title: EFTAn valvontaviranomaisen suositus, annettu 13 päivänä huhtikuuta 2011 , kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelystä EFTAn jäsenvaltioissa

text:
               8.11.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 340/5

         EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN SUOSITUS,
   annettu 13 päivänä huhtikuuta 2011,
   kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelystä EFTAn jäsenvaltioissa (1)

   2012/C 340/04
   EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN (2), joka
   ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (3),
   ottaa huomioon EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan,
   ottaa huomioon ETA-sopimuksen liitteessä XI olevassa 5cl kohdassa tarkoitetun säädöksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä (puitedirektiivi) (4), ja erityisesti sen 19 artiklan 1 kohdan, sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1,
   on kuullut EFTAn viestintäkomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Puitedirektiivin 8 artiklan 3 kohdan mukaan kansallisten sääntelyviranomaisten on myötävaikutettava sisämarkkinoiden kehittymiseen muun muassa toimimalla keskenään ja Euroopan komission ja/tai valvontaviranomaisen kanssa yhteistyössä avoimesti, jotta varmistetaan yhdenmukaisen sääntelykäytännön kehittyminen. Puitedirektiivin 7 artiklan nojalla komissiolle ilmoitettujen yli 850 toimenpideluonnoksen arvioinnin perusteella näyttäisi kuitenkin siltä, että puhelujen kohdeverkkomaksujen eli terminointimaksujen sääntelyssä esiintyy edelleen epäjohdonmukaisuuksia.

               (2)

               Vaikka useimmissa ETA-valtioissa edellytetään jonkinlaista kustannussuuntautuneisuutta, näiden valtioiden hintavalvontatoimenpiteissä on edelleen eroja. Sen lisäksi, että käytössä on huomattava valikoima erilaisia kustannuslaskentamenetelmiä, eroja on myös siinä, miten menetelmiä sovelletaan. Tämä kasvattaa ETA:ssa perittävien tukkutason kohdeverkkomaksujen hajontaa, joka on vain osin selitettävissä kansallisilla erityispiirteillä. ETA-sopimuksen liitteessä XI olevassa 5ci kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (komission päätös 2002/627/EY
                   (5)), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1 (6), perustettu eurooppalaisten sääntelyviranomaisten ryhmä ERG toteaa tämän yhteisessä kannassaan, joka koskee kiinteän verkon kohdeverkkomaksujen symmetriaa ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen symmetriaa. Sääntelyviranomaiset ovat myös useassa tapauksessa sallineet pienempien kiinteän ja matkaviestintäverkon operaattorien periä korkeampia kohdeverkkomaksuja sillä perusteella, että ne ovat uusia markkinatulokkaita, eivätkä ole hyötyneet mittakaavaeduista ja/tai niiden kustannusrakenne on erilainen. Tällaista epäsymmetriaa esiintyy sekä maiden sisäisesti että niiden välillä, joskin erot ovat hitaasti kaventumassa. ERG toteaa yhteisessä kannassaan, että kohdeverkkomaksujen olisi normaalitilanteessa oltava symmetrisiä, ja epäsymmetriaa saisi esiintyä ainoastaan asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa.

               (3)

               Huomattavat erot kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelyssä luovat perustavanlaatuisia kilpailuvääristymiä. Kohdeverkkomarkkinat edustavat kaksisuuntaista yhteenliityntätilannetta, jossa kummankin keskinäistä yhdysliikennettä välittävän operaattorin oletetaan hyötyvän järjestelystä. Koska kyseiset operaattorit kuitenkin myös kilpailevat keskenään asiakkaista, kohdeverkkomaksuilla voi olla merkittäviä strategisia ja kilpailullisia vaikutuksia. Jos kohdeverkkomaksut asetetaan tehokkaiden kustannusten yläpuolelle, luodaan huomattavia tulo- ja kustannussiirtoja kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoiden ja kuluttajien välillä. Lisäksi markkinoilla, joilla operaattoreiden markkinaosuudet ovat epäsymmetriset, pienemmät yritykset voivat joutua maksamaan suuremmille kilpailijoilleen huomattavia summia. Matkaviestinnän kohdeverkkomaksujen toteutunut taso on lisäksi pysynyt useissa ETA-valtioissa korkeana verrattuna useiden ETA:n ulkopuolisten maiden vastaaviin, ja myös yleisesti ottaen verrattuna kiinteän verkon kohdeverkkomaksuihin, mikä edelleen näkyy korkeina, joskin laskussa olevina, loppukuluttajahintoina. Korkeat kohdeverkkomaksut johtavat usein myös korkeisiin vähittäishintoihin ja vastaavasti vähäisempään käyttöasteeseen, mikä on kuluttajien edun vastaista.

               (4)

               Epäjohdonmukaisuudet siinä, miten kustannuslaskentaperiaatteita on tähän asti sovellettu kohdeverkkomarkkinoihin, osoittavat, että tarvitaan yhteistä lähestymistapaa, joka tarjoaa parempaa oikeusvarmuutta ja oikeita kannustimia mahdollisille investoijille sekä vähentää usean ETA-valtion alueella nykyisin toimivien operaattorien sääntelytaakkaa. Kohdeverkkomarkkinoiden johdonmukainen sääntely on selkeä kansallisten sääntelyviranomaisten tunnustama tavoite, jonka myös Euroopan komissio ja valvontaviranomainen ovat toistuvasti ilmaisseet arvioidessaan toimenpide-ehdotuksia puitedirektiivin 7 artiklan nojalla.

               (5)

               Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmän tietyissä säännöksissä edellytetään tarkoituksenmukaisten kustannuslaskentajärjestelmien toteuttamista ja hintavalvontavelvoitteiden käyttöönottoa; tällaisia säännöksiä ovat erityisesti ETA-sopimuksen liitteessä XI olevan 5cj kohdassa tarkoitetun säädöksen (sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY (7) (käyttöoikeusdirektiivi), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1 (8), 9, 11 ja 13 artikla yhdessä johdanto-osan 20 kappaleen kanssa.

               (6)

               ETA-sopimuksen liitteessä XI olevassa 26j kohdassa tarkoitettu säädös (sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmän mukaisista kirjanpidon eriyttämis- ja kustannuslaskentajärjestelmistä 19 päivänä syyskuuta 2005 annettu komission suositus 2005/698/EY (9)), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1 (10), on tarjonnut suuntaviivat kustannuslaskentaa ja kirjanpidon eriyttämistä koskevien säännösten johdonmukaiselle soveltamiselle ja sillä on pyritty parantamaan sääntelyssä käytettävien laskentajärjestelmien, menetelmien, tarkastusten ja raportointiprosessien läpinäkyvyyttä kaikkia osapuolia hyödyttävällä tavalla.

               (7)

               Tukkutason kohdeverkkopalvelua tarvitaan puheensiirrossa, jotta puhelu voidaan välittää kohdeverkossa tiettyyn paikkaan (kiinteissä verkoissa) tai tietylle tilaajalle (matkaviestintäverkoissa). Kohdeverkkomaksujen veloitusjärjestelmä ETA:ssa perustuu CPNP-malliin (Calling Party Network Pays, ”soittajan verkko maksaa”), jossa kohdeverkkomaksun asettaa kohdeverkko ja sen maksaa lähdeverkko. Puhelun vastaanottajaa ei veloiteta tästä palvelusta, eikä vastaanottajalla yleensä ole mitään syytä reagoida verkko-operaattorinsa asettaman kohdeverkkomaksun suuruuteen tai pienuuteen. Näissä olosuhteissa sääntelyviranomaisten keskeisimmän huolenaiheen kilpailun kannalta muodostaa ylihinnoittelu. Korkeat kohdeverkkomaksut katetaan viime kädessä loppukäyttäjiltä perittävillä korkeammilla puheluhinnoilla. Kun otetaan huomioon kohdeverkkomarkkinoiden luonne kaksisuuntaisena yhteenliittämistilanteena, mahdollisen kilpailuongelman muodostavat myös operaattorien väliset ristikkäissubventiot. Nämä potentiaaliset kilpailuongelmat ovat yhteisiä kiinteän verkon ja matkaviestintäverkon markkinoille. Näistä syistä, ja kun otetaan huomioon kohdeverkon operaattorin mahdollisuus ja halukkuus nostaa hintoja huomattavasti yli kustannustason, voidaan kustannussuuntautuneisuusvaatimusta pitää toimivimpana interventiotapana ongelman ratkaisemiseksi keskipitkällä aikavälillä. Käyttöoikeusdirektiivin johdanto-osan 20 kappaleessa todetaan, että kustannusvastaavuuden arviointimenetelmän olisi oltava asianmukainen olosuhteisiin nähden. Tiedostaen kohdeverkkomarkkinoiden erityispiirteet ja asiaan liittyvät kilpailu- ja tulonjako-ongelmat Euroopan komissio ja valvontaviranomainen ovat jo pitkään katsoneet, että tehokkaiden kustannusten standardiin ja symmetristen kohdeverkkomaksujen soveltamiseen perustuvan yhteisen lähestymistavan vahvistaminen edistäisi tehokkuutta ja kestävää kilpailua ja auttaisi maksimoimaan kuluttajien edut hinnoittelun ja palvelutarjonnan suhteen.

               (8)

               Puitedirektiivin 8 artiklan 1 kohdan mukaan ETA-valtioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset pyrkivät kaikin tavoin välttämään sitoutumista yksittäisiin tekniikoihin silloin, kun ne suorittavat tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä säädettyjä sääntelytehtäviä ja varsinkin niitä tehtäviä, joiden tarkoituksena on varmistaa tehokas kilpailu. Puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan mukaan sääntelyviranomaisten on lisäksi edistettävä kilpailua muun muassa varmistamalla, että käyttäjille koituu mahdollisimman paljon hyötyä valinnanvaran lisääntymisestä, hintojen alentumisesta ja laadun parantumisesta, ja ettei kilpailua vääristetä tai rajoiteta. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ja jotta sääntöjä sovellettaisiin kaikissa ETA-valtioissa johdonmukaisesti, säännellyt kohdeverkkomaksut olisi mahdollisimman pian saatava laskettua tasolle, joka vastaa tehokkaasti toimivalle operaattorille koituvia kustannuksia.

               (9)

               Kilpailuympäristössä operaattorit kilpailevat nykykustannusten pohjalta, eivätkä ne saa tasoitusta kustannuksista, jotka ovat aiheutuneet tehottomuudesta. Historiallisia kustannuksia on siis suhteutettava nykykustannuksiin, jotka vastaavat nykyaikaista tekniikkaa käyttävän tehokkaan operaattorin kustannuksia.

               (10)

               Jos operaattori saa korvauksen kohdeverkkopalveluistaan toteutuneiden kustannusten perusteella, sillä on huonosti kannustimia parantaa tehokkuuttaan. Alhaalta ylös rakennettu malli (ns. bottom-up -malli) merkitsee operaattorin kustannusten vertaamista sellaisen teoreettisen operaattorin kustannuksiin, jolle on teknis-taloudellisesti mallinnettu tehokkaasti toimiva verkko nykykustannusten pohjalta. Se kuvastaa pikemminkin tarvittavaa kuin todellisuudessa hallussa olevaa laitemäärää ja jättää hallussa olevan laitemäärän hankintakustannukset huomiotta.

               (11)

               Kun otetaan huomioon, että alhaalta ylös rakennettu malli perustuu pitkälti johdettuihin tietoihin (esimerkiksi verkkokustannukset lasketaan käyttäen laitemyyjiltä saatuja tietoja), sääntelijät halunnevat suhteuttaa alhaalta ylös rakennetun mallin tuloksia ylhäältä alas rakennetun mallin tuloksiin tuottaakseen mahdollisimman luotettavia tuloksia ja välttääkseen suuria kuvitellun ja todellisen operaattorin välisiä eroavuuksia käyttökustannuksissa, pääomakustannuksissa ja kustannusten kohdentamisessa. Jotta voidaan selvittää ja korjata alhaalta ylös rakennetun mallin mahdolliset puutteet, kuten tiedon epäsymmetrisyys, kansallinen sääntelyviranomainen voi verrata alhaalta ylös rakennetun mallin tuloksia vastaavan, tilintarkastustietoa hyödyntävän ylhäältä alas rakennetun mallin tuloksiin.

               (12)

               Kustannuslaskentamallin olisi perustuttava tarkastellulla aikavälillä saatavilla oleville tehokkaille teknologiavalinnoille siinä määrin kun sellaisia pystytään yksilöimään. Näin ollen nykypäivänä laaditussa alhaalta ylös rakennetussa mallissa voitaisiin periaatteessa olettaa, että kiinteän verkon runkoverkko on seuraavan sukupolven eli NGN-pohjainen (Next Generation Network) verkko. Matkaviestintäverkon alhaalta ylös rakennetun mallin olisi perustuttava oletetun tulevan tilanteen mukaisesti 2G- ja 3G-tekniikan yhdistelmään liityntäverkossa; runkoverkossa se voitaisiin perustaa NGN-pohjaisuuteen.

