikä kuvastaa lähentymisprosessia, tuotteiden ja tuotannontekijöiden markkinoiden jäykkyyttä ja viime aikoina myös yhä selkeämpää talouden ylikuumenemista. Työttömyys on laskenut (joskin se on joillakin alueilla edelleen korkea) ja avainaloilla esiintyy työvoimapulaa. Työvoimaosuus on alhainen. Tämä on nostanut palkkapaineita yhdessä kysyntäpaineiden ja työvoiman tarjontarajoitteiden kanssa, joita ovat pahentaneet merkittävä maastamuutto ja asteittain vähenevä työikäisen väestön määrä. Niinpä, vaikka työn tuottavuus kasvaakin, yksikkötyökustannukset nousevat Latviassa sen pääkauppakumppaneita nopeammin, mikä heikentää kilpailukykyä. Palvelujen ylijäämä kompensoi vain osittain tavarakaupan suuria alijäämiä. Ulkoisen vajeen taustalla on rakenteellinen kuilu yksityissektorin säästämisen ja investointien välillä: säästäminen on yksityissektorilla lisääntynyt, mutta yksityissektorin investoinnit ovat kasvaneet enemmän ja nopeammin. Suuri ulkoinen epätasapaino tarkoittaa riippuvuutta yhtä suurista rahoitusvirroista, lähinnä pankkiluotoista, joiden määrä on johtanut siihen, että ulkomaanbruttovelka suhteessa BKT:hen on noussut hyvin korkeaksi. Latvian julkinen talous vaikuttaa pitkän aikavälin kestävyyden kannalta terveeltä, kun otetaan huomioon matala julkisen velan suhde ja suhteellisen korkea potentiaalisen tuotannon kasvu pitkällä aikavälillä. Vaikka julkisen talouden alijäämät ovatkin nimellisesti olleet viime vuosina kohtuullisia, niiden taakse kätkeytyy kuitenkin makrotaloudellista kestävyyttä ajatellen kysynnän piristäminen merkittävästi EU:n rahoittamilla menoilla, ja taustalla oleva myötäsyklinen finanssiviritys aiheuttaa nykyisessä selvästi ylikuumenevassa tilanteessa suurta huolta.Neuvoston edellisestä ohjelmasta esittämä lausuntoNeuvosto antoi 14 päivänä helmikuuta 2006 lausunnon edellisestä tarkistetusta lähentymisohjelmasta, joka kattoi vuodet 2005–2008. Kun otetaan huomioon tarve varmistaa kestävä lähentyminen, johon voidaan pyrkiä muun muassa korjaamalla ulkoista epätasapainoa ja hillitsemällä inflaatiota, neuvosto kehotti Latviaa pyrkimään rahoitusaseman osalta suunniteltua kunnianhimoisempaan tavoitteeseen, myös vuonna 2006, erityisesti nopeuttamalla ohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamista ja säilyttämällä se ohjelmakauden ajan sekä välttämällä myötäsyklistä finanssipolitiikkaa taloudellisesti hyvinä aikoina.Komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmastaLatvia on esittänyt kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman, jonka täytäntöönpanosta toimitettiin kertomus 17 päivänä lokakuuta 2006. Latvian kansallisessa uudistusohjelmassa pidetään keskeisinä haasteina/painopisteinä seuraavia: makrotalouden vakauden varmistaminen, osaamisen ja innovoinnin edistäminen, investoinneille ja työlle suotuisan ja niitä houkuttavan ympäristön luominen, työllisyyden kehittäminen sekä koulutuksen ja ammatillisen pätevyyden parantaminen.Komission tätä ohjelmaa koskevasta arviosta (joka hyväksyttiin osana joulukuussa 2006 esitettyä vuotuista seurantakertomusta[2]) kävi ilmi, että Latvia edistyy kansallisen uudistusohjelmansa toteuttamisessa etenkin mikrotaloudessa ja työllisyydessä. Poliittiset toimet makrotalouden avainhaasteeseen vastaamiseksi eivät kuitenkaan ole niin kattavia.Ottaen huomioon havaitut vahvuudet ja heikkoudet suositettiin, että Latvia jatkaa rajoittavampaa finanssipolitiikkaa, toteuttaa toimia T&K:n ja innovoinnin aloilla, edistää työvoiman tarjontaa ja tuottavuutta parantamalla liikkuvuutta ja koulutusta.Keskeiset kohdat, joita on arvioitu Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan (vakausohjelmat) ja 9 artiklan 1 kohdan (lähentymisohjelmat) nojalla on arvioitu seuraavat seikat: ovatko ohjelman taustalla olevat taloutta koskevat oletukset realistisia; mikä on jäsenvaltioiden esittämä keskipitkän aikavälin tavoite ja onko sopeutusura sopiva; ovatko sopeutusuran suhteen toteutettavat ja/tai ehdotetut toimenpiteet riittäviä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi suhdannekierron aikana; arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa: toteutetaanko sopeutustoimia enemmän taloudellisesti hyvinä aikoina (taloudellisesti huonoina aikoina sopeutustoimia voidaan toteuttaa vähemmän) ja – euroalueen ja ERM II -jäsenvaltioiden osalta – pyrkiikö jäsenvaltio vuosittain parantamaan suhdannetasoitettua rahoitusasemaansa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (viitearvo keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi); määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa (jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saavuttaneet tavoitettaan) tai sallittaessa väliaikainen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (jäsenvaltiot, jotka ovat saavuttaneet tavoitteensa): sellaisten huomattavien rakenneuudistusten toteuttaminen, jotka tuovat suoria pitkäaikaisia kustannussäästöjä (myös potentiaalista kasvua lisäämällä) ja joilla on sen vuoksi todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (edellyttäen, että säilytetään riittävä varmuusmarginaali, jolla varmistetaan, ettei 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity, ja edellyttäen, että julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan palaavan takaisin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen ohjelmakaudella); erityistä huomiota on kiinnitettävä eläkeuudistuksiin, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä, johon sisältyy pakollinen täysin rahastoiva pilari; vastaako jäsenvaltion talouspolitiikka talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Ohjelmassa esitettyjen makrotaloudellisten oletusten realistisuutta arvioidaan komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen perusteella ja soveltaen yhteisesti sovittuja menetelmiä, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa. Arvioitaessa, vastaako ohjelma talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, käytetään perustana vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyviä julkista taloutta koskevia talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Arviointi kattaa myös seuraavat: kuinka velkasuhde on kehittynyt ja miltä julkisen talouden kestävyys näyttää pitkällä aikavälillä. Näihin olisi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tehostamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2005 annetun neuvoston selvityksen mukaan kiinnitettävä riittävästi huomiota julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnassa. Komission 12 päivänä lokakuuta 2006 antamassa tiedonannossa määritellään, kuinka pitkän aikavälin kestävyyttä olisi arvioitava[3]; kuinka hyvin ohjelma on sopusoinnussa jäsenvaltion esittämän, kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman kanssa. Eurooppa-neuvostolle 7 päivänä kesäkuuta 2005 esittämiensä vuosien 2005–2008 julkista taloutta koskevien laajojen suuntaviivojen saatteessa Ecofin-neuvosto totesi, että kansallisten uudistusohjelmien olisi vastattava vakaus- ja lähentymisohjelmia; onko noudatettu käytännesääntöjä[4], joissa muun muassa määrätään vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteisestä rakenteesta ja tietotaulukoista. |-  Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/979 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Latvian tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2006–2009EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[5] ja erityisesti sen 9 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:4.  Neuvosto tutki [27 päivänä maaliskuuta 2007] Latvian tarkistetun lähentymisohjelman, joka kattaa vuodet 2006–2009[6].5.  Ohjelman perustana olevan makrotalouden skenaarion mukaan talous heikkenee maltillisesti, kun kokonaistuotannon kasvu hidastuu vuoden 2006 11,5 prosentista keskimäärin 8,0 prosenttiin jäljellä olevalla ohjelmakaudella. Saatavilla olevien tietojen perusteella tämä skenaario näyttää perustuvan realistisiin kasvuoletuksiin. Suuren ulkoisen epätasapainon ja Latvian talouden ylikuumentumisen vuoksi on kuitenkin hyvin todennäköistä, että makrotalous kehittyy huomattavasti epäsuotuisammin. Ohjelman inflaatioennusteet vaikuttavat varsin alhaisilta.6.  Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteessa julkisen talouden alijäämäksi arvioidaan 1,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, kun edellisessä tarkistetussa lähentymisohjelmassa tavoitteeksi oli asetettu 1,5 prosenttia. Tarkistetussa ohjelmassa alijäämä arvioidaan 0,4 prosentiksi suhteessa BKT:hen. Tämä on odotettua suuremmat tulot huomioon ottaen realistista, vaikka menot kasvoivatkin noin 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen talousarvioon lokakuussa 2006 tehtyjen muutosten seurauksena.7.  Ohjelman keskipitkän aikavälin finanssipoliittisen strategian päätavoitteena on parantaa asteittain finanssinäkymiä ja saavuttaa tasapainossa oleva rahoitusasema vuoteen 2010 mennessä. Tavoitteen saavuttaminen edellyttää merkittävää vakauttamista, kun rahoitusasema heikkeni vuosina 2006 ja 2007 lähes 1½ prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Vuosina 2008 ja 2009 kokonaistasapainoa suunnitellaan mukautettavan 0,4 prosenttiyksikköä ja perusjäämää 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Suunnitellut julkisen talouden tavoitteet ovat edelliseen tarkistukseen verrattuna tiukempia, mutta mukautus tehdään takapainotteisesti suotuisampaa makrotalouden skenaariota silmällä pitäen. Vuonna 2007 menojen suhdetta BKT:hen löysennettiin huomattavasti, ja ohjelmassa pyritään nyt vakauttamaan talousarvio vuosina 2008–2009 lisäämällä tulojen suhdetta BKT:hen 0,4 prosenttiyksiköllä kumpanakin vuonna ja pitämällä menojen suhde BKT:hen suurin piirtein ennallaan. Tulojen suhteen BKT:hen odotetaan lisääntyvän yksinomaan kasvavien ”muiden” tulojen eli lisääntyvän EU:n varojen käyttöönoton ansiosta. Vastaavasti kiinteiden bruttoinvestointien velkasuhde kasvaa, mutta se kompensoituu vuoden 2007 jälkeen ”muiden” menojen (joihin ohjelmassa sisältyy myös osa kulutusmenoista) laskiessa ¾ prosenttiyksikköä vuonna 2008 ja sosiaalisten tulonsiirtojen laskiessa ½ prosenttiyksikköä vuonna 2009.8.  Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen rahoitusaseman (eli suhdannetasoitetun julkisen talouden rahoitusaseman ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä) odotetaan heikkenevän vuoden 2006 1 prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen 1 ¾ prosentin alijäämään vuonna 2007 ja kohenevan sitten ¼ prosentin ylijäämään vuonna 2009. Ohjelmassa asetetaan julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi 1 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen, joka ohjelmassa pyritään edellisen tarkistuksen tapaan saavuttamaan vuoden 2008 tienoilla. Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (arviolta noin 2 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen) tiukempi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Keskipitkän aikavälin tavoite on vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä euroalueelle ja ERM II -jäsenvaltioille määritellyn vaihteluvälin sisällä ja heijastaa riittävästi velkasuhdetta ja keskimääräistä potentiaalista tuotannon kasvua pitkällä aikavälillä.9.  