Avis juridique important

|

32000H0789

2000/789/EY: Komission suositus, annettu 29 päivänä marraskuuta 2000, suuntaviivoista varastonpitäjien valtuuttamiseksi neuvoston direktiivin 92/12/ETY mukaisesti valmisteveron alaisten tuotteiden osalta (tiedoksiannettu numerolla K(2000) 3355)

Virallinen lehti nro L 314 , 14/12/2000 s. 0029 - 0031

Komission suositus,annettu 29 päivänä marraskuuta 2000,suuntaviivoista varastonpitäjien valtuuttamiseksi neuvoston direktiivin 92/12/ETY mukaisesti valmisteveron alaisten tuotteiden osalta(tiedoksiannettu numerolla K(2000) 3355)(2000/789/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/12/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2000/47/EY(2), edellytetään, että valmistettua tupakkaa, alkoholia, alkoholijuomia ja kivennäisöljyjä käsittelevät varastot ovat jäsenvaltioiden hyväksymät ja että tällaisia tuotteita käsittelevillä varastonpitäjillä on puolestaan jäsenvaltioiden myöntämä valtuutus.(2) Tupakka- ja alkoholialalla esiintyviä petoksia käsittelevä korkean tason työryhmän kertomus, jonka tullihallintojen ja välillisen verotuksen hallintojen pääjohtajat hyväksyivät 24 päivänä huhtikuuta 1998, sisältää suositukset petosten torjumiseksi.(3) Komissio ilmoittaa neuvostolle osoittamassaan tiedonannossa pyrkimyksistä torjua petoksia valmisteverotuksen alalla yhtyvänsä täysin korkean tason työryhmän arvioon ongelman syistä ja hyväksyvänsä työryhmän esittämät suositukset(3).(4) Ecofin-neuvosto hyväksyi korkean tason työryhmän kertomuksen hallinnollisen yhteenvedon 19 päivänä toukokuuta 1998 ja antoi poliittisen sitoumuksensa petosten torjumiseen.(5) Korkean tason työryhmän työskentelystä ilmeni, että jäsenvaltiot käyttävät erilaisia perusteita varastonpitäjäksi oikeuttavan valtuutuksen myöntämiseen tai peruuttamiseen.(6) Direktiivin 92/12/ETY 13 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan mukaisesti kansallisten viranomaisten on saatava valtuutetulta varastonpitäjältä yhteisön sisäiseen tavaroiden liikkumiseen liittyvää riskiä koskeva vakuus.(7) Direktiivin 92/12/ETY 13 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan mukaisesti kansalliset viranomaiset voivat velvoittaa valtuutetut varastonpitäjät antamaan tavaroiden tuotantoon, valmistukseen ja hallussapitoon liittyviä riskejä koskevan vakuuden.(8) Direktiivin 92/12/ETY 16 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan a alakohdan mukaisesti kansallisten viranomaisten on saatava vakuus rekisteröidyiltä elinkeinonharjoittajilta.(9) Jäsenvaltiot saavat päättää itsenäisesti siitä, kuinka vakuudet annetaan.(10) Direktiivin 92/12/ETY 15 a artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltioilla on oltava käytössään sähköinen tietokanta, joka sisältää valtuutettuina varastonpitäjinä toimivien henkilöiden tai valmisteverotusta varten rekisteröityjen elinkeinonharjoittajien rekisterin sekä verottomiksi varastoiksi hyväksyttyjen tilojen rekisterin.(11) Korkean tason työryhmä suositteli, että komissio ja jäsenvaltiot harkitsisivat varastojen hyväksymistä ja varastonpitäjien valtuuttamista koskevien yhteisten periaatteiden laatimista.(12) Luxemburgissa järjestettiin lokakuun alussa 1998 Fiscalis-seminaari, jonka tarkoituksena oli varastonpitäjän valtuutuksen myöntämistä ja peruuttamista sekä varastoissa olevien tavaroiden valvontaa koskevan oppaan laatiminen.(13) Valmisteverokomitean kokouksissa on käyty keskusteluja, ja jäsenvaltioita on kehotettu tekemään säännösten sisältöä koskevia ehdotuksia.(14) Valmisteverokomiteassa toimivat jäsenvaltioiden edustajat ovat hyväksyneet yksimielisesti tähän suositukseen sisältyvät säännökset valtuutuksen myöntämistä ja peruuttamista koskevien menettelytapojen yhdenmukaistamiseksi,SUOSITTELEE:SOVELTAMISALA1 artikla1. Jäsenvaltioita kehotetaan soveltamaan tämän suosituksen säännöksiä, kun ne valtuuttavat varastoa pitävän luonnollisen henkilön tai oikeushenkilöna) ansiotoiminnassaan tuottamaan, valmistamaan, pitämään hallussaan, vastaanottamaan ja lähettämään valmisteveron alaisia tuotteita väliaikaisesti valmisteverottomina;b) vastaanottamaan, pitämään hallussaan ja lähettämään valmisteveron alaisia tuotteita väliaikaisesti valmisteverottomina.2. Tätä suositusta olisi sovellettava yleisesti myös silloin, kun rekisteröity elinkeinonharjoittaja eli muuna kuin valtuutettuna varastonpitäjänä toimiva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö valtuutetaan ansiotoiminnassaan vastaanottamaan valmisteveron alaisia tuotteita toisesta jäsenvaltiosta väliaikaisesti valmisteverottomina.VALTUUTUKSEN MYÖNTÄMISTÄ KOSKEVAT PERUSTEET2 artikla1. Vaikka jäsenvaltioita kehotetaan soveltamaan tiukkoja perusteita myöntäessään valtuutusta 1 artiklassa tarkoitetuille henkilöille, kaupan helpottamiseen ja tehokkaaseen valvontaan liittyvät näkökohdat olisi otettava tasapuolisesti huomioon.2. Tietoihin perustuvan päätöksen tekemiseksi ja luvan myöntämisestä tuloihin mahdollisesti kohdistuvan riskin arvioimiseksi valtuutuksen hakijalta olisi saatava seuraavat tiedot ennen valtuutuksen myöntämistä:- hakijan nimi ja osoite,- toiminnan laji,- tilojen pohjapiirustus ja sijainti sekä toiminnan ja laitoksen kuvaus,- kirjallinen hakemus, joka sisältää liikekirjanpidon ja yrityksen rekisteröintitiedot,- alv-tunniste,- kaupparekisteriote tai ote kaupparekisteriä vastaavasta tietokannasta, jos kyseinen jäsenvaltio edellyttää rekisteröitymistä tällaiseen tietokantaan,- yrityksen toimihenkilöiden nimet, heidän asemansa ja valtuutensa yrityksessä,- yksityiskohtaiset tiedot yrityksen kirjanpitojärjestelmästä, sisäisistä valvontatoimenpiteistä ja tilintarkastusmenetelmistä,- yksityiskohtaiset tiedot yrityksen taloudellisesta tilasta, sen aikaisemmasta verotuksesta ja muiden verotukseen liittyvien velvoitteiden noudattamisesta (tullit, arvonlisävero, välitön verotus),- varaston koko, arvio tiettynä ajanjaksona tuotettavien, hallussa pidettävien tai liikkuvien tavaroiden määrästä,- yksityiskohtaiset tiedot aikaisemmista ja nykyisistä varaston pitämiseen oikeuttavista valtuutuksista, jotka hakijalle on myönnetty muissa jäsenvaltioissa.Nämä tiedot voidaan antaa erityisellä hakulomakkeella.3. Jäsenvaltiot voivat vaatia tulevilta varastonpitäjiltä luetteloa jäsenvaltioista, joihin ne aikovat lähettää valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisesti valmisteverottomina. Tämä luettelo voidaan toimittaa vapaaehtoisesti kysymyksessä oleviin määräjäsenvaltioihin.3 artikla1. Ennen valtuutuksen myöntämistä jäsenvaltioiden edustajat voivat vierailla varastotiloissa ja varastossa saadakseen selkeän kuvan niiden rakenteesta ja sijainnista. Tarkastusten ja valvonnan helpottamiseksi jäsenvaltioiden pitäisi mahdollisuuksien mukaan saada erityisesti isoja varastotiloja koskeva yksityiskohtainen pohjapiirrustus, jossa myös määritellään selkeästi valmisteverosta väliaikaisesti vapautettujen tuotteiden alueen rajat.2. Sekä valtuutettujen henkilöiden että kansallisten viranomaisten toteuttamien asianmukaisten varastonvalvontatoimenpiteiden olisi oltava tärkeä osa järjestelmää. Myös valmisteveron alaisten tuotteiden alkuperän valvonta sekä koko tuotantoprosessin valvonta raaka-aineiden vastaanotosta valmiin tuotteen lähettämiseen on tärkeää. Valvonta saattaa edellyttää tuotteiden koodaamista ja merkitsemistä.VALTUUTUSTA HAKEVILLE VARASTONPITÄJILLE TOIMITETTAVAT TIEDOT4 artikla1. Jäsenvaltioita kehotetaan toimittamaan valtuutusta hakeville varastonpitäjille ja rekisteröidyille elinkeinonharjoittajille tiedot kirjanpitoa koskevista kansallisista velvoitteista selkeän kirjausketjun luomiseksi vastaanotetuille, valmistetuille, jalostetuille, hallussa pidetyille ja lähetetyille tuotteille.2. Valtuutusta hakeville varastonpitäjille olisi annettava tiedot siitä, että niiden on ilmoitettava kirjanpidossaan kaikki verottoman varaston asianmukaisen toiminnan ja valvonnan kannalta tarvittavat tiedot. Jäsenvaltioiden lainsäädännöstä riippuen näihin tietoihin sisältyvät erityisesti seuraavat tiedot:- varastoluettelot raaka-aineista,- valmistusrekisteri,- varastoluettelot kaikista tuotteista,- luettelot vastaanotetuista ja lähetetyistä tavaroista.3. Varastonpitäjän kirjanpidosta olisi käytävä ilmi erityisesti tavaroiden kuvaus, tavaroiden veroluokka, viittaus komission asetuksessa (ETY) N:o 2719/92(4) esitettyyn hallinnolliseen saateasiakirjaan (hallinnollisen saateasiakirjan kansallinen numero, tavaroiden lähetyspäivämäärä ja päivämäärä, jona lähettäjä on saanut kolmannen kappaleen saateasiakirjasta järjestelmän soveltamisen päättämiseksi).4. Toimivaltaisilla viranomaisilla pitäisi olla käytössään varastoluettelot, tuloslaskelmat, taseet ja tilintarkastuskertomukset.5. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi valvottava yrityksen toimintaa määräaikaisin tarkastuksin.5 artiklaJäsenvaltioita kehotetaan ilmoittamaan varastonpitäjille kansallisen valmisteverolainsäädännön soveltamista koskevista velvoitteista ja erityisesti:- velvoitteesta antaa toimivaltaisille viranomaisille valmisteverotuksen ennakkoilmoitusjärjelmän käytön edellyttämät tiedot,- velvoitteesta käyttää hallinnollista saateasiakirjaa kaikissa yhteisön sisäisissä lähetyksissä ja vientiin tarkoitetuissa lähetyksissä sekä velvoitteesta täyttää mainittu saateasiakirja huolellisesti ennen tavaroiden lähettämistä,- velvoitteesta käyttää kansallista numerointijärjestelmää hallinnollisessa saateasiakirjassa,- velvoitteesta määritellä tavaroiden liikkumisen suunniteltu ajankohta sekä antaa pyydettäessä yksityiskohtaiset tiedot tavaroiden järkevästä kuljetusreitistä.VAKUUDET6 artikla1. Vakuuden määrän olisi vastattava varastonpitäjän tai rekisteroidyn elinkeinonharjoittajan toimintaan liittyvää riskiä.2. Vakuuden määrä olisi tarkistettava määräajoin kaupankäynnin määrässä, varastonpitäjän toiminnassa tai jäsenvaltioissa sovellettavassa valmisteverotuksessa tapahtuneiden muutosten huomioonottamiseksi.VALTUUTUKSEN PERUUTTAMINEN7 artikla1. Periaatteessa valtuutus olisi peruttava ainoastaan vakavista syistä ja vasta sen jälkeen, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat perusteellisesti tutkineet varastonpitäjän tilanteen.2. Valtuutus voidaan peruuttaa esimerkiksi seuraavissa tapauksissa:- valtuutukseen liittyvien velvoitteiden täyttämättä jättäminen,- vakuuden riittämättömyys,- voimassa olevien säännösten toistuva noudattamatta jättäminen,- osallistuminen rikolliseen toimintaan,- veronkierto tai petos.MUUTA8 artikla1. Direktiivin 92/12/ETY 15 a artiklan 1 kohdan mukainen sähköinen tietokanta (valmisteverotietojen vaihtojärjestelmä - SEED) olisi saatettava säännöllisesti ajan tasalle kirjaamalla siihen uudet myönnetyt valtuutukset ja aikaisemmin annetuissa tiedoissa tapahtuneet muutokset, kuten toiminnan laajenemista koskevat muutokset, osoitteenmuutokset tai valtuutuksen peruuttaminen.2. Jos kansallinen lainsäädäntö sallii, yhdessä jäsenvaltiossa elinkeinonharjoittajina toimineita valtuutuksen hakijoita koskevat tiedot voidaan antaa toisen jäsenvaltion pyynnöstä.3. Jäsenvaltioita kehotetaan toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomana tapahtuvan tuotannon, valmistamisen, hallussapidon, vastaanottamisen ja lähettämisen valvomiseksi varastoissa ja kyseisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomana tapahtuvan liikkumisen valvomiseksi. Tarvittaessa jäsenvaltiot voivat auttaa toisiaan näiden tehtävien toteuttamisessa hallinnollista yhteistyötä ja keskinäistä avunantoa koskevien säännösten mukaisesti.LOPPUSÄÄNNÖKSET9 artiklaJäsenvaltioita kehotetaan toimittamaan komissiolle tämän suosituksen mukaisesti annetut tärkeimmät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 31 päivään joulukuuta 2001 mennessä ja ilmoittamaan komissiolle niihin myöhemmin mahdollisesti tehtävistä muutoksista.10 artiklaTämä suositus on osoitettu kaikille jasenvaltioille.Tehty Brysselissä 29 päivänä marraskuuta 2000.Komission puolestaFrederik BolkesteinKomission jäsen(1) EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1.(2) EYVL L 197, 29.7.2000, s. 73.(3) SEC(1998) 732 lopullinen, 29.4.1998.(4) EYVL L 276, 19.9.1992, s. 1.