               (13)

               Kun otetaan huomioon kohdeverkkomarkkinoiden erityispiirteet, kohdeverkkopalvelujen kustannukset olisi laskettava käyttäen perustana pitkän aikavälin lisäkustannusmallia (LRIC-malli). LRIC-mallissa kaikista kustannuksista tulee muuttuvia, ja koska oletuksena on, että kaikki omaisuuserät korvataan pitkällä aikavälillä, maksujen määräytyminen LRIC-mallin pohjalta mahdollistaa kustannusten tehokkaan kattamisen. LRIC-mallissa otetaan huomioon vain ne kustannukset, jotka johtuvat tietyn lisäyksen toteuttamisesta. Lisäkustannusperiaate, jossa allokoidaan ainoastaan sellaiset tehokkaasta toiminnasta aiheutuvat kustannukset, jotka poistuisivat, jos lisäyksen muodostavaa suoritetta ei enää tarjottaisi (ollen siis vältettävissä olevia kustannuksia), edistää tehokasta tuotantoa ja kulutusta ja minimoi potentiaaliset kilpailuvääristymät. Mitä enemmän kohdeverkkomaksut poikkeavat lisäkustannuksesta, sitä suuremmaksi käyvät kilpailunvääristymät kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoiden välillä ja/tai epäsymmetrisiä markkinaosuuksia ja liikennöintimääriä omaavien operaattoreiden välillä. Näin ollen on perusteltua käyttää puhdasta LRIC-mallia, jossa tässä tapauksessa lisäpalveluna on puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelu ja joka ottaa huomioon ainoastaan vältettävissä olevat kustannukset. LRIC-malli mahdollistaisi myös kaikkien sellaisten kiinteiden ja muuttuvien kustannusten kattamisen (koska kiinteiden kustannusten katsotaan pitkällä aikavälillä tulevan muuttuviksi), jotka lisääntyvät puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun tarjonnan myötä, ja helpottaisi siten tehokasta kustannusvastaavuutta.

               (14)

               Vältettäviksi kustannuksiksi katsotaan se ero, joka syntyy kun verrataan koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin todettuja pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja kyseisen koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin todettuja pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia tilanteessa, jossa se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua (eli sellaisen operaattorin erilliskustannuksia, joka ei tarjoa kolmansille osapuolille kohdeverkkopalveluja). Kustannusten asianmukaisen kohdentumisen varmistamiseksi on erotettava toisistaan liikenneperusteiset kustannukset, eli kaikki kiinteät ja muuttuvat kustannukset, jotka kasvavat liikenteen kasvun myötä, sekä liikenteestä riippumattomat kustannukset, eli kaikki kustannukset, jotka eivät kasva liikenteen kasvun myötä. Puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun vältettävissä olevia kustannuksia määriteltäessä olisi jätettävä huomiotta liikenteestä riippumattomat kustannukset. Näin ollen voi olla tarkoituksenmukaista kohdentaa liikenneperusteiset kustannukset ensisijaisesti muille palveluille (esim. lähdeverkkopalvelut, tekstiviestit, multimediaviestit, laajakaista, vuokrayhteydet jne.) ja ottaa puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelu huomioon vasta viimeisessä vaiheessa. Tällä tavoin puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelulle kohdennettavan kustannuksen pitäisi vastata tarkasti juuri kyseisen palvelun tarjonnasta aiheutuvaa lisäkustannusta. Näin ollen voitaisiin laskea LRIC-mallilla puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun kustannus kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoilla niin, että se kattaa ainoastaan ne kustannukset, joilta vältyttäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei tarjottaisi kolmansille osapuolille.

               (15)

               Voidaan katsoa, että kohdeverkkopalvelu hyödyttää sekä soittajaa että vastaanottajaa (jos vastaanottaja ei hyötyisi, hän ei vastaisi puheluun), mikä toisaalta viittaa siihen, että molemmat osapuolet osallistuvat kustannuksen syntyyn. Kustannuksen aiheutumisperiaatteiden soveltaminen kustannussuuntautuneiden hintojen määrittelemisessä tarkoittaisi, että kustannuksen aiheuttajan kuuluisi myös maksaa kyseinen kustannus. Kun ymmärretään kohdeverkkopalvelumarkkinan kaksitahoinen luonne, jossa kustannukset ohjautuvat kahdelta suunnalta, ei kaikkia siihen liittyviä kustannuksia tarvitse kattaa säännellyllä tukkutason kohdeverkkomaksulla. Tämän suosituksen soveltamiseksi katsotaan kuitenkin, että puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun tarjonnan kaikki vältettävissä olevat kustannukset, eli kaikki kustannukset, jotka kasvavat tukkutason laskevan liikenteen lisääntymisen myötä, voidaan kattaa tukkutason kohdeverkkomaksulla.

               (16)

               Kohdeverkkomaksuja asetettaessa olisi kaikki poikkeamat yhteisestä tehokkaasta kustannustasosta perusteltava objektiivisilla kustannuseroilla, joihin operaattori ei voi vaikuttaa. Kiinteissä verkoissa ei ole todettu olevan olemassa tällaisia operaattorin vaikutusvaltaan kuulumattomia objektiivisia kustannuseroja. Matkaviestintäverkoissa voidaan taajuuksien käyttöoikeuksien epätasaista jakautumista mahdollisesti pitää ulkopuolisena tekijänä, joka johtaa yksikkökustannusten eroihin matkaviestintäoperaattorien välillä. Ulkopuolisista tekijöistä johtuvia kustannuseroja voi syntyä, kun taajuuksien käyttöoikeuksia ei ole jaettu markkinaehtoisilla mekanismeilla vaan vaiheittaisessa toimilupaprosessissa. Jos taajuuksien käyttöoikeudet jaetaan markkinaehtoisella mekanismilla, kuten huutokaupalla, tai jos taajuuksilla on jälkimarkkinat, tulee taajuuseroihin perustuvista kustannuseroista enemmän yrityksen vaikutusvallassa olevia ja ne todennäköisesti supistuvat huomattavasti tai poistuvat kokonaan.

               (17)

               Matkaviestintämarkkinoiden uudet tulokkaat voivat kuitenkin joutua maksamaan korkeampia yksikkökustannuksia siirtymäaikana ennen kuin ne saavuttavat tehokkaan toiminnan vähimmäismittakaavan. Tällaisissa tilanteissa kansalliset sääntelyviranomaiset voivat – todettuaan vähittäismarkkinoilla esiintyvän markkinoilletulon ja laajentumisen esteitä – antaa niiden kompensoida mallinnettuun operaattoriin verrattuna korkeampia lisäkustannuksiaan siirtymäkaudella, joka voi olla enintään neljän vuoden pituinen markkinoilletulosta laskettuna. ERG:n yhteisen kannan perusteella on kohtuullista arvioida, että epäsymmetrioiden poistamiseen on syytä varata neljä vuotta. Tämä perustuu arvioon, jonka mukaan matkaviestintämarkkinoilla 15–20 prosentin markkinaosuuden eli tehokkaan toiminnan pienimmän mittakaavan saavuttaminen kestää tavallisesti kolmesta neljään vuotta markkinoilletulosta laskettuna. Tämä poikkeaa uusien tulokkaiden tilanteesta kiinteän verkon markkinoilla, joilla tulokkaat voivat päästä alhaisiin yksikkökustannuksiin keskittämällä verkkonsa tiiviisti asutetuille maantieteellisille alueille ja/tai vuokraamalla tarvittavat verkkohyödykkeet vakiintuneilta toimijoilta.

               (18)

               Kohdeverkkopalvelun kustannuksia määriteltäessä tulisi käyttää sellaista poistomenetelmää, joka kuvastaa omaisuuden taloudellista arvoa. Jos kattavan taloudellisen poistomallin luominen ei kuitenkaan ole mahdollista, voidaan käyttää myös muita tapoja, kuten tasapoistoa, annuiteettimenetelmää tai elinkaariannuiteettimenetelmää (tilted annuity method). Valinta eri menetelmien välillä perustuu siihen, miten tarkasti ne todennäköisesti kuvaavat taloudellista arvonalennusta. Jos siis kattavan taloudellisen poistomenetelmän luominen ei ole mahdollista, kunkin alhaalta ylös rakennetussa mallissa keskeisen hyödykkeen poistomenetelmä olisi määriteltävä erikseen ja valittava se menetelmä, joka kuvastaa parhaiten hyödykkeen taloudellisen arvon alenemista.

               (19)

               Toiminnan tehokasta mittakaavaa määriteltäessä tarkastellaan kiinteän ja matkaviestintäverkon markkinoiden osalta eri tekijöitä. Pienin tehokas mittakaava saatetaan saavuttaa eri tasoilla kiinteän verkon toiminnassa ja matkaviestinnässä, koska se riippuu näiden toimialojen erilaisesta sääntely-ympäristöstä ja kaupallisesta toimintaympäristöstä.

               (20)

               Säännellessään tukkutason kohdeverkkomaksuja kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saisi estää tai haitata operaattorien pyrkimyksiä vaihtoehtoisiin ratkaisuihin tulevissa laskevan liikenteen järjestelyissään edellyttäen, että järjestelyt ovat kilpailumarkkinoille soveltuvia.

               (21)

               Siirtymäkautta joulukuun 31 päivään 2012 saakka voitaneen pitää riittävänä, jotta kansalliset sääntelyviranomaiset voivat ottaa kustannuslaskentamallin käyttöön ja operaattorit ehtivät tehdä liiketoimintasuunnitelmiinsa tarvittavat muutokset, ja toisaalta saadaan vastattua mahdollisimman nopeasti tarpeeseen tuoda kuluttajille mahdollisimman suuret hyödyt tehokkaan toiminnan perusteella määritellyistä kustannussuuntautuneista kohdeverkkomaksuista.

               (22)

               Ne kansalliset sääntelyviranomaiset, joiden resurssit ovat vähäiset, voivat poikkeuksellisesti tarvita lisäsiirtymäkauden suositellun kustannusmallin valmistelua varten. Jos kansallinen sääntelyviranomainen tällaisessa tapauksessa pystyy osoittamaan, että jokin muu menetelmä kuin nykykustannuksiin perustuva alhaalta ylös rakennettu LRIC-malli (esimerkiksi benchmarking-vertailu) johtaa tämän suosituksen mukaisiin tuloksiin ja vaikuttaa hintatasoon kilpailtuja markkinoita vastaavalla tavalla, se voi mahdollisesti asettaa vaihtoehtoisen mallin pohjalta väliaikaisia hintakattoja 1 päivään heinäkuuta 2014 saakka. Jos tällaiselle vähäiset resurssit omaavalle kansalliselle sääntelyviranomaiselle olisi objektiivisesti katsoen kohtuuttoman vaikeaa soveltaa suositeltua kustannusmallia tämän päivämäärän jälkeen, se voi jatkaa vaihtoehtoisen mallin soveltamista tämän suosituksen uudelleentarkastelun ajankohtaan saakka, elleivät kansallisten sääntelyviranomaisten sekä Euroopan komission ja valvontaviranomaisen yhteistyötä varten perustettu elin ja siihen liittyvät työryhmät tarjoa riittävää käytännön tukea ja ohjeistusta resurssien vähyydestä ja varsinkin suositellun mallin käyttöönotosta aiheutuvista kustannuksista johtuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Mitkään tällaiseen vaihtoehtoiseen malliin perustuvat hintakatot eivät saisi olla korkeampia kuin suositeltua kustannuslaskentamenetelmää käyttävien kansallisten sääntelyviranomaisten asettamien enimmäiskohdeverkkomaksujen keskiarvo.

               (23)

               Tästä suosituksesta on kuultu EFTAn viestintäkomiteaa, joka on antanut siitä lausuntonsa,

         SUOSITTAA:

               1.

               Kun kansallinen sääntelyviranomainen asettaa käyttöoikeusdirektiivin 13 artiklan mukaisesti hintavalvontaan ja kustannuslaskentaan liittyviä velvoitteita operaattoreille, jotka se on puitedirektiivin 16 artiklan mukaisen markkina-analyysin tehtyään nimennyt huomattavan markkinavoiman yrityksiksi tukkutason markkinoilla, jotka koostuvat puhelujen välittämisestä kohdeverkkona toimivassa yleisessä kiinteässä puhelinverkossa, jäljempänä ’kiinteän verkon kohdeverkkomarkkinat’ ja ’matkaviestinnän kohdeverkkomarkkinat’, sen olisi edellytettävä kohdeverkkomaksuja, jotka perustuvat tehokkaasti toimivalle operaattorille aiheutuviin kustannuksiin. Tämä merkitsee, että maksut olisivat myös symmetrisiä. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi toimittava asiassa seuraavassa esitetyllä tavalla.

               2.