Ohjelmassa esitettyihin julkista taloutta koskeviin ennusteisiin liittyvät riskit näyttävät olevan pitkälti tasapainossa vuonna 2007, mutta julkisen talouden toteutuma voi makrotalouden skenaarioon liittyvien riskien vuoksi olla vuodesta 2008 alkaen ohjelmassa ennakoitua heikompi. Finanssipoliittinen strategia perustuu siihen, että tulot suhteessa BKT:hen kasvavat ja sosiaalisten tulonsiirtojen ja ”muiden menojen” (joihin ohjelmassa sisältyy myös osa kulutusmenoista) suhde BKT:hen supistuu. Tästä olisi voitu esittää parempaa näyttöä, sillä tarkistuksen mukaan julkisen talouden keskipitkän aikavälin suunnittelu- ja valvontakehys on määrä ottaa käyttöön vuodesta 2008.10.  Tämän riskinarvioinnin perusteella on mahdollista, ettei ohjelmassa esitetty finanssipolitiikan viritys riitä varmistamaan keskipitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamista vuoteen 2008 mennessä ohjelmassa suunnitellulla tavalla. Varmuusmarginaali näyttää kuitenkin olevan riittävä, jotta alijäämän 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ei ylity talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa missään vaiheessa ohjelmakautta. Vuotta 2007 lukuun ottamatta vauhti, jolla julkista taloutta sopeutetaan keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi, on pitkälti vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja sitä voidaan sopeuttaa vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono. Vuonna 2007 ohjelmassa kuitenkin selvästi etäännytään vakaus- ja kasvusopimuksen vastaisesti keskipitkän aikavälin tavoitteesta talouden suhdannetilanteen ollessa hyvä. Vahvempi rakenteellinen sopeutusura, jota toteutetaan aiemmin ohjelmakaudella, tukisi vakaata makrotaloudellista lähentymistä ja epätasapainoisen talouskasvun riskien minimoimista.11.  Vakaus- ja kasvusopimuksen mukaan suuret rakenneuudistukset, joilla on todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen, olisi otettava huomioon määritettäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävää sopeutusuraa. Ohjelmassa esitettyyn keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan sisältyy tilapäinen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta vuonna 2007. Ohjelmassa todetaan, että käynnissä oleva eläkeuudistus vähentää asteittain sosiaaliturvamaksujen osuutta julkisen talouden rahoitusasemassa ja toiseen pilariin kuuluvan eläkejärjestelmän osuus kasvaa 0,4 prosentista suhteessa BKT:hen 1,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2009 mennessä. Ohjelmassa esitetty julkisen talouden rakenteellisen rahoitusaseman heikkeneminen, mukautettuna eläkeuudistuksen asteittaisen toteuttamisen vaikutuksella, olisi ½ prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2007 ja paranisi sitten 1 ½ prosenttiin vuonna 2008 ja 1 ¼ prosenttiin vuonna 2009. Vaikka eläkeuudistuksen nettokustannukset voidaankin ottaa huomioon arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa, mukautus ei vuonna 2007 ole sopimuksen mukainen, vaikka tällaiset kustannukset otettaisiinkin huomioon. Toisaalta ohjelmassa mainittuja terveydenhuollon uudistusta ja julkisia investointihankkeita ei voida pitää väliaikaisen poikkeaman perusteena olevina rakenteellisina uudistuksina, koska toimenpiteet eivät ole riittävän yksityiskohtaisia eikä ohjelmassa osoiteta, että niillä olisi merkittävä myönteinen vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen.12.  Julkisen talouden bruttovelan arvioidaan olleen 10,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006 eli merkittävästi alle perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa ennustetaan, että velkasuhde pienenee 1,3 prosenttiyksikköä ohjelmakauden aikana, eli se olisi 9,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2009 mennessä.13.  Väestön ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvat pitkän aikavälin vaikutukset ovat Latviassa EU:n keskiarvoa alhaisemmat, ja tällaisten menojen ennustetaan supistuvan suhteessa BKT:hen tulevina vuosikymmeninä, mihin vaikuttaa osaltaan eläkejärjestelmän uudistamisesta johtuva menojen väheneminen. Bruttovelan nykyinen taso on Latviassa hyvin alhainen, ja julkisen talouden rakenteellisen rahoitusaseman parantaminen tarkistetussa lähentymisohjelmassa suunnitellulla tavalla edistäisi julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen kohdistuvien riskien hillitsemistä. Kaiken kaikkiaan Latvian julkisen talouden kestävyyteen näyttää liittyvän vähän riskejä.14.  Lähentymisohjelma sisältää laadullisen arvion siitä, miten kansallisen uudistusohjelman täytäntöönpanosta lokakuussa 2006 esitetty kertomus kaiken kaikkiaan vaikuttaa keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan. Ohjelmassa esitetään myös joitakin tietoja siitä, millaisia suoria julkisen talouden kustannuksia tai säästöjä aiheutuisi kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitelluista tärkeimmistä uudistuksista. Julkista taloutta koskevissa ennusteissa otetaan erityisesti huomioon, miten kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitellut toimet vaikuttavat julkiseen talouteen. Lähentymisohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimet vaikuttavat kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien mukaisilta. Molempiin ohjelmiin sisältyy erityisesti julkisten investointien huomattava lisäys, ja lähentymisohjelmaa laajennetaan toimenpiteisiin, joita toteutetaan julkisen talouden institutionaalisten rakenteiden parantamiseksi muun muassa ottamalla käyttöön monivuotinen talousarviokehys.15.  Ohjelmaan sisältyvä julkisen talouden strategia on vain osittain vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen. Suunniteltu finanssipolitiikan viritys ei varsinkaan edistä riittävästi maksutaseen kestävyyden lisäämistä.16.  Vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevissa käytännesäännöissä täsmennettyjen tietovaatimusten osalta voidaan todeta, että ohjelmassa esitetään kaikki pakolliset tiedot ja suurin osan vapaaehtoisista tiedoista[7]. Taulukossa 2 on kuitenkin jonkin verran epäjohdonmukaisuuksia.Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että julkisen talouden rahoitusaseman heikkeneminen vuonna 2007 ei ole sellaisen varovaisen finanssipolitiikan mukaista, jolla pyritään kestävän lähentymisen varmistamiseen myös ulkoista epätasapainoa vähentämällä ja inflaatiota hillitsemällä. Myöhempinä vuosina ohjelman tavoitteena on vahvat kasvunäkymät huomioon ottaen edetä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisessa, mutta julkisen talouden tavoitteet eivät ole kunnianhimoisia ja niiden saavuttamiseen liittyy riskejä vuodesta 2008 eteenpäin.Edellä olevan arvion perusteella Latviaa kehotetaan:(i) vähentämään makrotalouden epävakauden riskejä saavuttamalla huomattavasti parempi julkisen talouden tavoite vuonna 2007 ja toteuttamalla mahdollisimman pian – laajemman uudistusstrategian osana – toimenpiteitä, jotka lisäävät vakautta keskipitkän aikavälin tavoitetta pidemmälle seuraavina vuosina;(ii) ottamaan käyttöön selkeämpi ja sitovampi julkisen talouden keskipitkän aikavälin suunnittelu- ja valvontakehys.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |BKT:n määrä (% muutos) | LO tammikuu 2007 | 10,2 | 11,5 | 9,0 | 7,5 | 7,5 |KOM marraskuu 2006 | 10,2 | 11,0 | 8,9 | 8,0 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 2005 | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 | Tieto puuttuu |YKHI-inflaatio (%) | LO tammikuu 2007 | 6,9 | 6,6 | 6,4 | 5,2 | 4,2 |KOM marraskuu 2006 | 6,9 | 6,7 | 5,8 | 5,4 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 2005 | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 | Tieto puuttuu |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | LO tammikuu 20071 | 0,0 | 1,8 | 1,3 | -0,5 | -2,0 |KOM marraskuu 20065 | -0,2 | 1,1 | 0,4 | -1,0 | Tieto puuttuu |KOM marraskuu 20051 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 | Tieto puuttuu |Julkisen talouden rahoitusasema6 (% suhteessa BKT:hen) | LO tammikuu 2007 | 0,1 | -0,4 | -1,3 | -0,9 | -0,4 |KOM marraskuu 2006 | 0,1 | -1,0 | -1,2 | -1,2 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 2005 | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 | Tieto puuttuu |Perusjäämä6 (% suhteessa BKT:hen) | LO tammikuu 2007 | 0,7 | 0,2 | -0,8 | -0,4 | 0,1 |KOM marraskuu 2006 | 0,7 | -0,4 | -0,7 | -0,7 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 2005 | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | Tieto puuttuu |Suhdannetasoitettu rahoitusasema6 (% suhteessa BKT:hen) | LO tammikuu 20071 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |KOM marraskuu 2006 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 20051 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | Tieto puuttuu |Rakenteellinen rahoitusasema2,6 (% suhteessa BKT:hen) | LO tammikuu 20073 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |KOM marraskuu 20064 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 2005 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | Tieto puuttuu |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | LO tammikuu 2007 | 12,1 | 10,7 | 10,5 | 10,6 | 9,4 |KOM marraskuu 2006 | 12,1 | 11,1 | 10,6 | 10,3 | Tieto puuttuu |LO marraskuu 2005 | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 | Tieto puuttuu |Huom. 1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. 2 (Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä väliaikaisia toimenpiteitä. 3 Ohjelmaan ei sisälly kertaluonteisia ja väliaikaisia toimenpiteitä. 4 Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteeseen ei sisälly kertaluonteisia ja väliaikaisia toimenpiteitä. 5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 9,3 prosenttia vuonna 2005, 9,6 prosenttia vuosina 2006 ja 2007 ja 9,5 prosenttia vuonna 2008. 6 Käynnissä olevan eläkeuudistuksen nettokustannukset (toisen pilarin käyttöönotto) sisältyvät alijäämään. Kustannukset ovat arviolta 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005, 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2007, 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2008 ja 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009. Ohjelmassa esitetty rakenteellisen rahoitusaseman muutos vuositasolla, mukautettuna eläkeuudistuksen asteittaisen toteuttamisen vaikutuksella, olisi aseman heikentyminen 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2007 ja paraneminen 1,6 prosenttia vuonna 2008 ja 1,2 prosenttia vuonna 2009. Lähde: Lähentymisohjelma (LO), komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste (KOM) ja komission yksiköiden laskelmat |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Kaikki tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle Kasvua ja työllisyyttä koskevan uudistetun Lissabonin strategian täytäntöönpano – Tulosten vuosi , KOM(2006) 816, 12.12.2006.[3] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys EU:ssa , KOM(2006) 574, 12.10.2006, ja Euroopan komissio, talouden ja rahoituksen pääosasto (2006), The long-term sustainability of public finances in the European Union , European Economy nro 4/2006.[4] Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet , hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11.10.2005.[5] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Uusi hallitus muodostettiin lokakuisten vaalien jälkeen marraskuussa 2006, ja tarkistus toimitettiin kuusi viikkoa käytännesäännöissä vahvistetun määräajan (1 päivä joulukuuta) jälkeen.[7] Varsinkin virta–varanto-korjauserien alakomponentit ja jotkin tiedot julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä koskevassa taulukossa puuttuvat.


