Avis juridique important

|

52004SC0485(01)

Suositus: neuvoston suositus ennakkovaroituksen antamisesta Italialle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi (komission esittämä EY:n perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan nojalla)  /* SEK/2004/0485 lopull. */

Suositus: NEUVOSTON SUOSITUS ennakkovaroituksen antamisesta Italialle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi (komission esittämä EY:n perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan nojalla)PERUSTELUTJulkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97 [1] säädetään ennakkovaroitusjärjestelmästä, jota noudattaen neuvosto voi varhaisessa vaiheessa kehottaa jäsenvaltiota toteuttamaan korjaavia toimia estääkseen julkistalouden alijäämää muodostumasta liialliseksi. Asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa säädetään ennakkovaroitusjärjestelmän soveltamisesta yhteisen rahan käyttöön ottaneissa jäsenvaltioissa. Neuvosto seuraa säännöllisesti vakausohjelmien toteuttamista erityisesti havaitakseen toteutuneet tai ennakoidut merkittävät poikkeamat julkisen talouden rahoitusasemalle vakausohjelmassa asetetusta keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta. Jos neuvosto toteaa julkisen talouden rahoitusaseman poikkeavan merkittävästi keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta, se antaa ennakkovaroituksena liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksi kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksen tarvittavien sopeuttamistoimien toteuttamiseksi. Ennakkovaroitus annetaan perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan mukaista menettelyä noudattaen, ja se perustuu komission suositukseen.[1]  EYVL L 209, 2.8.1997.Ennakkovaroitusmenettelyn aloittamisesta päättäessään komissio [2] tarkastelee seuraavia tekijöitä: tavoitteista poikkeamisen merkittävyys eli miten paljon jäsenvaltion rahoitusasema poikkeaa vakaus- tai lähentymisohjelmassa asetetuista tavoitteista; tavoitteista poikkeamisen syy eli voidaanko rahoitusaseman poikkeaminen tavoitteesta selittää puhtaasti suhdannetekijöillä; ja liiallisen alijäämän vaara eli onko vaarana, että suhteessa BKT:hen määritelty 3 prosentin viitearvo ylittyy.[2]  KOM(2002) 668 lopullinen, 27.11.2002.Tavoitealijäämä ja toteutunut alijäämäItalian vuonna 2002 tarkistettu vakausohjelma, joka toimitettiin komissiolle 20 päivänä marraskuuta 2002, kattaa vuodet 2002-2006. Siinä julkisen talouden alijäämän ennustettiin olevan vuonna 2003 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen olettaen, että kokonaistuotanto kasvaa 2,3 prosenttia, ja vuonna 2004 0,6 prosenttia olettaen, että kokonaistuotanto kasvaa 2,9 prosenttia. Sittemmin ennusteita on tarkistettu (ks. jäljempänä oleva taulukko) vuoden 2002 odotettua heikomman julkisen talouden kehityksen, tarkistettujen talouskasvuennusteiden ja talouspolitiikan tavoitteiden uudelleenarvioinnin seurauksena. Syyskuussa 2003 talousarvion yhteydessä esitetyssä virallisessa ennusteessa vuoden 2003 alijäämäennuste oli 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen ja kokonaistuotannon kasvu 0,5 prosenttia. Vuoden 2004 alijäämätavoite oli 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen olettaen, että kokonaistuotanto kasvaa 1,9 prosenttia. Sekä vuoden 2003 että vuoden 2004 luvut vahvistettiin 1 päivänä joulukuuta 2003 annetussa tarkistetussa vakausohjelmassa.>VIITTAUS KAAVIOON>Toistuva talouskasvun tarkistaminen alaspäin ja julkisen talouden alijäämän tarkistaminen ylöspäin kertovat suuntauksesta, johon kiinnitettiin huomiota komission teknisissä arvioinneissa tarkistetuista vakausohjelmista [3] ja neuvoston lausunnoissa samoista ohjelmista [4]. Julkista taloutta koskevat suunnitelmat perustuivat toistuvasti liian optimistisiin kasvuoletuksiin etenkin keskipitkän aikavälin kasvunäkymien osalta. Tämän seurauksena julkisen talouden kehitys suhteessa BKT:hen jäi tavoitteista sekä nimellisesti että suhdannetasoitetuin luvuin myös ilman varainhoitovuoden aikana toteutettuja ylimääräisiä harkinnanvaraisia elvytystoimenpiteitä. [5] Kokonaistuotannon toistuvat tarkistukset heikensivät potentiaalista tuotantoa. Virallisen ennusteen perusteella julkisen talouden heikkenemistä pidettiin suhdanteista johtuvana, mutta heikkeneminen paljastuikin rakenteelliseksi. Kaikki kasvuennusteet ovat sinänsä alttiita virheille, eivätkä useimmat ennusteiden laatijat osanneet ennakoida nykyisen laskusuhdanteen kestoa. Italian virallisten kasvuennusteiden jatkuva optimismi ei kuitenkaan ole sopusoinnussa varovaisen julkisen talouden strategian kanssa.[3]  Arvioinnit vuoden 2002 ja vuoden 2003 tarkistetuista vakausohjelmista ovat osoitteessa http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/cswd_en.htm.[4]  EUVL C 26, 4.2.2003; EYVL C 51, 26.2.2002; EYVL C 77, 9.3.2001.[5]  Perustana on neuvoston 12 päivänä heinäkuuta 2002 hyväksymä potentiaalisen tuotannon ja tuotantokuilun laskentatapa.Poikkeaminen julkisen talouden tavoitteesta vuonna 2003Maaliskuun 1. päivänä 2004 julkisen talouden alijäämästä ja julkisesta velasta tehdyn ilmoituksen (liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukainen ilmoitus) mukaan kokonaistuotannon kasvu oli vuonna 2003 0,3 prosenttia ja alijäämä oli 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen eli 0,9 prosenttiyksikköä suurempi kuin alkuperäinen alijäämätavoite huolimatta kertaluonteisista toimenpiteistä, joiden vaikutus arvioidaan yli 2 prosenttiyksiköksi suhteessa BKT:hen. Ilman kertaluonteisia toimenpiteitä alijäämä olisi ollut yli 4 ½ prosenttia suhteessa BKT:hen. [6][6]  Kertaluonteiset toimenpiteet ovat toimenpiteitä, jotka johtavat julkisen talouden rahoitusaseman tilapäiseen (ja näin ollen kumottavissa olevaan) heikkenemiseen tai kohentumiseen. Ratkaisevaa on niiden huomattava hetkellinen tunnistettavissa oleva vaikutus julkiseen talouteen, joka on merkittävämpi kuin toimenpiteestä mahdollisesti aiheutuva pysyvä vaikutus. Vaikka ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että verojen anteeksianto saattaa johtaa pysyvästi laajempaan veropohjaan, jolloin sen vaikutus ei olisi pelkästään kertaluonteinen, vaikutusta sinä vuonna, jolloin verojen anteeksiannosta kertyvät tulot suoritetaan, voidaan varmasti pitää tilapäisenä.Vuoden 2003 poikkeama vuoden 2002 tarkistetusta vakausohjelmasta johtuu siitä, että julkiset menot (ilman korkomenoja) suhteessa BKT:hen olivat 1,7 prosenttiyksikköä suunniteltua suuremmat, ja siitä, että kiinteän omaisuuden myyntitulot jäivät vajaaksi noin 0,4 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. [7] Verotuloihin perustuvan talouskasvun arviointi liian optimistisesti johti lisäpoikkeamaan suunnitelmista. Veroarmahduksista saadut odottamattomat verotulot riittivät kuitenkin kompensoimaan tämän poikkeaman kokonaan. Poikkeama vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman perusjäämästä oli kokonaisuudessaan 1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä vahvisti perusjäämän alenevan suuntauksen 1990-luvun lopun suurien ylijäämien jälkeen. Koska korkomenot olivat 0,7 prosentin luokkaa suhteessa BKT:hen eli virallista ennustetta pienemmät, kokonaisalijäämä oli, kuten edellä todettiin, 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen.[7]  Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT95) mukaan kiinteän omaisuuden myynti vähentää kiinteän pääoman bruttomuodostusta.Komission kevään 2004 talousennusteessa arvioidaan potentiaalisen tuotannon ja tuotantokuilun yhteisesti sovitun laskutavan perusteella, että suhdannekorjattu alijäämä on 1,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003, mikä merkitsee 0,3 prosenttiyksikön parannusta edellisvuoteen verrattuna. Toteutuma saavutettiin kertaluonteisten toimenpiteiden ansiosta, kuten edellä todettiin. Kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutuksen arvioidaan olevan hieman yli 2 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, eli hieman suurempi kuin vuonna 2002, jolloin se oli noin 1,5 prosenttiyksikköä.Poikkeaminen julkisen talouden tavoitteesta vuonna 2004Komission kevään 2004 talousennusteen mukaan vuonna 2004 kokonaistuotannon odotetaan kasvavan 1,2 prosenttia ja julkisen talouden alijäämän ennustetaan ilman lisätoimenpiteitä olevan 3,2 prosenttia suhteessa BKT:hen eli ylittävän perustamissopimuksen viitearvon. Kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutus on edelleen huomattava, arviolta noin 1 prosenttiyksikkö suhteessa BKT:hen, vaikkakin niiden vaikutus vähenee vuodesta 2003. Alijäämä olisi näin ollen ilman kertaluonteisia toimenpiteitä noin 4 ¼ prosenttia suhteessa BKT:hen.Komission kevään 2004 talousennusteen perusteella poikkeama on vuonna 2004 1,0 prosenttiyksikköä vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitetystä tavoitteesta, joka oli 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja 2,6 prosenttiyksikköä vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman alijäämätavoitteesta, joka oli 0,6 prosenttia. Komission kevään 2004 talousennusteessa arvioidaan suhdannekorjatun julkisen talouden alijäämän kasvavan 0,7 prosenttiyksikköä vuodesta 2003 eli 2,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä ylittää selvästi varmuusmarginaalin sen varmistamiseksi, että 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ei ylity.Komission kevään 2004 talousennusteeseen sisältyy 3,2 prosentin alijäämäennuste suhteessa BKT:hen, kun taas vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitetään viralliseksi tavoitteeksi 2,2 prosenttia. Ero johtuu seuraavista tekijöistä, jotka edellisessä on otettu huomioon: i) heikompi toteutuma vuonna 2003 (jos kertaluonteisia toimenpiteitä ei oteta huomioon); ii) hitaampi talouskasvu vuonna 2004; iii) suuremmat julkisen sektorin työntekijöiden palkankorotukset viimeaikaiseen sopimuskehitykseen perustuen; iv) varovaisempi, mutta silti optimistinen, arvio julkisyhteisöjen omistuksessa olevan kiinteän omaisuuden myynnistä; ja v) varovaisempi arvio valtion tieverkostoinvestoinneista ja verkoston ylläpidosta vastaavan viraston (ANAS) asemasta - komissio katsoo sen säilyvän osana julkista sektoria, toisin kuin virallisessa ennusteessa. [8] Komission kevään 2004 talousennuste kuitenkin perustuu useiden toimenpiteiden osalta (verojen anteeksiannon ulottaminen koskemaan aikaisempia verovelkoja, jotka on ilmoitettu liian pieniksi, kaavoitusrikkomusten anteeksi antaminen ja verojen sovittelujärjestelmä) virallisiin arvioihin niiden vaikutuksesta julkiseen talouteen, vaikka vaikutus ei ehkä toteudukaan suunnitellulla tavalla.[8]  ANAS muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 2002. Vuonna 2002 ja 2003 Istat ja Eurostat katsoivat, että sitä ei voida luokitella julkisen sektorin ulkopuolelle, koska se ei täytä asetettuja vaatimuksia, joihin kuuluu mm. että myynnin on katettava vähintään 50 prosenttia tuotantokustannuksista (ml. poistot), kuten Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä (EKT95) osoittaa.Julkisen velan hidas vähentyminen suhteessa BKT:henMittava valtion velka suhteessa BKT:hen on edelleen suuri ongelma.. Vuoden 2002 tarkistetussa vakausohjelmassa velkasuhteen suunniteltiin alenevan 9,5 prosenttiyksiköllä vuoden 2001 lopusta vuoden 2004 loppuun mennessä, jolloin se olisi 100,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa virallista velkasuhdetavoitetta tarkistettiin niin, että se olisi vuoden 2004 lopussa 105 prosenttia suhteessa BKT:hen. Maaliskuussa 2004 velan ilmoitettiin vuoden 2003 lopussa olleen 106,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. [9] Velkasuhde olisi tuskin laskenut vuodesta 2001 ilman erikoisoperaatioita, kuten Banca d'Italian velan muuntamista vuonna 2002 ja valtion omistuksen myymistä ENELissä, ENIssä ja Poste SpA:ssa, mikä toteutettiin, kun Cassa Depositi e Prestiti (aiemmin valtion omistama otto- ja antolainauspankki) muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 2003. Komission kevään 2004 talousennusteessa vuoden 2004 velkasuhde on 106 prosenttia suhteessa BKT:hen eli lähes sama kuin edellisenä vuotena huolimatta yksityistämistuloista, jotka olivat 1 prosentin luokkaa suhteessa BKT:hen (kuten vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitettiin).[9]  Velkaa ja BKT:tä koskevien tietojen tavanomaisen tarkistamisen lisäksi, 1. maaliskuuta 2004 annetussa liiallista alijäämää koskevan menettelyn mukaisessa ilmoituksessa tarkistettiin useita julkista velkaa koskevia lukuja vuodesta 1999 lähtien niin, että niihin sisällytettiin talletukset postisiirtotileille (käyttötileille), jotka eivät aiemmin sisältyneet lukuihin. Lisäksi lukuja tarkistettiin konsolidointierien mukauttamiseksi.Velan väheneminen hidastui, koska i) julkisen talouden rahoitusasemasta toistuvasti poikettiin, ii) BKT:n nimelliskasvu oli ennustettua hitaampaa eli 0,5 prosentin luokkaa vuosina 2002-2003, mikä johtui kokonaistuotannon kasvua koskevista optimistisista oletuksista, joita BKT:n hintaindeksin ennustettua suurempi nousu osittain tasapainotti, ja iii) virta-varanto-korjauserien osalta, käteisluotonotto (fabbisogno di cassa delle amministrazioni pubbliche - kassavirtaan perustuva alijäämämittari, jossa on mukana rahoitusomaisuutta koskevat transaktiot, mutta ei yksityistämisestä saatavia tuottoja) oli jatkuvasti suurempi kuin Maastrichtin määritelmän mukainen alijäämä (joka lasketaan suoriteperusteisesti ja ilman rahoitustoimia).Fabbisognon ja Maastrichtin määritelmän mukaisen alijäämän välinen suhde ei ole täysin selvä. Näiden kahden kokonaissuureen välinen ero johtuu i) kassaperusteisen ja suoriteperusteisen tilinpidon välillä selittämättömästi jatkuvasta erosta, jonka pitäisi näiden kokonaissuureiden luonteen vuoksi ajan mittaan poistua, ii) rahoitustoimista ja iii) tilastollisista mukautuksista. Se, että fabbisogno on ollut Maastrichin määritelmän mukaista alijäämää suurempi, on vähentänyt velkasuhdetta 8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuodesta 1999.Tulevaisuudessa useat tekijät vaarantavat julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden. Ensinnäkin perusylijäämä on jatkuvasti pienentynyt useiden vuosien ajan. Vuonna 2003 se oli 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä vastaa komission arvioimaa 3,4 prosentin suhdannekorjattua ylijäämää. Molempien odotetaan heikkenevän edelleen vuonna 2004 (kevään 2004 talousennusteet). Kuten komission tekemässä teknisessä arvioinnissa vuoden 2003 tarkistetusta vakausohjelmasta korostettiin ja itse ohjelmassakin todettiin, tämä taso ei riitä varmistamaan julkisen talouden kestävyyttä pitkällä aikavälillä, kun otetaan huomioon väestön ikääntymisen vaikutukset julkiseen talouteen. [10] Toiseksi Maastrichtin lähentymisprosessiin liittyvästä laskevasta implisiittisestä velan korosta saatava hyöty on päättymässä: liikkumavara vanhempien korkeamman koron joukkolainojen uudelleenrahoittamiseksi laskemalla liikkeeseen uusia matalampikorkoisia joukkolainoja on lähes kokonaan käytetty. Itse asiassa on vaarana, että velkojen korot alkavat jälleen nousta, sillä on todennäköistä, että markkinakorot nousevat viime vuosien historiallisen alhaisesta tasosta. Lisäksi velan vähentämiseen vaikuttaa potentiaalisen tuotannon hidas kasvuvauhti, jonka ei voida odottaa merkittävästi kiihtyvän, ellei Italia pane määrätietoisesti täytäntöön Lissabonin tavoitteiden mukaisia rakenneuudistuksia. Lopuksi todettakoon, että kassaperusteisen ja suoriteperusteisen tilinpidon välinen ero on lisäeste velan vähentymiselle.