               On suositeltavaa, että tehokkaat kustannukset määritellään käyttäen perustana nykykustannuksia ja alhaalta ylös rakennettua mallinnusta pitkän aikavälin lisäkustannusmallin (LRIC-malli) pohjalta.

               3.

               Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat verrata alhaalta ylös rakennetun mallin tuloksia ylhäältä alas rakennetun, tilintarkastustietoa käyttävän mallin tulosten kanssa tarkentaakseen ja parantaakseen tuloksia, ja tehdä tarvittavat tarkistukset.

               4.

               Kustannusmallissa olisi käytettävä vertailuperustana mallin tarkastelujaksona saatavilla olevaa tehokasta teknologiaa. Sekä kiinteiden että matkaviestintäverkkojen tarkastelussa voitaisiin näin ollen käyttää verkon ydinosien osalta pohjana seuraavan sukupolven ns. NGN-verkkoja. Matkaviestintäverkon liityntätasolla olisi tarkasteltava 2G- ja 3G-palvelujen yhdistelmää.

               5.

               Tässä käytettävät kustannusluokat olisi määriteltävä seuraavasti:

                           a)

                           ”lisäkustannukset” ovat kustannuksia, joita ei aiheutuisi, jos tarkasteltavaa palvelua ei enää tarjottaisi (ns. vältettävissä olevat kustannukset);

                           b)

                           ”liikenneperusteisia kustannuksia” ovat kaikki kiinteät ja muuttuvat kustannukset, jotka kasvavat liikenteen kasvun myötä.

               6.

               LRIC-mallissa tarkasteltavaksi toiminnoksi olisi tässä yhteydessä määriteltävä kolmansille osapuolille tukkutasolla tarjottava puheensiirron kohdeverkkopalvelu. Tämä merkitsee, että kyseisen palvelun lisäkustannuksia arvioidessaan kansallisten sääntelyviranomaisten olisi määriteltävä erotus, joka jää kun verrataan kaikkia palvelujaan tarjoavan operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja saman operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia, jos se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille tukkutasolla puheensiirron kohdeverkkopalvelua. Liikenneperusteiset kustannukset on erotettava liikenteestä riippumattomista kustannuksista, ja jälkimmäiset on jätettävä huomiotta laskettaessa tukkutason kohdeverkkomaksutasoja. Suositeltava tapa määritellä asianmukaiset lisäkustannukset on kohdentaa ensin muiden palvelujen kuin puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelujen liikenneperusteiset kustannukset, jolloin jäljelle jääneet liikenneperusteiset kustannukset kohdentuvat puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalveluille. Tämä merkitsee, että ainoastaan ne kustannukset, joilta vältyttäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei enää tarjottaisi kolmansille osapuolille, olisi kohdennettava säännellyille puheensiirron kohdeverkkopalveluille. Puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun lisäkustannuksia kiinteissä verkoissa ja toisaalta matkaviestintäverkoissa käsitellään tarkemmin liitteessä.

               7.

               Omaisuuseristä tehtävissä poistoissa suositellaan käytettäväksi taloudellista arvonalennusmallia aina kun se on mahdollista.

               8.

               Määritellessään mallinnetun operaattorin tehokkainta asianmukaista kokoa kansallisten sääntelyviranomaisten olisi sekä kiinteiden verkkojen että matkaviestintäverkkojen osalta otettava huomioon liitteessä esitetyt asiaa koskevat periaatteet.

               9.

               Mikäli tehokas kustannustaso määritellään edellä tarkoitetuista periaatteista poikkeavalla tavalla, poikkeamat olisi perusteltava objektiivisilla kustannuseroilla, joihin kyseiset operaattorit eivät voi vaikuttaa. Matkaviestinnän kohdeverkkomarkkinoilla tällaisia objektiivisia kustannuseroja saattaa syntyä taajuuksien käyttöoikeuksien epätasaisen jakaantumisen vuoksi. Siltä osin kuin kustannusmallissa otetaan huomioon lisätaajuuksien hankinta, jota mahdollisesti tarvitaan tukkutason kohdeverkkopalvelujen tarjontaan, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi tarkasteltava objektiivisia kustannuseroja säännöllisesti uudelleen ottaen huomioon muun muassa se, onko ennakoitavissa, että lisätaajuuksia tulee saataville markkinapohjaisen jakoprosessin myötä, mikä saattaisi poistaa nykyisestä käyttöoikeuksien jakautumisesta aiheutuvat kustannuserot, sekä se, pieneneekö kyseinen suhteellinen kustannushaitta ajan myötä myöhemmin markkinoille tulleiden yritysten toimintavolyymien kasvaessa.

               10.

               Silloin kun voidaan osoittaa, että pienimmän tehokkaan mittakaavan alapuolella toimivalle matkaviestintämarkkinoiden uudelle tulokkaalle aiheutuu korkeampia yksikkökohtaisia lisäkustannuksia kuin mallinnetulle operaattorille, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat – todettuaan vähittäismarkkinoilla esiintyvän markkinoilletulon ja laajentumisen esteitä – sallia, että nämä korkeammat kustannukset kompensoidaan siirtymäkauden ajan säännellyillä kohdeverkkomaksuilla. Siirtymäkauden pituus ei saisi ylittää neljää vuotta markkinoilletulosta.

               11.

               Tämä suositus ei vaikuta kansallisten sääntelyviranomaisten aiempiin sääntelypäätöksiin suosituksessa käsitellyissä asioissa. Tästä huolimatta kansallisten sääntelyviranomaisten olisi varmistettava, että 31 päivään joulukuuta 2012 mennessä sovelletaan kustannustehokkaita ja symmetrisiä kohdeverkkomaksuja, ellei niihin liity 9 ja 10 kohdan mukaisesti todettuja objektiivisia kustannuseroja.

               12.

               Poikkeuksellisissa olosuhteissa jos kansallinen sääntelyviranomainen ei erityisesti rajallisten resurssiensa takia kykene ottamaan suositeltua kustannuslaskentamallia käyttöön ajoissa ja pystyy osoittamaan, että muu menetelmä kuin nykykustannuksiin perustuva alhaalta ylös rakennettu LRIC-malli johtaa tämän suosituksen kanssa johdonmukaisiin tuloksiin ja tuottaa tehokkaasti tulosta kilpailumarkkinoita vastaavalla tavalla, se voi mahdollisesti asettaa vaihtoehtoisen mallin pohjalta väliaikaisia hintakattoja 1 päivään helmikuuta 2014 saakka. Jos tällaiselle vähäiset resurssit omaavalle kansalliselle sääntelyviranomaiselle olisi objektiivisesti katsoen kohtuuttoman vaikeaa soveltaa suositeltua kustannusmallia tämän päivämäärän jälkeen, se voi jatkaa vaihtoehtoisen mallin soveltamista tämän suosituksen uudelleentarkastelun ajankohtaan saakka, elleivät kansallisten sääntelyviranomaisten sekä Euroopan komission ja valvontaviranomaisen yhteistyötä varten perustettu elin tai siihen liittyvät työryhmät tarjoa riittävää käytännön tukea ja ohjeistusta resurssien vähyydestä ja varsinkin suositellun mallin käyttöönotosta aiheutuvista kustannuksista johtuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Mitkään tällaiseen vaihtoehtoiseen malliin perustuvat hintakatot eivät saisi olla korkeampia kuin suositeltua kustannuslaskentamenetelmää käyttävien kansallisten viranomaisten asettamien enimmäiskohdeverkkomaksujen keskiarvo.

               13.

               Tätä suositusta tarkastellaan uudelleen samaan aikaan kuin mahdollisia tulevia muutoksia kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelystä EU:ssa annettuun Euroopan komission suositukseen 2009/396/EY.

               14.

               Tämä suositus on osoitettu EFTA-valtioille.

      Tehty Brysselissä 13 päivänä huhtikuuta 2011.

            EFTAn valvontaviranomaisen puolesta

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Väliaikainen puheenjohtaja

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Kollegion jäsen

      (1)  Vastaa Euroopan komission suositusta 2009/396/EY, annettu 7 päivänä toukokuuta 2009, kiinteän ja matkaviestintäverkon kohdeverkkomaksujen sääntelystä EU:ssa (EUVL L 124, 20.5.2009, s. 67), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen.

      (2)  Jäljempänä ’valvontaviranomainen’.

      (3)  Jäljempänä ’ETA-sopimus’.

      (4)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (5)  EYVL L 200, 30.7.2002, s. 38.

      (6)  ETA:n sekakomitean päätös N:o 10/2004 (EUVL L 116, 22.4.2004, s. 58, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 22.4.2004, s. 13), joka tuli voimaan 7 päivänä helmikuuta 2004.

      (7)  EYVL L 108, 24.4.2002, s. 7.

      (8)  ETA:n sekakomitean päätös N:o 11/2004 (EUVL L 116, 22.4.2004, s. 60, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 22.4.2004, s. 14), joka tuli voimaan 1 päivänä marraskuuta 2004.

      (9)  EUVL L 266, 11.10.2005, s. 64.

      (10)  ETA:n sekakomitean päätös N:o 84/2008 (EUVL L 280, 23.10.2008, s. 18, ja ETA-täydennysosa N:o 64, 23.10.2008, s. 11), joka tuli voimaan 5 päivänä heinäkuuta 2008.

      LIITE

         Tukkutason kohdeverkkomaksujen laskentaperiaatteet kiinteissä verkoissa

      Puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelun asianmukaiset lisäkustannukset (eli vältettävissä olevat kustannukset) muodostuvat erotuksesta, joka syntyy kun verrataan koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja kyseisen operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia, mikäli se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua.
      Liikenneperusteisten kustannusten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten kohdentamiseksi oikein ne on erotettava toisistaan. Liikenteestä riippumattomat kustannukset olisi jätettävä huomiotta laskettaessa tukkutason kohdeverkkomaksuja. Liikenneperusteisista kustannuksista ainoastaan ne, jotka vältettäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei tarjottaisi, olisi kohdennettava kyseiselle kohdeverkkopalvelulle. Nämä vältettävissä olevat kustannukset voidaan laskea kohdentamalla ensin liikenneperusteiset kustannukset muille palveluille kuin tukkukohdeverkkopalvelulle (esim. lähdeverkkopalvelut, datapalvelut, IPTV jne.) ja kohdentamalla tämän jälkeen jäljelle jäävät liikenneperusteiset kustannukset puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle.
      Liikenneperusteisten kustannusten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten oletusarvoinen raja sijoittuu tyypillisesti verkon siihen kohtaan, joka muodostaa liikenteen ensimmäisen keskittämispisteen. Yleisessä PSTN-puhelinverkossa täksi kohdaksi katsotaan yleensä (etä-)keskittimen linjakortin runkoverkon puoleinen liityntä. Laajakaistaisessa NGN-verkossa vastaavan pisteen muodostaa DSLAM/MSAN-elementin (1) linjakortti. Jos DSLAM/MSAN sijaitsee katujakokaapissa, on ratkaistava, onko jakokaapin ja keskuksen/ristikytkentäkaapin (MDF) välinen yhteysväli yhteiskäyttöinen siirtokanava ja näin ollen luokiteltava liikenneperusteiseen kustannusluokkaan, missä tapauksessa liikenneperusteisten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten rajakohta on sijoitettava katujakokaappiin. Jos puhelujen kohdeverkkopalvelulle on varattu omaa erityistä kapasiteettia käytetystä teknologiasta riippumatta, rajakohta pysyy (etä-)keskittimen tasolla.
      Edellä hahmotellun lähestymistavan mukaisesti esimerkkejä kohdeverkkopalvelun lisäkustannuksista ovat tukkutason lisääntyvän laskevan liikenteen välittämiseksi tarvittava lisäverkkokapasiteetti (eli verkkoinfrastruktuurin lisäys siinä määrin kuin se johtuu tarpeesta lisätä kapasiteettia lisääntyneen tukkutason laskevan liikenteen välittämiseksi) sekä kolmansille osapuolille tukkutasolla tarjottavan kohdeverkkopalvelun tarjoamisesta suoraan aiheutuvat tukkutason kaupalliset kustannukset.
      Määritellessään kustannusmallissa tehokkaan operaattorin kokoa kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon, että kiinteän verkon puolella operaattoreilla on mahdollisuus rakentaa verkkonsa tietylle maantieteelliselle alueelle ja keskittyä tiiviisti asutuille alueille ja/tai vuokrata tarvittavia verkkohyödykkeitä vakiintuneilta toimijoilta. Määritellessään yleistä tehokasta mittakaavaa mallinnetulle operaattorille kansallisten sääntelyviranomaisten olisi siis otettava huomioon tarve edistää toimijoiden tehokasta markkinoilletuloa, mutta myös se, että tietyissä tapauksissa pienet operaattorit pääsevät alhaisempiin yksikkökustannuksiin pienemmillä maantieteellisillä alueilla. Lisäksi voidaan olettaa, että pienemmät operaattorit, jotka eivät pysty suurimpien operaattorien mittakaavaetuihin laajoilla maantieteellisillä alueilla, hankkivat tukkutason palveluja pikemminkin kuin tuottavat kohdeverkkopalvelut itse.