title: Komission suositus (EU) 2016/1318, annettu 29 päivänä heinäkuuta 2016, suuntaviivoista lähes nollaenergiarakennusten ja parhaiden käytäntöjen edistämiseksi ja sen varmistamiseksi, että vuoteen 2020 mennessä kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia

text:
               2.8.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 208/46

         KOMISSION SUOSITUS (EU) 2016/1318,
   annettu 29 päivänä heinäkuuta 2016,
   suuntaviivoista lähes nollaenergiarakennusten ja parhaiden käytäntöjen edistämiseksi ja sen varmistamiseksi, että vuoteen 2020 mennessä kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 292 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Rakennukset ovat EU:n energiatehokkuuspolitiikan keskiössä, koska niiden osuus energian loppukulutuksesta on lähes 40 prosenttia (1).

               (2)

               Rakennusalan merkitystä energiatehokkuuden parantamisen kannalta on korostettu Euroopan komission tiedonannoissa ”Energiatehokkuus ja sen myötävaikutus energiavarmuuteen ja vuoteen 2030 ulottuviin ilmasto- ja energiapoliittisiin puitteisiin” (2) ja ”Joustavaa energiaunionia ja tulevaisuuteen suuntautuvaa ilmastonmuutospolitiikkaa koskeva puitestrategia” (3).

               (3)

               Voimassa olevan energialainsäädännön täytäntöönpano kaikilta osin ja sen noudattamisen valvonta on ensisijainen edellytys energiaunionin perustamiselle.

               (4)

               Rakennusten energiatehokkuudesta annettu direktiivi on tärkein oikeudellinen väline, jolla säännellään rakennusten energiatehokkuutta vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteita silmällä pitäen.

               (5)

               Mainitun direktiivin 9 artiklassa vahvistetaan erityistavoite, jonka mukaan kaikkien uusien rakennusten energiatarpeen on vuoteen 2020 mennessä oltava lähes olematon tai erittäin vähäinen. Tarvittava lähes olematon tai erittäin vähäinen energian määrä olisi hyvin laajalti katettava uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla.

               (6)

               Mainitun direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa asetetut vaatimukset on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä sen varmistamiseksi, että kaikki uudet rakennukset ovat 31 päivään joulukuuta 2020 mennessä lähes nollaenergiarakennuksia. Samaa lähes nollaenergiatavoitetta sovelletaan myös uusiin viranomaiskäytössä ja -omistuksessa oleviin rakennuksiin, mutta niitä koskeva määräaika päättyy aiemmin eli 31 päivänä joulukuuta 2018. Näin pyritään luomaan avoin kansallinen oikeuskehys talouden toimijoita varten niiden vaatimusten osalta, jotka koskevat uusien rakennusten energiatehokkuutta vuoden 2020 loppuun mennessä.

               (7)

               Uusia rakennuksia koskevien vaatimusten ohella direktiivi velvoittaa jäsenvaltiot ottamaan käyttöön tukitoimenpiteitä, joilla edistetään olemassa olevan rakennuskannan kunnostamista lähes nollaenergiatasolle.

               (8)

               Komissio on antanut kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle jäsenvaltioiden edistymisestä siirtymisessä lähes nollaenergiarakennuksiin (4). Lisätietoja tästä aiheesta on saatu jäsenvaltioilta osana niiden raportointivelvollisuuksia.

               (9)

               Jäsenvaltioissa on tapahtunut edistystä, mutta hitaasti, mistä syystä sitä olisi vauhditettava. Kansallisella tasolla toteutettuja toimenpiteitä lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän lisäämiseksi on aiempaa enemmän, mutta jäsenvaltioiden olisi tehostettava pyrkimyksiään sen varmistamiseksi, että kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia direktiivin mukaisiin määräaikoihin mennessä.

               (10)

               Rakennusten energiatehokkuudesta annettua direktiiviä tarkistetaan parhaillaan. Lähes nollaenergiarakennuksia koskevat periaatteet ovat yksi voimassa olevan direktiivin kulmakivistä, ja niistä on tarkoitus tulla uusien rakennusten normi vuodesta 2020 alkaen. Tarkistamisen yhteydessä arvioidaan, tarvitaanko lisätoimenpiteitä vuotta 2030 silmällä pitäen. Uusia toimintalinjoja ja lähestymistapoja olisi kehitettävä vankalta pohjalta. On ratkaisevan tärkeää, että vuoteen 2020 mennessä täytettävät lähes nollaenergiarakennuksia koskevat vaatimukset pannaan täytäntöön kaikilta osin.

               (11)

               Tätä tuetaan myös direktiivin 9 artiklan 4 kohdassa, jonka mukaan komissio voi antaa jäsenvaltioille suosituksen lähes nollaenergiarakennuksista,

         ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

               1.

               Jäsenvaltioiden olisi noudatettava tämän suosituksen liitteessä esitettyjä suuntaviivoja. Suuntaviivojen noudattamisella pyritään varmistamaan, että kaikki uudet rakennukset ovat 31 päivään joulukuuta 2020 mennessä lähes nollaenergiarakennuksia, ja auttamaan jäsenvaltioita laatimaan kansallisia suunnitelmia lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän lisäämiseksi.

               2.

               Tämä suositus julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tehty Brysselissä 29 päivänä heinäkuuta 2016.

            Komission puolesta

         Miguel ARIAS CAÑETE

            Komission jäsen

      (1)  Katso ”Energy, transport and environment indicators”, vuoden 2012 laitos, Euroopan komissio. Tässä arviossa on yhdistetty kotitalous- ja palvelusektorin energian loppukulutus. Se kattaa esimerkiksi laitteiden sähkönkulutuksen muttei kuitenkaan teollisuusrakennusten energiankulutusta.

      (2)  SWD(2014) 255 final.

      (3)  Energiaunionipaketti, COM(2015) 80 final.

      (4)  COM(2013) 483 final/2.

      LIITE
      1.   JOHDANTO
      Uusien rakennusten energiankulutus on nykyään vain puolet siitä, mitä se tyypillisesti oli 1980-luvulla valmistuneissa rakennuksissa. Tämä johtuu siitä, että kansallisissa rakennusmääräyksissä on otettu käyttöön energiatehokkuusvaatimuksia.
      Rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin (jäljempänä ’direktiivi’) mukaan jäsenvaltioiden on vahvistettava vähimmäisvaatimukset uusille rakennuksille ja laajamittaisesti korjattaville olemassa oleville rakennuksille. Lisäksi direktiivissä asetetaan selkeä vaatimus siitä, että kaikkien uusien rakennusten energiatarpeen on viimeistään vuosikymmenen lopulla oltava lähes olematon tai erittäin vähäinen eli niiden on oltava lähes nollaenergiarakennuksen määritelmän mukaisia. Olemassa oleva rakennuskanta on vanha ja energiatehoton, ja sitä korjataan hitaasti. Direktiivin mukaan myös olemassa oleva rakennuskanta olisi muunnettava vähitellen vastaavien standardien mukaiseksi.
      Voimassa olevan energialainsäädännön täytäntöönpano kaikilta osin ja sen noudattamisen valvonta on tunnustetusti ensisijainen edellytys energiaunionin perustamiselle (1). Voimassa oleva oikeuskehys kattaa kaksi ratkaisevan tärkeää vaatimusta: varmistetaan, että kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia 31. joulukuuta 2020 mennessä (julkisia rakennuksia koskeva määräaika on kaksi vuotta aiemmin), ja edistetään olemassa olevien rakennusten muuntamista lähes nollaenergiarakennusten standardien mukaisiksi.
      2.   TAUSTA: LÄHES NOLLAENERGIARAKENNUKSIA KOSKEVAT DIREKTIIVIN SÄÄNNÖKSET
      2.1   Lähes nollaenergiarakennuksen käsite

      Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan mukaan lähes nollaenergiarakennuksella tarkoitetaan ”rakennusta, jolla on erittäin korkea energiatehokkuus, sellaisena kuin se on määritettynä liitteen I mukaisesti. Tarvittava lähes olematon tai erittäin vähäinen energian määrä olisi hyvin laajalti katettava uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla, mukaan lukien paikan päällä tai rakennuksen lähellä tuotettava uusiutuvista lähteistä peräisin oleva energia.”
      Määritelmän ensimmäisessä osassa energiatehokkuuden mainitaan olevan ratkaiseva tekijä, joka tekee rakennuksesta lähes nollaenergiarakennuksen. Energiatehokkuuden on oltava erittäin korkea ja direktiivin liitteen I mukaisesti määritetty. Määritelmän toisessa osassa esitetään ohjaavia periaatteita erittäin korkean energiatehokkuuden saavuttamiseksi. Niiden mukaan erittäin vähäinen energian määrä olisi hyvin laajalti katettava uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla.
      Lähes nollaenergiarakennuksen käsite ilmentää uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian ja energiatehokkuustoimenpiteiden välistä yhteyttä. Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian integroiminen rakennuksiin vähentää netto-ostoenergian tarvetta. Paikan päällä tuotettava uusiutuvista lähteistä peräisin oleva energia ei monestikaan riitä vähentämään energiatarvetta lähelle nollaa ilman muita energiatehokkuustoimia tai merkittävää primäärienergiakertoimien pienentämistä ulkoisista uusiutuvista lähteistä saatavan energian osalta. Sen vuoksi korkeampien ja tiukempien vaatimusten asettaminen erittäin energiatehokkaille lähes nollaenergiarakennuksille lisää myös rakennuksiin integroitujen uusiutuvien energialähteiden käyttöä ja luultavasti johtaa siihen, että primäärienergiakertoimia mukautetaan ulkoisten energiankantajien osalta, ottaen huomioon niiden uusiutuva energiasisältö.
      Vaikka direktiivissä annetaankin lähes nollaenergiarakennusten yleinen määritelmä, vastuu määritelmän tarkemmasta soveltamisesta käytännössä (esimerkiksi siitä, mitä erittäin korkealla energiatehokkuudella tarkalleen tarkoitetaan ja mikä olisi uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian suositeltu merkittävä osuus) kuuluu jäsenvaltioille, jotka saattavat direktiivin 9 artiklan osaksi kansallista lainsäädäntöään.
      2.1.1   Mitä lähes nollaenergiarakennuksen energiatehokkuudella tarkoitetaan?