Suositus neuvoston lausunto 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 3 kohdan mukainen Maltan tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2005-2008


title: Komission suositus, annettu 7 päivänä toukokuuta 2009 , kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelystä EU:ssa

text:
               20.5.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 124/67

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 7 päivänä toukokuuta 2009,
   kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelystä EU:ssa
   (2009/396/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (1) (”puitedirektiivi”) ja erityisesti sen 19 artiklan 1 kohdan,
   on kuullut viestintäkomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivin 2002/21/EY 8 artiklan 3 kohdan mukaan kansallisten sääntelyviranomaisten on myötävaikutettava sisämarkkinoiden kehittymiseen muun muassa toimimalla keskenään ja komission kanssa yhteistyössä avoimesti, jotta varmistetaan yhdenmukaisen sääntelykäytännön kehittyminen. Direktiivin 2002/21/EY 7 artiklan nojalla komissiolle ilmoitettujen yli 850 toimenpideluonnoksen arvioinnin perusteella näyttäisi kuitenkin siltä, että puhelujen kohdeverkkomaksujen eli terminointimaksujen sääntelyssä esiintyy edelleen epäjohdonmukaisuuksia.

               (2)

               Vaikka useimmissa jäsenvaltioissa edellytetään jonkinlaista kustannussuuntautuneisuutta, jäsenvaltioiden hintavalvontatoimenpiteissä on edelleen eroja. Sen lisäksi, että käytössä on huomattava valikoima erilaisia kustannuslaskentamenetelmiä, eroja on myös siinä, miten menetelmiä sovelletaan. Tämä kasvattaa Euroopan unionissa perittävien tukkutason kohdeverkkomaksujen hajontaa, joka on vain osin selitettävissä kansallisilla erityispiirteillä. Myös komission päätöksellä 2002/627/EY (2) perustettu eurooppalaisten sääntelyviranomaisten ryhmä ERG toteaa tämän yhteisessä kannassaan, joka koskee kiinteän verkon kohdeverkkomaksujen symmetriaa ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen symmetriaa. Sääntelyviranomaiset ovat myös useassa tapauksessa sallineet pienempien kiinteän ja matkaviestintäverkon operaattorien periä korkeampia kohdeverkkomaksuja sillä perusteella, että ne ovat uusia markkinatulokkaita, eivätkä ole hyötyneet mittakaavaeduista ja/tai niiden kustannusrakenne on erilainen. Tällaista epäsymmetriaa esiintyy sekä maiden sisäisesti että niiden välillä, joskin erot ovat hitaasti kaventumassa. ERG toteaa yhteisessä kannassaan, että kohdeverkkomaksujen olisi normaalitilanteessa oltava symmetrisiä, ja epäsymmetriaa saisi esiintyä ainoastaan asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa.

               (3)

               Huomattavat erot kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelyssä luovat perustavanlaatuisia kilpailuvääristymiä. Kohdeverkkomarkkinat edustavat kaksisuuntaista yhteenliityntätilannetta, jossa kummankin keskinäistä yhdysliikennettä välittävän operaattorin oletetaan hyötyvän järjestelystä. Koska kyseiset operaattorit kuitenkin myös kilpailevat keskenään asiakkaista, kohdeverkkomaksuilla voi olla merkittäviä strategisia ja kilpailullisia vaikutuksia. Jos kohdeverkkomaksut asetetaan tehokkaiden kustannusten yläpuolelle, luodaan huomattavia tulo- ja kustannussiirtoja kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoiden ja kuluttajien välillä. Lisäksi markkinoilla, joilla operaattoreiden markkinaosuudet ovat epäsymmetriset, pienemmät yritykset voivat joutua maksamaan suuremmille kilpailijoilleen huomattavia summia. Matkaviestinnän kohdeverkkomaksujen toteutunut taso on lisäksi pysynyt useissa jäsenvaltioissa korkeana verrattuna useiden EU:n ulkopuolisten maiden vastaaviin, ja myös yleisesti ottaen verrattuna kiinteän verkon kohdeverkkomaksuihin, mikä edelleen näkyy korkeina, joskin laskussa olevina, loppukuluttajahintoina. Korkeat kohdeverkkomaksut johtavat usein myös korkeisiin vähittäishintoihin ja vastaavasti vähäisempään käyttöasteeseen, mikä on kuluttajien edun vastaista.

               (4)

               Epäjohdonmukaisuudet siinä, miten kustannuslaskentaperiaatteita on tähän asti sovellettu kohdeverkkomarkkinoihin, osoittavat, että tarvitaan yhteistä lähestymistapaa, joka tarjoaa parempaa oikeusvarmuutta ja oikeita kannustimia mahdollisille investoijille sekä vähentää usean jäsenvaltion alueella nykyisin toimivien operaattorien sääntelytaakkaa. Kohdeverkkomarkkinoiden johdonmukainen sääntely on selkeä sääntelyviranomaisten tunnustama tavoite, jonka myös komissio on toistuvasti ilmaissut arvioidessaan toimenpide-ehdotuksia direktiivin 2002/21/EY 7 artiklan nojalla.

               (5)

               Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmän tietyissä säännöksissä edellytetään tarkoituksenmukaisten kustannuslaskentajärjestelmien toteuttamista ja hintavalvontavelvoitteiden käyttöönottoa; tällaisia säännöksiä ovat erityisesti sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/19/EY (3) (käyttöoikeusdirektiivi) 9, 11 ja 13 artikla yhdessä johdanto-osan 20 kappaleen kanssa.

               (6)

               Sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmän mukaisista kirjanpidon eriyttämis- ja kustannuslaskentajärjestelmistä 19 päivänä syyskuuta 2005 annettu komission suositus 2005/698/EY (4) on tarjonnut suuntaviivat kustannuslaskentaa ja kirjanpidon eriyttämistä koskevien säännösten johdonmukaiselle soveltamiselle ja sillä on pyritty parantamaan sääntelyssä käytettävien laskentajärjestelmien, menetelmien, tarkastusten ja raportointiprosessien läpinäkyvyyttä kaikkia osapuolia hyödyttävällä tavalla.

               (7)

               Tukkutason kohdeverkkopalvelua tarvitaan puheensiirrossa, jotta puhelu voidaan välittää kohdeverkossa tiettyyn paikkaan (kiinteissä verkoissa) tai tietylle tilaajalle (matkaviestintäverkoissa). EU:ssa kohdeverkkomaksujen veloitusjärjestelmä perustuu CPNP-malliin (Calling Party Network Pays, ”soittajan verkko maksaa”), jossa kohdeverkkomaksun asettaa kohdeverkko ja sen maksaa lähdeverkko. Puhelun vastaanottajaa ei tästä palvelusta veloiteta, eikä vastaanottajalla yleensä ole mitään syytä reagoida verkko-operaattorinsa asettaman kohdeverkkomaksun suuruuteen tai pienuuteen. Näissä olosuhteissa sääntelyviranomaisten keskeisimmän huolenaiheen kilpailun kannalta muodostaa ylihinnoittelu. Korkeat kohdeverkkomaksut katetaan viime kädessä loppukäyttäjiltä perittävillä korkeammilla puheluhinnoilla. Kun otetaan huomioon kohdeverkkomarkkinoiden luonne kaksisuuntaisena yhteenliittämistilanteena, mahdollisen kilpailuongelman muodostavat myös operaattorien väliset ristikkäissubventiot. Nämä potentiaaliset kilpailuongelmat ovat yhteisiä kiinteän verkon ja matkaviestintäverkon markkinoille. Näistä syistä, ja kun otetaan huomioon kohdeverkon operaattorin mahdollisuus ja halukkuus nostaa hintoja huomattavasti yli kustannustason, voidaan kustannussuuntautuneisuusvaatimusta pitää toimivimpana interventiotapana ongelman ratkaisemiseksi keskipitkällä aikavälillä. Direktiivin 2002/19/EY johdanto-osan 20 kappaleessa todetaan, että kustannusvastaavuuden arviointimenetelmän olisi oltava asianmukainen olosuhteisiin nähden. Tiedostaen kohdeverkkomarkkinoiden erityispiirteet ja asiaan liittyvät kilpailu- ja tulonjako-ongelmat komissio on jo pitkään katsonut, että tehokkaiden kustannusten standardiin ja symmetristen kohdeverkkomaksujen soveltamiseen perustuvan yhteisen lähestymistavan vahvistaminen edistäisi tehokkuutta ja kestävää kilpailua ja auttaisi maksimoimaan kuluttajien edut hinnoittelun ja palvelutarjonnan suhteen.