         Tukkutason kohdeverkkomaksujen laskentaperiaatteet matkaviestintäverkoissa

      Puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelun asianmukaiset lisäkustannukset (eli vältettävissä olevat kustannukset) muodostuvat erosta, joka syntyy kun verrataan koko palveluvalikoimaansa tarjoavan operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia ja kyseisen operaattorin pitkän aikavälin kokonaiskustannuksia, mikäli se ei tarjoaisi kolmansille osapuolille puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua.
      Liikenneperusteisten kustannusten ja liikenteestä riippumattomien kustannusten kohdentamiseksi oikein ne on erotettava toisistaan. Liikenteestä riippumattomat kustannukset olisi jätettävä huomiotta laskettaessa tukkutason kohdeverkkomaksuja. Liikenneperusteisista kustannuksista ainoastaan ne, jotka vältettäisiin, jos puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelua ei tarjottaisi, olisi kohdennettava kyseiselle kohdeverkkopalvelulle. Nämä vältettävissä olevat kustannukset voidaan laskea kohdentamalla ensin liikenneperusteiset kustannukset muille palveluille kuin tukkukohdeverkkopalvelulle (esim. lähdeverkkopalvelut, tekstiviestit, multimediaviestit jne.) ja kohdentamalla tämän jälkeen jäljelle jäävät liikenneperusteiset kustannukset puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle.
      Puhelimen ja SIM-kortin kustannukset eivät ole liikenneperusteisia, ja ne tulisi jättää puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun kustannusmallin ulkopuolelle.
      Verkon kattavuus voidaan parhaiten kuvata sen valmiutena tai mahdollisuutena toteuttaa yksittäinen puhelu mistä tahansa verkon pisteestä tiettynä ajankohtana. Kapasiteetti taas liittyy verkon lisäkustannuksiin, joita liikennemäärien kasvattaminen edellyttää. Se, että tilaajille on tarjottava verkossa tällainen kattavuusalue, aiheuttaa liikennemääriin perustumattomia kustannuksia, joita ei pitäisi kohdentaa puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle. Kypsillä matkaviestintämarkkinoilla investoinnit perustuvat suuremmalta osin kapasiteetin kasvattamiseen ja uusien palvelujen kehittämiseen. Tämän tulisi näkyä kustannusmallissa. Puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelun kustannuksista olisi siis jätettävä pois verkon peittokustannukset, mutta niihin olisi sisällytettävä kapasiteetinlisäyskustannukset siinä määrin kuin ne aiheutuvat puhelujen tukkutason kohdeverkkopalveluista.
      Taajuuksien käytön (taajuuksien hallussapidon ja käyttöluvan) kustannukset, jotka liittyvät vähittäispalvelujen tarjoamiseen verkon tilaajille, ovat alun perin sidoksissa tilaajien määrään, eivätkä näin ollen ole liikenneperusteisia, joten niitä ei pitäisi kohdentaa puhelujen tukkutason kohdeverkkopalvelulle. Kustannukset lisätaajuuksista, joita hankitaan kapasiteetin lisäämiseksi (suuremmassa määrin kuin on välttämätöntä pelkkien vähittäispalvelujen tarjoamiseksi tilaajille) sitä varten, että voitaisiin välittää puheensiirron tukkutason kohdeverkkopalvelujen tarjonnasta aiheutuva lisäliikenne, olisi mahdollisuuksien mukaan otettava huomioon tulevina vaihtoehtoiskustannuksina.
      Edellä hahmotellun lähestymistavan mukaisesti yksi esimerkki kohdeverkkopalvelun lisäkustannuksista on tukkutason lisääntyvän laskevan liikenteen välittämiseksi tarvittava lisäverkkokapasiteetti (eli verkkoinfrastruktuurin lisäys siinä määrin kuin se johtuu tarpeesta lisätä kapasiteettia lisääntyneen tukkutason liikenteen välittämiseksi). Tällaisia verkkoon liittyviä kustannuksia voisivat olla uudet matkapuhelinkeskukset (MSC) tai runkoverkkoinfrastruktuuri, jota kohdeverkkopalvelujen tarjoaminen kolmansille osapuolille edellyttää suoraan. Lisäksi jos tiettyjä verkkoelementtejä, esimerkiksi tukiasemia ja tukiasemapaikkoja, yhteiskäytetään lähde- ja kohdeverkkopalvelujen tarjoamista varten, nämä verkkoelementit sisällytetään kohdeverkkopalvelun kustannusmalliin vain siltä osin kuin niitä tarvitaan kapasiteetin lisäämiseksi kolmansilta osapuolilta tulevan laskevan liikenteen välittämistä varten. Lisäksi huomioon otettaisiin myös kolmansille osapuolille tukkutasolla tarjottavan kohdeverkkopalvelun tarjoamisesta suoraan aiheutuvat lisätaajuuskustannukset ja tukkutason kaupalliset kustannukset. Tämän mukaisesti kuuluvuusaluekustannuksia, liiketoiminnan välttämättömiä yleiskustannuksia ja vähittäistason kaupallisia kuluja ei oteta huomioon.
      Pienimmän tehokkaan mittakaavan määrittelemisessä kustannusmallia varten – ja ottaen huomioon markkinaosuuksien kehittyminen useissa ETA-valtioissa – mittakaava suositellaan asetettavaksi 20 prosentin markkinaosuuden tasolle. Oletettavaa on, että matkaviestintäoperaattorit pyrkivät markkinoille tultuaan maksimaaliseen tehokkuuteen ja liikevaihtoon ja ovat näin ollen kykeneviä saavuttamaan vähintään 20 prosentin markkinaosuuden. Silloin kun kansallinen sääntelyviranomainen voi osoittaa, että kyseisen EFTA-valtion alueella vallitsevat markkinaolosuhteet viittaisivat muun suuruiseen pienimpään tehokkaaseen mittakaavaan, se voisi poiketa suosituksesta.

         (1)  Digital Subscriber Line Access Multiplexer/Multi-Service Access Node.


title: Neuvoston suositus, annettu 12 päivänä heinäkuuta 2016, Slovenian vuoden 2016 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Slovenian vuoden 2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto

text:
               18.8.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 299/90

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 12 päivänä heinäkuuta 2016,
   Slovenian vuoden 2016 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Slovenian vuoden 2016 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto
   (2016/C 299/22)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011 (2) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon,
   ottaa huomioon sosiaalisen suojelun komitean lausunnon,
   ottaa huomioon talouspoliittisen komitean lausunnon,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komissio hyväksyi 26 päivänä marraskuuta 2015 vuotuisen kasvuselvityksen, mikä aloitti vuoden 2016 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson. Eurooppa-neuvosto vahvisti vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaiset tavoitteet 17 ja 18 päivänä maaliskuuta 2016. Komissio hyväksyi 26 päivänä marraskuuta 2015 asetuksen (EU) N:o 1176/2011 perusteella varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jossa se katsoi, että Slovenia kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joista laadittaisiin perusteellinen tarkastelu. Samana päivänä komissio hyväksyi myös suosituksen neuvoston suositukseksi euroalueen talouspolitiikasta. Eurooppa-neuvosto vahvisti suosituksen 18 ja 19 päivänä helmikuuta 2016, ja neuvosto antoi sen 8 päivänä maaliskuuta 2016 (3). Koska Slovenia kuuluu maihin, joiden rahayksikkö on euro, ja koska taloudet ovat talous- ja rahaliitossa tiiviisti yhteydessä toisiinsa, Slovenian olisi varmistettava, että suositus pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja oikea-aikaisesti.

               (2)

               Sloveniaa koskeva vuoden 2016 maaraportti julkaistiin 26 päivänä helmikuuta 2016. Siinä arvioitiin Slovenian edistymistä neuvoston 14 päivänä heinäkuuta 2015 hyväksymien maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteidensa saavuttamisessa. Lisäksi siihen sisältyi asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laadittu perusteellinen tarkastelu. Komissio esitteli 8 päivänä maaliskuuta 2016 perusteellisen tarkastelun tulokset. Komissio päättelee analyysinsa perusteella, että Slovenian makrotaloudessa on epätasapainoja. Pankkisektorin heikkoudet, yritysten velkaantuminen, investointien puute ja julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen liittyvät riskit aiheuttavat haavoittuvuutta, johon on puututtava. Luottamus on palannut Slovenian pankkisektorille. Luotonannon kasvu on kuitenkin edelleen negatiivista ja järjestämättömiä lainoja on suhteellisen paljon. Slovenian on keskeisen tärkeää puuttua julkisen talouden riskeihin, jotka johtuvat sen terveydenhuolto- ja eläkejärjestelmään kohdistuvien paineiden lisääntymisestä, sekä supistaa kasvanutta julkista velkaa. Investointien esteitä on vähennettävä edelleen erityisesti julkishallinnon alalla. Työmarkkinaosapuolten osallistumista politiikan suunnitteluun ja rakenneuudistusten toteuttamiseen on lisättävä erityisesti eläkkeiden, terveydenhuollon, pitkäaikaishoidon ja työmarkkinatoimien osalta.

               (3)

               Slovenia toimitti vuoden 2016 kansallisen uudistusohjelmansa ja vuoden 2016 vakausohjelmansa 15 päivänä huhtikuuta 2016. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (4)

               Kauden 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastojen ohjelmasuunnittelussa on otettu huomioon asiaankuuluvat maakohtaiset suositukset. Kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (4) 23 artiklassa säädetään, komissio voi pyytää jäsenvaltiota tarkastelemaan uudelleen kumppanuussopimustaan ja asiaankuuluvia ohjelmiaan ja esittämään niihin muutoksia, kun tämä on tarpeen asiaankuuluvien neuvoston suositusten täytäntöönpanon tukemiseksi. Komissio on antanut tarkempaa tietoa tämän säännöksen hyödyntämisestä ohjeissa sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, joilla Euroopan rakenne- ja investointirahastojen vaikuttavuus kytketään talouden tehokkaaseen ohjaukseen ja hallintaan.

               (5)

               Slovenian vuoden 2016 vakausohjelma viittaa siihen, että poikkeuksellisen pakolaisvirran vaikutus julkiseen talouteen on merkittävä. Vakausohjelmassa annetaan riittävä näyttö näiden julkisen talouden lisäkustannusten laajuudesta ja luonteesta. Hyväksyttävät lisämenot olivat komission mukaan 0,06 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2015, ja niiden arvioidaan tällä hetkellä olevan 0,07 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2016. Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 3 kohdan säännöksissä otetaan huomioon tällaiset lisämenot, sillä pakolaisvirta on poikkeuksellinen tapahtuma, jonka vaikutus Slovenian julkiseen talouteen on merkittävä, eikä kestävyys vaarannu, jos tilapäinen poikkeaminen julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeuttamisuralta sallitaan. Tätä säännöstä ei sovelleta vuoden 2015 osalta, koska Slovenia oli tuolloin liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä, mutta vuoden 2016 osalta tehdään keväällä 2017 Slovenian viranomaisten toimittamien havaittujen tietojen perusteella lopullinen arviointi hyväksyttävine määrineen.