      Rakennuksen energiatehokkuuden määritelmän (2) mukaan energiatehokkuudella tarkoitetaan ”laskettua tai mitattua energiamäärää, joka tarvitaan rakennuksen tyypilliseen käyttöön liittyvän energiatarpeen täyttämiseen ja johon sisältyy muun muassa lämmitykseen, jäähdytykseen, ilmanvaihtoon, veden lämmitykseen ja valaistukseen käytetty energia”. Komission delegoidussa asetuksessa (EU) N:o 244/2012 (3) ja siihen liittyvissä ohjeissa (4) annetaan hyödyllistä tietoa rakennuksen energiatehokkuuden laskentaa varten (5).
      Mainitun asetuksen liitteessä I olevan 3 kohdan mukaisesti energiatehokkuus lasketaan siten, että ensin lasketaan lämmityksen ja jäähdytyksen lopullinen energiatarve
          (6) ja sitten nettoprimäärienergia. Laskelman ”suunta” on siten rakennuksen tarpeesta lähteeseen (eli primäärienergiaan).
      Direktiivin nojalla jäsenvaltiot voivat käyttää omia kansallisia primäärienergiakertoimiaan lopullisen ostoenergian muuntamiseen primäärienergiaksi ja rakennusten energiatehokkuuden laskemiseen.
      Primäärienergian käyttö on laskettava käyttäen primäärienergiakertoimia, jotka on eriytetty energiankantajan (esimerkiksi sähkö, polttoöljy, biomassa, kaukolämmitys ja -jäähdytys) mukaan. Delegoituun asetukseen liitetyissä ohjeissa suositetaan, että samaa primäärienergiakerrointa 2,5 sovellettaisiin sekä osto- että vientisähköön.
      Paikan päällä tuotettu energia (joka on tarkoitettu joko käytettäväksi paikan päällä tai vientiin) vähentää ostoenergiaan liittyvää primäärienergiantarvetta.
      Energiatehokkuuden laskennan lopullisena tavoitteena on määrittää vuotuinen kokonaisenergiankulutus ilmaistuna nettoprimäärienergiana, joka vastaa lämmitykseen, jäähdytykseen, ilmanvaihtoon, lämpimään käyttöveteen ja valaistukseen käytettyä energiaa. Tämä vuotuinen taselaskelma on voimassa olevan direktiivikehyksen mukainen. Tutkimukset osoittavat kuitenkin, että voisi olla hyödyllistä laskea energiatase lyhyemmille ajanjaksoille (esimerkiksi päivittäisten ja kausittaisten vaikutusten seuraamiseksi) (7).
      Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan vähimmäisvaatimuksissa on otettava huomioon yleiset sisäilmasto-olosuhteet, jotta voidaan välttää mahdolliset haittavaikutukset, kuten riittämätön ilmanvaihto. Jotta voidaan välttää sisäilman laadun, käyttömukavuuden ja terveydellisten olosuhteiden huononeminen Euroopan rakennuskannassa (8), energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten asteittainen tiukentaminen, joka on seurausta lähes nollaenergiarakennusten määritelmän täytäntöönpanosta kaikkialla Euroopassa, olisi toteutettava yhdessä asianmukaisten sisäympäristöstrategioiden kanssa.
      Tutkimukset (9) osoittavat myös, että uusissa ja korjatuissa rakennuksissa ei useinkaan saavuteta tavoiteltua energiatehokkuutta. Olisi otettava käyttöön mekanismeja, joilla energiatehokkuuden laskenta voidaan kalibroida tosiasiallisen energiankulutuksen kanssa.
      2.1.2   Kustannusoptimaalisten tasojen ja lähes nollaenergiarakennuksen tasojen välinen yhteys

      Direktiivissä vahvistetaan vertailujärjestelmä (kustannusoptimaalisuuden periaate), jotta jäsenvaltioiden olisi helpompi vahvistaa energiatehokkuusvaatimuksia kansallisissa tai alueellisissa rakennusmääräyksissä ja arvioida niitä säännöllisin väliajoin. Direktiivin mukaan vähimmäistavoitetason on sekä korjattavien että uusien rakennusten osalta perustuttava kustannusoptimaalisuuteen (10).
      Direktiivin 5 artiklaan perustuvien kustannusoptimaalisuusvaatimusten mukaisesti energiatehokkuutta koskevia kansallisia vähimmäisvaatimuksia on tarkasteltava uudelleen viiden vuoden välein ja tiukennettava, jos ne ovat huomattavasti vähemmän kunnianhimoisemmat kuin kansalliset kustannusoptimaaliset tasot.
      Kustannusoptimaalisiin tasoihin pohjautuvan menetelmän avulla jäsenvaltiot voivat määritellä lähes nollaenergiarakennuksia koskevien vaatimusten laajuuden vuodelle 2020. Tämä edellyttää, että arvioidaan ja vertaillaan erilaisia energiatehokkuuteen ja uusiutuvaan energiaan liittyviä toimenpiteitä sekä erikseen että yhdessä osana toimenpidepakettia, jota sovelletaan vertailurakennuksiin.
      Vastaavasti jäsenvaltiot voivat – lähes nollaenergiarakennuksia koskevan tason määrittelemiseksi ja saavuttamiseksi – käyttää erilaisia yhdistelmiä toimenpiteistä, joihin kuuluvat eristys tai muut energiatehokkuustoimenpiteet, rakennusten erittäin energiatehokkaat tekniset järjestelmät ja uusiutuvien energialähteiden käyttö paikan päällä (11). Osana kustannusoptimaalisuuslaskelmia jäsenvaltioiden on selvitettävä, millaisia vaikutuksia kullakin näistä kolmesta toimenpidetyypistä on.
      Jäsenvaltioiden on määriteltävä primäärienergiakertoimet kutakin energiankantajaa varten. Primäärienergiakertoimet voivat perustua kansallisiin tai alueellisiin keskiarvoihin tai erityisiin arvoihin. Näissä kertoimissa olisi otettava huomioon rakennukseen toimitettavan energian uusiutuva energiasisältö, mukaan lukien se, joka toimitetaan lähellä sijaitsevista lähteistä, jotta paikan päällä tuotettavia ja ulkoisia uusiutuvia energialähteitä kohdellaan samoin ehdoin.
      On tärkeää muistaa, että lähes nollaenergiarakennusten käsitettä sovelletaan valtaosaan uusista rakennuksista tammikuusta 2021 alkaen (uusiin julkisiin rakennuksiin tammikuusta 2019 alkaen). Siihen mennessä teknologiakustannukset ovat todennäköisesti nykyistä pienemmät entistä kypsempien markkinoiden ja suurempien volyymien ansiosta. Sen vuoksi on todennäköistä, että lähes nollaenergiarakennuksia koskevat tasot vastaavat kustannusoptimaalisia tasoja vuonna 2020.
      On näyttöä siitä, että energiansäästöön, energiatehokkuuteen ja uusiutuvaan energiaan liittyvät nykyiset teknologiat ovat yhdistelmänä riittäviä asianmukaisen tavoitteen saavuttamiseksi lähes nollaenergiarakennusten alalla (12). Minkäänlaista teknologiakuilua, joka olisi kurottava umpeen vuoteen 2021 mennessä, ei ole havaittu. Direktiivin 5 artiklassa vaadittujen kustannusoptimaalisuutta koskevien kertomusten analyysi osoittaa, että kustannusoptimaalisista tasoista on mahdollista siirtyä jouhevasti lähes nollaenergiarakennusten tasoihin (13).
      Kukin viisivuotisjakso kustannusoptimaalisuusraporttien välillä tarjoaa mahdollisuuden sisällyttää energiatehokkuuden tuottamat hyödyt kansallisiin rakennusmääräyksiin sitä mukaa kuin uusien teknologioiden osoitetaan toimivan, ja tarkistaa rakennusten energiatehokkuutta koskevia sääntöjä, jotta voidaan saavuttaa kustannusoptimaaliset tasot. Vuoden 2020 jälkeen kustannusoptimaalisuusperiaate mahdollistaa lähes nollaenergiarakennuksia koskevien vaatimusten tavoitetason jatkuvan parantamisen uusien rakennusten osalta, kun uusia ja olemassa olevia rakennuksia koskevia kansallisia rakennusmääräyksiä tarkastellaan uudelleen säännöllisin väliajoin.
      2.1.3   Mikä on uusiutuvien energialähteiden osuus rakennusalalla?

      Erityisen tärkeänä tavoitteena on ollut uusiutuvien energialähteiden integroiminen osaksi lähes nollaenergiarakennuksia koskevien vaatimusten kansallista täytäntöönpanoa. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/28/EY (14) (jäljempänä ’uusiutuvaa energiaa koskeva direktiivi’) mukaan jäsenvaltioiden on rakennussäännöksissään ja -määräyksissään otettava käyttöön asianmukaiset toimenpiteet, joilla lisätään kaikentyyppisen uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuutta rakennusalalla (15).
      Nämä toimenpiteet täydentävät rakennusten energiatehokkuusdirektiivissä asetettuja lähes nollaenergiarakennuksia koskevia vaatimuksia. Direktiivin säännöksillä pyritään luonnollisesti edistämään uusiutuvien energialähteiden käyttöä erityisesti paikan päällä, koska rakennuksiin integroitu energiantuotanto vähentää ostoenergiaan liittyvän primäärienergian tarvetta. Tällä tavoin paikan päällä käytettävät uusiutuvat energialähteet ovat aina osa rakennuksen energiatehokkuuslaskelmia.
      Monet jäsenvaltiot vaativat, että tietyn osuuden käytetystä primäärienergiasta on oltava peräisin uusiutuvista energialähteistä tai että uusiutuvalle energialle asetetaan vähimmäismäärä ilmaistuna arvolla kWh/m2 vuotta kohti. Joissakin muissa jäsenvaltioissa taas sovelletaan välillisiä vaatimuksia, esimerkiksi vaatimusta niin vähäisestä uusiutumattoman primäärienergian käytöstä, että se voidaan täyttää vain, jos uusiutuva energia on osa rakennuskäsitettä (16). Tämä joustavuus mahdollistaa mukautumisen kansallisiin ja paikallisiin oloihin (rakennustyyppi, ilmasto, vastaavien uusiutuvan energian teknologioiden kustannukset ja saatavuus, optimaalinen yhdistelmä kysyntäpuolen toimenpiteiden kanssa, rakennustiheys jne.). Uusiutuvan energian järjestelmistä lähes nollaenergiarakennuksissa käytetään yleisimmin rakennukseen integroituja aurinkolämpö- ja aurinkosähköjärjestelmiä. Niissä käytettyihin uusiutuviin energialähteisiin kuuluvat myös geoterminen energia (maalämpöpumput) ja biomassa.
      Uusiutuvan energian teknologioista esimerkiksi aurinkolämpö- ja aurinkosähköjärjestelmät ovat kustannustehokkaampia Välimeren ilmastossa (voimakkaampi auringonsäteily) kuin muissa ilmastoissa. Siksi näiden teknologioiden osuus voi olla suhteessa suurempi tiukempien energiatehokkuusvaatimusten yhteydessä.
      Kun on kyse ulkoisista uusiutuvista energialähteistä, muun muassa lähistöllä sijaitsevista, kuten kaukolämmityksestä ja -jäähdytyksestä (17), uusiutuvan energian osuus energiankantajayhdistelmässä (esimerkiksi sähköverkkoyhdistelmässä silloin, kun sähkö on energiankantaja) vaikuttaa rakennuksen energiatehokkuuteen primäärienergiakertoimien kautta. Jäsenvaltiot hyödyntävätkin tätä joustavuutta, sillä huomattavan erilaisia primäärienergiakertoimia sovelletaan yleisesti erilaisiin energiankantajiin ja erityisesti useimpiin uusiutuviin energialähteisiin ja teknologioihin (18).
      2.2   Mitä kansallisesti sovellettavien lähes nollaenergiarakennusten määritelmien on katettava?

      Valtaosa jäsenvaltioista (19) käyttää jo indikaattoria ilmaisemaan primäärienergian käyttöä (kWh/m2 vuotta kohti) liitteen I mukaisesti. Jäsenvaltiot soveltavat usein myös muita muuttujia, joita ovat esimerkiksi rakennuksen vaipan osien U-arvo, lämmityksen ja jäähdytyksen nettoenergia ja lopullinen energia sekä hiilidioksidipäästöt.
      Noin 60 prosenttia jäsenvaltioista on vahvistanut lähes nollaenergiarakennuksia koskevan määritelmän soveltamisen yksityiskohdat oikeudellisessa asiakirjassa (esimerkiksi rakennus- ja energiasäädöksissään).
      Yksityiskohtaiseen kuvaukseen siitä, miten jäsenvaltio käytännössä soveltaa lähes nollaenergiarakennusten määritelmää, on sisällyttävä numeroarvoinen indikaattori primäärienergian käytöstä ilmaistuna arvolla kWh/m2 vuotta kohti (20). Tämä yksityiskohtainen kuvaus on sisällytettävä osaksi kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä tai kansallista suunnitelmaa lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän lisäämiseksi.
      2.3   Uudet rakennukset: lähes nollaenergiarakennusten tavoitteita koskeva aikataulu

      Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on
      ”varmistettava, että:

                  a)

                  31 päivään joulukuuta 2020 mennessä kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia; ja

                  b)

                  31 päivän joulukuuta 2018 jälkeen uudet rakennukset, jotka ovat viranomaisten käytössä ja omistuksessa, ovat lähes nollaenergiarakennuksia.”