[10]  Arviointi Italian vuoden 2003 tarkistetusta vakausohjelmasta (2003-2007), ECFIN/18/04-EN (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/country/commwd/it/com_it20032004.pdf).PäätelmätKomissio toteaa, että sen kevään 2004 talousennuste osoittaa, että: 1) vuoden 2004 julkisen talouden rahoitusasema poikkeaa huomattavasti eli noin 1 prosenttiyksikön vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman alijäämätavoitteesta (2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen), joka puolestaan oli suurempi kuin vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman tavoite (0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen); 2) huomattava poikkeaminen sopeuttamisuralta, jolla pyritään keskipitkällä aikavälillä lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan, selittyy pitkälti BKT:n pienenemisellä, jota on toistuvasti aliarvioitu, kuten neuvoston lausunnoissa tarkistetuista vakausohjelmista on korostettu; 3) poikkeama toteutuu huolimatta kertaluonteisten toimenpiteiden mittavasta vaikutuksesta, joka on prosenttiyksikön luokkaa suhteessa BKT:hen; 4) ilman korjaavia lisätoimia vuodeksi 2004 odotettu alijäämä ylittäisi perustamissopimuksen 3 prosentin viitearvon; 5) suhdannekorjattua julkisen talouden rahoitusasemaa koskeva arvio ylittää selvästi 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, jolloin jäisi riittävä varmuusmarginaali sen varmistamiseksi, että 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ei ylity; 6) sopeuttamisuralta, jolla pyritään keskipitkällä aikavälillä lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan, poiketaan todennäköisesti edelleen vuonna 2005, kun otetaan huomioon, että on suunniteltu vähitellen luovuttavan kertaluonteisista toimenpiteistä - komissio ennustaa nykyisen lainsäädännön perusteella alijäämän olevan 4 prosenttia suhteessa BKT:hen ja talouden elpyvän; ja 7) myös velan vähentäminen on vaarassa huolimatta mittavista yksityistämissuunnitelmista, joiden vaikutus on 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen.Tämän vuoksi ennakkovaroitusjärjestelmä on otettava käyttöön Italian osalta.Edellä esitetyn perusteella Italian viranomaisten olisi toteutettava lisätoimenpiteitä varmistaakseen, että julkisen talouden alijäämä ei ylitä viitearvoa, joka on 3 prosenttia suhteessa BKT:hen.Vuoden kuluessa toteutettava harkittu sopeuttaminen, joka olisi uskottavan monivuotisen ohjelman ensimmäinen vaihe, voisi lisätätä positiivista luottamusta ja auttaisi näin ollen poistamaan lyhytaikaisia negatiivisia vaikutuksia kysyntään. Sopeuttamisessa olisi keskityttävä mittavaan menojen vähentämiseen ja menorakenteen uudistamiseen, mikä tekisi mahdolliseksi aiotun verorasituksen keventämisen, sekä velan nopeampaan vähentämiseen suhteessa BKT:hen. Tämä edistäisi potentiaalista kasvua pitkällä aikavälillä.Näin ollen näyttäisi asianmukaiselta toteuttaa vuonna 2004 pysyväisluonteisia lisätoimenpiteitä, jotka olisivat suuruudeltaan vähintään 7 miljardia euroa (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen). Komission kevään 2004 talousennusteen perusteella tämä pysäyttäisi suhdannekorjatun rahoitusaseman heikkenemisen vuonna 2004. Tällä tavoin luotaisiin riittävä varmuusmarginaali, jolla alijäämä saadaan alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen. On myös otettava huomioon mahdolliset riskit, että kertaluonteisista toimenpiteistä ei saada sitä tuottoa, jota ennakoitiin komission kevään 2004 talousennusteessa, joka heijastelee pitkälti virallisia ennusteita lyhytvaikutteisten toimenpiteiden vaikutuksesta.Italian olisi tulevina vuosina pyrittävä varmistamaan, että suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, ja jatkettava vähittäistä luopumista kertaluonteisista toimenpiteistä vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman mukaisesti. Koska hallituksen tavoitteena on asteittain keventää verotaakkaa, on ehdottoman tärkeää pitää menot kurissa, jotta voidaan välttää kompensoimattomista veronalennuksista johtuva alijäämien kasvu. Jotta talouden vakauttamisesta saataisiin keskipitkällä aikavälillä mahdollisimman suuri hyöty, hallituksen olisi myös kiinnitettävä huomiota menojen rakenteisiin ja laatuun.Komissio antaa tekemänsä arvion perusteella liitteenä olevan suosituksen neuvoston suositukseksi ennakkovaroituksen antamiseksi Italialle, ja toimittaa sen neuvostolle päätöksentekoa varten. Komissio katsoo, että avoimuuden vuoksi neuvoston ennakkovaroitus on julkistettava, ja antaa perustamissopimuksen 99 artiklan 4 kohdan nojalla ehdotuksen neuvoston tätä asiaa koskevaksi päätökseksi.Suositus: NEUVOSTON SUOSITUS ennakkovaroituksen antamisesta Italialle liiallisen alijäämän syntymisen estämiseksiEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 artiklan 4 kohdan,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 [11] ja erityisesti sen 6 artiklan 2 kohdan,[11]  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.ottaa huomioon komission suosituksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 6 artiklan 2 kohdassa säädetään osana vakaus- ja kasvusopimusta ennakkovaroitusjärjestelmästä, jolla varoitetaan jäsenvaltiota varhaisessa vaiheessa tarpeesta toteuttaa tarvittava julkisen talouden sopeutus, jolla estetään julkisyhteisöjen alijäämää muodostumasta liialliseksi. Ennakkovaroitus olisi annettava, kun neuvosto havaitsee toteutuneen tai odotetun merkittävän poikkeaman jäsenvaltion rahoitusasemassa julkisyhteisöjen ylijäämälle/alijäämälle vakausohjelmassa asetetusta keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta.(2) Kun ennakkovaroitusmenettelyn aloittamisesta päätetään, olisi tarkasteltava seuraavia tekijöitä: tavoitteista poikkeamisen merkittävyys eli miten paljon jäsenvaltion rahoitusasema poikkeaa vakaus- tai lähentymisohjelmassa asetetuista tavoitteista; tavoitteista poikkeamisen syy eli voidaanko rahoitusaseman poikkeaminen tavoitteesta selittää puhtaasti suhdannetekijöillä; ja liiallisen alijäämän vaara eli onko vaarana, että suhteessa BKT:hen määritelty 3 prosentin viitearvo ylittyy.(3) Amsterdamissa 17 päivänä kesäkuuta 1997 annetussa vakaus- ja kasvusopimusta koskevassa päätöslauselmassa [12] Eurooppa-neuvosto kehotti kaikkia osapuolia täytäntöönpanemaan perustamissopimuksen ja vakaus- ja kasvusopimuksen tiukasti ja aikataulussa.[12]  EYVL C 236, 2.8.1997, s. 1.(4) Italian vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa, josta neuvosto antoi lausuntonsa 10 päivänä helmikuuta 2004 [13], Italian viranomaisten tavoitteena oli, että vuonna 2004 julkisen talouden alijäämä olisi 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen eli suurempi kuin vuoden 2002 tarkistetun vakausohjelman tavoite 0,6 prosenttia.[13]  EUVL C 43, 19.2.2004, s. 1-2.(5) Komission kevään 2004 talousennusteessa Italian julkisen talouden alijäämän ennustetaan vuonna 2004 olevan 3,2 prosenttia suhteessa BKT:hen eli 2,6 prosenttiyksikköä vuoden 2002 tarkistetussa vakausohjelmassa asetettua tavoitetta suurempi ja 1,0 prosenttiyksikköä vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa asetettua tavoitetta suurempi. Jos tarkastellaan alkuperäistä tavoitetta, joka oli 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, vain pieni osa ennustetusta 2,6 prosenttiyksikön poikkeamasta voidaan selittää suhdannetilanteen muuttumisella, jota mitataan tuotantokuilulla. Jos tarkastellaan tarkistettua tavoitetta, joka oli 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ennustettu 1,0 prosenttiyksikön poikkeama johtuu kokonaan suhdanteista, sillä arvioitu tuotantokuilu on pysynyt käytännössä ennallaan. Hallituksen noudattama julkisen talouden sopeuttamisstrategia tukeutuu vahvasti lyhytvaikutteisiin toimiin. Tämä peittää perusrahoitusaseman vieläkin mittavamman heikkenemisen, joka kertoo juoksevien menojen (ilman korkomenoja) puutteellisesta sopeuttamisesta.