               (8)

               Direktiivin 2002/21/EY 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset pyrkivät kaikin tavoin välttämään sitoutumista yksittäisiin tekniikoihin silloin, kun ne suorittavat tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä säädettyjä sääntelytehtäviä ja varsinkin niitä tehtäviä, joiden tarkoituksena on varmistaa tehokas kilpailu. Direktiivin 2002/21/EY 8 artiklan 2 kohdan mukaan sääntelyviranomaisten on lisäksi edistettävä kilpailua muun muassa varmistamalla, että käyttäjille koituu mahdollisimman paljon hyötyä valinnanvaran lisääntymisestä, hintojen alentumisesta ja laadun parantumisesta, ja ettei kilpailua vääristetä tai rajoiteta. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ja jotta sääntöjä sovellettaisiin kaikissa jäsenvaltioissa johdonmukaisesti, säännellyt kohdeverkkomaksut olisi mahdollisimman pian saatava laskettua tasolle, joka vastaa tehokkaasti toimivalle operaattorille koituvia kustannuksia.

               (9)

               Kilpailuympäristössä operaattorit kilpailevat nykykustannusten pohjalta, eivätkä ne saa tasoitusta kustannuksista, jotka ovat aiheutuneet tehottomuudesta. Historiallisia kustannuksia on siis suhteutettava nykykustannuksiin, jotka vastaavat nykyaikaista tekniikkaa käyttävän tehokkaan operaattorin kustannuksia.

               (10)

               Jos operaattori saa korvauksen kohdeverkkopalveluistaan toteutuneiden kustannusten perusteella, sillä on huonosti kannustimia parantaa tehokkuuttaan. Alhaalta ylös rakennettu malli (ns. bottom-up -malli) merkitsee operaattorin kustannusten vertaamista sellaisen teoreettisen operaattorin kustannuksiin, jolle on teknis-taloudellisesti mallinnettu tehokkaasti toimiva verkko nykykustannusten pohjalta. Se kuvastaa pikemminkin tarvittavaa kuin todellisuudessa hallussa olevaa laitemäärää ja jättää hallussa olevan laitemäärän hankintakustannukset huomiotta.

               (11)

               Kun otetaan huomioon, että alhaalta ylös rakennettu malli perustuu pitkälti johdettuihin tietoihin (esimerkiksi verkkokustannukset lasketaan käyttäen laitemyyjiltä saatuja tietoja), sääntelijät halunnevat suhteuttaa alhaalta ylös rakennetun mallin tuloksia ylhäältä alas rakennetun mallin tuloksiin tuottaakseen mahdollisimman luotettavia tuloksia ja välttääkseen suuria kuvitellun ja todellisen operaattorin välisiä eroavuuksia käyttökustannuksissa, pääomakustannuksissa ja kustannusten kohdentamisessa. Jotta voidaan selvittää ja korjata alhaalta ylös rakennetun mallin mahdolliset puutteet, kuten tiedon epäsymmetrisyys, kansallinen sääntelyviranomainen voi verrata alhaalta ylös rakennetun mallin tuloksia vastaavan, tilintarkastustietoa hyödyntävän ylhäältä alas rakennetun mallin tuloksiin.

               (12)

               Kustannuslaskentamallin olisi perustuttava tarkastellulla aikavälillä saatavilla oleville tehokkaille teknologiavalinnoille siinä määrin kun sellaisia pystytään yksilöimään. Näin ollen nykypäivänä laaditussa alhaalta ylös rakennetussa mallissa voitaisiin periaatteessa olettaa, että kiinteän verkon runkoverkko on seuraavan sukupolven eli NGN-pohjainen (Next Generation Network) verkko. Matkaviestintäverkon alhaalta ylös rakennetun mallin olisi perustuttava oletetun tulevan tilanteen mukaisesti 2G- ja 3G-tekniikan yhdistelmään liityntäverkossa; runkoverkossa se voitaisiin perustaa NGN-pohjaisuuteen.

               (13)

               Kun otetaan huomioon kohdeverkkomarkkinoiden erityispiirteet, kohdeverkkopalvelujen kustannukset olisi laskettava käyttäen perustana pitkän aikavälin lisäkustannusmallia (LRIC-malli). LRIC-mallissa kaikista kustannuksista tulee muuttuvia, ja koska oletuksena on, että kaikki omaisuuserät korvataan pitkällä aikavälillä, maksujen määräytyminen LRIC-mallin pohjalta mahdollistaa kustannusten tehokkaan kattamisen. LRIC-mallissa otetaan huomioon vain ne kustannukset, jotka johtuvat tietyn lisäyksen toteuttamisesta. Lisäkustannusperiaate, jossa allokoidaan ainoastaan sellaiset tehokkaasta toiminnasta aiheutuvat kustannukset, jotka poistuisivat, jos lisäyksen muodostavaa suoritetta ei enää tarjottaisi (ollen siis vältettävissä olevia kustannuksia), edistää tehokasta tuotantoa ja kulutusta ja minimoi potentiaaliset kilpailuvääristymät. Mitä enemmän kohdeverkkomaksut poikkeavat lisäkustannuksesta, sitä suuremmaksi käyvät kilpailuvääristymät kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoiden välillä ja/tai epäsymmetrisiä markkinaosuuksia ja liikennöintimääriä omaavien operaattoreiden välillä. Näin ollen on perusteltua käyttää puhdasta LRIC-mallia, jossa tässä tapauksessa lisäpalveluna on puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelu ja joka ottaa huomioon ainoastaan vältettävissä olevat kustannukset. LRIC-malli mahdollistaisi myös kaikkien sellaisten kiinteiden ja muuttuvien kustannusten kattamisen (koska kiinteiden kustannusten katsotaan pitkällä aikavälillä tulevan muuttuviksi), jotka lisääntyvät puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun tarjonnan myötä ja helpottaisi siten tehokasta kustannusvastaavuutta.

               (14)

               Vältettäviksi kustannuksiksi katsotaan se ero, joka syntyy kun verrataan koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin todettuja pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja kyseisen koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin todettuja pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia tilanteessa, jossa se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua (eli sellaisen operaattorin erilliskustannuksia, joka ei tarjoa kolmansille osapuolille kohdeverkkopalveluja). Kustannusten asianmukaisen kohdentumisen varmistamiseksi on erotettava toisistaan liikenneperusteiset kustannukset, eli kaikki kiinteät ja muuttuvat kustannukset, jotka kasvavat liikenteen kasvun myötä, sekä liikenteestä riippumattomat kustannukset, eli kaikki kustannukset, jotka eivät kasva liikenteen kasvun myötä. Puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun vältettävissä olevia kustannuksia määriteltäessä olisi jätettävä huomiotta liikenteestä riippumattomat kustannukset. Näin ollen voi olla tarkoituksenmukaista kohdentaa liikenneperusteiset kustannukset ensisijaisesti muille palveluille (esim. lähdeverkkopalvelut,tekstiviestit, multimediaviestit, laajakaista, vuokrayhteydet jne.) ja ottaa puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelu huomioon vasta viimeisessä vaiheessa. Tällä tavoin puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelulle kohdennettavan kustannuksen pitäisi vastata tarkasti juuri kyseisen palvelun tarjonnasta aiheutuvaa lisäkustannusta. Näin ollen voitaisiin laskea LRIC-mallilla puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun kustannus kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoilla niin, että se kattaa ainoastaan ne kustannukset, joilta vältyttäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua kolmansille osapuolille ei tarjottaisi.

               (15)

               Voidaan katsoa, että kohdeverkkopalvelu hyödyttää sekä soittajaa että vastaanottajaa (jos vastaanottaja ei hyötyisi, hän ei vastaisi puheluun), mikä toisaalta viittaa siihen, että molemmat osapuolet osallistuvat kustannuksen syntyyn. Kustannuksen aiheutumisperiaatteiden soveltaminen kustannussuuntautuneiden hintojen määrittelemisessä tarkoittaisi, että kustannuksen aiheuttajan kuuluisi myös maksaa kyseinen kustannus. Kun ymmärretään kohdeverkkopalvelumarkkinan kaksitahoinen luonne, jossa kustannukset ohjautuvat kahdelta suunnalta, ei kaikkia siihen liittyviä kustannuksia tarvitse kattaa säännellyllä tukkutason kohdeverkkomaksulla. Tämän suosituksen soveltamiseksi katsotaan kuitenkin, että puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun tarjonnan kaikki vältettävissä olevat kustannukset, eli kaikki kustannukset, jotka kasvavat tukkutason laskevan liikenteen lisääntymisen myötä, voidaan kattaa tukkutason kohdeverkkomaksulla.

               (16)

               Kohdeverkkomaksuja asetettaessa olisi kaikki poikkeamat yhteisestä tehokkaasta kustannustasosta perusteltava objektiivisilla kustannuseroilla, joihin operaattori ei voi vaikuttaa. Kiinteissä verkoissa ei ole todettu olevan olemassa tällaisia operaattorin vaikutusvaltaan kuulumattomia objektiivisia kustannuseroja. Matkaviestintäverkoissa voidaan taajuuksien käyttöoikeuksien epätasaista jakautumista mahdollisesti pitää ulkopuolisena tekijänä, joka johtaa yksikkökustannusten eroihin matkaviestintäoperaattorien välillä. Ulkopuolisista tekijöistä johtuvia kustannuseroja voi syntyä, kun taajuuksien käyttöoikeuksia ei ole jaettu markkinaehtoisilla mekanismeilla vaan vaiheittaisessa toimilupaprosessissa. Jos taajuuksien käyttöoikeudet jaetaan markkinaehtoisella mekanismilla, kuten huutokaupalla, tai jos taajuuksilla on jälkimarkkinat, tulee taajuuseroihin perustuvista kustannuseroista enemmän yrityksen vaikutusvallassa olevia ja ne todennäköisesti pienevät huomattavasti tai poistuvat kokonaan.

               (17)

               Matkaviestintämarkkinoiden uudet tulokkaat voivat kuitenkin joutua maksamaan korkeampia yksikkökustannuksia siirtymäaikana ennen kuin ne saavuttavat tehokkaan toiminnan vähimmäismittakaavan. Tällaisissa tilanteissa kansalliset sääntelyviranomaiset voivat – todettuaan vähittäismarkkinoilla esiintyvän markkinoilletulon ja laajentumisen esteitä – antaa niiden kompensoida mallinnettuun operaattoriin verrattuna korkeampia lisäkustannuksiaan siirtymäkaudella, joka voi olla enintään neljän vuoden pituinen markkinoilletulosta laskettuna. ERG:n yhteisen kannan perusteella on kohtuullista arvioida, että epäsymmetrioiden poistamiseen on syytä varata neljä vuotta. Tämä perustuu arvioon, jonka mukaan matkaviestintämarkkinoilla 15–20 prosentin markkinaosuuden eli tehokkaan toiminnan pienimmän mittakaavan saavuttaminen kestää tavallisesti kolmesta neljään vuotta markkinoilletulosta laskettuna. Tämä poikkeaa uusien tulokkaiden tilanteesta kiinteän verkon markkinoilla, joilla tulokkaat voivat päästä alhaisiin yksikkökustannuksiin keskittämällä verkkonsa tiiviisti asutetuille maantieteellisille alueille ja/tai vuokraamalla tarvittavat verkkohyödykkeet vakiintuneilta toimijoilta.