               (6)

               Sloveniaan on sovellettu vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota ja väliaikaista velkasääntöä sen jälkeen, kun liiallista alijäämää koskeva menettely lopetettiin. Hallitus suunnittelee vuoden 2016 vakausohjelmassaan rahoitusaseman parantamista vähitellen 2,2 prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen vuonna 2016 0,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2019. Julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite eli rakenteellisesti tasapainoinen rahoitusasema, mikä ei vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia, suunnitellaan saavutettavan vuonna 2020 eli ohjelmakauden jälkeen. Uudelleenlaskettu rakenteellinen rahoitusasema (5) viittaa kuitenkin siihen, että vuonna 2019 rakenteellinen alijäämä olisi 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vakausohjelman mukaan julkisen talouden velan odotetaan supistuvan 80,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2016 ja jatkavan supistumista 73,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2019. Julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava. Toimenpiteitä, joita tarvitaan tukemaan suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamista vuodesta 2017 eteenpäin, ei kuitenkaan ole vielä riittävästi täsmennetty. Komission kevään 2016 talousennusteen mukaan Slovenian tuotantokuilun ennustetaan vuonna 2017 olevan 1,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, potentiaalisen kasvun 1,1 prosenttia ja reaalisen BKT:n kasvun 2,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Sloveniassa arvioidaan tällä perusteella olevan taloudellisesti ”hyvät ajat” vuonna 2017, mikä edellyttää 1 prosentin rakenteellista sopeutusta suhteessa BKT:hen. Potentiaalisen kasvun laskemiseen ja tuotantokuiluun liittyy kuitenkin juuri Slovenian tapauksessa merkittävää epävarmuutta maan työmarkkinoiden erityistilanteen, vuosien 2008–2013 talouden voimakkaan supistumisen ja parhaillaan toteutettavien rakenneuudistusten takia. Vaihtoehtoiset tuotantokuilua koskevat arviot, jotka kattavat pidemmän aikavälin ja joissa otetaan huomioon arviointitavan meneillään oleva tarkastelu, osoittavat Slovenian tuotantokuilun muuttuvan hitaammin. Tämän mukaan olisi ennenaikaista todeta, että Sloveniassa on taloudellisesti hyvät ajat vuonna 2017. Tämän vuoksi nykytilanteessa vaikuttaisi olevan asianmukaisempaa edellyttää vuonna 2017 taloudellisesti normaalien aikojen mukaisia rakenteellisia toimia. Vaikuttaa olevan vaarana, että keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta poiketaan vuonna 2016, ja jos politiikka säilyy muuttumattomana, poiketaan merkittävästi vuonna 2017. Vaikka arvioinnissa jätettäisiin huomioimatta poikkeuksellisen pakolaisvirran vaikutus julkiseen talouteen, päätelmä ei vuoden 2016 osalta muuttuisi. Slovenian ennustetaan noudattavan väliaikaista velkasääntöä vuonna 2016 ja noudattavan sitä pitkälti vuonna 2017. Neuvosto katsoo vakausohjelmasta tekemänsä arvioinnin ja komission kevään 2016 talousennusteen perusteella olevan vaarana, että Slovenia ei noudata vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Tämän vuoksi tarvitaan lisätoimenpiteitä, joilla varmistetaan vaatimusten noudattaminen vuosina 2016 ja 2017.

               (7)

               Parlamentti hyväksyi heinäkuussa 2015 finanssipoliittisia sääntöjä koskevan lain. Vielä ei kuitenkaan ole nimitetty riippumatonta finanssipoliittista neuvostoa valvomaan sääntöjen toteuttamista. Lisäksi toteuttamatta ovat julkista taloutta koskevan lain tarkistukset, joita tarvitaan finanssipoliittisia sääntöjä koskevan lain saattamiseksi täysin toimintakelpoiseksi ja joilla pyritään vahvistamaan budjetoinnin monivuotinen lähestymistapa lainsäädännössä.

               (8)

               Julkisen velan taso on selvästi yli 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä tekee Sloveniasta haavoittuvan nimelliskasvuun ja korkotasoon kohdistuvien häiriöiden suhteen. Samaan aikaan väestö ikääntyy Sloveniassa nopeammin kuin useimmissa muissa jäsenvaltioissa. Slovenia on alttiina suurille julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen liittyville riskeille, sillä sen pitkän aikavälin kestävyysvajeindikaattori on jäsenvaltioiden suurin, mikä johtuu eläkkeisiin liittyvien julkisten menojen sekä terveydenhuoltoon ja pitkäaikaishoitoon liittyvien menojen ennustetusta kasvusta. Ennustetut eläkkeisiin liittyvät julkiset menot ovat jäsenvaltioiden suurimpia, ja niiden arvioidaan kasvavan 11,8 prosentista (vuonna 2013) 15,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen (vuonna 2060). Vanhushuoltosuhteen ennustetaan yli kaksinkertaistuvan vuosina 2013–2060, mikä aiheuttaa merkittävää painetta eläkejärjestelmille. Ikääntymisestä aiheutuviin kustannuksiin liittyvät ennustetut implisiittiset vastuut ovat osoitus ikääntyvästä väestöstä aiheutuvista pitkän aikavälin haasteista. Lisäksi vajaan työuran tehneillä työntekijöillä on tulevaisuudessa odotettavissa eläkkeen riittävyyteen liittyviä ongelmia, sillä yhä useampien työura on epätäydellinen tai lyhyt. Ongelmat voivat johtua myös esimerkiksi myöhäisestä työmarkkinoille tulosta, katkonaisista työsuhteista ja suoritettujen eläkemaksujen vähäisyydestä. Huhtikuussa 2016 julkaistiin eläkkeitä koskeva valkoinen kirja, joka toimii laajan julkisen kuulemisen pohjana. Kuulemisen tuloksia käytetään hyväksi uudessa eläkeuudistuksessa, joka on määrä hyväksyä tämän vaalikauden aikana. Se olisi aloitettava nopeasti työmarkkinaosapuolten kanssa tehtävällä sopimuksella uudistuksen keskeisistä kohdista eli eläkeiästä, eläkkeiden tasosta, indeksoinnista ja toisen pilarin optimikäytöstä.

               (9)

               Pitkäaikaishoitoon käytettävien julkisten menojen ennustetaan yli kaksinkertaistuvan vuoteen 2060 mennessä väestön ikääntymisen vuoksi. Tämä aiheuttaa Slovenian julkisen talouden kestävyydelle merkittävän haasteen. Vähintään 80-vuotiaiden osuuden ennustetaan kolminkertaistuvan 4,6 prosentista (vuonna 2013) 12,4 prosenttiin vuonna 2060. Pitkäaikaishoidon kokonaiskustannukset kasvoivat 85 prosenttia vuosina 2003–2013, ja yksityiset menot kasvoivat julkisia nopeammin. Sloveniassa ei ole integroitua pitkäaikaishoitojärjestelmää. Menot keskitetään virallisiin luontoisetuuksiin, joista valtaosa käytetään laitoshoitoon, ei kotihoitoon, vaikkakin molempia koskevat luvut ovat alle EU:n keskiarvon. Terveydenhuoltojärjestelmän kustannustehokkuutta voidaan lisätä merkittävästi lisäämällä toimenpiteitä, joilla parannetaan perusterveydenhuollon asemaa ”portinvartijana”, siirtymällä sairaalahoidosta avohoitoon, parantamalla sairaaloiden tehokkuutta ja hallintotapaa, parantamalla terveydenhuoltopalvelujen sopimus- ja maksumenettelyjä, luomalla parempia kustannustietoja diagnoosiin sidottujen ryhmien mukauttamista varten ja kehittämällä laadukasta valvontakehystä edelleen. Yhteisten hankintojen osuus on pieni, ja alhaisimmalla hinnalla on suuri painoarvo hankintasopimusten tekoperusteena. Terveydenhuoltojärjestelmästä on saatu valmiiksi kattava selvitys, ja hallitus hyväksyi päätöslauselman vuosia 2016–2025 koskevasta kansallisen terveydenhuollon suunnitelmasta vuoden 2015 lopussa ja parlamentti maaliskuussa 2016. Päätöslauselmassa esitetään strateginen suunnitelma terveydenhuoltojärjestelmän kehittämiseksi. Joitain siinä esitetyistä toimenpiteistä ollaan panemassa täytäntöön. Ehdotuksia muiksi keskeisiksi ja sitoviksi täytäntöönpanotoimenpiteiksi ollaan valmistelemassa, eikä niitä ole vielä esitetty. On myös epäselvää, puututaanko uudistuksessa keskeisiin kysymyksiin, esimerkiksi sisäänrakennettuihin automaattisten vakauttajien järjestelmiin, jotka toimisivat tulovaihtelujen puskureina suhdannevaihteluissa, tai palvelujen piiriin pääsyyn ja palvelujen laatuun. Pitkäaikaishoitoa sekä terveydenhuoltoa ja sairausvakuutusta koskevien lakien hyväksyminen on toistuvasti viivästynyt, ja nykyinen etenemissuunnitelma niiden hyväksymiseksi vuoden 2016 jälkipuoliskolla vaikuttaa optimistiselta.

               (10)

               Työmarkkinoiden toiminta paranee asteittain ja yhteiskunnallinen tilanne on vakiintunut. Työpaikkoja luodaan merkittävästi aiempaa enemmän ja työttömyys vähenee. Ikääntyvien ja matalan osaamistason työntekijöiden työvoimaosuus on kuitenkin edelleen haaste. Kaikista työttömistä yli puolet on pitkäaikaistyöttömiä, ja merkittävä osuus näistä on matalan osaamistason työntekijöitä tai yli 50-vuotiaita. Aktiivisia työmarkkinatoimenpiteitä koskevilla suuntaviivoilla vuosiksi 2016–2020 jatketaan tähänastista lähestymistapaa, ja kyseisen politiikan alan menot ovat edelleen pienet. Marraskuussa 2015 hyväksyttiin väliaikaisia vapautuksia työnantajien suorittamista yli 55-vuotiaiden vastapalkattujen työntekijöiden sosiaaliturvamaksuista. Vuonna 2016 odotetaan esityksiä uusista toimenpiteistä, joilla pyritään pidentämään työuraa esimerkiksi mukauttamalla työympäristöä. Nämä toimenpiteet ovat tärkeitä myös eläkejärjestelmän kestävyyden kannalta. Palkkojen nousu oli tuottavuuden kasvun mukaista ja tuki edelleen ulkoista kilpailukykyä. Parlamentti hyväksyi marraskuussa 2015 ammattiliittojen ehdottaman lain, jossa vähimmäispalkka määriteltiin uudestaan siten, että tietyt bonukset jätettiin sen ulkopuolelle. Tämän tuloksena työnantajajärjestöt vetäytyivät työmarkkinasopimuksesta, mikä heikensi työmarkkinavuoropuhelua merkittävästi.

               (11)

               Järjestämättömien lainojen suhteen on saatu aikaan edistystä, vaikka niitä on edelleen paljon verrattuna aikaan ennen kriisiä. Slovenia on toteuttanut useita politiikkatoimia pankkisektorin kestävyyden parantamiseksi. Näitä ovat pankkien toimintakyvyn parantaminen ja sellaisten toimien käyttöönotto, joilla asetetaan järjestämättömien lainojen tarkat vähentämistavoitteet. Slovenia on myös ottanut käyttöön useita toimenpiteitä luottoriskin hallitsemiseksi. Myönteisiä tuloksia odotetaan vuoden 2016 puolivälissä. Politiikan ensisijaiset tavoitteet lyhyellä aikavälillä ovat joka tapauksessa järjestämättömien lainojen selvittämisen jatkaminen ja luottoriskin hallinta. Suurten yritysten operatiivinen ja taloudellinen uudelleenjärjestely on saatu valmiiksi, ja uudelleenjärjestelyä koskevia yleissopimuksia valvotaan jatkuvasti. Pankkien varainhoitoyhtiö on täysin toiminnassa, ja sen vuosia 2017–22 koskeva strategia on vahvistettu. Vaikka pankkien varainhoitoyhtiö on edistynyt lainasalkkunsa selvittämisessä, se on edelleen merkittävä riski julkisen talouden kestävyydelle. Sen toimien osuus julkisen talouden 2,9 prosentin alijäämästä oli 1 prosentti suhteessa BKT:hen vuonna 2015. Pankkien varainhoitoyhtiön toiminnan valvonta vaikuttaa riittämättömältä, sillä viranomaiset aliarvioivat sen alijäämän huomattavasti eli 0,7 prosentilla suhteessa BKT:hen vuonna 2015 ja vaikuttivat olevan tietämättömiä sen luottotappioiden määrästä. Myös muita uudelleenjärjestelyvälineitä on tarjolla. Suurten yritysten uudelleenjärjestelyssä aikaansaadun merkittävän edistyksen myötä Slovenia on aloittanut myös useiden pk-yritysten uudelleenjärjestelyt. Pankit toteuttavat pk-yritysten uudelleenjärjestelyä koskevia suuntaviivoja. Pk-yritysten ja mikroyritysten rahoituksen saanti on parantunut. Vaihtoehtoisten rahoituslähteiden, esimerkiksi pääomasijoitusten, piiriin pääseminen on kuitenkin edelleen rajallista. Pienet yritykset ovat edelleen liian riippuvaisia pankkien luotonannosta huolimatta siitä, että markkinoilla on tarjolla entistä enemmän oman ja vieraan pääoman ehtoisia rahoitusvälineitä. Tämän vuoksi tämä segmentti on hyvin haavoittuva luottomarkkinoiden kehittymisen suhteen.