(6) Toistuva julkisen talouden alijäämän tarkistaminen ylöspäin lähinnä kertoo suuntauksesta, johon kiinnitettiin huomiota komission teknisessä arvioinnissa tarkistetuista vakausohjelmista [14] ja neuvoston lausunnoissa samoista ohjelmista [15]. Julkista taloutta koskevat suunnitelmat perustuivat toistuvasti liian optimistisiin kasvuoletuksiin, mikä johti tavoitteita heikompaan julkisen talouden kehitykseen suhteessa BKT:hen sekä nimellisesti että suhdannetasoitetuin luvuin myös ilman talousarviovuoden aikana toteutettuja ylimääräisiä harkinnanvaraisia elvytystoimenpiteitä. Kasvuennusteet ovat sinänsä alttiita virheille, eivätkä useimmat ennusteiden laatijat osanneet ennakoida nykyisen laskusuhdanteen kestoa. Italian virallisten kasvuennusteiden jatkuva optimismi ei kuitenkaan näytä olevan sopusoinnussa varovaisen julkisen talouden strategian kanssa.[14]  http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.[15]  EYVL C 26, 4.2.2003; EYVL C 51, 26.2.2002; EYVL C 77, 9.3.2001.(7) Toistuvien poikkeamien vuoksi Italian nimellinen ja suhdannekorjattu julkisen talouden alijäämä eivät ole lähelläkään tasapainoa vuonna 2004. Komission kevään 2004 talousennusteessa vuoden 2004 alijäämä ylittää perustamissopimuksessa määrätyn alijäämää koskevan viitearvon, joka on 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Lisäksi vuoden 2003 tarkistetussa vakausohjelmassa esitetyltä sopeuttamisuralta, jolla pyritään lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan, poiketaan todennäköisesti vielä enemmän vuonna 2005. Komission kevään 2004 talousennusteen mukaan alijäämä on nykyisen lainsäädännön vallitessa 4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2005 ja talouden toimeliaisuuden kokonaisuudessaan odotetaan piristyvän.(8) Julkisen velan suuri määrä suhteessa BKT:hen ja sen hyvin hidas vähentäminen lisää huolta Italian julkisesta taloudesta. Toistuvan julkisen talouden tavoitteista poikkeamisen lisäksi velan hitaaseen vähentämiseen vaikutti kassaperusteisen ja suoriteperusteisen tilinpidon välillä edelleen vallitseva ero, jonka pitäisi ajan mittaan poistua näiden kokonaissuureiden luonteen vuoksi. Se, että fabbisogno di cassa delle amministrazioni pubbliche (kassavirtaan perustuva alijäämän mittari, jossa on mukana rahoitusomaisuutta koskevat transaktiot, mutta ei yksityistämisestä saatavia tuottoja) on ollut Maastrichtin määritelmän mukaista alijäämää suurempi, on supistanut velkasuhdetta 8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuodesta 1999. Komissio katsoo, että erittäin korkea velkasuhde vaarantaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden, kun otetaan huomioon tuleva väestön ikääntymisen vaikutus julkiseen talouteen, perusylijäämän hupeneminen, alttius epäsuotuisille korkomuutoksille, kun velan implisiittisen koron alentamista koskeva liikkumavara on pitkälti käytetty, sekä Italian talouden potentiaalisen tuotannon hidas kasvuvauhti.(9) Valaistakseen julkisen velan kehitystä viime vuosina ja keskipitkällä aikavälillä Italian on syytä antaa tietoa nettoluotonoton ohella velan määrän muutoksiin vaikuttavista tekijöistä, kuten erilaisista rahoitustoimista (etenkin myönnettyjen lainojen lisäyksistä ja hankitusta omasta pääomasta, näiden suureiden osatekijöistä sekä näiden lisäämisen syistä) ja erosta julkisen talouden alijäämää koskevien kassaperusteisten ja suoriteperusteisten lukujen välillä.(10) Ennustettu vuoden 2004 julkisen talouden kehitys merkitsee huomattavaa poikkeamista vuonna 2003 tarkistettuun vakausohjelmaan sisältyvistä suunnitelmista sekä sopeuttamisuralta kohti keskipitkän aikavälin tavoitteena olevaa lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa. Vuodeksi 2004 ennustettu huomattava poikkeaminen siirtäisi edelleen lähellä tasapainoa olevan rahoitusaseman saavuttamista, johon on keskipitkällä aikavälillä sitouduttu.(11) Vuoden kuluessa toteutettava harkittu sopeuttaminen, joka olisi uskottavan monivuotisen ohjelman ensimmäinen vaihe, voisi lisätätä positiivista luottamusta ja auttaisi näin ollen poistamaan lyhytaikaisia negatiivisia vaikutuksia kysyntään. Sopeuttamisessa olisi keskityttävä mittavaan menojen vähentämiseen ja menorakenteen uudistamiseen, mikä tekisi mahdolliseksi aiotun verorasituksen keventämisen, sekä velan nopeampaan vähentämiseen suhteessa BKT:hen. Tämä edistäisi potentiaalista kasvua pitkällä aikavälillä.(12) Edellä esitetyn perusteella näyttäisi asianmukaiselta toteuttaa kalenterivuonna 2004 pysyväisluonteisia korjaavia lisätoimenpiteitä, jotka olisivat suuruudeltaan vähintään 7 miljardia euroa (0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen). Komission kevään 2004 talousennusteen perusteella tämä pysäyttäisi suhdannekorjatun rahoitusaseman heikkenemisen vuonna 2004. Tällä tavoin torjuttaisiin sitä vaaraa, että julkisen talouden alijäämä ylittää 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Samalla otettaisiin huomioon mahdolliset riskit, että kertaluonteisista toimenpiteistä ei saada sitä tuottoa, jota ennakoitiin komission kevään 2004 talousennusteessa, joka heijastelee pitkälti virallisia ennusteita lyhytvaikutteisten toimenpiteiden vaikutuksesta. Italian olisi tulevina vuosina pyrittävä varmistamaan, että suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kunnes lähellä tasapainoa oleva rahoitusasema saavutetaan ja jatkettava vähittäistä luopumista kertaluonteisista toimenpiteistä vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman mukaisesti.(13) Komission tekemän arvion perusteella neuvosto toteaa, että julkisyhteisöjen rahoitusasema poikkeaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti merkittävästi keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai siihen tähtäävästä sopeuttamisurasta.(14) On tarpeen antaa ennakkovaroitus, jossa Italiaa kehotetaan estämään liiallisen alijäämän syntyminen,SUOSITTAA SEURAAVAA:1. Italian viranomaisten olisi toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että julkisen talouden alijäämä ei vuonna 2004 ylitä perustamissopimuksessa määrättyä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen. Sellaisten pysyväisluonteisten toimenpiteiden, joiden vaikutus on vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2004, toteuttaminen tätä tarkoitusta varten, ei ainoastaan vähentäisi vaaraa, että 3 prosentin raja-arvo suhteessa BKT:hen ylittyisi, vaan myös osaltaan vakauttaisi julkista taloutta.2. Italian olisi tulevina vuosina pyrittävä varmistamaan, että suhdannekorjattu rahoitusasema paranee vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kunnes lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen rahoitusasema saavutetaan, ja jatkettava vähittäistä luopumista kertaluonteisista toimenpiteistä vuoden 2003 tarkistetun vakausohjelman mukaisesti. Koska hallituksen tavoitteena on asteittain keventää verotaakkaa, on ehdottoman tärkeää pitää juoksevat menot (ilman korkomenoja) kurissa parantaen samalla niiden laatua ja rakennetta, jotta voidaan välttää kompensoimattomista veronalennuksista johtuva alijäämien kasvu. Tämä auttaisi osaltaan varmistamaan julkisen talouden pysyvän vakauttamisen ja edistämään potentiaalista kasvua.3. Italian olisi pyrittävä kaikin tavoin nopeuttamaan julkisen velan vähentämistä. Italiaa pyydetään lisäksi laatimaan viimeistään heinäkuun alussa kertomus julkisen velan kehityksestä viime vuosina ja keskipitkällä aikavälillä. Kertomuksessa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota niihin tekijöihin, jotka nettoluotonoton ohella vaikuttavat velan määrän muutoksiin.Tämä suositus on osoitettu Italian tasavallalle.Tehty Brysselissä [...]Neuvoston puolestaPuheenjohtaja


Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007SC0068

Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Alankomaiden tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2009  /* SEK/2007/0068 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 23.1.2007SEC(2007) 68 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Alankomaiden tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2009(komission esittämä)PERUSTELUTYleistä taustaaHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Kun sopimusta vuonna 2005 uudistettiin, todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen finanssipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelma, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistettu ohjelma vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetun) vakausohjelman, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetun) lähentymisohjelman). Alankomaat toimitti ensimmäisen vakausohjelmansa marraskuussa 1998. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 1 päivänä joulukuuta 1998 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.Taustaa tarkistetun ohjelman arvioimiseksiKomissio on tutkinut Alankomaiden uusimman tarkistetun vakausohjelman, joka toimitettiin sille 22 päivänä marraskuuta 2006, ja on antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi (ks. jäljempänä keskeiset kohdat, joita on arvioitu).Jotta voitaisiin saada kuva siitä, millaisessa kehyksessä tarkistetussa vakausohjelmassa esitettyä finanssipoliittista strategiaa arvioidaan, jäljempänä esitetään tiivistelmä seuraavista seikoista:1.  talouden ja finanssipolitiikan kehitys kymmenen viime vuoden aikana2.  viimeisin arvio maan tilanteesta vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevien säännösten perusteella (tiivistelmä edellistä tarkistettua vakausohjelmaa koskevasta neuvoston lausunnosta) ja3.  komission arvio syyskuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmasta.Talouden ja finanssipolitiikan viimeaikainen kehitysAlankomaissa koettiin 1990-luvun jälkipuoliskolla pitkäkestoinen nousukausi. Talous kasvoi ja työttömyys väheni keskimäärin euroaluetta nopeammin. Tämän jälkeen talous taantui 2000-luvun alussa. Alankomaiden talous kasvoi kuitenkin koko suhdannekieroon ajan nopeammin kuin euroalueella keskimäärin. Vakaammasta kasvusta olisi kuitenkin luultavasti ollut taloudelle enemmän etua. Tällä hetkellä yksityissektorin velkaantumisaste on hyvin korkea, mikä saattaa aiheuttaa ongelmia tulevaisuudessa, jos korkotaso nousee edelleen. Tämä saattaa hillitä yksityistä kulutusta ja näin johtaa talouden taantumaan.Asunto- ja pääomamarkkinoiden vahva kehitys edisti huomattavasti 1990-luvun lopun nousukautta ja lisäsi väliaikaisesti myös verojoustoja. Julkisen talouden säännöillä ei pystytty kokonaan estämään finanssipolitiikan virityksen muuttumista myötäsykliseksi. Julkisen talouden rahoitusasema oli vuonna 2000 selvästi ylijäämäinen mutta heikkeni sen jälkeen nopeasti. Se muuttui alijäämäiseksi vuosina 2001 ja 2002 ja ylitti raja-arvon eli 3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Julkista taloutta onnistuttiin vakauttamaan huomattavasti vuosina 2004 ja 2005. Alijäämä suhteessa BKT:hen supistui 1,9 prosenttiin vuonna 2004 ja 0,3 prosenttiin vuonna 2005. Neuvosto kumosi kesäkuussa 2005 liiallista alijäämää koskevan menettelyn, joka oli aloitettu kesäkuussa 2004.Neuvoston edellisestä ohjelmasta esittämä lausuntoNeuvosto antoi 14 päivänä maaliskuuta 2006 lausunnon edellisestä tarkistetusta vakausohjelmasta, joka kattoi vuodet 2005–2008. Neuvosto oli ”tyytyväinen Alankomaiden hallituksen vuonna 2005 toteuttamiin toimenpiteisiin, joilla se pyrki supistamaan alijäämäänsä alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen korjattuaan ensin tehokkaasti liiallisen alijäämän tilanteen. Neuvosto [oli] myös tyytyväinen viranomaisten suunnitelmaan noudattaa keskipitkän aikavälin tavoitetta koko ohjelmakauden ajan”. Se kehotti ”Alankomaita säilyttämään vahvan julkisen talouden aseman vuonna 2006 ja sen jälkeen, etenkin kun otetaan huomioon vuoden 2005 odotettua paremmat tulokset ”.Komission arvio vuoden 2006 kansallisesta uudistusohjelmastaAlankomaat on esittänyt kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman, jonka täytäntöönpanosta toimitettiin kertomus 16 päivänä lokakuuta 2006. Alankomaiden kansallisessa uudistusohjelmassa pidetään keskeisinä haasteina/painopisteinä seuraavia: työvoiman tarjonnan parantaminen, työn tuottavuuden nopeampi kasvu lisäämällä erityisesti tutkimus- ja kehitystoimintaa, innovointia ja koulutusta sekä hintakilpailukyvyn lisääminen pitämällä erityisesti työvoimakustannukset kurissa.Komission arviosta (joka hyväksyttiin osana joulukuussa 2006 esitettyä vuotuista seurantakertomusta [2] ) kävi ilmi, että Alankomaat edistyy hyvin kansallisen uudistusohjelmansa toteuttamisessa. Vaikka makrotalouden puolella on joitakin riskejä, jotka liittyvät erityisesti kotitalouksien velkaantuneisuuteen ja mahdolliseen palkkainflaatioon työmarkkinoiden kiristyessä, talouspolitiikka on kaiken kaikkiaan tarkoituksenmukaista. Edistyminen tutkimus- ja kehitystoiminnassa on ollut vaatimatonta, mutta Alankomaat on yleisesti ottaen hyvässä kehitysvauhdissa mikrotalouden puolella. Vaikka useimpien ryhmien perustyöllisyysaste on korkea, tilanne työllisyyssektorilla on kuitenkin monivivahteinen.Ottaen huomioon havaitut vahvuudet ja heikkoudet suositettiin, että Alankomaat toteuttaisi erityisesti iäkkäämpiin työntekijöihin, naisiin ja heikommassa asemassa oleviin ryhmiin kohdennettuja toimia työvoiman tarjonnan lisäämiseksi.Keskeiset kohdat, joita on arvioitu Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan (vakausohjelmat) ja 9 artiklan 1 kohdan (lähentymisohjelmat) nojalla on arvioitu seuraavat seikat: ovatko ohjelman taustalla olevat taloutta koskevat oletukset realistisia; mikä on jäsenvaltioiden esittämä keskipitkän aikavälin tavoite ja onko sopeutusura sopiva; ovatko sopeutusuran suhteen toteutettavat ja/tai ehdotetut toimenpiteet riittäviä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi suhdannekierron aikana; arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa: toteutetaanko sopeutustoimia enemmän taloudellisesti hyvinä aikoina (taloudellisesti huonoina aikoina sopeutustoimia voidaan toteuttaa vähemmän) ja – euroalueen ja ERM II -jäsenvaltioiden osalta – pyrkiikö jäsenvaltio vuosittain parantamaan suhdannetasoitettua rahoitusasemaansa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (viitearvo keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi); määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa (jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saavuttaneet tavoitettaan) tai sallittaessa väliaikainen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (jäsenvaltiot, jotka ovat saavuttaneet tavoitteensa): sellaisten huomattavien rakenneuudistusten toteuttaminen, jotka tuovat suoria pitkäaikaisia kustannussäästöjä (myös potentiaalista kasvua lisäämällä) ja joilla on sen vuoksi todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (edellyttäen, että