            Säädöksiin, joilla 9 artiklan 1 kohdassa asetetut vaatimukset saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, on sisällyttävä säännöksiä, toimenpiteitä tai toimintatapoja, joilla varmistetaan, että kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia viimeistään 31. joulukuuta 2020. Sama koskee uusia julkisessa käytössä ja omistuksessa olevia uusia rakennuksia, mutta niiden on oltava lähes nollaenergiarakennuksia jo 31. joulukuuta 2018.
      Kansallisiin suunnitelmiin, joilla pyritään lisäämään lähes nollaenergiarakennusten lukumäärää, oli 9 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanon valmistelemiseksi sisällytettävä muun muassa välitavoitteita uusien rakennusten energiatehokkuuden parantamiseksi vuoteen 2015 mennessä. Välitavoite saattoi olla esimerkiksi se, että tietyn vähimmäisosuuden uusista rakennuksista oli oltava lähes nollaenergiarakennuksia kyseiseen päivämäärään mennessä.
      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa asetetut vaatimukset täyttyvät viimeistään 31. joulukuuta 2020 ja 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetetut vaatimukset viimeistään 31. joulukuuta 2018. Vaikka kyseisiin päivämääriin on vielä aikaa, määräaika 9 artiklan saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä oli jo 9. tammikuuta 2013 (21). Kyseiseen päivämäärään mennessä 9 artiklan kaikki lähes nollaenergiarakennuksia koskevat säännökset oli saatettava osaksi kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä. Tällainen pitkä käynnistysaika onkin tarpeen, kun otetaan huomioon rakennuksen suunnitteluun, lupamenettelyihin ja rakentamiseen kuluva aika.
      Se, että nämä tavoitteet on vahvistettu kansallisessa lainsäädännössä, tekee poliittisista tavoitteista läpinäkyviä ja antaa talouden toimijoille ja muille sidosryhmille selvyyden uusien rakennusten tulevista energiatehokkuusvaatimuksista.
      Lisäksi 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia asianomaisiin päivämääriin mennessä. Tämän johdosta henkilöt, jotka ostavat uusia rakennuksia tai asuntoja, voivat luottaa siihen, että vuonna 2021 markkinat ovat kehittyneet näiden tavoitteiden mukaisesti ja että rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia.
      Kokemus on osoittanut, että rakennusprojektin loppuun saattamisen tai rakennuksen valmistumisen ajankohta voi olla epämääräinen ja että viivästyksiä saattaa tapahtua. Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon rakennuslupien voimassaoloaika, rakennusprojektin kesto ja rakennustöiden loppuun saattaminen sekä direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa asetetut tavoitteet, jotta ei laiminlyödä velvollisuutta varmistaa, että kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia tammikuuhun 2021 mennessä.
      2.4   Toimintatavat ja toimenpiteet lähes nollaenergiarakennusten edistämiseksi

      Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on laadittava kansallisia suunnitelmia lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän lisäämiseksi. Kansallisiin suunnitelmiin on 9 artiklan 3 kohdan mukaan sisällyttävä vähintään seuraavaa:
      ”Kansallisiin suunnitelmiin on sisällyttävä muun muassa seuraavat seikat:

                  a)

                  yksityiskohtainen kuvaus siitä, miten jäsenvaltio käytännössä soveltaa lähes nollaenergiarakennusten määritelmää niiden kansalliset, alueelliset ja paikalliset olosuhteet huomioon ottaen; tähän kuvaukseen sisältyy numeroarvoinen indikaattori primäärienergian käytöstä ilmaistuna arvolla kWh/m2 vuotta kohti (…);

                  b)

                  välitavoitteet uusien rakennusten energiatehokkuuden parantamiseksi vuoteen 2015 mennessä (…);

                  c)

                  tiedot (…) toimintatavoista ja rahoitus- tai muista toimenpiteistä (…), mukaan lukien yksityiskohdat kansallisista vaatimuksista ja toimenpiteistä, jotka koskevat uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käyttöä uusissa rakennuksissa ja olemassa olevissa rakennuksissa, joihin tehdään laajamittaisia korjauksia, direktiivin 2009/28/EY 13 artiklan 4 kohdan ja tämän direktiivin 6 ja 7 artiklan mukaisesti.”

            2.5   Edistetään olemassa olevien rakennusten muuntamista lähes nollaenergiarakennuksiksi

      Direktiiviin sisältyy myös sellaisia lähes nollaenergiarakennusten vaatimuksia, jotka koskevat olemassa olevia rakennuksia ja joihin ei liity määräaikoja tai velvollisuutta asettaa energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia. Direktiivin 9 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on ”julkisen sektorin näyttämä esimerkki huomioon ottaen kehitettävä toimintatapoja ja toteutettava toimenpiteitä, kuten asetettava tavoitteita, edistääkseen kunnostettavien rakennusten muuntamista lähes nollaenergiarakennuksiksi, ja ilmoitettava niistä komissiolle (…) kansallisissa suunnitelmissaan”.
      Olemassa olevan rakennuskannan muuntamista lähes nollaenergiarakennuksiksi 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti olisi edistettävä muun muassa lisäämällä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käyttöä (9 artiklan 3 kohdan c alakohta). Lisäksi uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin 13 artiklan 6 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on rakennussäännöstensä ja -määräystensä puitteissa edistettävä uusiutuvaa energiaa hyödyntävien lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmien käyttöä.
      Rakennusten energiatehokkuusdirektiivin 9 artiklan 2 kohdalla pyritään siksi tekemään korjaustoiminnasta perusteellisempaa, jotta kansalliset strategiat olemassa olevien rakennusten kunnostamiseksi yltäisivät lähes nollaenergiarakennusten tasoille. Direktiivin 9 artiklan 2 kohdan mukaista velvoitetta täydennetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/27/EU (22) (jäljempänä ’energiatehokkuusdirektiivi’) 4 artiklaan perustuvilla kansallisilla pitkän aikavälin rakennusstrategioilla. Tavoitteena on saada käyttöön rahoitusta ja investointeja rakennusten peruskorjausta varten ja sitä kautta lisätä korjaustoiminnan määrää. Näissä pitkän aikavälin peruskorjausstrategioissa yhdistyvät edellä kuvatut elementit (energiatehokkuusdirektiivin mukainen korjaustoiminnan määrä ja rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin mukainen korjaustoiminnan perusteellisuus).
      Lähes nollaenergiarakennusten määritelmän osalta direktiivissä ei tehdä eroa uusien ja olemassa olevien rakennusten välillä. Tällainen eriyttäminen voisi kuluttajien kannalta olla yhtä harhaanjohtavaa kuin uusien ja olemassa olevien rakennusten eriyttäminen energiatehokkuustodistusten antamisen yhteydessä.
      Rakennuksen muuntamisella lähes nollaenergiarakennukseksi tarkoitetaan siksi peruskorjausta, jonka tuloksena lähes nollaenergiarakennuksen tason energiatehokkuusvaatimukset täyttyvät. Tämä ei estä sitä, että olemassa oleviin rakennuksiin sovelletaan erilaisia määräaikoja ja taloudellisia tukitoimia, kun otetaan huomioon, että lähes nollaenergiarakennuksen tasoista saadaan kustannusoptimaalisia vasta pidemmän ajan kuluttua olemassa olevien rakennusten tapauksessa.
      3.   JÄSENVALTIOIDEN EDISTYMINEN SIIRTYMISESSÄ KOHTI LÄHES NOLLAENERGIARAKENNUKSIA
      3.1   Kansallisesti sovelletut lähes nollaenergiarakennusten määritelmät

      Eri jäsenvaltioissa käytettävät numeeriset indikaattorit eivät ole vertailukelpoisia, koska energiatehokkuuden laskentamenetelmät poikkeavat toisistaan jäsenvaltioittain (23). Eräät jäsenvaltiot ovat laajentaneet numeerisen indikaattorin soveltamisalaa sisällyttämällä siihen myös muun kuin pakollisen energiankäytön, esimerkiksi kodinkoneiden energiankulutuksen. On näyttöä siitä, että valaistuksen ja sähkölaitteiden huomioon ottaminen voi johtaa parempiin ratkaisuihin, erityisesti sähkönkulutuksen kannalta (24).
      Saatavilla on kuitenkin näyttöä (25) siitä, että tapauksissa, joissa on vahvistettu numeroarvoinen indikaattori, vaatimukset vaihtelevat suhteellisen paljon eli 0–270 kWh/m2 vuodessa (mikä kattaa sähkölaitteiden energiankäytön), ja ne ilmoitetaan yleensä primäärienergian käyttönä ilmaistuna arvolla kWh/m2 vuodessa. Suuremmat arvot koskevat etupäässä sairaaloita ja muita erityisiä rakennuksia, jotka eivät ole asuntoja.
      Asuinrakennusten osalta valtaosalla jäsenvaltioista on tavoitteena primäärienergian käyttö, joka on enintään 50 kWh/m2 vuodessa. Primäärienergian enimmäiskäyttö vaihtelee vuositasolla arvon 20 kWh/m2 (Tanska) tai 33 kWh/m2 (Kroatian rannikko) ja arvon 95 kWh/m2 (Latvia) välillä. Monien maiden (Belgia (Bryssel), Viro, Ranska, Irlanti, Slovakia, Yhdistynyt kuningaskunta, Bulgaria, Tanska, Manner-Kroatia, Malta ja Slovenia) tavoitearvo on 45 tai 50 kWh/m2 vuodessa (26).
      Uusiutuvan energian osuuden osalta raportointi on suhteellisen vaihtelevaa: vain muutamat maat ovat vahvistaneet erityisen vähimmäisprosenttiosuuden, kun taas useimmat ovat antaneet laadullisia lausuntoja.
      Yksikään jäsenvaltio ei ole tähän mennessä ilmoittanut päättäneensä jättää soveltamatta nollaenergiarakennuksia koskevia vaatimuksia lainsäädännöllisistä syistä tietyissä perustelluissa tapauksissa, joissa kustannus-hyötyanalyysi rakennuksen taloudellisen elinkaaren ajalle on negatiivinen. Tämä olisi kuitenkin mahdollista direktiivin 9 artiklan 6 kohdan perusteella.
      3.2   Toimintatavat ja toimenpiteet lähes nollaenergiarakennusten edistämiseksi