               (18)

               Kohdeverkkopalvelun kustannuksia määriteltäessä tulisi käyttää sellaista poistomenetelmää, joka kuvastaa omaisuuden taloudellista arvoa. Jos kattavan taloudellisen poistomallin luominen ei kuitenkaan ole mahdollista, voidaan käyttää myös muita tapoja, kuten tasapoistoa, annuiteettimenetelmää tai elinkaariannuiteettimenetelmää (tilted annuity method). Valinta eri menetelmien välillä perustuu siihen, miten tarkasti ne todennäköisesti kuvaavat taloudellista arvonalennusta. Jos siis kattavan taloudellisen poistomenetelmän luominen ei ole mahdollista, kunkin alhaalta ylös rakennetussa mallissa keskeisen hyödykkeen poistomenetelmä olisi määriteltävä erikseen ja valittava se menetelmä, joka kuvastaa parhaiten hyödykkeen taloudellisen arvon alenemista.

               (19)

               Toiminnan tehokasta mittakaavaa määriteltäessä tarkastellaan kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoiden osalta eri tekijöitä. Pienin tehokas mittakaava saatetaan saavuttaa eri tasoilla kiinteän verkon toiminnassa ja matkaviestinnässä, koska se riippuu näiden toimialojen erilaisesta sääntelyllisestä ja kaupallisesta toimintaympäristöstä.

               (20)

               Säännellessään tukkutason kohdeverkkomaksuja kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saisi estää tai haitata operaattorien pyrkimyksiä vaihtoehtoisiin ratkaisuihin laskevan liikenteen järjestelyissä tulevaisuudessa edellyttäen, että järjestelyt ovat kilpailumarkkinoille soveltuvia.

               (21)

               Siirtymäkautta joulukuun 31 päivään 2012 saakka voitaneen pitää riittävänä, jotta kansalliset sääntelyviranomaiset voivat ottaa kustannuslaskentamallin käyttöön ja operaattorit ehtivät tehdä liiketoimintasuunnitelmiinsa tarvittavat muutokset, ja toisaalta saadaan vastattua mahdollisimman nopeasti tarpeeseen tuoda kuluttajille mahdollisimman suuret hyödyt tehokkaan toiminnan perusteella määritellyistä kustannussuuntautuneista kohdeverkkomaksuista.

               (22)

               Ne kansalliset sääntelyviranomaiset, joiden resurssit ovat vähäiset, voivat poikkeuksellisesti tarvita lisäsiirtymäkauden suositellun kustannusmallin valmistelua varten. Jos kansallinen sääntelyviranomainen tällaisessa tapauksessa pystyy osoittamaan, että jokin muu menetelmä kuin nykykustannuksiin perustuva alhaalta ylös rakennettu LRIC-malli (esimerkiksi benchmarking-vertailu) johtaa tämän suosituksen mukaisiin tuloksiin ja vaikuttaa hintatasoon kilpailtuja markkinoita vastaavalla tavalla, se voi mahdollisesti asettaa vaihtoehtoisen mallin pohjalta väliaikaisia hintakattoja 1 päivään heinäkuuta 2014 saakka. Jos tällaiselle vähäiset resurssit omaavalle kansalliselle sääntelyviranomaiselle olisi objektiivisesti katsoen kohtuuttoman vaikeaa soveltaa suositeltua kustannusmallia tämän päivämäärän jälkeen, se voi jatkaa vaihtoehtoisen mallin soveltamista tämän suosituksen uudelleentarkastelun ajankohtaan saakka, elleivät kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission yhteistyötä varten perustettu elin tai siihen liittyvät työryhmät tarjoa riittävää käytännön tukea ja ohjeistusta resurssien vähyydestä ja varsinkin suositellun mallin käyttöönotosta aiheutuvista kustannuksista johtuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Mitkään tällaiseen vaihtoehtoiseen malliin perustuvat hintakatot eivät saisi olla korkeampia kuin suositeltua kustannuslaskentamenetelmää käyttävien kansallisten viranomaisten asettamien enimmäiskohdeverkkomaksujen keskiarvo.

               (23)

               Tästä suosituksesta on järjestetty julkinen kuuleminen,

         SUOSITTAA:

               1.

               Asettaessaan direktiivin 2002/19/EY 13 artiklan mukaisesti hintavalvontaan ja kustannuslaskentaan liittyviä velvoitteita operaattoreille, jotka se on direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukaisen markkina-analyysin tehtyään nimennyt huomattavan markkinavoiman yrityksiksi tukkutason markkinoilla, jotka koostuvat puhelujen välittämisestä kohdeverkkona toimivassa yleisessä kiinteässä puhelinverkossa (jäljempänä ’kiinteän verkon kohdeverkkomarkkinat’ ja ’matkaviestinnän kohdeverkkomarkkinat’), kansallisen sääntelyviranomaisen olisi edellytettävä kohdeverkkomaksuja, jotka perustuvat tehokkaasti toimivalle operaattorille aiheutuviin kustannuksiin. Tämä merkitsee, että ne olisivat myös symmetrisiä. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi toimittava asiassa seuraavassa esitetyllä tavalla.

               2.

               On suositeltavaa, että tehokkaat kustannukset määritellään käyttäen perustana nykykustannuksia ja alhaalta ylös rakennettua mallinnusta pitkän aikavälin lisäkustannusmallin (LRIC-malli) pohjalta.

               3.

               Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat verrata alhaalta ylös rakennetun mallin tuloksia ylhäältä alas rakennetun, tilintarkastustietoa käyttävän mallin tulosten kanssa tarkentaakseen ja parantaakseen tuloksia, ja tehdä tarvittavat tarkistukset.

               4.

               Kustannusmallissa olisi käytettävä vertailuperustana mallin tarkastelujaksona saatavilla olevaa tehokasta teknologiaa. Sekä kiinteiden että matkaviestintäverkkojen tarkastelussa voitaisiin näin ollen käyttää verkon ydinosien osalta pohjana seuraavan sukupolven ns. NGN-verkkoja. Matkaviestintäverkon liityntätasolla olisi tarkasteltava 2G- ja 3G-palvelujen yhdistelmää.

               5.

               Tässä käytettävät kustannusluokat olisi määriteltävä seuraavasti:

                           a)

                           ”lisäkustannukset” ovat kustannuksia, joita ei aiheutuisi, jos tarkasteltavaa palvelua ei enää tarjottaisi (ns. vältettävissä olevat kustannukset);

                           b)

                           ”liikenneperusteisia kustannuksia” ovat kaikki kiinteät ja muuttuvat kustannukset, jotka kasvavat liikenteen kasvun myötä.

               6.

               LRIC-mallissa tarkasteltavaksi toiminnoksi olisi tässä yhteydessä määriteltävä kolmansille osapuolille tukkutasolla tarjottava puheensiirron kohdeverkkopalvelu. Tämä merkitsee, että kyseisen palvelun lisäkustannuksia arvioidessaan kansallisten sääntelyviranomaisten olisi määriteltävä erotus, joka jää kun verrataan kaikkia palvelujaan tarjoavan operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja saman operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia, jos se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille tukkutasolla puheensiirron kohdeverkkopalvelua. Liikenneperusteiset kustannukset on erotettava liikenteestä riippumattomista kustannuksista, ja jälkimmäiset on jätettävä huomiotta laskettaessa tukkutason kohdeverkkomaksutasoja. Suositeltava tapa määritellä asianmukaiset lisäkustannukset on kohdentaa ensin muiden palvelujen kuin puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelujen liikenneperusteiset kustannukset ja vasta tämän jälkeen jäljelle jääneet liikenneperusteiset kustannukset, jotka siis kohdentuvat puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalveluille. Tämä merkitsee, että ainoastaan ne kustannukset, joilta vältyttäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei enää tarjottaisi kolmansille osapuolille, olisi kohdennettava säännellyille puheensiirron kohdeverkkopalveluille. Puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun lisäkustannuksia kiinteissä verkoissa ja toisaalta matkaviestintäverkoissa käsitellään tarkemmin liitteessä.

               7.

               Omaisuuseristä tehtävissä poistoissa suositellaan käytettäväksi taloudellista arvonalennusmallia aina kun se on mahdollista.

               8.

               Määritellessään mallinnetun operaattorin tehokkainta asianmukaista kokoa kansallisten sääntelyviranomaisten olisi sekä kiinteiden verkkojen että matkaviestintäverkkojen osalta otettava huomioon liitteessä esitetyt asiaa koskevat periaatteet.

               9.

               Mikäli tehokas kustannustaso määritellään edellä tarkoitetuista periaatteista poikkeavalla tavalla, poikkeamat olisi perusteltava objektiivisilla kustannuseroilla, joihin kyseiset operaattorit eivät voi vaikuttaa. Matkaviestinnän kohdeverkkomarkkinoilla tällaisia objektiivisia kustannuseroja saattaa syntyä taajuuksien käyttöoikeuksien epätasaisen jakaantumisen vuoksi. Siltä osin kuin kustannusmallissa otetaan huomioon lisätaajuuksien hankinta, jota mahdollisesti tarvitaan tukkutason kohdeverkkopalvelujen tarjontaan, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi tarkasteltava objektiivisia kustannuseroja säännöllisesti uudelleen ottaen huomioon muun muassa se, onko ennakoitavissa, että lisätaajuuksia tulee saataville markkinapohjaisen jakoprosessin myötä, mikä saattaisi poistaa nykyisestä käyttöoikeuksien jakautumisesta aiheutuvat kustannuserot, sekä se, pieneneekö kyseinen suhteellinen kustannushaitta ajan myötä myöhemmin markkinoille tulleiden yritysten toimintavolyymien kasvaessa.

               10.

               Jos voidaan osoittaa, että pienimmän tehokkaan mittakaavan alapuolella toimivalle matkaviestintämarkkinoiden uudelle tulokkaalle aiheutuu korkeampia yksikkökohtaisia lisäkustannuksia kuin mallinnetulle operaattorille, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat – todettuaan vähittäismarkkinoilla esiintyvän markkinoilletulon ja laajentumisen esteitä – sallia, että nämä korkeammat kustannukset kompensoidaan siirtymäkauden ajan säännellyillä kohdeverkkomaksuilla. Siirtymäkauden pituus ei saisi ylittää neljää vuotta markkinoilletulosta.

               11.