säilytetään riittävä varmuusmarginaali, jolla varmistetaan, ettei 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity, ja edellyttäen, että julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan palaavan takaisin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen ohjelmakaudella); erityistä huomiota on kiinnitettävä eläkeuudistuksiin, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä, johon sisältyy pakollinen täysin rahastoiva pilari; vastaako jäsenvaltion talouspolitiikka talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Ohjelmassa esitettyjen makrotaloudellisten oletusten realistisuutta arvioidaan komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen perusteella ja soveltaen yhteisesti sovittuja menetelmiä, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa. Arvioitaessa, vastaako ohjelma talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, käytetään perustana vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyviä julkista taloutta koskevia talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Arviointi kattaa myös seuraavat: kuinka velkasuhde on kehittynyt ja miltä julkisen talouden kestävyys näyttää pitkällä aikavälillä. Näihin olisi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tehostamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2005 annetun neuvoston selvityksen mukaan kiinnitettävä riittävästi huomiota julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnassa. Komission 12 päivänä lokakuuta 2006 antamassa tiedonannossa määritellään, kuinka pitkän aikavälin kestävyyttä olisi arvioitava[3]; kuinka hyvin ohjelma on sopusoinnussa jäsenvaltion esittämän, kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman kanssa. Eurooppa-neuvostolle 7 päivänä kesäkuuta 2005 esittämiensä vuosien 2005–2008 julkista taloutta koskevien laajojen suuntaviivojen saatteessa Ecofin-neuvosto totesi, että kansallisten uudistusohjelmien olisi vastattava vakaus- ja lähentymisohjelmia; onko noudatettu käytännesääntöjä[4], joissa muun muassa määrätään vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteisestä rakenteesta ja tietotaulukoista. |-  Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Alankomaiden tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2009EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[5] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:4.  Neuvosto tutki [27 päivänä helmikuuta 2007] Alankomaiden tarkistetun vakausohjelman, joka kattaa vuodet 2006–2009.5.  Ohjelman perustana olevassa makrotaloudellisessa skenaariossa ennustetaan kokonaistuotannon kasvavan 3 ¼ prosenttia vuonna 2006, 3 prosenttia vuonna 2007 ja sen jälkeen 1 ¾ prosenttia vuosittain ohjelmakauden loppuun. Tämänhetkisten tietojen perusteella skenaarion perustana olevat kasvuoletukset näyttävät vuosien 2006 ja 2007 osalta realistisilta ja seuraavien vuosien osalta varovaisilta. Ohjelman inflaatioennusteet vaikuttavat realistisilta vuoteen 2007 saakka ja sen jälkeen hieman alhaisilta, kun otetaan huomioon työmarkkinoiden odotettu tiukkeneminen.6.  Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaan julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan olevan tasapainossa vuonna 2006. Edellisessä tarkistetussa vakausohjelmassa tavoitteeksi oli asetettu -1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Alijäämän supistuminen johtuu lähinnä huomattavasti parantuneista suhdannenäkymistä, joiden ansiosta verotulot kasvavat, sekä maakaasun myynnistä saatavien tulojen kasvusta. Syyskuun talousennusteen jälkeen saatujen tietojen perusteella (kuukausittaiset tiedot julkisen talouden rahoitusasemasta) julkisen talouden toteutuma näyttäisi tätäkin paremmalta. Syksyn 2006 budjettiasiakirjassa esitetyn virallisen arvion mukaan vuoden 2006 tulos on 0,4 prosentin ylijäämä suhteessa BKT:hen.7.  Ohjelmassa esitetyn julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian avulla pyritään julkisen talouden vakauttamista jatkamalla ratkaisemaan haasteet, jotka johtuvat väestön ikääntymisestä aiheutuvista kustannuksista. Ohjelmassa ennakoidaan julkisen talouden ylijäämän kasvavan vuoden 2006 0,1 prosentista suhteessa BKT:hen 0,9 prosenttiin vuonna 2009. Perusylijäämän odotetaan kohenevan vuoden 2006 2,4 prosentista suhteessa BKT:hen 2,9 prosenttiin vuonna 2009. Parannus keskittyy kokonaisuudessaan viimeiseen ohjelmavuoteen ja johtuu suurelta osin siitä, että kyseisenä vuonna odotetaan vuosina 2007–2009 EU:n omiin varoihin maksetun osuuden takaisinmaksua. Nimellinen sopeutus selittyy kokonaisuudessaan sillä, että menot alenevat suhteessa BKT:hen, ja tämä vaikutus on suurempi kuin 0,2 prosenttiyksikön lasku BKT:hen suhteutetuissa tuloissa. Edelliseen tarkistettuun vakausohjelmaan verrattuna julkisen talouden rahoitusasema on huomattavasti aiempaa parempi koko ohjelmakauden ajan. Tämä johtuu lähinnä kaasun myynnistä saatavien tulojen kasvusta, makrotalouden tilanteen paranemisesta vuonna 2005 ja vuoden 2006 näkymistä.8.  Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun rakenteellisen rahoitusaseman (eli suhdannetasoitetun rahoitusaseman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä lukuun ottamatta) odotetaan heikkenevän noin puoli prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2007, vakautuvan vuonna 2008 ja kohenevan noin puoli prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2009. Edellisen tarkistetun vakausohjelman tavoin ohjelmassa esitetään julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi rakenteellinen alijäämä, joka vaihtelee 0,5 prosentista 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tämä tavoite säilytetään koko ohjelmakauden ajan. Koska keskipitkän aikavälin tavoitteen alaraja on sama kuin vähimmäisvaatimuksena olevaa viitearvo (arviolta noin 1 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen), keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisella voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Keskipitkän aikavälin tavoite on vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä euroalueelle ja ERM II -jäsenvaltioille määritellyn vaihteluvälin sisällä ja heijastaa riittävästi velkasuhdetta ja keskimääräistä potentiaalista tuotannon kasvua pitkällä aikavälillä.9.  Ohjelmassa esitettyihin julkista taloutta koskeviin ennusteisiin kohdistuvat riskit näyttävät olevan pitkälti tasapainossa vuodesta 2007 lähtien. Toisaalta vuoden 2006 kasvaneet verotulot saatetaan siirtää vuodelle 2007, mikä luo positiivisen riskin julkisen talouden toteutumalle vuonna 2007. Lisäksi vuosina 2008 ja 2009 julkisen talouden rahoitusasemaan kohdistuu positiivinen riski, joka johtuu varovaisesta makrotalouden skenaariosta. Kaasun myynnistä saatavat tulot saattavat kuitenkin osoittautua oletettua pienemmiksi koko jakson aikana.10.  