      Lokakuussa 2014 tehty tilannearvio (27) osoitti, että jäsenvaltiot raportoivat monenlaisista toimintatavoista ja toimenpiteistä, joilla tuetaan lähes nollaenergiarakennusten tavoitteita kansallisissa suunnitelmissa ja kansallisissa energiatehokkuuden toimintasuunnitelmissa. Harvemmin on kuitenkin selvää, missä määrin näillä toimenpiteillä edistetään erityisesti lähes nollaenergiarakennuksia. Jäsenvaltioiden ilmoittamien toimintatapojen ja toimenpiteiden lukumäärä on kuitenkin noussut verrattuna komission vuoden 2013 edistymiskertomuksessa (28) kuvattuun tilanteeseen.
      Jäsenvaltioista useampi kuin kaksi kolmesta on ottanut käyttöön toimintatapoja ja toimenpiteitä tietoisuuden lisäämisen ja koulutuksen sekä rakennussäännösten ja energiatehokkuustodistusten alalla. Lähes nollaenergiarakennuksia voidaan edistää myös rahoitusvälineillä ja tukitoimenpiteillä. Näitä ovat esimerkiksi kannustimet, lainat, joilla on alennettu korko, verovapautukset, yksityishenkilöille tarkoitetut energiabonukset, avustukset uusiutuvia energialähteitä hyödyntävien laitteiden asentamiseksi, riskiryhmille tarkoitetut neuvonta- ja rahoituspalvelut sekä asuntolainojen korkotuki energiatehokkaita asuntoja varten.
      Valtaosaa jäsenvaltioiden ilmoittamista toimintatavoista ja toimenpiteistä sovelletaan myös julkisiin rakennuksiin. Julkisia rakennuksia koskevien toimenpiteiden laajuus vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioittain: valtion keskushallinnon rakennuksista kaikkiin julkisessa omistuksessa oleviin rakennuksiin tai kaikkiin julkisessa tarkoituksessa käytettäviin rakennuksiin. Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa toteutetaan julkisia rakennuksia koskevia erityistoimenpiteitä. Nämä ovat pääasiassa seurantakampanjoita (esimerkiksi ”NRClick”, joka on energianlaskentajärjestelmä vertailujen tekemiseksi eri kuntien välillä Belgiassa) ja demonstrointihankkeita (esimerkiksi Saksan ympäristöviraston (Umweltbundesamt) nollaenergiarakennus).
      Vuonna 2015 laadittiin katsaus lähes nollaenergiarakennuksia koskevien kansallisten suunnitelmien tilasta EU:ssa (29). Se vahvistaa, että lähes nollaenergiarakennuksia koskevia kansallisia toimenpiteitä on kyetty edistämään jatkuvasti sekä määrällisesti että laadullisesti, mukaan lukien määritelmän yksityiskohtainen soveltaminen, välitavoitteet vuodeksi 2015 sekä rahoitusta koskevat ja muut toimintalinjat. Tässä kertomuksessa esitetään useita esimerkillisiä tai edistyksellisiä toimintakehyksiä.
      Osa jäsenvaltioista on arvioinut lähes nollaenergiarakennusten täytäntöönpanosta saatavia hyötyjä. Se luo uusia kokoaikaisia työpaikkoja: 649–1 180 työpaikkaa Bulgariassa, 4 100–6 200 työpaikkaa Puolassa sekä 1 390–2 203 työpaikkaa Romaniassa. Bulgaria arvioi lisäinvestointien olevan arvoltaan 38–69 miljoonaa euroa, Puola 240–365 miljoonaa euroa ja Romania 82–130 miljoonaa euroa. Vuositasolla tarkastellen primäärienergian vähimmäistarpeen arvioidaan olevan arvojen 70 kWh/m2 (Bulgaria ja Puola) ja 100 kWh/m2 (Romania) välillä vuonna 2015, mutta vähenevän arvojen 30 kWh/m2 ja 50 kWh/m2 välille vuonna 2020. Uusiutuvan energian osuus nousee (vuoden 2015) 20 prosentista 40 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Hiilidioksidipäästöt vähenevät tasolta 8–10 kg CO2/m2 vuodessa tasolle 3–7 kg CO2/m2 vuodessa vuoteen 2020 mennessä.
      Viimeaikaiset tutkimukset osoittavat, että vähintään 80 prosentin energiavähennykset ovat taloudellisesti toteutettavia uusissa lähes nollaenergiarakennuksissa Euroopassa, vaikka toimenpideyhdistelmä vaihteleekin voimakkaasti ilmaston mukaan. Tulokset osoittavat, että laaja lähestymistapa, jossa yhdistetään energiatehokkuustoimenpiteet ja uusiutuvaa energiaa koskevat toimenpiteet, on toteutettavissa kaikkialla EU:ssa, kuitenkin erilaisin kustannuksin (30).
      4.   SUOSITUKSET
      4.1   Lähes nollaenergiarakennusten määritelmän soveltaminen käytännössä: missä tapauksissa lähes nollaenergiarakennusten energiatehokkuuden tavoitetaso on liian alhainen?

      Tässä osiossa esitetään yleiset periaatteet ja tekijät, jotka jäsenvaltioiden suositellaan ottavan huomioon direktiivin mukaisen lähes nollaenergiarakennuksen kansallisen määritelmän laatimisen yhteydessä.
      Lähes nollaenergiarakennusten tavoitetaso ei voi olla sama kaikkialla EU:ssa. Tarvitaan joustavuutta, jotta voidaan ottaa huomioon ilmasto-olojen vaikutukset lämmitys- ja jäähdytystarpeisiin sekä energiatehokkuustoimenpiteiden ja uusiutuvia energialähteitä koskevien toimenpiteiden muodostaman kokonaisuuden kustannustehokkuuteen.
      Direktiivissä käytetyt ilmaisut ”lähes olematon” tai ”erittäin vähäinen” (energian määrä) antavat viitteitä jäsenvaltioiden harkintavallan laajuudesta ja rajoista. Lähes nollaenergiarakennusten määritelmien tavoitteena olisi oltava energiatase, joka on kutakuinkin tasapainossa.
      Uusia rakennuksia koskeva lähes nollaenergiarakennusten taso ei voi olla alempi (vähemmän tiukka) kuin vuoden 2021 kustannusoptimaalinen taso, joka lasketaan direktiivin 5 artiklan mukaisesti. Kustannusoptimaalinen taso on lähes nollaenergiarakennusten energiatehokkuuden vähimmäistavoitetaso. Lähes nollaenergiarakennusten energiatehokkuustaso määritetään uusien rakennusten osalta seuraavien tekijöiden perusteella: paras saatavilla oleva teknologia, joka on laajalti käytössä markkinoilla kyseisenä ajankohtana, rahoitusnäkökohdat sekä oikeudelliset ja poliittiset näkökohdat kansallisella tasolla.
      On erityisen hyödyllistä ottaa käyttöön numeroarvoisia vertailuarvoja lähes nollaenergiarakennusten primäärienergian käyttöä koskevia indikaattoreita varten EU:n tasolla, kun arvot, joita on tarkoitus verrata kyseisiin vertailuarvoihin, saadaan avoimista laskentamenetelmistä. Parhaillaan laaditaan standardeja (31), jotka mahdollistavat kansallisten ja alueellisten laskentamenetelmien avoimen vertailun.
      Vertailuarvot ilmoitetaan yleensä energiatarpeena. Tämä johtuu siitä, että energiatarve on lähtökohta primäärienergian laskemiselle. Tästä syystä erittäin vähäinen energiatarve lämmitystä ja jäähdytystä varten on keskeinen edellytys rakennuksille, joissa primäärienergian määrä on lähes olematon. Erittäin vähäinen energiatarve on myös edellytys sille, että uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan energian osuus on huomattava ja että primäärienergian määrä on lähes olematon.
      Kun ennakoidaan vuoden 2020 hinta- ja teknologiatasoa, lähes nollaenergiarakennusten energiatehokkuutta koskevat vertailuarvot vaihtelevat seuraavasti EU:n eri ilmastovyöhykkeillä (32):

                  Välimeren vyöhyke

                              —

                              Toimistorakennukset: primäärienergian nettomäärä 20–30 kwh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 80–90 kWh/m2 vuodessa, katetaan 60 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla;

                              —

                              Uudet omakotitalot: primäärienergian nettomäärä 0–15 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 50–65 kWh/m2 vuodessa, katetaan 50 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla;

                  Atlantin vyöhyke:

                              —

                              Toimistorakennukset: primäärienergian nettomäärä 40–55 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 85–100 kWh/m2 vuodessa, katetaan 45 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla;

                              —

                              Uudet omakotitalot: primäärienergian nettomäärä 15–30 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 50–65 kWh/m2 vuodessa, katetaan 35 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla; sekä

                  Mannervyöhyke:

                              —

                              Toimistorakennukset: primäärienergian nettomäärä 40–55 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 85–100 kWh/m2 vuodessa, katetaan 45 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla;

                              —

                              Uudet omakotitalot: primäärienergian nettomäärä 20–40 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 50–70 kWh/m2 vuodessa, katetaan 30 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla;

                  Pohjoinen vyöhyke:

                              —

                              Toimistorakennukset: primäärienergian nettomäärä 55–70 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 85–100 kWh/m2 vuodessa, katetaan 30 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla;

                              —

                              Uudet omakotitalot: primäärienergian nettomäärä 40–65 kWh/m2 vuodessa; tavanomaisesti primäärienergian käytöstä, joka on 65–90 kWh/m2 vuodessa, katetaan 25 kWh/m2 vuodessa paikan päällä tuotettavalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla.

            On suositeltavaa, että jäsenvaltiot käyttävät uusiutuvia energialähteitä integroidussa suunnittelukonseptissa, jotta voidaan kattaa rakennusten vähäinen energiatarve (33).
      Jotkin jäsenvaltiot ovat yhdistäneet lähes nollaenergiarakennusten tason johonkin parhaista energiatehokkuusluokista (esimerkiksi rakennusluokka A ++), joka täsmennetään energiatehokkuustodistuksessa. Tätä lähestymistapaa suositellaan käytettäväksi yhdessä selkeän energiatehokkuusindikaattorin kanssa, jotta voidaan antaa sijoittajille selkeää tietoa ja ohjata markkinoita lähes nollaenergiarakennusten suuntaan.
      4.2   Täytetään velvollisuus varmistaa, että kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia viimeistään vuoden 2020 lopulla

      Nykyisiä käytäntöjä voi olla tarpeen mukauttaa, jotta uudet rakennukset saavuttaisivat lähes nollaenergiarakennuksia koskevat tavoitteet. Energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia ja lähes nollaenergiarakennuksia koskevia vaatimuksia olisi arvioitava pitäen silmällä 9 artiklan 1 kohdassa säädettyjä määräaikoja.
      Lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytössä on riittäviä seuraamusmekanismeja siltä varalta, että uudet rakennukset eivät täytä energiatehokkuusvaatimuksia. Tämä saattaa edellyttää eriytettyjen seuraamusten määräämistä uusille rakennuksille sen jälkeen, kun lähes nollaenergiarakennuksia koskevat määräajat ovat päättyneet.
      On suositeltavaa, että jäsenvaltiot arvioivat näitä seikkoja mahdollisimman pian sen varmistamiseksi, että lähes nollaenergiarakennuksia koskevat tavoitteet saavutetaan. Lisäksi on suositeltavaa, että jäsenvaltiot määrittävät mekanismin, jolla lähes nollaenergiarakennuksia koskevien tavoitteiden saavuttamista seurataan. Tällä mekanismilla olisi voitava seurata myös vuoden 2015 välitavoitteiden saavuttamista 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti sekä mahdollisia muita kansallisia etappeja vuoteen 2020 saakka. Näin voidaan lujittaa lähes nollaenergiarakennusten nykyisiä etenemissuunnitelmia ja edistää osaltaan seurantamekanismeja lähivuosina.
      4.3   Toimintatavat ja toimenpiteet lähes nollaenergiarakennusten edistämiseksi