               Tämä suositus ei vaikuta kansallisten sääntelyviranomaisten aiempiin sääntelypäätöksiin suosituksessa käsitellyissä asioissa. Tästä huolimatta kansallisten sääntelyviranomaisten olisi varmistettava, että 31 päivään joulukuuta 2012 mennessä sovelletaan kustannustehokkaita ja symmetrisiä kohdeverkkomaksuja, ellei niihin liity 9 ja 10 kohdan mukaisesti todettuja objektiivisia kustannuseroja.

               12.

               Poikkeuksellisissa olosuhteissa jos kansallinen sääntelyviranomainen ei erityisesti rajallisten resurssiensa takia kykene ottamaan suositeltua kustannuslaskentamallia käyttöön ajoissa ja pystyy osoittamaan, että muu menetelmä kuin nykykustannuksiin perustuva alhaalta ylös rakennettu/LRIC-malli johtaa tämän suosituksen kanssa johdonmukaisiin tuloksiin ja tuottaa tehokkaasti tulosta kilpailumarkkinoita vastaavalla tavalla, se voi mahdollisesti asettaa vaihtoehtoisen mallin pohjalta väliaikaisia hintakattoja 1 päivään helmikuuta 2014 saakka. Jos tällaiselle vähäiset resurssit omaavalle kansalliselle sääntelyviranomaiselle olisi objektiivisesti katsoen kohtuuttoman vaikeaa soveltaa suositeltua kustannusmallia tämän päivämäärän jälkeen, se voi jatkaa vaihtoehtoisen mallin soveltamista tämän suosituksen uudelleentarkastelun ajankohtaan saakka, elleivät kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission yhteistyötä varten perustettu elin tai siihen liittyvät työryhmät tarjoa riittävää käytännön tukea ja ohjeistusta resurssien vähyydestä ja varsinkin suositellun mallin käyttöönotosta aiheutuvista kustannuksista johtuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Mitkään tällaiseen vaihtoehtoiseen malliin perustuvat hintakatot eivät saisi olla korkeampia kuin suositeltua kustannuslaskentamenetelmää käyttävien kansallisten viranomaisten asettamien enimmäiskohdeverkkomaksujen keskiarvo.

               13.

               Tätä suositusta tarkastellaan uudestaan viimeistään neljän vuoden kuluttua sen soveltamispäivästä.

               14.

               Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 7 päivänä toukokuuta 2009.

            Komission puolesta

         Viviane REDING

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (2)  EYVL L 200, 30.7.2002, s. 38.

      (3)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 7,

      (4)  EUVL L 266, 11.10.2005, s. 64.

      LIITE

         Tukkutason kohdeverkkomaksujen laskentaperiaatteet kiinteissä verkoissa

      Puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelun asianmukaiset lisäkustannukset (eli vältettävissä olevat kustannukset) muodostuvat erosta, joka syntyy kun verrataan koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja kyseisen operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia, mikäli se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua.
      Liikenneperusteisten kustannusten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten oikeaksi kohdentamiseksi ne on erotettava toisistaan. Liikenteestä riippumattomat kustannukset olisi jätettävä huomiotta laskettaessa tukkutason kohdeverkkomaksuja. Liikenneperusteisista kustannuksista ainoastaan ne, jotka vältettäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei tarjottaisi, olisi kohdennettava kyseiselle kohdeverkkopalvelulle. Nämä vältettävissä olevat kustannukset voidaan laskea kohdentamalla ensin liikenneperusteiset kustannukset muille palveluille kuin tukkukohdeverkkopalvelulle (esim. lähdeverkkopalvelut, datapalvelut, IPTV jne.) ja kohdentamalla tämän jälkeen jäljelle jäävät liikenneperusteiset kustannukset puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle.
      Liikenneperusteisten kustannusten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten oletusarvoinen raja sijoittuu tyypillisesti verkon siihen kohtaan, joka muodostaa liikenteen ensimmäisen keskittämispisteen. Yleisessä PSTN-puhelinverkossa täksi kohdaksi katsotaan yleensä (etä-)keskittimen linjakortin runkoverkon puoleinen liityntä. Laajakaistaisessa NGN-verkossa vastaavan pisteen muodostaa DSLAM/MSAN-elementin (1) linjakortti. Jos DSLAM/MSAN sijaitsee katujakokaapissa, on ratkaistava, onko jakokaapin ja keskuksen/ristikytkentäkaapin (MDF) välinen yhteysväli yhteiskäyttöinen siirtokanava ja näin ollen luokiteltava liikenneperusteiseen kustannusluokkaan, missä tapauksessa liikenneperusteisten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten rajakohta on sijoitettava katujakokaappiin. Jos puhelujen kohdeverkkopalvelulle on varattu omaa erityistä kapasiteettia käytetystä teknologiasta riippumatta, rajakohta pysyy (etä-)keskittimen tasolla.
      Edellä hahmotellun lähestymistavan mukaisesti esimerkkejä kohdeverkkopalvelun lisäkustannuksista ovat tukkutason lisääntyvän laskevan liikenteen välittämiseksi tarvittava lisäverkkokapasiteetti (eli verkkoinfrastruktuurin lisäys siinä määrin kuin se johtuu tarpeesta lisätä kapasiteettia lisääntyneen tukkutason laskevan liikenteen välittämiseksi) sekä kolmansille osapuolille tukkutasolla tarjottavan kohdeverkkopalvelun tarjoamisesta suoraan aiheutuvat tukkutason kaupalliset kustannukset.
      Määritellessään kustannusmallissa tehokkaan operaattorin kokoa kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon, että kiinteän verkon puolella operaattoreilla on mahdollisuus rakentaa verkkonsa tietylle maantieteelliselle alueelle ja keskittyä tiiviisti asutuille alueille ja/tai vuokrata tarvittavia verkkohyödykkeitä vakiintuneilta toimijoilta. Määritellessään yleistä tehokasta mittakaavaa mallinnetulle operaattorille kansallisten sääntelyviranomaisten olisi siis otettava huomioon tarve edistää toimijoiden tehokasta markkinoilletuloa, mutta myös se, että tietyissä tapauksissa pienet operaattorit pääsevät alhaisempiin yksikkökustannuksiin pienemmillä maantieteellisillä alueilla. Lisäksi voidaan olettaa, että pienemmät operaattorit, jotka eivät pysty suurimpien operaattorien mittakaavaetuihin laajoilla maantieteellisillä alueilla, hankkivat tukkutason palveluja pikemminkin kuin tuottavat kohdeverkkopalvelut itse.

         Tukkutason kohdeverkkomaksujen laskentaperiaatteet matkaviestintäverkoissa

      Puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelun asianmukaiset lisäkustannukset (eli vältettävissä olevat kustannukset) muodostuvat erosta, joka syntyy kun verrataan koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja kyseisen operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia, mikäli se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua.
      Liikenneperusteisten kustannusten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten oikeaksi kohdentamiseksi ne on erotettava toisistaan. Liikenteestä riippumattomat kustannukset olisi jätettävä huomiotta laskettaessa tukkutason kohdeverkkomaksuja. Liikenneperusteisista kustannuksista ainoastaan ne, jotka vältettäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei tarjottaisi, olisi kohdennettava kyseiselle kohdeverkkopalvelulle. Nämä vältettävissä olevat kustannukset voidaan laskea kohdentamalla ensin liikenneperusteiset kustannukset muille palveluille kuin tukkukohdeverkkopalvelulle (esim. lähdeverkkopalvelut, tekstiviestit, multimediaviestit jne.) ja kohdentamalla tämän jälkeen jäljelle jäävät liikenneperusteiset kustannukset puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle.
      Puhelimen ja SIM-kortin kustannukset eivät ole liikenneperusteisia, ja ne tulisi jättää puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun kustannusmallin ulkopuolelle.
      Verkon kattavuus voidaan parhaiten kuvata sen valmiutena tai mahdollisuutena toteuttaa yksittäinen puhelu mistä tahansa verkon pisteestä tiettynä ajankohtana. Kapasiteetti taas liittyy verkon lisäkustannuksiin, joita liikennemäärien kasvattaminen edellyttää. Se, että tilaajille on tarjottava verkossa tällainen kattavuusalue, aiheuttaa liikennemääriin perustumattomia kustannuksia, joita ei pitäisi kohdentaa puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle. Kypsillä matkaviestintämarkkinoilla investoinnit perustuvat suuremmalta osin kapasiteetin kasvattamiseen ja uusien palvelujen kehittämiseen. Tämän tulisi näkyä kustannusmallissa. Puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun kustannuksista olisi siis jätettävä pois verkon peittokustannukset, mutta niihin olisi sisällytettävä kapasiteetinlisäyskustannukset siinä määrin kuin ne aiheutuvat puhelujen tukkutason kohdeverkkopalveluista.
      Taajuuksien käytön (taajuuksien hallussapidon ja käyttöluvan) kustannukset, jotka liittyvät vähittäispalvelujen tarjoamiseen verkon tilaajille, ovat alun perin sidoksissa tilaajien määrään, eivätkä näin ollen ole liikenneperusteisia, joten niitä ei pitäisi kohdentaa puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle. Kustannukset lisätaajuuksista, joita hankitaan kapasiteetin lisäämiseksi (suuremmassa määrin kuin on välttämätöntä pelkkien vähittäispalvelujen tarjoamiseksi tilaajille) sitä varten, että voitaisiin välittää puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelujen tarjonnasta aiheutuva lisäliikenne, olisi mahdollisuuksien mukaan otettava huomioon tulevina vaihtoehtoiskustannuksina.
      Edellä hahmotellun lähestymistavan mukaisesti yksi esimerkki kohdeverkkopalvelun lisäkustannuksista on tukkutason lisääntyvän laskevan liikenteen välittämiseksi tarvittava lisäverkkokapasiteetti (eli verkkoinfrastruktuurin lisäys siinä määrin kuin se johtuu tarpeesta lisätä kapasiteettia lisääntyneen tukkutason liikenteen välittämiseksi). Tällaisia verkkoon liittyviä kustannuksia voisivat olla uudet matkapuhelinkeskukset (MSC) tai runkoverkkoinfrastruktuuri, jota kohdeverkkopalvelujen tarjoaminen kolmansille osapuolille edellyttää suoraan. Lisäksi jos tiettyjä verkkoelementtejä, esimerkiksi tukiasemia ja tukiasemapaikkoja, yhteiskäytetään lähde- ja kohdeverkkopalvelujen tarjoamista varten, nämä verkkoelementit sisällytetään kohdeverkkopalvelun kustannusmalliin vain siltä osin kuin niitä tarvitaan kapasiteetin lisäämiseksi kolmansilta osapuolilta tulevan laskevan liikenteen välittämistä varten. Lisäksi huomioon otettaisiin myös kolmansille osapuolille tukkutasolla tarjottavan kohdeverkkopalvelun tarjoamisesta suoraan aiheutuvat lisätaajuuskustannukset ja tukkutason kaupalliset kustannukset. Tämän mukaisesti kuuluvuusaluekustannuksia, liiketoiminnan välttämättömiä yleiskustannuksia ja vähittäistason kaupallisia kuluja ei oteta huomioon.
      Pienimmän tehokkaan mittakaavan määrittelemisessä kustannusmallia varten – ja ottaen huomioon markkinaosuuksien kehittyminen useissa EU-jäsenvaltioissa – mittakaava suositellaan asetettavaksi 20 prosentin markkinaosuuden tasolle. Oletettavaa on, että matkaviestintäoperaattorit pyrkivät markkinoille tultuaan maksimaaliseen tehokkuuteen ja liikevaihtoon ja ovat näin ollen kykeneviä saavuttamaan vähintään 20 prosentin markkinaosuuden. Jos kansallinen sääntelyviranomainen voi osoittaa, että kyseisen jäsenvaltion alueella vallitsevat markkinaolosuhteet viittaisivat muun suuruiseen pienimpään tehokkaaseen mittakaavaan, se voisi poiketa suosituksesta.