               (12)

               Investoinnit ovat lisääntyneet viime vuosina vaimeasti, mikä on rajoittanut Slovenian talouden tuotosta ja kasvunäkymiä. Yksityiset investoinnit vähenivät jyrkästi talouskriisin aikana, ja niiden osuus BKT:sta on supistunut siitä alkaen. Koska julkiset investoinnit ovat voimakkaasti riippuvaisia EU:n varojen dynamiikasta, talouskasvun edistämiseen ja ylläpitämiseen tarvitaan tuottavampia investointeja. Suorat ulkomaiset sijoitukset ovat lisääntyneet Sloveniassa selvästi viimeisten kahden vuoden aikana pääasiassa yksityistämistoimien lisääntymisen vuoksi. Slovenian liiketoimintaympäristöä haittaavat kuitenkin edelleen meneillään oleva velkaantumisen vähentäminen ja suuri hallinnollinen rasitus erityisesti rakennusalalla, maankäytön suunnittelussa ja verosäännösten noudattamisessa. Myös säänneltyjen ammattien piiriin pääsyä ja näiden ammattien harjoittamista koskeva rajoittava sääntely haittaa sijoitusten tekemistä. Jotta Sloveniassa olisi helpompi harjoittaa liiketoimintaa, yritysten luottamusta olisi lisättävä ja julkisesta hallinnosta olisi edelleen poistettava tehottomuutta ja byrokratiaa, joka johtuu lakien ja määräysten suuresta määrästä ja lainsäädännön toistuvasta muuttumisesta. Hallinnollisen rasituksen vähentämistä koskevaan hallituksen asiakirjaan sisältyvistä toimenpiteistä on toteutettu noin puolet, mutta eräät olennaiset, erityisesti rakennuslupia ja maankäytön suunnittelua koskevat toimenpiteet ovat viivästyneet.

               (13)

               Slovenia hyväksyi julkishallinnon kehittämistä vuosina 2015–2020 koskevan strategian täyttääkseen vuosien 2014–2020 Euroopan rakenne- ja investointirahastoihin liittymisen ennakkoedellytykset. Strategia kattaa useita vastuualoja ja edellyttää ministeriöiden välistä koordinointia, jos se halutaan toteuttaa asianmukaisesti ja ajoissa. Hallitus hyväksyi helmikuussa 2016 toisen väliraportin korruption nollatoleranssia koskevan ohjelman toteuttamisesta. Ohjelman toteuttamisessa on edistytty jonkin verran. Tietyt ohjelman toimenpiteet (terveydenhuoltoalan yhteiset julkiset hankinnat, pankkisektorin rikostutkinta sekä lahjomattomuutta ja korruption torjuntaa koskevan lain hyväksyminen) ovat kuitenkin viivästyneet. Lahjomattomuutta ja korruption torjuntaa koskevan lain suunniteltu muutos tarjoaa mahdollisuuden parantaa korruptionehkäisykomitean toimintaa, kun sen työn uskottavuuteen ja tehokkuuteen puututaan. Oikeusjärjestelmässä on edelleen lyhennetty oikeudenkäynteihin kuluvaa aikaa, ja hyvin suuri vireillä olevien asioiden määrä on vähentynyt osittain siksi, että uusien asioiden määrä on vähentynyt. Vähennys johtuu jossain määrin myös täytäntöönpanoasioiden prosessioikeudellisen ja tilastollisen käsittelyn muutoksista. Korkein oikeus jatkaa tuomioistuinten toimintatapojen päivittämistä ja asianhallintajärjestelmien uudistamista. Vaikka maksukyvyttömyyttä koskevaa lainsäädäntöä on parannettu ja yritysten saneerausmahdollisuuksia lisätty, likvidaatiomenettelyt ovat edelleen pitkiä ja tehottomia.

               (14)

               Valtio osallistuu edelleen vahvasti talouselämään. Valtio on Slovenian suurin työnantaja ja omaisuudenhoitaja, ja sillä on maassa eniten yritysvelkaa. Slovenialle on vuosina 2012–2015 annettu asiasta suosituksia, joiden perusteella se on luonut uuden kehyksen valtion holdingyhtiötä varten. Kehykseen kuuluu valtion omistajuutta koskeva strategia, tulosten arviointiperusteet ja hallintosuunnitelma vuodeksi 2016. Tällä järjestelmällä täydennetään vuoden 2014 lopussa hyväksyttyjä uusia valtionyhtiöiden hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevia säännöksiä. Strategiassa vahvistetaan valtion osallistuminen talouselämään nykyiselle tasolle ja siirretään painopistettä kohti valtionyhtiöiden tuloksen parantamista. Tämän vuoksi Slovenian valtion holdingyhtiön kehyksen tarkistuksen täytäntöönpano on yhä tärkeämpää, jotta voidaan varmistaa valtion omistuksen ja sääntelytoimien erottaminen toisistaan ja valtionyhtiöiden ammattimainen johtaminen. Tämän ja tiettyjen omaisuuserien yksityistämisen ansiosta valtion omistuksiin liittyvien vastuusitoumusten pitäisi vähentyä talousarviossa. Nova Ljubljanska Banka (NLB) -pankin yksityistämisen on tarkoitus alkaa vuonna 2016 Slovenian valtion holdingyhtiön toimintasuunnitelman mukaisesti.

               (15)

               Komissio on eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Slovenian talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2016 maaraportissa. Se on arvioinut myös vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Slovenialle viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Slovenian finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska EU:n yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1–4.

               (16)

               Neuvosto on tutkinut vakausohjelman tämän arvioinnin perusteella, ja sen lausunto (6) ilmenee erityisesti jäljempänä esitettävästä suosituksesta 1.

               (17)

               Neuvosto on tutkinut kansallisen uudistusohjelman ja vakausohjelman komission perusteellisen tarkastelun ja tämän arvioinnin perusteella. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 6 artiklan nojalla annetut neuvoston suositukset ilmenevät jäljempänä esitettävistä suosituksista 1, 3 ja 4,

         SUOSITTAA, että Slovenia toteuttaa vuosina 2016 ja 2017 toimia, joilla se

               1.

               sopeuttaa julkista taloutta vuosittain kohti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2016 ja 2017 sen jälkeen, kun liiallinen alijäämä on korjattu; asettaa julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen, joka vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia; lujittaa julkisen talouden kehystä nimittämällä riippumattoman finanssipoliittisen neuvoston ja muuttamalla julkista taloutta koskevaa lakia; vie päätökseen ja toteuttaa pitkäaikaishoito- ja terveydenhuoltojärjestelmien uudistuksen, jolla niiden kustannustehokkuutta lisätään helposti saatavilla olevan ja laadukkaan hoidon pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi; toteuttaa vuoden 2017 loppuun mennessä tarvittavat toimenpiteet eläkejärjestelmän pitkän aikavälin kestävyyden ja riittävyyden varmistamiseksi;

               2.

               parantaa työmarkkinaosapuolia kuullen matalan osaamistason ja ikääntyvien työntekijöiden työllistyvyyttä muun muassa kohdennetuilla elinikäiseen oppimiseen ja aktivointiin tähtäävillä toimenpiteillä;

               3.

               parantaa luottokelpoisten yritysten rahoitusedellytyksiä muun muassa helpottamalla järjestämättömien lainojen kestävää selvittämistä ja mahdollisuuksia käyttää vaihtoehtoisia rahoituslähteitä; varmistaa pankkien varainhoitoyhtiötä koskevan strategian asianmukaisen toteuttamisen;

               4.

               toteuttaa julkishallinnon nykyaikaistamistoimenpiteitä ja vähentää yrityksiin kohdistuvaa hallinnollista rasitusta; parantaa valtionyhtiöiden hallintotapaa ja tuloksia.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä heinäkuuta 2016.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         P. KAŽIMÍR

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUVL C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Rakenteellinen rahoitusasema sellaisena kuin komissio on sen laskenut uudelleen vakausohjelman tietojen perusteella ja yhteistä menetelmää noudattaen.

      (6)  Asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.


Avis juridique important

|

32004H0358

Komission suositus, annettu 7 päivänä huhtikuuta 2004, yhteisen eurooppalaisen mallin käyttämisestä rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston direktiivin 95/18/EY mukaisesti myönnetyissä toimiluvissa (tiedoksiannettu numerolla K(2004) 1279)

Virallinen lehti nro L 113 , 20/04/2004 s. 0037 - 0044

Komission suositus,annettu 7 päivänä huhtikuuta 2004,yhteisen eurooppalaisen mallin käyttämisestä rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston direktiivin 95/18/EY mukaisesti myönnetyissä toimiluvissa(tiedoksiannettu numerolla K(2004) 1279)(2004/358/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Rautatieyritysten toimiluvista 19 päivänä kesäkuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 95/18/EY(1), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/13/EY(2), 4 artiklan mukaan toimilupa on voimassa koko yhteisön alueella, ja sen 11 artiklan 8 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan ilmoittamaan komissiolle välittömästi, kun toimilupa myönnetään, peruutetaan määräajaksi tai kokonaan tai kun toimilupaa muutetaan. Komissio ilmoittaa asiasta viipymättä muille jäsenvaltioille. Toimilupien ja toimilupia koskevien tiedonantojen yhteinen malli helpottaisi jäsenvaltioiden ja komission työtä, ja toimilupia koskevat tiedot olisivat näin helpommin kaikkien asianomaisten osapuolien, erityisesti toimilupaviranomaisten ja infrastruktuurin hallinnoijien, saatavilla.(2) Direktiivillä 2001/13/EY laajennetaan jäsenvaltioiden velvoite myöntää rautatieliikenteen toimilupia koskemaan kaikkia rautatieyrityksiä, kun se ennen koski vain rautatieyrityksiä, jotka harjoittavat liikennettä yhteisön rautateiden kehittämisestä 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/440/ETY(3), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/12/EY(4), 10 artiklan mukaisesti. Tämän seurauksena rautatieliikenteen toimiluvat tunnustetaan yhteisössä laajemmin ja niitä käytetään enemmän.(3) Direktiivissä 2001/12/EY säädetään toimiluvan saaneiden rautatieyritysten oikeudesta käyttää Euroopan laajuista rautateiden tavaraliikenneverkkoa kansainvälisen tavaraliikenteen harjoittamiseen 15 päivästä maaliskuuta 2003 ja koko rautatieverkkoa 15 päivästä maaliskuuta 2008. Tulevaisuudessa jäsenvaltiot vaihtavat yhä enemmän toimilupia koskevia tietoja ja tarkastavat, että oikeuksia käyttävien rautatieyritysten toimiluvat ovat voimassa. Toimilupa ja toimilupia koskevat tiedot on siis standardoitava ja niiden on oltava helpommin saatavilla.(4) Direktiivien 95/18/EY ja 2001/13/EY säännösten mukaisesti myönnetyt rautatieliikenteen toimiluvat ovat voimassa myös Euroopan talousalueella ETA-sopimuksen liitteen XIII (Liikenne) muuttamisesta 28 päivänä syyskuuta 2001 tehdyn ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 118/2001(5) perusteella. Euroopan talousalueella myönnetyt toimiluvat ovat yhtäläisesti voimassa yhteisön alueella saman päätöksen perusteella.(5) Kaikki tarvittavat tiedot, joilla vahvistetaan, että rautatieyrityksellä on tarvittava toimilupa tietyntyyppisen rautatieliikenteen harjoittamiseen, voidaan sisällyttää yksisivuiseen standardiasiakirjaan. Toimiluvan standardimalli helpottaisi kaikkien toimilupia koskevien merkityksellisten tietojen julkaisemista komission Internet-sivuilla. Standardimallia voitaisiin tulevaisuudessa muuttaa sen käytöstä saatujen kokemusten perusteella ja jos toimiluvista tarvitaan lisätietoja.(6) Direktiivin 95/18/EY 9 artiklan vaatimukset, jotka koskevat vakuutuksia tai vastaavia järjestelyjä korvausvelvollisuuden kattamiseksi, voivat vaihdella jäsenvaltioittain kansallisen lainsäädännön mukaan, ja tästä syystä toimiluvan liitteessä olisi osoitettava, että rautatieyritys täyttää kyseiset kansalliset vaatimukset. Jos taloudellista korvausvelvollisuutta koskevassa lainsäädännössä niin vaaditaan, kutakin sellaista jäsenvaltiota varten, jossa toimiluvan saanut rautatieyritys käyttää rautatieverkkoa, olisi lisättävä erillinen liite.(7) Direktiivin 95/18/EY vaatimusten lisäksi jäsenvaltio voi asettaa rautatieyritykselle kansallisen lainsäädännön vaatimuksia ja säännöksiä direktiivin 95/18/EY 12 artiklan mukaisesti. Näihin säännöksiin voidaan viitata toimiluvassa, mutta niiden ilmoittamista komissiolle standarditoimiluvan yhteydessä ei pitäisi edellyttää. Kyseisessä asiakirjassa olisi kuitenkin todettava tällaisten säännösten olemassaolo, ja niiden olisi oltava pyynnöstä komission saatavilla.(8) Tämän suosituksen säännökset on toimitettu direktiivin 91/440/ETY 11 a artiklassa ja rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta 26 päivänä helmikuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14/EY(6), sellaisena kuin se on muutettuna komission päätöksellä 2002/844/EY(7), 35 artiklassa tarkoitetulle Euroopan rautateiden kehittämistä käsittelevälle komitealle. Komitea on antanut suosituksesta myönteisen lausunnon.(9) Jos jäsenvaltiot direktiivin 95/18/EY vaatimuksia soveltaessaan laativat rautatieliikenteen toimiluvan muotoa koskevia sääntöjä, perustana olisi käytettävä standardimallia.(10) Jäsenvaltion lupaviranomainen toimittaa rautatieliikenteen toimilupien myöntämistä, peruuttamista määräajaksi tai kokonaan tai muuttamista koskevat tiedot asianomaiselle rautatieyritykselle ja Euroopan komissiolle toimiluvan standardimallia käyttäen,SUOSITTELEE:1. Direktiivin 95/18/EY mukaisesti myönnetyissä toimiluvissa olisi käytettävä tämän suosituksen liitteessä I vahvistettua standardimallia.Kun toimilupaa muutetaan, kun se peruutetaan määräajaksi tai kokonaan tai korvataan väliaikaisella toimiluvalla, on annettava standardimallin mukainen asiakirja.2. Toimiluvan liitteessä olisi osoitettava tämän suosituksen liitteessä II vahvistettua standardimallia käyttäen, että toimiluvan saanut rautatieyritys täyttää vakuutuksia koskevat kansalliset vaatimukset tai on tehnyt vastaavat järjestelyt korvausvelvollisuuksiensa kattamiseksi.3. Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 7 päivänä huhtikuuta 2004.Komission puolestaLoyola De PalacioVarapuheenjohtaja(1) EYVL L 143, 27.6.1995, s. 70.(2) EYVL L 75, 15.3.2001, s. 26.(3) EYVL L 237, 24.8.1991, s. 25.(4) EYVL L 75, 15.3.2001, s. 1.(5) EYVL L 322, 6.12.2001, s. 32.(6) EYVL L 75, 15.3.2001, s. 29.(7) EYVL L 289, 26.10.2002, s. 30.LIITE IRautatieliikenteen toimiluvan standardimalliSeuraavilla sivuilla esitetään rautatieliikenteen toimiluvan standardimalli sekä selitykset ja ohjeet lomakkeen käyttäjälle.>PIC FILE= "L_2004113FI.004001.TIF">>PIC FILE= "L_2004113FI.004101.TIF">LIITE IIRautatieliikenteen toimiluvan vakuutuksia koskevan liitteen standardimalliSeuraavilla sivuilla esitetään rautatieliikenteen toimiluvan liitteen standardimalli sekä selitykset ja ohjeet lomakkeen käyttäjälle.>PIC FILE= "L_2004113FI.004301.TIF">>PIC FILE= "L_2004113FI.004401.TIF">