      Valtaosassa jäsenvaltioista sovelletaan useita erilaisia toimintatapoja lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän lisäämiseksi (esimerkiksi tietoisuuden lisääminen ja tiedottaminen, koulutus, rakennussäännösten vahvistaminen ja energiatehokkuustodistusten käyttöönotto seuraavissa jäsenvaltioissa: Itävalta, Belgia, Bulgaria, Kroatia, Kypros, Tšekki, Tanska, Viro, Suomi, Ranska, Saksa, Unkari, Irlanti, Italia, Latvia, Liettua, Malta, Portugali, Puola, Ruotsi, Slovenia, Yhdistynyt kuningaskunta). Jotkin toimintatavat vaikuttavat kuitenkin kovin yleisluonteisilta ja kaikkiin rakennuksiin sovellettavilta. Niistä ei aina ilmene riittävällä tavalla, miten niillä tuetaan nimenomaan lähes nollaenergiarakennuksia, tai missä määrin ne käytännössä edistävät lähes nollaenergiarakennuksia koskevan tavoitteen saavuttamista tietyssä maassa. Siksi on suositeltavaa nivoa toimintatavat, toimenpiteet ja lähes nollaenergiarakennukset tiukemmin yhteen.
      Näiden tietojen jakamisen helpottamiseksi komissio on asettanut jäsenvaltioiden saataville lomakkeen. Lomakkeen käyttöä suositellaan, sillä se helpottaa lähes nollaenergiarakennuksia koskevien suunnitelmien vertailemista ja analysointia (34).
      4.4   Edistetään olemassa olevien rakennusten muuntamista lähes nollaenergiarakennuksiksi

      Parhaita käytäntöjä olemassa olevien rakennusten muuntamiseksi lähes nollaenergiarakennuksiksi on useita: teknologiatietoisuus (35), kannustinjärjestelmät, rahoitusvälineet, verotusmekanismit, taloudelliset välineet, kuten energian säästöön velvoittavat ohjelmat, markkinavälineet, kuten julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet rakennusten korjaamisen edistämiseksi tai keskitetyt asiointipisteet, joista saa neuvoja rakennusten energiatehokkuuden parantamiseksi (36).
      Eräät jäsenvaltiot soveltavat lähestymistapaa, jossa rakennusten korjaamiseen tarkoitettu rahoitustuki yhdistetään lähes nollaenergiarakennusten tasoa vastaavien korkeampien energialuokkien saavuttamiseen. Tätä voidaan pitää hyvänä käytäntönä edistää kansallisen rakennuskannan muuntamista lähes nollaenergiarakennuksien tasoille.
      Viime vuosikymmenen aikana valtaosa jäsenvaltioista otti käyttöön toimenpiteitä, jotka koskevat olemassa olevaa rakennuskantaa. Lisäksi viime aikoina on määritelty uusia tulevaisuudennäkymiä kansallisissa peruskorjausstrategioissa, jotka laaditaan energiatehokkuusdirektiivin 4 artiklan mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä johdonmukaisia poliittisten välineiden yhdistelmiä (toimenpidepaketteja), jotka ovat vain osittain riippuvaisia julkisista varoista.
      Luotettavia tietoja, joiden avulla voidaan seurata toimintatapojen vaikutuksia, mukaan lukien tosiasiallinen energiatehokkuus ja sisäympäristö, tarvitaan ennen kaikkea rakennuskannan kunnostamisen alalla. Maissa, joissa aurinkoenergian hyödyntämismahdollisuudet ovat rajalliset (esimerkiksi Pohjois-Eurooppa), tarvitaan toimintatapoja, joilla tuetaan vaihtoehtoisia toimenpiteitä (esimerkiksi biomassa). Etenemissuunnitelmien ja indikaattoreiden käyttöönotto on myös hyvä keino vastata erityistarpeisiin ja seurata täytäntöönpanoa. On suositeltavaa, että jäsenvaltiot tehostavat ja arvioivat uudelleen toimenpiteitään, jotta voidaan edistää rakennusten kustannustehokasta peruskorjausta ja muuntamista lähes nollaenergiarakennuksiksi menestyksekkäästi.
      5.   TIIVISTELMÄ SUOSITUKSISTA

                  1)

                  Lähes nollaenergiarakennuksia koskevat periaatteet ovat yksi voimassa olevan direktiivin kulmakivistä, ja niistä pyritään tekemään normi uusille rakennuksille viimeistään vuonna 2020. On suositeltavaa, että jäsenvaltiot tehostavat toimiaan direktiivin panemiseksi täytäntöön kaikilta osin ja sen noudattamisen valvomiseksi, jotta kaikki uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia direktiivissä säädettyihin määräaikoihin mennessä.

                  2)

                  On suositeltavaa, että jäsenvaltiot asettavat lähes nollaenergiarakennuksia koskevat kansalliset määritelmät riittävän korkealle tavoitetasolle – ei alle suunnitellun vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisen tason – ja käyttävät uusiutuvia energialähteitä integroidussa suunnittelukonseptissa, jotta voidaan kattaa lähes nollaenergiarakennusten vähäinen energiatarve. Suositellut vertailuarvot esitetään kohdassa 4.1. Olisi varmistettava asianmukainen sisäympäristö, jotta voidaan välttää sisäilman laadun, käyttömukavuuden ja terveydellisten olosuhteiden huononeminen Euroopan rakennuskannassa.

                  3)

                  Jäsenvaltioiden olisi mahdollisimman pian arvioitava, onko nykyisiä käytäntöjä mukautettava sen varmistamiseksi, että uudet rakennukset ovat lähes nollaenergiarakennuksia viimeistään vuoden 2020 lopulla. Lisäksi on suositeltavaa, että jäsenvaltiot määrittävät mekanismin, jonka avulla voidaan seurata lähes nollaenergiarakennuksia koskevien tavoitteiden saavuttamista ja tarkastella mahdollisuutta määrätä eriytettyjä seuraamuksia uusille rakennuksille sen jälkeen, kun lähes nollaenergiarakennuksia koskevat määräajat ovat päättyneet.

                  4)

                  Lähes nollaenergiarakennuksia edistävien toimintatapojen ja toimenpiteiden olisi oltava täsmällisempiä sen suhteen, missä määrin ne auttavat saavuttamaan lähes nollaenergiarakennuksia koskevat tavoitteet. On suositeltavaa nivoa toimintatavat, toimenpiteet ja lähes nollaenergiarakennukset tiukemmin yhteen. Näiden tietojen jakamisen helpottamiseksi komissio on asettanut jäsenvaltioiden saataville lomakkeen, jonka käyttöä suositellaan, sillä se helpottaa suunnitelmien vertailemista ja analysointia.

                  5)

                  Komissio suosittaa, että jäsenvaltiot vauhdittavat sellaisten tukitoimien kehittämistä, jotka on erityisesti tarkoitettu (tai: suunnattu) olemassa olevien rakennusten kunnostamiseen lähes nollaenergiarakennusten tasoille. Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä johdonmukaisia poliittisten välineiden yhdistelmiä (toimenpidepaketteja), jotta voidaan tarjota tarvittavaa pitkän aikavälin vakautta niille, jotka investoivat energiatehokkaisiin rakennuksiin, mukaan lukien rakennusten peruskorjaukset ja muuntaminen lähes nollaenergiarakennuksiksi. On suositeltavaa kerätä luotettavia tietoja, jotta voidaan seurata poliittisten toimien vaikutuksia ja ottaa siten huomioon erityistarpeet ja seurata rakennuskannan kunnostamisen toteutumista.

         (1)  COM(2015)80 final.

         (2)  Direktiivin 2 artiklan 4 kohta.

         (3)  Komission delegoitu asetus (EU) N:o 244/2012, annettu 16 päivänä tammikuuta 2012, rakennusten energiatehokkuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/31/EU täydentämisestä vahvistamalla vertailumenetelmäkehys rakennusten ja rakennusosien energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen laskentaa varten (EUVL L 81, 21.3.2012, s. 18)

         (4)  Vertailumenetelmäkehys energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen laskentaa varten (EUVL C 115, 19.4.2012, s. 1).

         (5)  Katso taulukko ohjeiden sivulla 10.

         (6)  Käsitteet ”energiantarve”, ”ostoenergia” ja ”primäärienergia” olisi tulkittava delegoidussa asetuksessa (EU) N:o 244/2012 ja siihen liittyvissä ohjeissa vahvistettujen määritelmien mukaisesti.

         (7)  Katso esimerkiksi Analysis of load match and grid interaction indicators in net zero energy buildings with simulated and monitored data, Applied Energy, 31. joulukuuta 2014, s. 119.

         (8)  JRC:n raportti ”Promoting healthy and energy efficient buildings in the European Union”, 2016.

         (9)  Katso esimerkiksi ”Predicted vs. actual energy performance of non-domestic buildings: Using post-occupancy evaluation data to reduce the performance gap”, Anna Carolina Menezes, Andrew Cripps, Dino Bouchlaghem & Richard Buswell (2012), Applied Energy, Volume 97, s. 355, http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0306261911007811/

         (10)  Kustannusoptimaalisuudella tarkoitetaan energiatehokkuustasoa, jolla aiheutuu pienimmät mahdolliset kustannukset rakennuksen arvioidun elinkaaren aikana.

         (11)  Käsite ”uusiutuvista lähteistä peräisin oleva energia” kattaa uusiutuvista muista kuin fossiilisista lähteistä peräisin olevan energian eli tuuli-, aurinko- ja ilmalämpöenergian, geotermisen ja hydrotermisen energian, valtamerienergian, vesivoiman, biomassan, kaatopaikoilla ja jätevedenpuhdistamoissa syntyvän kaasunsekä biokaasut.

         (12)  ”Towards nearly zero-energy buildings- Definition on common principles under the EPBD”, (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), laatijana EcofysEuroopan komission energian pääosaston puolesta.

         (13)  Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle jäsenvaltioiden edistymisestä energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen saavuttamisessa.

         (14)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/28/EY, annettu 23 päivänä huhtikuuta 2009, uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta (EUVL L 140, 5.6.2009, s. 16).

         (15)  Katso uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin 13 artiklan 4 kohta.

         (16)  Concerted Action EPBD III, vuoden 2016 laitos.

         (17)  Kaukolämmityksen ja -jäähdytyksen markkinaosuus EU:n energiahuollosta lämmityksen ja jäähdytyksen alalla on noin 10–13 prosenttia.

         (18)  Ks. alaviite 12.

         (19)  Yhteensä 23 jäsenvaltiota ja yksi Belgian alueista.

         (20)  Direktiivin 9 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti.

         (21)  Direktiivin 28 artiklan 1 kohdan toinen alakohta.

         (22)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/27/EU, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, energiatehokkuudesta, direktiivien 2009/125/EY ja 2010/30/EU muuttamisesta sekä direktiivien 2004/8/EY ja 2006/32/EY kumoamisesta (EUVL L 315, 14.11.2012, s. 1).

         (23)  Käynnissä oleva standardointityöllä ja hankkeilla, kuten GE2O-hankkeella (http://www.geoclusters.eu/) pyritään kiertämään tämä rajoitus ottaen kuitenkin huomioon luonnolliset erot, kuten ilmasto.