         (1)  Digital Subscriber Line Access Multiplexer/Multi-Service Access Node.


title: Komission suositus, annettu 3 päivänä huhtikuuta 2007 , yhteensovitetusta yhteisön valvontaohjelmasta vuodeksi 2007 viljoissa ja niiden pinnalla sekä tietyissä kasviperäisissä tuotteissa ja niiden pinnalla olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien noudattamisen varmistamiseksi ja kansallisista valvontaohjelmista vuodeksi 2008 (tiedoksiannettu numerolla K(2007) 1452) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti )

text:
               11.4.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 96/21

      KOMISSION SUOSITUS,
   annettu 3 päivänä huhtikuuta 2007,
   yhteensovitetusta yhteisön valvontaohjelmasta vuodeksi 2007 viljoissa ja niiden pinnalla sekä tietyissä kasviperäisissä tuotteissa ja niiden pinnalla olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien noudattamisen varmistamiseksi ja kansallisista valvontaohjelmista vuodeksi 2008
   (tiedoksiannettu numerolla K(2007) 1452)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   (2007/225/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan,
   ottaa huomioon viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/362/ETY (1) ja erityisesti sen 7 artiklan 2 kohdan b alakohdan,
   ottaa huomioon torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/642/ETY (2) ja erityisesti sen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivien 86/362/ETY ja 90/642/ETY mukaan komission olisi pyrittävä asteittain järjestelmään, jossa voidaan arvioida todellinen altistuminen ruokavalion sisältämille torjunta-aineille. Realististen arvioiden tekemiseksi olisi käytettävissä oltava tiedot, jotka koskevat torjunta-ainejäämien valvontaa useissa tärkeän osan eurooppalaisissa ruokavalioissa muodostavissa elintarvikkeissa. Yleisesti ajatellaan, että eurooppalaisen ruokavalion perusta koostuu 20–30 elintarviketuotteesta. Torjunta-ainejäämien valvontaan jäsenvaltioissa käytettävissä olevilla resursseilla voidaan yhteensovitetussa valvontaohjelmassa analysoida ainoastaan kahdeksan tuotteen näytteet vuodessa. Torjunta-aineiden käytössä ilmenee muutoksia kolmen vuoden välein. Yleisesti ottaen kutakin torjunta-ainetta olisi näin ollen valvottava 20–30 elintarvikkeessa kolmen vuoden jaksoissa.

               (2)

               Vuonna 2007 olisi valvottava kaikkien tämän suosituksen soveltamisalaan kuuluvien torjunta-aineiden jäämiä; näin näitä tietoja voidaan käyttää arvioitaessa, kuinka ruokavalion torjunta-aineille on todellisuudessa altistuttu.

               (3)

               Kussakin yhteensovitetussa valvontaohjelmassa otettavien näytteiden määrään on tarpeen omaksua järjestelmällinen tilastollinen lähestymistapa. Codex Alimentarius -komissio (3) on vahvistanut tällaisen lähestymistavan. Binomiaalisen todennäköisyysjakauman avulla voidaan laskea, että yhteensä 642 näytteen tutkiminen antaa yli 99 prosentin luotettavuuden siitä, että todetaan ainakin yksi näyte, jonka torjunta-ainejäämät ylittävät havaitsemisrajan (LOD), kun vähintään yksi prosentti kasviperäisistä tuotteista sisältää torjunta-ainejäämiä yli kyseisen rajan. Näytteiden keruu olisi suhteutettava jäsenvaltioiden kesken väestön ja kuluttajien määrän perusteella siten, että vuosittain otetaan kustakin tuotteesta vähintään 12 näytettä.

               (4)

               Komissio on julkaissut verkkosivuillaan torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmiä koskevat ohjeet (4). On sovittu, että jäsenvaltioiden analyysilaboratoriot panevat täytäntöön nämä ohjeet mahdollisimman täydellisinä ja että niitä tarkistetaan jatkuvasti valvontaohjelmista saatujen kokemusten perusteella.

               (5)

               Komission direktiivissä 2002/63/EY (5) vahvistetaan yhteisön näytteenottomenettelyt kasvi- ja eläinperäisten tuotteiden torjunta-ainejäämien virallisessa tarkastuksessa. Codex Alimentarius -komission suosittelemat näytteenottomenetelmät ja -menettelyt on sisällytetty direktiivissä vahvistettuihin näytteenottomenetelmiin ja -menettelyihin.

               (6)

               Direktiiveissä 86/362/ETY ja 90/642/ETY jäsenvaltioita vaaditaan yksilöimään kansallisten tarkastusohjelmiensa laadinnassa soveltamansa perusteet. Kyseisiin tietoihin olisi sisällyttävä perusteet, joita sovelletaan päätettäessä otettavien näytteiden ja tehtävien analyysien määrästä, sekä sovelletut ilmoitusten kynnysrajat ja perusteet, joiden mukaan kyseiset rajat on vahvistettu, sekä yksityiskohtaiset tiedot akkreditoinnista rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (6) mukaisesti ja ottaen huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 853/2004, (EY) N:o 854/2004 ja (EY) N:o 882/2004 täytäntöönpanoa koskevista siirtymäjärjestelyistä sekä asetusten (EY) N:o 853/2004 ja (EY) N:o 854/2004 muuttamisesta 5 päivänä joulukuuta 2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2076/2005 (7) 18 artikla, jossa akkreditointivaatimukset kumotaan osittain. Lisäksi olisi ilmoitettava rikkomusten lukumäärä ja luonne sekä toteutetut toimet.

               (7)

               Jäämien enimmäismäärät lastenruoissa on vahvistettu äidinmaidonkorvikkeista ja vieroitusvalmisteista 14 päivänä toukokuuta 1991 annetun komission direktiivin 91/321/ETY (8) 6 artiklan sekä imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuista viljapohjaisista valmisruoista ja muista lastenruoista 16 päivänä helmikuuta 1996 annetun komission direktiivin 96/5/EY, Euratom (9) 6 artiklan mukaisesti.

               (8)

               Tiedot valvontaohjelmien tuloksista soveltuvat erityisen hyvin käsiteltäviksi, tallennettaviksi ja välitettäviksi sähköisillä tai tietojenkäsittelyjärjestelmillä. On kehitetty formaatteja tietojen toimittamiseksi jäsenvaltioista sähköpostitse. Jäsenvaltioilla olisi sen vuoksi oltava valmius lähettää kertomuksensa komissiolle vakiomuodossa. Kyseisen vakiomuodon edelleen kehittäminen tapahtuu tehokkaimmin kehittämällä komission ohjeita.

               (9)

               Tässä suosituksessa säädetyt toimenpiteet ovat elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,

         SUOSITTAA:

               1)

               Jäsenvaltioita pyydetään ottamaan vuoden 2007 kuluessa näytteitä ja analysoimaan liitteessä I vahvistettuja tuote/torjunta-ainejäämä-yhdistelmiä kunkin tuotteen osalta liitteessä II jäsenvaltioille vahvistettujen näytemäärien mukaisesti ottaen tarvittaessa huomioon kansallisen, yhteisön ja kolmansien maiden osuuden jäsenvaltion markkinoista.
               Tutkittava erä on valittava satunnaisesti valvontaan valitun lähestymistavan mukaisesti.
               Näytteenottomenettelyn ja yksikköjen määrän on oltava direktiivin 2002/63/EY mukaisia.

               2)

               Kunkin jäsenvaltion olisi otettava ja analysoitava liitteissä I ja II esitettyjen näytteiden kokonaismäärästä

                           a)

                           vähintään kymmenen näytettä lastenruoista, jotka on valmistettu pääasiassa vihanneksista, hedelmistä tai viljoista;

                           b)

                           näytteitä (vähintään yksi näyte saatavuuden mukaan) luonnonmukaisesti tuotetuista tuotteista suhteessa luonnonmukaisten tuotteiden markkinaosuuteen kussakin jäsenvaltiossa.

               3)

               Jäsenvaltioita pyydetään laatimaan 31 päivään elokuuta 2008 mennessä liitteessä I vahvistettujen tuote/torjunta-ainejäämä-yhdistelmien varalta testattujen näytteiden määrityksen tuloksista kertomus, jossa ilmoitetaan:

                           a)

                           käytetyt määritysmenetelmät ja toteutuneet ilmoitusten kynnysrajat torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmien mukaisesti;

                           b)

                           rikkomusten lukumäärä ja luonne sekä toteutetut toimet.

               4)

               Kertomus on laadittava muodossa (myös sähköisesti), joka vastaa elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean jäsenvaltioille yhteensovitetuista yhteisön valvontaohjelmista annettujen komission suositusten täytäntöönpanosta antamia suuntaviivoja.
               Lastenruoista ja luonnonmukaisesti tuotetuista tuotteista otettujen näytteiden tulokset olisi ilmoitettava erillisissä lomakkeissa.

               5)

               Jäsenvaltioita pyydetään toimittamaan komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaikki direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 3 kohdassa ja direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan 3 kohdassa vaaditut vuoden 2006 valvontaohjelmaa koskevat tiedot 31 päivään elokuuta 2007 mennessä sen varmistamiseksi, että torjunta-ainejäämien enimmäismäärien noudattamista valvotaan vähintään tarkastusnäytteitä ottamalla, ja erityisesti

                           a)

                           torjunta-ainejäämiä koskevien kansallisten ohjelmiensa tulokset;

                           b)

                           tiedot laboratorioidensa laadunvalvontamenetelmistä ja erityisesti torjunta-ainejäämien määrityksen laadunvalvontamenetelmiä koskevista ohjeista, joita ne eivät ole voineet soveltaa tai joiden soveltamisessa on ollut vaikeuksia;

                           c)

                           tiedot määritykset tekevän laboratorion asetuksen (EY) N:o 882/2004 12 artiklan säännösten mukaisesta akkreditoinnista (mukaan lukien akkreditoinnin soveltamisala, akkreditoinnin antanut elin ja akkreditointitodistuksen jäljennös);

                           d)

                           tiedot pätevyystesteistä ja yhteistutkimuksista (ring test), joihin laboratorio on osallistunut.

               6)

               Jäsenvaltioita pyydetään toimittamaan komissiolle 30 päivään syyskuuta 2007 mennessä suunniteltu kansallinen ohjelmansa, jolla valvotaan direktiiveissä 90/642/ETY ja 86/362/ETY vahvistettuja torjunta-ainejäämien enimmäistasoja vuonna 2008. Siihen on sisällyttävä seuraavat tiedot:

                           a)

                           perusteet, joita sovelletaan päätettäessä otettavien näytteiden ja tehtävien määritysten määrästä;

                           b)

                           sovelletut ilmoitusten kynnysrajat ja perusteet, joiden mukaan kyseiset rajat on vahvistettu; sekä

                           c)

                           asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisesti tapahtuvan analyysilaboratorioiden akkreditoinnin yksityiskohtaiset edellytykset.