Tämän riskinarvioinnin perusteella ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys vaikuttaa riittävältä varmistamaan, että ohjelman keskipitkän aikavälin tavoitteesta voidaan pitää kiinni suunnitelmien mukaisesti koko ohjelmakauden ajan. Varmuusmarginaali on myös riittävä, jotta alijäämän 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ei ylity talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa missään vaiheessa ohjelmakautta. Tästä huolimatta on olemassa riski siitä, että ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys voi muuttua myötäsykliseksi vuonna 2007, jolloin odotetaan hyvää talouskasvua. Tämä ei olisi vakaus- ja kasvusopimuksen mukaista.11.  Koska julkisen talouden alijäämä supistui huomattavasti vuosina 2004 ja 2005, julkisen talouden bruttovelan arvioidaan supistuneen 50,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006 eli entistä selkeämmin alle perustamissopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa velkasuhteen ennustetaan ohjelmakaudella supistuvan edelleen 6 prosenttiyksikköä.12.  Väestön ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvat pitkän aikavälin vaikutukset ovat Alankomaissa huomattavasti suuremmat kuin EU:ssa keskimäärin. Erityisesti tähän vaikuttaa eläkemenojen suhteellisen suuri kasvu suhteessa BKT:hen tulevina vuosikymmeninä. Vaikka julkisen talouden alkuasetelma ei ole yhtä hyvä kuin vuonna 2005, se kuitenkin omalta osaltaan lieventää vaikutuksia, joita väestön ikääntymisestä ennakoidaan aiheutuvan julkiseen talouteen pitkällä aikavälillä, mutta ei poista niitä kokonaan. Tulojen ennakoidaan kasvavan tulevaisuudessa suhteessa BKT:hen lähinnä eläkkeiden verotuksen lykkäämisen vuoksi, mikä osittain kompensoisi julkisten menojen kasvua pitkällä aikavälillä. Suurten perusylijäämien varmistaminen keskipitkällä aikavälillä ja/tai ikääntymiseen liittyvien menojen ennakoitua kasvua hillitsevien uudistustoimenpiteiden toteuttaminen auttaisi omalta osaltaan hallitsemaan julkisen talouden kestävyyteen kohdistuvia riskejä. Kaiken kaikkiaan Alankomaiden julkisen talouden kestävyyteen näyttää liittyvän vähän riskejä.13.  Vakausohjelma ei sisällä laadullista arvioita siitä, miten kansallisen uudistusohjelman täytäntöönpanosta vuonna 2006 esitetty kertomus kaiken kaikkiaan vaikuttaa keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan. Ohjelmassa ei myöskään esitetä järjestelmällisesti tietoja siitä, millaisia suoria julkisen talouden kustannuksia tai säästöjä aiheutuisi kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitelluista tärkeimmistä uudistuksista. Julkista taloutta koskevissa ennusteissa näytettäisiin kuitenkin otettavan huomioon, miten kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitellut toimet vaikuttavat julkiseen talouteen. Vakausohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimet vaikuttavat kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien mukaisilta. Molemmissa ohjelmissa kuvataan erityisesti viimeaikaista terveydenhoitoalan uudistusta, yhtiöverojärjestelmän uudistuksia ja esimerkiksi infrastruktuuriin käytettäväksi suunniteltuja ylimääräisiä menoja.14.  Ohjelmaan sisältyvä julkisen talouden strategia on pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen.15.  Vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevissa käytännesäännöissä täsmennettyjen tietovaatimusten osalta voidaan todeta, että ohjelmassa esitetään kaikki pakolliset tiedot ja suurin osan vapaaehtoisista tiedoista[6].Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että julkisen talouden rahoitusasema on vakaa keskipitkällä aikavälillä. Melkoinen riski aiheutuu siitä, että kaasunmyynnistä nykyisellään saatavat huomattavat tulot saattavat pienentyä, mutta julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen liittyvät riskit ovat pääpiirteissään neutraalit.Kun otetaan huomioon edellä esitetty arvio ja hyvät kasvunäkymät, Alankomaita kehotetaan säilyttämään vahva rakenteellinen rahoitusasema vuonna 2007 ja sen jälkeen, minkä ansiosta voidaan välttää myötäsyklistä finanssipolitiikkaa taloudellisesti hyvinä aikoina.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |BKT:n määrä (% muutos) | VO marraskuu 2006 | 1,5 | 3 ¼ | 3 | 1 ¾ | 1 ¾ |KOM marraskuu 2006 | 1,5 | 3,0 | 2,9 | 2,6 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | ¾ | 2 ½ | 2 ½ | 2 ¼ | Tieto puuttuu |YKHI-inflaatio (%) | VO marraskuu 2006 | 1,5 | 1 ½ | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ |KOM marraskuu 2006 | 1,5 | 1,6 | 1,8 | 2,3 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 1,5 | 1,5 | 1,1 | Tieto puuttuu | Tieto puuttuu |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | VO marraskuu 20061 | -1,9 | -0,5 | 0,6 | 0,6 | 0,3 |KOM marraskuu 20065 | -2,0 | -1,2 | -0,4 | 0,0 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | -2,3 | -1,5 | -0,9 | -0,6 | Tieto puuttuu |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO marraskuu 2006 | -0,3 | 0,1 | 0,2 | 0,3 | 0,9 |KOM marraskuu 2006 | -0,3 | 0,0 | 0,1 | 0,3 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | -1,2 | -1,5 | -1,2 | -1,1 | Tieto puuttuu |Perusjäämä (% suhteessa BKT:hen) | VO marraskuu 2006 | 2,1 | 2,4 | 2,4 | 2,4 | 2,9 |KOM marraskuu 2006 | 2,1 | 2,3 | 2,3 | 2,3 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 1,4 | 1,1 | 1,4 | 1,5 | Tieto puuttuu |Suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO marraskuu 20061 | 0,8 | 0,4 | -0,1 | 0,0 | 0,7 |KOM marraskuu 2006 | 0,9 | 0,6 | 0,4 | 0,3 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | 0,0 | -0,7 | -0,6 | -0,6 | Tieto puuttuu |Rakenteellinen rahoitusasema2 (% suhteessa BKT:hen) | KOM marraskuu 20063 | 0,8 | 0,4 | -0,1 | 0,0 | 0,4 |KOM marraskuu 20064 | 0,9 | 0,6 | 0,4 | 0,3 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 0,0 | -0,7 | -0,6 | -0,6 | Tieto puuttuu |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | VO marraskuu 2006 | 52,7 | 50,2 | 47,9 | 46,3 | 44,2 |KOM marraskuu 2006 | 52,7 | 50,5 | 47,8 | 45,4 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 54,4 | 54,5 | 53,9 | 53,1 | Tieto puuttuu |Huom: 1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. 2 Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä. 3 Ohjelman mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009, alijäämää supistavia). 4 Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteeseen ei sisälly kertaluonteisia ja väliaikaisia toimenpiteitä. 5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 1,9 prosenttia vuonna 2005, 2,1 prosenttia vuonna 2006, 2,2 prosenttia vuonna 2007 ja 2,1 prosenttia vuonna 2008. Lähde: Vakausohjelma (VO), komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste (KOM) ja komission yksiköiden laskelmat |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Kaikki tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle ”Kasvua ja työllisyyttä koskevan uudistetun Lissabonin strategian täytäntööpano – Tulosten vuosi”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys EU:ssa, 12.10.2006, KOM(2006) 574 lopullinen, ja Euroopan komissio, talouden ja rahoituksen pääosasto (2006), ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nro 4/2006.[4] ”Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet”, hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11.10.2005.[5] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Muun muassa tiedot julkisten menojen tehtävänmukaisesta jaottelusta vuonna 2009 puuttuvat.