Avis juridique important

|

32002H0201

Komission suositus, annettu 4 päivänä maaliskuuta 2002, dioksiinien, furaanien ja PCB:iden vähentämisestä rehuissa ja elintarvikkeissa (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2002) 836)

Virallinen lehti nro L 067 , 09/03/2002 s. 0069 - 0073

Komission suositus,annettu 4 päivänä maaliskuuta 2002,dioksiinien, furaanien ja PCB:iden vähentämisestä rehuissa ja elintarvikkeissa(tiedoksiannettu numerolla K(2002) 836)(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)(2002/201/EY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Dioksiinien sallitut määrät rehuissa ja elintarvikkeissa on nykyisellään arvioitava nykyisen taustakuormituksen perusteella. Haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa 22 päivänä huhtikuuta 1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/29/EY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2001/102/EY(2), ja tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien vahvistamisesta 8 päivänä maaliskuuta 2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 466/2001(3), sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 2375/2001(4), vahvistetut rehujen ja elintarvikkeiden enimmäismäärät on taustakuormitus huomioon ottaen asetettu tiukasti mutta siten, että niitä voidaan noudattaa. Näillä enimmäismäärillä pitäisi ehkäistä liialliset altistustasot eläimillä ja ihmisväestöllä ja liiallisen määrän vierasaineita sisältävien rehujen ja elintarvikkeiden jakelu.(2) Elintarvikealan tiedekomitea antoi 30 päivänä toukokuuta 2001 lausunnon elintarvikkeiden sisältämien dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden riskinarvioinnista. Lausunto perustuu uuteen tieteelliseen tietoon, jota oli saatu käyttöön tiedekomitean edellisen samasta aiheesta 22 päivänä marraskuuta 2000 antaman lausunnon jälkeen. Komitea vahvisti dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden siedettäväksi viikkosaanniksi (TWI) 14 pg Maailman terveysjärjestön (WHO) toksisuusekvivalenttia (TEQ) painokiloa kohti. Altistusarvioiden mukaan huomattavalla osalla yhteisön väestöstä ravinnon kautta tapahtuva saanti ylittää siedettävän saannin.(3) Ravinnon kautta syntyvän ihmisten dioksiinialtistuksen vähentäminen on tämän vuoksi tärkeää ja välttämätöntä kuluttajien suojelun varmistamiseksi. Enemmän kuin 90 prosenttia ihmisten dioksiinialtistuksesta on peräisin elintarvikkeista. Eläinperäisten elintarvikkeiden osuus kokonaisaltistuksesta on tavallisesti noin 80 prosenttia. Eläimet saavat dioksiinia lähinnä rehuista. Koska elintarvikkeiden saastuminen on suorassa yhteydessä rehujen saastumiseen, olisi noudatettava yhtenäistä toimintamallia dioksiinin ilmaantuvuuden vähentämiseksi kaikissa elintarvikeketjun osissa eli rehuaineista tuotantoeläinten kautta ihmisiin.(4) Olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla pyritään edelleen vähentämään dioksiinien esiintymistä ja joutumista ympäristöön, jotta voidaan rajoittaa ympäristön saastumisen vaikutusta rehujen ja elintarvikkeiden saastumiseen. Komissio antoi 24 päivänä lokakuuta 2001 tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille sekä talous- ja sosiaalikomitealle dioksiineja, furaaneja ja polykloorattuja bifenyylejä koskevasta yhteisön strategiasta (KOM(2001) 593 lopullinen)(5). Strategiassa keskitytään nykyisiin ja tuleviin toimenpiteisiin, joilla pyritään vähentämään dioksiinien ja PCB:iden joutumista ympäristöön.(5) Toimenpiteet, jotka perustuvat yksinomaan rehujen ja elintarvikkeiden dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden enimmäismäärien asettamiseen, eivät riittävän tehokkaasti vähennä rehujen ja elintarvikkeiden sisältämien vierasaineiden määriä, ellei määriä aseteta niin vähäisiksi, että suuri osa tarjolla olevista rehuista ja elintarvikkeista todetaan eläinten tai ihmisten ravinnoksi sopimattomaksi. Yleisesti tunnustetaan, että dioksiinien aktiivinen vähentäminen rehuissa ja elintarvikkeissa edellyttää enimmäismäärien tueksi toimenpiteitä, joilla edistetään ennakoivaa toimintamallia, johon kuuluvat toimintarajojen ja tavoitetasojen asettaminen rehuille ja elintarvikkeille sekä päästöjen rajoittamistoimenpiteet. Toimintarajojen asettamisen pitäisi olla toimivaltaisille viranomaisille ja toimijoille tarkoitettu väline niiden tapausten saamiseksi esiin, joissa on asianmukaista määrittää saastumisen lähde ja toteuttaa toimenpiteitä sen vähentämiseksi tai poistamiseksi tilanteissa, joissa direktiivin 1999/29/EY tai asetuksen (EY) N:o 466/2001 säännöksiä ei ole noudatettu, sekä silloin, jos rehuissa ja elintarvikkeissa havaitaan tavanomaista taustakuormitusta korkeampia huomattavia dioksiinimääriä. Tämän toimintamallin pitäisi johtaa rehujen ja elintarvikkeiden dioksiinimäärien asteittaiseen vähenemiseen ja tavoitetasojen saavuttamiseen lopulta.(6) Vaikka toksikologiselta kannalta raja-arvoja olisi sovellettava dioksiineihin, furaaneihin ja dioksiinin kaltaisiin PCB:ihin, direktiivissä 1999/29/EY ja asetuksessa (EY) N:o 466/2001 säädetyt enimmäismäärät on asetettu ainoastaan dioksiineille ja furaaneille eikä dioksiinin kaltaisille PCB:ille, koska jälkimmäisten esiintyvyydestä on saatavilla hyvin vähän tietoa. Tämän vuoksi - elintarvikealan tiedekomitean ja eläinten ravitsemusta käsittelevän tiedekomitean suosituksen mukaisesti - on välttämätöntä hankkia luotettavaa tietoa dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymisestä mahdollisimman useantyyppisissä rehuaineissa, rehuissa ja elintarvikkeissa, jotta voitaisiin suhteellisen pian hankkia luotettava tietokanta. Näin pitäisi voida tarkistaa direktiivillä 1999/29/EY ja asetuksella (EY) N:o 466/2001 asetetut enimmäismäärät sekä tässä suosituksessa asetetut toimintarajat; tarkoituksena on vahvistaa ne myös dioksiinin kaltaisille PCB:ille.(7) Toimintarajoja olisi tarkistettava 31 päivään joulukuuta 2004 mennessä, kun dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintymisestä rehuaineissa, rehuissa ja elintarvikkeissa on saatavilla riittävästi tietoa.(8) Sen lisäksi, että toimintarajoja tarkistetaan dioksiinin kaltaisten PCB:iden sisällyttämiseksi mukaan, toimintarajoja olisi mukautettava määräajoin, jotta otettaisiin huomioon dioksiinin määrien laskusuuntaus sekä omaksuttu aktiivinen toimintamalli, jolla vähennetään asteittain niiden määriä rehuissa ja elintarvikkeissa.(9) Tavoitetasot osoittavat ne saastumistasot, joihin on rehuissa ja elintarvikkeissa päästävä, jotta suurimmalle osalle yhteisön väestöä aiheutuva altistus saadaan laskemaan elintarvikealan tiedekomitean dioksiineille ja niiden kaltaisille PCB:ille asettamaan siedettävään viikkosaantiin. Tavoitetasojen asettamisessa olisi otettava huomioon tarkemmat tiedot siitä, mitä vaikutusta ympäristötoimenpiteillä ja saastumisen lähteisiin kohdistuvilla rehujen ja elintarvikkeiden tasolla toteutettavilla toimilla on dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden määrien vähentämiseen erilaisissa rehuaineissa, rehuissa ja elintarvikkeissa. Tavoitetasot olisi asetettava 31 päivään joulukuuta 2004 mennessä, jolloin on saatavilla enemmän tietoa ja jolloin toimintarajoja tarkistetaan ensimmäisen kerran; tarkoituksena on vahvistaa ne myös dioksiinin kaltaisille PCB:ille.(10) On erittäin tärkeää, että kaikkien rehuaineiden, rehujen ja elintarvikkeiden seuranta hoidetaan yhtenäisesti kaikkialla yhteisön alueella. Tämän vuoksi yksityiskohtaiset ohjeet dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden seurannasta olisi vahvistettava rehujen osalta pysyvässä rehukomiteassa ja elintarvikkeiden osalta pysyvässä elintarvikekomiteassa. Ohjeet sisältävät muun muassa kunkin jäsenvaltion toteutettaviksi kuuluvien tarkastusten vähimmäistiheyttä, seurannan kohteena olevia rehuaineita, rehuja ja elintarvikkeita sekä tulosten raportointitapaa koskevia sääntöjä,SUOSITTELEE SEURAAVAA:1. Jäsenvaltioiden olisi suhteessa tuottamiensa, käyttämiensä ja kuluttamiensa rehuaineiden, rehujen ja elintarvikkeiden määriin seurattava satunnaisesti dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden esiintymistä rehuaineissa, rehuissa ja elintarvikkeissa. Seuranta olisi toteutettava rehujen osalta pysyvän rehukomitean ja elintarvikkeiden osalta pysyvän elintarvikekomitean vahvistamien ohjeiden ja määräaikojen mukaisesti.2. Tilanteissa, joissa ei ole noudatettu direktiivin 1999/29/EY ja asetuksen (EY) N:o 466/2001 säännöksiä, ja silloin (3 kohdan mukaisesti), kun havaitaan liitteissä I ja II määritettyjä toimintarajoja suuremmiksi kohonneita dioksiiniarvoja, jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä toimijoiden kanssaa) aloitettava tutkimukset saastumisen lähteiden määrittämiseksi;b) selvitettävä dioksiinin kaltaisten PCB:iden esiintyminen;c) toteutettava toimenpiteitä saastumisen lähteiden vähentämiseksi tai poistamiseksi.3. Jäsenvaltioiden, joissa dioksiinin taustakuormitus on erityisen suuri, olisi asetettava kansalliset toimintarajat kotimaiselle rehuaineiden, rehujen ja elintarvikkeiden tuotannolleen. Toimintarajat olisi asetettava siten, että noin 5 prosentissa 1 kohdassa tarkoitetussa seurannassa saaduista löydöksistä tehdään tutkimus saastumisen lähteen määrittämiseksi.4. Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille löydöksistään, tutkimustensa tuloksista sekä saastumisen lähteiden vähentämiseksi tai poistamiseksi toteutetuista toimenpiteistä.5. Jäsenvaltioiden olisi toimitettava 4 kohdassa tarkoitetut tiedot elintarvikkeiden osalta kunkin vuoden joulukuun 31 päivään mennessä ja rehujen osalta osana neuvoston direktiivin 95/53/EY(6), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/46/EY(7) 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua komissiolle toimitettavaa vuosikertomusta paitsi, jos muut jäsenvaltiot tarvitsevat tietoja välittömästi, jolloin ne olisi toimitettava välittömästi.Tehty Brysselissä 4 päivänä maaliskuuta 2002.Komission puolestaDavid ByrneKomission jäsen(1) EYVL L 115, 4.5.1999, s. 32.(2) EYVL L 6, 10.1.2002, s. 45.(3) EYVL L 77, 16.3.2001, s. 1.(4) EYVL L 321, 6.12.2001, s. 1.(5) EYVL C 322, 17.11.2001, s. 2.(6) EYVL L 265, 8.11.1995, s. 17.(7) EYVL L 234, 2.9.2001, s. 55.LIITE IDioksiini (polykloorattujen dibentso-para-dioxiinien (PCDD:t) ja polykloorattujen dibentsofuraanien (PCDF:t) summa) ilmaistaan Maailman terveysjärjestön toksisuusekvivalentteina käyttäen toksisuusekvivalenssikertoimia (WHO-TEF, 1997)>TAULUKON PAIKKA>LIITE IIDioksiini (polykloorattujen dibentso-para-dioxiinien (PCDD:t) ja polykloorattujen dibentsofuraanien (PCDF:t) summa) ilmaistaan Maailman terveysjärjestön toksisuusekvivalentteina käyttäen toksisuusekvivalenssikertoimia (WHO-TEF, 1997)>TAULUKON PAIKKA>


title: Neuvoston suositus (EU) 2016/213, annettu 12 päivänä helmikuuta 2016, Euroopan kehitysrahaston (yhdestoista EKR) toimien toteuttamisen osalta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2014

text:
               16.2.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 39/62