      Tehty Brysselissä 3 päivänä huhtikuuta 2007.

            Komission puolesta

         Markos KYPRIANOU

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2007/11/EY (EUVL L 63, 1.3.2007, s. 26).

      (2)  EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2007/12/EY (EUVL L 59, 27.2.2007, s. 75).

      (3)  Codex Alimentarius, Pesticide Residues in Foodstuffs, Rooma 1994, ISBN 92-5-203271-1; osa 2, sivu 372.

      (4)  Asiakirja SANCO/10232/ 2006, 24. maaliskuuta 2006, http://europa.eu.int/comm/food/plant/protection/resources/qualcontrol_en.pdf

      (5)  EYVL L 187, 16.7.2002, s. 30.

      (6)  EUVL L 165, 30.4.2004, s. 1, oikaisu EUVL L 191, 28.5.2004, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1791/2006 (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 1).

      (7)  EUVL L 338, 22.12.2005, s. 83. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1666/2006 (EUVL L 320, 18.11.2006, s. 47).

      (8)  EYVL L 175, 4.7.1991, s. 35. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2006/82/EY (EUVL L 362, 20.12.2006, s. 94).

      (9)  EYVL L 49, 28.2.1996, s. 17. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/13/EY (EUVL L 41, 14.2.2003, s. 33).

      LIITE I
      VALVOTTAVAT TUOTE/TORJUNTA-AINEYHDISTELMÄT

                  2007

                  2008 (1)

                  2009 (1)

                  Asefaatti

                  c)

                  a)

                  b)

                  Asetamipridi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Aldikarbi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Amitratsi

                  a)

                  b)

                  Atsinfossimetyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Atsoksistrobiini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Benomyyli ja karbendatsiimi
                  ilmaistuna karbendatsiimina

                  c)

                  a)

                  b)

                  Bifentriini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Bromidit yhteensä

                  a)

                  b)

                  Bromopropylaatti

                  c)

                  a)

                  b)

                  Bupirimaatti

                  c)

                  a)

                  b)

                  Buprofetsiini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Kaptaani

                  c)

                  a)

                  b)

                  Folpetti

                  c)

                  a)

                  b)

                  Karbaryyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Klofentetsiini

                  a)

                  b)

                  Klormekvatti (2)

                  c)

                  a)

                  b)

                  Klorotaloniili

                  c)

                  a)

                  b)

                  Klooriprofami

                  c)

                  a)

                  b)

                  Klorpyrifossi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Klorpyrifossi-metyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Kypermetriini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Syprodiniili

                  c)

                  a)

                  b)

                  Deltametriini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Diatsinoni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Diklofluanidi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Diklorvossi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Dikofoli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Dimetoaatti + Ometoaatti
                  (summa ilmaistuna dimetoaattina)

                  c)

                  a)

                  b)

                  Dinokappi

                  a)

                  b)

                  Difenyyliamiini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Endosulfaani

                  c)

                  a)

                  b)

                  Fenarimoli

                  a)

                  b)

                  Fenheksamidi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Fenitrotioni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Fludioksonili

                  c)

                  a)

                  b)

                  Flusilatsoli

                  a)

                  b)

                  Glyfosaatti (3)

                  a)

                  b)

                  Heksakonatsoli

                  a)

                  b)

                  Heksitiatsoksi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Imatsaliili

                  c)

                  a)

                  b)

                  Imidaklopridi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Indoksakarbi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Iprodioni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Iprovalikarbi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Kresoksiimi-metyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Lambda-syhalotriini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Malationi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Manebi-ryhmä

                  c)

                  a)

                  b)

                  Mepanipyriimi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Mepikvatti (2)

                  a)

                  b)

                  Metalaksyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Metamidofossi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Metidationi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Metiokarbi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Metomyyli/tiodikarbi
                  (summa ilmaistuna metomyylinä)

                  c)

                  a)

                  b)

                  Myklobutaniili

                  c)

                  a)

                  b)

                  Oksidemetoni-metyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Parationi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Penkonatsoli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Fosaloni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Pirimikarbi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Pirimifossimetyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Prokloratsi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Prokymidoni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Profenofossi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Propargiitti

                  c)

                  a)

                  b)

                  Pyretriinit

                  c)

                  a)

                  b)

                  Pyrimetaniili

                  c)

                  a)

                  b)

                  Pyriproksifeeni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Oksamyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Kinoksifeeni

                  c)

                  a)

                  b)

                  Spiroksamiini

                  c)

                  a)

                  b)

                  Tebukonatsoli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Thiofanaattimetyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Tebufenotsidi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Trifloksi-strobiini

                  a)

                  b)

                  Tiabendatsoli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Tolklofossi-metyyli

                  c)

                  a)

                  b)

                  Tolyylifluanidi

                  c)

                  a)

                  b)

                  Triadimefoni ja triadimenoli
                  (triadimefonin ja triadimenolin yhteismääränä ilmaistuna)

                  c)

                  a)

                  b)

                  Vinklotsoliini

                  c)

                  a)

                  b)

                              a)

                              Pavut (tuoreet tai jäädytetyt), porkkanat, kurkut, appelsiinit tai mandariinit, päärynät, perunat, riisi, pinaatti (tuore tai jäädytetty)

                              b)

                              Munakoisot, banaanit, kukkakaali, viinirypäleet, appelsiinimehu (), herneet (tuoreet tai jäädytetyt ilman palkoja), paprikat (makea), vehnä

                              c)

                              Omenat, keräkaali, purjo, lehtisalaatti, tomaatit, persikat (myös nektariinit ja muut vastaavat hybridit); ruis tai kaura, mansikat.

         (1)  Ohjeellinen vuosille 2008 ja 2009; riippuu näille vuosille suositeltavista ohjelmista.

         (2)  Klormekvatti ja mepikvatti olisi määriteltävä viljakasveista, porkkanoista, hedelmävihanneksista ja päärynöistä.

         (3)  Vain viljakasvit.

         (4)  Appelsiinimehun osalta jäsenvaltioiden on ilmoitettava, mistä mehu on valmistettu (tiivisteet vai tuoreet hedelmät).

      LIITE II
      Näytemäärä, joka kunkin jäsenvaltion on otettava ja analysoitava kustakin tuotteesta.

                  Maatunnus

                  Näytteet

                  AT

                  12 (1)

                  15 (2)

                  B

                  12 (1)

                  15 (2)

                  BG

                  12 (1)

                  15 (2)

                  CY

                  12 (1)

                  15 (2)

                  CZ

                  12 (1)

                  15 (2)

                  DE

                  93

                  DK

                  12 (1)

                  15 (2)

                  ES

                  45

                  EE

                  12 (1)

                  15 (2)

                  EL

                  12 (1)

                  15 (2)

                  FR

                  66

                  FI

                  12 (1)

                  15 (2)

                  HU

                  12 (1)

                  15 (2)

                  IT

                  65

                  IE

                  12 (1)

                  15 (2)

                  LU

                  12 (1)

                  15 (2)

                  LT

                  12 (1)

                  15 (2)

                  LV

                  12 (1)

                  15 (2)

                  MT

                  12 (1)

                  15 (2)

                  NL

                  17

                  PT

                  12 (1)

                  15 (2)

                  PL

                  45

                  RO

                  17

                  SE

                  12 (1)

                  15 (2)

                  SI

                  12 (1)

                  15 (2)

                  SK

                  12 (1)

                  15 (2)

                  UK

                  66

                  Näytteiden vähimmäismäärä yhteensä: 642

         (1)  Näytteiden vähimmäismäärä kutakin yhden jäämän menetelmää kohden.

         (2)  Näytteiden vähimmäismäärä kutakin monijäämämenetelmää kohden.


title: Neuvoston suositus, annettu 11 päivänä heinäkuuta 2017, Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2017 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2017 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               9.8.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 261/122

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 11 päivänä heinäkuuta 2017,
   Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2017 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2017 lähentymisohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   (2017/C 261/27)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komissio hyväksyi 16 päivänä marraskuuta 2016 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2017 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 9 ja 10 päivänä maaliskuuta 2017. Komissio hyväksyi 16 päivänä marraskuuta 2016 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Yhdistynyt kuningaskunta ei kuulu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu.

               (2)

               Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskeva vuoden 2017 maaraportti julkaistiin 22 päivänä helmikuuta 2017. Siinä arvioitiin Yhdistyneen kuningaskunnan edistymistä neuvoston 12 päivänä heinäkuuta 2016 hyväksymien maakohtaisten suositusten noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja sen kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteiden saavuttamisessa.

               (3)

               Yhdistynyt kuningaskunta toimitti vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelmansa 21 päivänä huhtikuuta 2017 ja vuoden 2017 lähentymisohjelmansa 27 päivänä huhtikuuta 2017. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (4)

               Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastot) ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (3) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa kyseisen säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla ERI-rahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

               (5)

               Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen korjaavaa osiota. Jos liiallisen alijäämän korjaaminen toteutuu budjettivuonna 2016–2017 oikea-aikaisesti ja kestävällä tavalla, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan aletaan budjettivuonna 2017–2018 soveltaa vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota ja väliaikaista velkasääntöä. Vuoden 2017 lähentymisohjelman mukaan hallitus odottaa, että liiallinen alijäämä saadaan korjattua budjettivuonna 2016–2017 neuvoston 19 päivänä kesäkuuta 2015 antaman suosituksen mukaisesti ja että julkisen talouden alijäämä on 2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämän jälkeen julkisen talouden alijäämän odotetaan hieman kasvavan 2,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen budjettivuonna 2017–2018 ja sen jälkeen supistuvan 1,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen budjettivuonna 2018–2019. Lähentymisohjelmassa ei esitetä julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta. Lähentymisohjelman mukaan julkisen talouden velan odotetaan vakiintuvan noin 87,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen budjettivuodesta 2016–2017 budjettivuoteen 2018–2019 ja supistuvan sen jälkeen 84,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen budjettivuonna 2020–2021. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on suotuisa. Toimenpiteet, joita tarvitaan tukemaan suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamista, on yleisesti ottaen täsmennetty hyvin, mutta riskit makrotalouden näkymien heikkenemisestä vaarantavat suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamisen.

               (6)

               Neuvosto suositti 12 päivänä heinäkuuta 2016, että Yhdistynyt kuningaskunta lopettaa liiallisen alijäämän tilanteen viimeistään budjettivuonna 2016–2017 ja liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen sopeuttaa julkista taloutta kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin vähimmäistavoitetta 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen budjettivuonna 2017–2018. Komission kevään 2017 talousennusteen perusteella odotetaan, että alijäämä on 2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen budjettivuonna 2016–2017 neuvoston suosittaman tavoitteen mukaisesti. Budjettivuonna 2017–2018 on vaarana, että ennaltaehkäisevän osion vaatimuksesta poiketaan jonkin verran.