         (24)  Modelling of optimal paths to reach NZEB for new constructions in Europe, Delia D'Agostinon esitelmä WSED-konferenssissa helmikuussa 2016 (http://www.wsed.at/en/programme/young-researchers-conference-energy-efficiency-biomass/).

         (25)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/FI/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN. Raportissa on tietoja kaikista jäsenvaltioista paitsi Kreikasta ja Espanjasta, jotkaeivät olleet toimittaneet kansallista suunnitelmaa tai konsolidoitua mallia 18. syyskuuta 2014 mennessä. Uudempi taulukkomuotoinen katsaus lähes nollaenergiarakennusten kansallisiin määritelmiin on saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings.

         (26)  Katso JRC:n yhteenvetoraportti lähes nollaenergiarakennuksia koskevista kansallisista suunnitelmista, 2016, BPIE factsheet, tammikuu 2015, osoitteessa http://bpie.eu/uploads/lib/document/attachment/128/BPIE_factsheet_nZEB_definitions_across_Europe.pdf, sekä komission lokakuussa 2014 julkaisemat päivitetyt tiedot osoitteessa https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf.

         (27)  https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf.

         (28)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/FI/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN

         (29)  JRC, Synthesis Report on the National Plans for Nearly Zero Energy Buildings (NZEBs), 2016, saatavilla osoitteessa http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/publications/all

         (30)  Ks. alaviite 24.

         (31)  Komission toimeksianto M/480 CEN:lle (standardien laatiminen rakennusten energiatehokkuudesta annettua direktiiviä varten).

         (32)  Tutkimuksessa ”Towards nearly zero-energy buildings – Definition on common principles under the EPBD” (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), laatinut Ecofys Euroopan komission energian pääosaston toimeksiannosta, vyöhykkeet on jaoteltu seuraavasti:

                  —

                  Välimeren vyöhyke eli vyöhyke 1: Catania (muut: Ateena, Larnaka, Luga, Sevilla, Palermo)

                  —

                  Atlantin vyöhyke eli vyöhyke 4: Pariisi (muut: Amsterdam, Berliini, Bryssel, Lontoo, Kööpenhamina, Dublin, Lontoo, Macon, Nancy, Praha, Varsova)

                  —

                  Mannervyöhyke eli vyöhyke 3: Budapest (muut: Bratislava, Ljubljana, Milano, Wien)

                  —

                  Pohjoinen vyöhyke eli vyöhyke 5: Tukholma (Helsinki, Riika, Tukholma, Gdansk, Tovarene)

         (33)  Rakennuksen integroitu energiatehokkuus vastaa primäärienergian nettomäärää, joka tarvitaan täyttämään erilaiset tarpeet, jotka liittyvät rakennuksen tavanomaiseen käyttöön, ja sen on kuvastettava lämmityksen ja jäähdytyksen energiatarvetta, lämpimän käyttöveden tarvetta sekä kiinteää valaistusjärjestelmää. Integroidussa konseptissa otetaan näin ollen huomioon paitsi rakennuksen eristyksen laatu myös lämmitys- ja jäähdytyslaitteet, ilmanvaihtoon tarvittava energia, valaistuslaitteet, rakennuksen sijainti ja suunta, lämmön talteenotto, aurinkolämmön aktiivisen hyödyntämisen tarjoamat edut sekä muut uusiutuvat energialähteet.

         (34)  Kunkin jäsenvaltion lomake on saatavilla sivustolla http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings

         (35)  EU tukee teknologian kehittämistä Horisontti 2020 -puiteohjelmassa, erityisesti energiatehokkaita rakennuksia koskevien julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien kautta, katso verkkosivu https://ec.europa.eu/research/industrial_technologies/energy-efficient-buildings_en.html

         (36)  Ks. alaviite 22.


Avis juridique important

|

31996H0290

96/290/EY: Komission suositus, annettu 17 päivänä huhtikuuta 1996, virallisen elintarvikkeiden tarkastuksen yhteensovitetusta ohjelmasta vuodelle 1996

Virallinen lehti nro L 109 , 03/05/1996 s. 0024 - 0030

KOMISSION SUOSITUS,annettu 17 päivänä huhtikuuta 1996,virallisen elintarvikkeiden tarkastuksen yhteensovitetusta ohjelmasta vuodelle 1996 (96/290/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 155 artiklan toisen luetelmakohdan,ottaa huomioon virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta 14 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/397/ETY (1), ja erityisesti sen 14 artiklan 3 kohdan,on kuullut pysyvää elintarvikekomiteaasekä katsoo, ettäsisämarkkinoiden vakaan toiminnan turvaamiseksi on tarpeen järjestää yhteensovitetut elintarvikkeiden tarkastusohjelmat yhteisön tasolla,kyseisissä ohjelmissa painotetaan yhdenmukaisuutta yhteisön lain ja kansanterveyden suojelemisen, kuluttajansuojan sekä reilun kaupankäynnin turvaamisen kanssa, jakansallisten ohjelmien ja yhteensovitettujen ohjelmien samanaikainen täytäntöönpano voi antaa tietoa ja kokemusta, joille tulevat tarkastustoimet voidaan perustaa,SUOSITTELEE, ETTÄ VUONNA 1996 JÄSENVALTIOT OTTAVAT NÄYTTEITÄ JA/TAI TEKEVÄT TARKASTUKSIA SEURAAVISSA ASIOISSA SEKÄ RYHTYVÄT LABORATORIOKOKEISIIN NIIN ILMOITETTAESSA:1. Kuivatun ja fermentoidun nautintavalmiin lihan ja lihatuotteiden mikrobiologinen arviointi.2. Pehmittimien siirtyminen elintarvikkeisiin.3. Myyntiä varten esille pantujen jäähdytettyjen elintarvikkeiden lämpötila.4. Bentso(a)pyreenin pitoisuus savustetuissa sianlihatuotteissa.Virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta annetun direktiivin 89/397/ETY 14 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komissio antaa jäsenvaltioille suosituksen yhteensovitetusta tarkastusohjelmasta. Yhteensovitettu ohjelma on toiminut vuodesta 1993. Vuoden 1996 ohjelma on kehitetty jäsenvaltioiden kanssa käytyjen keskustelujen pohjalta, ja siinä käytetään hyödyksi aiempien vuosien ohjelmien antamaa kokemusta, erityisesti ohjelmaan osallistuvilta kansallisilta tarkastusviranomaisilta saatujen tulosten vertailukelpoisuuden parantamiseksi tarvittavaa täsmällisyyttä koskevaa kokemusta.Näytteenotto- ja analysointimenetelmiksi annetaan ehdotuksia. Vaikka näytteenottotiheyksiä ei ole määrätty, jäsenvaltioiden suositellaan varmistavan otettujen näytteiden riittävyys yleiskäsityksen saamiseen käsiteltävänä olevasta asiasta jokaisessa jäsenvaltiossa.Jäsenvaltioiden suositellaan toimittavan pyydetyt tiedot liitteissä esitettyjen lomakkeiden muodossa tulosten vertailukelpoisuuden parantamiseksi.1. Kuivatun ja fermentoidun nautintavalmiin lihan ja lihatuotteiden mikrobiologinen arviointi Kuivatut ja fermentoidut nautintavalmiit lihat ja lihatuotteet, joista on otettu näyte vähittäismyyntipaikalla, jossa niitä myydään kuluttajille, ovat tämän ohjelman osan aiheena. Näytteet on tutkittava mikrobiologisesti mahdollisten Salmonella-, E. coli 0157:H7- ja Staphylococcus aureus -esiintymien selvittämiseksi. Tuotteiden pH ja veden aktiivisuus (aw) on merkittävä muistiin. Tulokset on kirjattava seuraavien kolmen luokan osalta: kuivatut ja puolikuivatut makkarat, ei-kuivatut makkarat sekä raakakypsytetyt (maalaistyyliset) kinkut.2. Pehmittimien siirtyminen Pehmittimiä (esimerkiksi fosforiset ja ftaaliset esterit, steariini- ja adipiiniesterit) käytetään parantamaan myös elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvien muovien mukautuvuutta. Pehmittimet muodostavat suuren osan aineiden kokonaissiirtymästä pehmitetyistä muoveista elintarvikkeisiin tai niiden simulantteihin. Ohjelman tämän osan tavoittena on arvioida elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvien pehmitettyjen materiaalien yhdenmukaisuus komission direktiivissä 90/128/ETY (2) säädettyjen raja-arvojen kanssa.3. Jäähdytettyjen elintarvikkeiden lämpötilan valvominen myyntipaikassa, jossa niitä myydään loppukuluttajille Elintarvikehygieniasta annetussa neuvoston direktiivissä 93/43/ETY (3) vaaditaan patogeenisten mikro-organismien tai toksiinien muodostukseen taipuvaisten elintarvikkeiden säilyttämistä lämpötilassa, joka ei aiheuttaisi vaaraa terveydelle.Tämän ohjelman osan tavoitteena on määritellä seuraavien neljän elintarvikeluokan lämpötila myyntipaikassa, jossa niitä myydään kuluttajille, tarkkaa lämpötilan mittauslaitteistoa käyttäen:I) jäähdytetyt keitetyt elintarvikkeet, jotka on tarkoitettu nautittaviksi ilman uudelleenlämmitystäII) jäähdytetyt keitetyt elintarvikkeet, jotka vaativat ainoastaan uudelleenlämmityksen (ei koko valmistusprosessia) ennen nauttimistaIII) raa'at eineselintarvikkeet, jotka on tarkoitettu nautittaviksi täyden lämmitysprosessin jälkeenIV) raa'at eineselintarvikkeet, jotka on tarkoitettu nautittaviksi raakoina.Lämpötilat on mitattava aina, kun se on mahdollista, ruokaa tuhoamattomin menetelmin.4. Bentso(a)pyreenin pitoisuus savustetuissa sianlihatuotteissa Elintarvikkeissa sallittuja aromeja ja niiden valmistusaineita koskevassa jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetussa neuvoston direktiivissä 88/388/ETY (4) rajoitetaan savuaromiaineen käytön seurauksena ei-toivottavan aineen 3,4-bentsopyreenin pitoisuus elintarvikkeissa 0,03 ìg:aan/kg. Tarkastusohjelman tämän osan tarkoituksena on arvioida bentso(a)pyreenin pitoisuuksia savustetuissa sianlihatuotteissa.Tehty Brysselissä 17 päivänä huhtikuuta 1996.Komission puolestaMartin BANGEMANNKomission jäsen(1) EYVL N:o L 186, 30.6.1989, s. 23(2) EYVL N:o L 75, 21.3.1990, s. 19(3) EYVL N:o L 175, 19.7.1993, s. 1(4) EYVL N:o L 184, 15.7.1988, s. 61LIITE 1. KUIVATUN JA FERMENTOIDUN NAUTINTAVALMIIN LIHAN JA LIHATUOTTEIDEN MIKROBIOLOGINEN ARVIOINTI >KAAVION ALKU>>KAAVION LOOPU>2. PEHMITTIMIEN SIIRTYMINEN >KAAVION ALKU>>KAAVION LOOPU>3. JÄÄHDYTETTYJEN ELINTARVIKKEIDEN LÄMPÖTILAN TARKASTAMINEN MYYNTIPAIKASSA, JOSSA NE MYYDÄÄN LOPPUKULUTTAJILLE >KAAVION ALKU>>KAAVION LOOPU>4. BENTSO(A)PYREENIPITOISUUS SAVUSTETUISSA SIANLIHATUOTTEISSA >KAAVION ALKU>>KAAVION LOOPU>