         NEUVOSTON SUOSITUS (EU) 2016/213 ,
   annettu 12 päivänä helmikuuta 2016,
   Euroopan kehitysrahaston (yhdestoista EKR) toimien toteuttamisen osalta komissiolle myönnettäväksi vastuuvapaudeksi varainhoitovuodelta 2014
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden välisen Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun kumppanuussopimuksen (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna,
   ottaa huomioon neuvostossa kokoontuneiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten edustajien sisäisen sopimuksen vuosia 2014–2020 koskevaan monivuotiseen rahoituskehykseen perustuvan Euroopan unionin avun rahoituksesta AKT–EU-kumppanuussopimuksen mukaisesti sekä rahoitustuen myöntämisestä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen neljännessä osassa tarkoitetuille merentakaisille maille ja alueille (2), jäljempänä ’sisäinen sopimus’, jolla on muun muassa perustettu yhdestoista Euroopan kehitysrahasto (yhdestoista EKR), ja erityisesti sen 11 artiklan 7 kohdan,
   ottaa huomioon yhdenteentoista Euroopan kehitysrahastoon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 2 päivänä maaliskuuta 2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/323 (3) ja erityisesti sen 43–45 artiklan,
   on tutkinut yhdennentoista EKR:n toimiin liittyvän tulostilin ja taseen, jotka on päätetty 31 päivänä joulukuuta 2014, ja tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen kahdeksannesta, yhdeksännestä, kymmenennestä ja yhdennestätoista Euroopan kehitysrahastosta (EKR) rahoitetuista toimista varainhoitovuodelta 2014 sekä mainittuun vuosikertomukseen sisältyvät komission vastaukset (4),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Sisäisen sopimuksen 11 artiklan 7 kohdan nojalla Euroopan parlamentti myöntää neuvoston suosituksesta komissiolle vastuuvapauden yhdennentoista EKR:n varainhoidosta.

               (2)

               Komissio on toteuttanut yhdennentoista EKR:n toimet varainhoitovuoden 2014 aikana kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla,

         SUOSITTAA, että Euroopan parlamentti myöntää komissiolle vastuuvapauden yhdennentoista EKR:n toimien toteuttamisen osalta varainhoitovuodelta 2014.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä helmikuuta 2016.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J.R.V.A. DIJSSELBLOEM

      (1)  EYVL L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUVL L 210, 6.8.2013, s. 1.

      (3)  EUVL L 58, 3.3.2015, s. 17.

      (4)  EUVL C 373, 10.11.2015, s. 289.


Avis juridique important

|

52004SC0835

Suositus: neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta Slovakiassa  /* SEK/2004/0835 lopull. */

Suositus: NEUVOSTON PÄÄTÖS liiallisen alijäämän olemassaolosta Slovakiassa(komission esittämä)PERUSTELUTKomissio julkaisi 7. huhtikuuta 2004 kevään 2004 talousennusteensa [1]. Ennusteissa otettiin huomioon Slovakian viranomaisten maaliskuussa 2004 toimittamat tiedot, ja niiden mukaan maan julkisen talouden alijäämä supistui vuosina 2002-2003 5,7 prosentista 3,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Luku ylittää yhä EY:n perustamissopimuksessa asetetun 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen.[1]  Komission kevään 2004 ennuste on saatavissa Internetissä osoitteessaKomissio aloitti näiden tietojen perusteella Slovakian liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn 12. toukokuuta 2004 hyväksymällä perustamissopimuksen 104 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun kertomuksen [2]. Slovakia toimitti komissiolle 14. toukokuuta 2004 lähentymisohjelmansa, jossa vuoden 2003 julkisen talouden alijäämäksi vahvistettiin 3,6 prosenttia suhteessa BKT:hen.[2]  Kertomuksen koko teksti on saatavissa Internetissä osoitteessaLiiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanossa sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 104 artiklaa ja liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1467/97, joka on osa vakaus- ja kasvusopimusta [3]. Kaikki maat, jotka liittyivät EU:hun 1. toukokuuta 2004, ovat jäsenvaltioita, joita koskee poikkeus. Näidenkin jäsenvaltioiden tulee välttää liiallista alijäämää, mutta niihin ei voida soveltaa 104 artiklan 9 ja 11 kohdan mukaisia seuraamuksia.[3]  EYVL L 209, 2.8.1997.EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan 3 kohdan mukaisen komission kertomuksen mukaan se seikka, että Slovakian julkisen talouden alijäämä ylitti vuonna 2003 perustamissopimuksessa asetetun 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, ei johtunut epätavallisesta tapahtumasta, johon Slovakian viranomaiset eivät olisi voineet vaikuttaa, eikä vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitetulla tavalla talouden vakavasta taantumasta, koska kokonaistuotannon kasvu oli 4,2 prosenttia vuonna 2003. Vuoden 2004 kehityksen osalta kertomuksessa todetaan, että julkisen talouden alijäämä todennäköisesti kasvaa ja pysyy yli 3 prosentissa suhteessa BKT:hen. Komission kevään 2004 ennusteessa arvioidaan Slovakian julkisen talouden alijäämäksi 4,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Tämä on lähellä Slovakian viranomaisten lähentymisohjelmassaan antamaa arviota, jonka mukaan alijäämä olisi 4,0 prosenttia suhteessa BKT:hen.Kevään 2004 ennusteisiin perustuvassa komission kertomuksessa todetaan myös, että julkisen talouden velka, joka oli 42,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, pysyisi vuonna 2004 perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon alapuolella. Komission kevään 2004 ennusteessa arvioidaan julkisen talouden velan kasvavan 45,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2004, mikä vastaa täysin Slovakian viranomaisten lähentymisohjelmassaan antamaa arviota.EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan 4 kohdassa säädetään, että "114 artiklassa tarkoitettu komitea (talous- ja rahoituskomitea) antaa lausunnon komission kertomuksesta". Komitea antoi 24. toukokuuta 2004 lausuntonsa, jossa yhdyttiin komission arvioon. Komitea totesi Slovakian julkisen talouden tilanteen täyttävän ensimmäisen niistä kahdesta arviointiperusteesta, jotka 104 artiklan 2 kohdassa on määritelty julkisen talouden liiallisen alijäämän tunnistamiseksi. Tämä osoittaa Slovakian kärsivän julkisen talouden liiallisesta alijäämästä. Näihin arviointiperusteisiin pohjautuva arvio ei muuttunut tarkasteltaessa muita asiaan liittyviä tekijöitä, erityisesti keskipitkän aikavälin julkisen talouden rahoitusasemaa ja julkisten investointien tasoa. Komitea myös arvioi julkisen talouden alijäämän pysyvän perustamissopimuksen mukaisen viitearvon yläpuolella vuonna 2004 ja julkisen velan säilyvän 60 prosentin viitearvon alapuolella suhteessa BKT:hen.Tarkasteltuaan kertomuksessaan esitettyjä näkökohtia ja ottaen huomioon talous- ja rahoituskomitean lausunnon komissio katsoo, että Slovakiassa on liiallinen julkisen talouden alijäämä. Tämä lausunto, jonka komissio antoi 24. kesäkuuta 2004, on toimitettu neuvostolle perustamissopimuksen 104 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Komissio suosittaa, että neuvosto tekee perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission lausunnon mukaisen päätöksen ja toimittaa näin ollen suosituksen kyseiseksi päätökseksi. Lisäksi komissio antaa neuvostolle perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan nojalla suosituksen Slovakialle osoitettavasta neuvoston suosituksesta julkistalouden liiallisen alijäämän poistamiseksi.Suositus: NEUVOSTON PÄÄTÖS liiallisen alijäämän olemassaolosta SlovakiassaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 104 artiklan 6 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,ottaa huomioon Slovakian esittämät huomautukset,sekä katsoo seuraavaa:(1) EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on vältettävä liiallisia julkistalouden alijäämiä. Kyseistä artiklaa sovelletaan myös jäsenvaltioihin, joita koskee poikkeus, eli kaikkiin niihin maihin, jotka liittyivät EU:hun 1 päivänä toukokuuta 2004.(2) Vakaus- ja kasvusopimus perustuu terveen julkisen talouden tavoitteeseen, jolla pyritään vahvistamaan hintavakauden edellytyksiä ja saavuttamaan uusien työpaikkojen luomista edistävä vahva ja kestävä kasvu.(3) Perustamissopimuksen 104 artiklan mukainen liiallista alijäämää koskeva menettely edellyttää päätöstä liiallisen alijäämän olemassaolosta, ja perustamissopimukseen liitetyssä liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyssä pöytäkirjassa on lisämääräyksiä liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanosta. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3605/93 [4], sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 475/2000 [5] ja komission asetuksella (EY) N:o 351/2002 [6], esitetään yksityiskohtaiset säännökset ja määritelmät mainitun pöytäkirjan määräysten soveltamiseksi.[4]  EYVL L 332, 31.12.1993, s. 7.[5]  EYVL L 58, 3.3.2000, s. 1.[6]  EYVL L 55, 26.2.2002, s. 23.(4) Perustamissopimuksen 104 artiklan 5 kohdassa edellytetään, että komissio antaa lausunnon neuvostolle, jos komissio katsoo, että jäsenvaltiossa on tai siellä voi ilmetä liiallinen alijäämä. Tarkasteltuaan kaikkia 104 artiklan 3 kohdan mukaisessa kertomuksessaan esitettyjä näkökohtia ja ottaen huomioon talous- ja rahoituskomitean 104 artiklan 4 kohdan mukaisen lausunnon komissio totesi 24 päivänä kesäkuuta 2004 antamassaan lausunnossa, että Slovakiassa on liiallinen julkisen talouden alijäämä.(5) Perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdassa määrätään, että neuvoston on otettava huomioon kyseisen jäsenvaltion mahdolliset huomautukset ennen kuin se päättää kokonaisarvion tehtyään, onko jäsenvaltiossa liiallinen alijäämä.(6) Kokonaisarvion perusteella voidaan todeta seuraavaa: Julkisen talouden alijäämä oli Slovakiassa 3,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, mikä ylittää perustamissopimuksessa asetetun 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen. Viitearvon ylittävä osa julkisen talouden alijäämästä ei johtunut vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitetulla tavalla epätavallisesta tapahtumasta, johon Slovakian viranomaiset eivät olisi voineet vaikuttaa, eikä talouden vakavasta taantumasta. Julkisen talouden alijäämä pysynee yli 3 prosentin suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Komission kevään 2004 ennusteen mukaan alijäämä kasvaa 4,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2004, kun taas Slovakian lähentymisohjelmassa alijäämän ennakoidaan olevan 4,0 prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkinen velka, joka vuonna 2003 oli 42,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, pysynee perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon alapuolella vuonna 2004,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaKokonaisarvion perusteella todetaan, että Slovakiassa on liiallinen alijäämä.2 artiklaTämä päätös on osoitettu Slovakian tasavallalle.Tehty Brysselissä [5 päivänä heinäkuuta] 2004.Neuvoston puolestaPuheenjohtaja[...]