               (7)

               Julkisen talouden tilanteen ja erityisesti velkatason perusteella Yhdistyneen kuningaskunnan odotetaan jatkavan sopeutusta ja pyrkimään näin saavuttamaan julkisen talouden keskipitkän aikavälin asianmukaisen tavoitteen. Vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisen yhteisesti sovitun matriisin mukainen sopeutus tarkoittaa vaatimusta (4), jonka mukaan nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen kasvu ei ole yli 1,8 prosenttia. Tällöin vuotuinen rakenteellinen sopeutus olisi 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Jos politiikka säilyy muuttumattomana, vaarana on, että tästä vaatimuksesta poiketaan jonkin verran, kun budjettivuosia 2017–2018 ja 2018–2019 tarkastellaan yhdessä. Samalla Yhdistyneen kuningaskunnan ei alustavan näytön perusteella ennakoida noudattavan väliaikaista velkasääntöä budjettivuonna 2017–2018, mutta sen ennustetaan noudattavan sitä budjettivuonna 2018–2019. Kaiken kaikkiaan neuvosto katsoo, että Yhdistyneen kuningaskunnan on toteutettava budjettivuodesta 2017–2018 alkaen lisätoimenpiteitä, jotta vakaus- ja kasvusopimuksen määräyksiä voidaan noudattaa. Kuten asetuksessa (EY) N:o 1466/97 säädetään, talousarviosuunnitelmien ja julkisen talouden toteutuman arvioinnin olisi kuitenkin perustuttava jäsenvaltion rahoitusasemaan siten, että otetaan huomioon suhdanteet. Kuten näihin maakohtaisiin suosituksiin liittyvässä komission tiedonannossa todetaan, tulevassa arvioinnissa on otettava asianmukaisella tavalla huomioon, että tavoitteena on saavuttaa sellainen finanssipolitiikan viritys, joka osaltaan sekä vahvistaa talouden elpymistä että varmistaa Yhdistyneen kuningaskunnan julkisen talouden kestävyyden. Tässä yhteydessä neuvosto panee merkille, että komissio aikoo tehdä kokonaisarvioinnin asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisesti, ottaen erityisesti huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan suhdannetilanteen.

               (8)

               Yksityisiä investointeja on jatkuvasti tehty selvästi unionin keskiarvoa vähemmän ja julkisia investointeja hieman keskiarvoa vähemmän. Tuottavuus on merkittävästi G7-keskiarvoa alempi, ja se on pysynyt samalla tasolla vuodesta 2008. Hallitus asettaa voimakkaan poliittisen painopisteen investointien lisäämiseen, jotta tuottavuuden kasvu nopeutuisi. Keskeisenä haasteena ovat Yhdistyneen kuningaskunnan infrastruktuuriverkkojen merkittävät kapasiteetti- ja laatuongelmat. Maantiet ovat ruuhkaisia ja rautatiekapasiteetti nopeasti kasvavan kysynnän vuoksi paikoin yhä riittämättömämpää. Myös uuteen energian tuotanto- ja toimituskapasiteettiin tarvitaan lisäinvestointeja entistä kiireellisemmin. Kansallisessa infrastruktuurisuunnitelmassa esitetään kunnianhimoisia suunnitelmia Yhdistyneen kuningaskunnan talouden infrastruktuurin kehittämiseksi, ja vuonna 2016 tehtiin useita investointipäätöksiä suurista liikenne- ja energiahankkeista. On kuitenkin epävarmaa, saadaanko julkisten ja yksityisten investointien avulla riittävästi varoja viivästyneiden infrastruktuurihankkeiden toteuttamiseen ajoissa ja kustannustehokkaasti. Yhdistyneen kuningaskunnan keskeisenä haasteena on asuntotarjonnan lisääminen. Krooninen asuntopula on johtanut siihen, että jo ennestään korkeat asuntojen hinnat nousevat edelleen, mikä aiheuttaa merkittäviä taloudellisia ja sosiaalisia kustannuksia erityisesti kasvukeskusten ympäristössä. Kaavoitusjärjestelmän uudistus ja erilaiset täydentävät asuntopolitiikan toimet tukevat jossain määrin asuntorakentamisen lisäämistä. Asuntotarjontaan liittyy kuitenkin edelleen rajoituksia, kuten tonttimarkkinoiden ja asuntorakentamisen erittäin tiukka ja monimutkainen sääntely, eikä uusi asuntotarjonta edelleenkään vastaa kysynnän kasvua.

               (9)

               Työmarkkinaluvut ovat edelleen positiivisia, sillä pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyys ovat kaiken kaikkiaan alhaisella tasolla. Sen sijaan työmarkkinoiden ulkopuolella olevien sekä osa-aikaisten ja matalapalkkaisten työntekijöiden osuuksissa on parantamisen varaa. Tulojen kasvu on vaatimatonta, mikä liittyy heikkoon tuottavuuden kasvuun. Osaamisen tarjontaan, hyödyntämiseen ja kehittämiseen liittyvät huolet eivät ole hälvenneet. Osaamisen kehittämiseksi on toteutettu merkittäviä politiikkatoimia, joiden avulla on uudistettu ammatti- ja oppisopimuskoulutusta. Oppisopimuskoulutuksen laadun parantamisessa on kiinnitettävä huomiota sekä pätevyystasoon että koulutusalaan. Rahoittamalla muita, strategisesti tärkeitä väyliä erityisesti yli 25-vuotiaiden osaamisen parantamiseksi voitaisiin laajentaa valtiolle, yrityksille ja urakehityksestä kiinnostuneille tarjolla olevaa osaamista. Myös päivähoitopalvelujen ja sosiaalihuollon saatavuuteen liittyy haasteita, jotka lisäävät naisten osa-aikatyöllisyyttä. Lastenhoitopalvelujen uudistuksia on toteutettu jatkuvasti, mutta vähitellen. Selkeä parannus tapahtuu todennäköisesti parin seuraavan vuoden aikana, kun eräät aloitteet toteutetaan täysimääräisesti. Suhteellisen pieni osa alle 3-vuotiaista on virallisten lastenhoitopalvelujen piirissä. Viimeaikaiset toimenpiteet jossain määrin parantavat 3–4-vuotiaille tarjolla olevien hoitopalvelujen saatavuutta ja alentavat niiden hintaa, mutta niissä ei puututa alle 3-vuotiaille tarkoitettujen hoitopalvelujen tarjontaa koskevaan ongelmaan. Aiemmin ilmoitettujen uudistusten ja erityisesti työssäkäyvien tukeen kohdistuvien leikkausten seurauksena sosiaalipolitiikan tuloksiin, mukaan lukien lapsiköyhyyden osalta, saattaa kohdistua paineita lähitulevaisuudessa ja keskipitkällä aikavälillä, erityisesti inflaation kiihtyessä. Erityistä huolta aiheuttaa työssäkäyvissä kotitalouksissa asuvien köyhien lasten määrä.

               (10)

               Komissio on vuoden 2017 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Yhdistyneen kuningaskunnan talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2017 maaraportissa. Se on arvioinut myös vuoden 2017 lähentymisohjelman, vuoden 2017 kansallisen uudistusohjelman sekä jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Yhdistyneelle kuningaskunnalle viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Se on ottanut huomioon ohjelmien ja jatkotoimenpiteiden merkityksen Yhdistyneen kuningaskunnan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne unionin sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla unionin tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.

               (11)

               Neuvosto on tutkinut vuoden 2017 lähentymisohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (5) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1,

         SUOSITTAA, että Yhdistynyt kuningaskunta toteuttaa vuosina 2017 ja 2018 toimia, joilla se

               1.

               pyrkii toteuttamaan oleellisia julkisen talouden sopeutustoimia budjettivuonna 2018–2019 vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion vaatimusten mukaisesti ja ottaen huomioon tarpeen vahvistaa talouden käynnissä olevaa elpymistä ja varmistaa Yhdistyneen kuningaskunnan julkisen talouden kestävyys;

               2.

               toteuttaa lisätoimia asuntotarjonnan lisäämiseksi muun muassa toteuttamalla kaavoitussääntöjä ja niiden täytäntöönpanoa koskevia uudistuksia;

               3.

               puuttuu osaamiseen liittyviin kohtaanto-ongelmiin ja edistää osaamisen kehittämistä muun muassa parantamalla edelleen oppisopimuskoulutuksen laatua ja rahoittamalla muita täydennyskoulutusmahdollisuuksia.

      Tehty Brysselissä 11 päivänä heinäkuuta 2017.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         T. TÕNISTE

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1176/2011, annettu 16 päivänä marraskuuta 2011, makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta (EYVL L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Nettomääräisillä julkisilla menoilla tarkoitetaan julkisia kokonaismenoja ilman korkomenoja, ilman unionin ohjelmista aiheutuvia menoja, jotka korvataan täysin unionin varoista saatavilla tuloilla, ja ilman ei-päätösperäisiä muutoksia työttömyysetuusmenoissa. Kansallisesti rahoitettu kiinteän pääoman bruttomuodostus jaetaan neljälle vuodelle. Päätösperäiset tulopuolen toimenpiteet ja lakisääteiset tulojen lisäykset otetaan huomioon. Meno- ja tulopuolen kertaluonteiset toimenpiteet kuittaavat toisensa.

      (5)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


title: Neuvoston suositus, annettu 12 päivänä helmikuuta 2008 , Euroopan kehitysrahaston (seitsemäs EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2006

text:
               15.2.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 41/22

      NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 12 päivänä helmikuuta 2008,
   Euroopan kehitysrahaston (seitsemäs EKR) toimenpiteiden toteuttamisesta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2006
   (2008/116/EY)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon Loméssa 15 päivänä joulukuuta 1989 allekirjoitetun neljännen AKT–EY-yleissopimuksen (1), sellaisena kuin se on muutettuna Mauritiuksella 4 päivänä marraskuuta 1995 allekirjoitetulla sopimuksella (2),
   ottaa huomioon sisäisen sopimuksen 91/401/ETY (3) yhteisön tukien rahoituksesta ja hoidosta neljännen AKT–EY-yleissopimuksen osalta, jolla muun muassa perustetaan seitsemäs Euroopan kehitysrahasto, jäljempänä ’seitsemäs EKR’ ja erityisesti sen 33 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neljännen AKT–EY-yleissopimuksen mukaisten kehityshankkeiden rahoitusyhteistyöhön sovellettavan varainhoitoasetuksen 91/491/ETY (4) ja erityisesti sen 69–77 artiklan,
   on tutkinut seitsemännen EKR:n toimenpiteisiin liittyvät tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2006, sekä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen varainhoitovuodelta 2006 siihen liitettyine komission vastauksineen (5),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Sisäisen sopimuksen 33 artiklan 3 kohdan nojalla Euroopan parlamentti antaa neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden seitsemännen EKR:n varainhoidosta.

               (2)

               Komissio on pannut seitsemännen EKR:n toimet täytäntöön varainhoitovuoden 2006 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,

         SUOSITTELEE Euroopan parlamentille, että tämä myöntää komissiolle vastuuvapauden seitsemännen EKR:n toimien täytäntöönpanosta varainhoitovuodelta 2006.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä helmikuuta 2008.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         A. BAJUK

      (1)  EYVL L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EYVL L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EYVL L 229, 17.8.1991, s. 288.

      (4)  EYVL L 266, 21.9.1991, s. 1.

      (5)  EUVL C 259, 31.10.2007, s. 1.