title: Suositukset kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä

text:
               25.11.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 439/1

         Tällä asiakirjalla ajantasaistetaan kansallisille tuomioistuimille unionin tuomioistuimen uuden työjärjestyksen voimaantulon 1.11.2012 jälkeen annetut suositukset (EUVL C 338, 6.11.2012, s. 1). Nyt annettavat suositukset perustuvat työjärjestyksen (1) soveltamisesta saatuihin kokemuksiin ja uusimpaan oikeuskäytäntöön. Näiden suositusten tarkoituksena on muistuttaa ennakkoratkaisumenettelyn olennaisista piirteistä ja antaa ennakkoratkaisupyyntöjä unionin tuomioistuimelle esittäville tuomioistuimille kaikki tarpeelliset käytännön ohjeet, jotta unionin tuomioistuin voisi antaa esitettyihin kysymyksiin hyödyllisen vastauksen.
   SUOSITUKSET
   kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä
   (2016/C 439/01)

      Johdanto

               1.

               Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (jäljempänä SEU) 19 artiklan 3 kohdan b alakohtaan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (jäljempänä SEUT) 267 artiklaan perustuva ennakkoratkaisumenettely on Euroopan unionin oikeuteen kuuluva perustavanlaatuinen järjestelmä. Sen tarkoituksena on taata unionin oikeuden yhtenäinen tulkinta ja soveltaminen unionissa antamalla jäsenvaltioiden tuomioistuinten käyttöön väline, jolla ne voivat saattaa Euroopan unionin tuomioistuimen (jäljempänä unionin tuomioistuin) käsiteltäväksi ennakkoratkaisukysymyksiä unionin oikeuden tulkinnasta taikka unionin toimielinten, elinten tai laitosten toteuttamien toimien pätevyydestä.

               2.

               Ennakkoratkaisumenettely perustuu unionin tuomioistuimen ja jäsenvaltioiden tuomioistuinten väliseen tiiviiseen yhteistyöhön. Jotta tämä menettely olisi mahdollisimman tehokas, on tarpeen muistuttaa eräistä sen olennaisista piirteistä ja esittää eräitä täsmennyksiä, joilla selvennetään erityisesti niitä työjärjestyksen määräyksiä, jotka koskevat ennakkoratkaisupyynnön esittäjää ja kohdetta sekä pyynnön muotoa ja sisältöä. Näitä täsmennyksiä sovelletaan kaikkiin ennakkoratkaisupyyntöihin (I). Niitä täydennetään ohjeilla, jotka koskevat erityisen nopeaa käsittelyä vaativia ennakkoratkaisupyyntöjä (II). Liitteessä on yhteenveto kaikkiin ennakkoratkaisupyyntöihin sisällytettävistä olennaisista tiedoista.

         I   Kaikkiin ennakkoratkaisupyyntöihin sovellettavat ohjeet

      Ennakkoratkaisupyynnön esittäjä

               3.

               Unionin tuomioistuin käyttää toimivaltaansa ennakkoratkaisujen antamiseen unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä yksinomaan kansallisten tuomioistuinten aloitteesta ja siitä riippumatta, ovatko pääasian asianosaiset ilmoittaneet toivovansa asian saattamista unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. Koska asiaa käsittelevä kansallinen tuomioistuin vastaa asiassa annettavasta ratkaisusta, kansallisen tuomioistuimen – ja vain sen – tehtävänä on arvioida kunkin asian erityispiirteiden perusteella sekä ennakkoratkaisupyynnön tarpeellisuutta voidakseen ratkaista asian että unionin tuomioistuimelle esittämiensä kysymysten merkityksellisyyttä asian ratkaisun kannalta.

               4.

               Unionin tuomioistuin tulkitsee kysymystä tuomioistuimen asemasta unionin oikeuden autonomisena käsitteenä ja ottaa tällöin huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa siltä ennakkoratkaisua pyytävän elimen lakisääteisyys, pysyvyys, sen tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus.

               5.

               Jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat esittää unionin tuomioistuimelle unionin oikeuden tulkintaa tai pätevyyttä koskevan kysymyksen katsoessaan, että unionin tuomioistuimen ratkaisu on tarpeen niiden käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi (ks. SEUT 267 artiklan toinen kohta). Ennakkoratkaisupyyntö voi osoittautua erityisen hyödylliseksi esimerkiksi silloin, kun kansallisessa tuomioistuimessa tulee esiin uusi tulkintakysymys, jolla on yleistä merkitystä unionin oikeuden yhtenäisen soveltamisen kannalta, tai jos aikaisemmasta oikeuskäytännöstä ei näytä olevan saatavissa uudenlaisen oikeudellisen tilanteen tai uudenlaisten tosiseikkojen edellyttämää tietoa.

               6.

               Kun kysymys tulee esiin asian ollessa vireillä tuomioistuimessa, jonka ratkaisuihin ei kansallisen oikeuden mukaan voi hakea muutosta, kyseisellä tuomioistuimella on kuitenkin velvollisuus esittää ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle (ks. SEUT 267 artiklan kolmas kohta), paitsi jos asiasta on jo olemassa vakiintunut oikeuskäytäntö tai jos kyseessä olevan oikeussäännön tulkinnasta ei jää järkevää epäilystä.

               7.

               Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että kansalliset tuomioistuimet voivat hylätä niiden käsittelemissä asioissa esitetyt kanneperusteet, joissa vedotaan unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimen pätemättömyyteen, mutta ainoastaan unionin tuomioistuimella on toimivalta julistaa tällainen toimi pätemättömäksi. Jos jäsenvaltion tuomioistuimella on epäilyjä tällaisen toimen pätevyydestä, sen on siten saatettava asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi ja tällöin ilmoitettava ne syyt, joiden vuoksi se katsoo, ettei toimi ole pätevä.

      Ennakkoratkaisupyynnön kohde ja ulottuvuus

               8.

               Ennakkoratkaisupyynnön on koskettava unionin oikeuden tulkintaa tai pätevyyttä eikä kansallisen oikeuden sääntöjen tulkintaa tai pääasian oikeudenkäynnissä esiin tulleita tosiseikkoja.

               9.

               Unionin tuomioistuin voi ratkaista ennakkoratkaisupyynnön vain, jos pääasian oikeudenkäynnissä on sovellettava unionin oikeutta. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin selostaa kaikki asiaan vaikuttavat tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden vuoksi se katsoo, että unionin oikeuden säännökset saattavat tulla sovellettaviksi asiassa.

               10.

               Euroopan unionin perusoikeuskirjan tulkintaa koskevissa ennakkoratkaisupyynnöissä on muistettava, että perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta. Unionin oikeuden soveltamistilanteet voivat olla erilaisia, mutta ennakkoratkaisupyynnöstä on käytävä ilmi selkeästi ja yksiselitteisesti, että pääasian oikeudenkäynnissä sovelletaan muuta unionin oikeuden sääntöä kuin perusoikeuskirjaa. Koska unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa ratkaista ennakkoratkaisupyyntöä, jollei oikeudellinen tilanne kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan, tämä toimivalta ei voi yksinomaan perustua ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen mahdollisesti mainitsemiin perusoikeuskirjan määräyksiin.

               11.

               Vaikka unionin tuomioistuimen on tietenkin otettava ratkaisussaan huomioon pääasian oikeudenkäyntiä koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat, sellaisina kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on määrittänyt ne ennakkoratkaisupyynnössään, unionin tuomioistuin ei itse sovella unionin oikeutta kyseiseen oikeusriitaan. Lausuessaan unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä unionin tuomioistuin pyrkii antamaan vastauksen, joka on hyödyllinen pääasian ratkaisemiseksi, mutta siitä johtuvien konkreettisten johtopäätösten tekeminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä. Kansallisen tuomioistuimen on tarvittaessa jätettävä soveltamatta kansallista sääntöä, joka on todettu yhteensopimattomaksi unionin oikeuden kanssa.

      Ennakkoratkaisupyynnön esittämisen ajankohta

               12.

               Kansallinen tuomioistuin voi esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön heti, kun se toteaa, että unionin oikeuden tulkintaa tai pätevyyttä koskeva ratkaisu on tarpeen, jotta se voisi antaa tuomionsa. Kansallisella tuomioistuimella on nimittäin parhaat edellytykset arvioida sitä, missä oikeudenkäyntimenettelyn vaiheessa tällainen pyyntö on syytä esittää.

               13.

               Ennakkoratkaisupyyntö muodostaa perustan asian käsittelylle unionin tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuimella on oltava käytettävissään kaikki ne seikat, joiden perusteella se voi tarkistaa, onko se toimivaltainen vastaamaan esitettyihin kysymyksiin, ja myönteisessä tapauksessa antaa näihin kysymyksiin hyödyllisen vastauksen. Päätös ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä on näistä syistä tehtävä sellaisessa oikeudenkäyntimenettelyn vaiheessa, jossa ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin pystyy määrittelemään riittävän täsmällisesti pääasian oikeudenkäyntiä koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat sekä asiassa esiin tulevat oikeudelliset kysymykset. Hyvän lainkäytön kannalta voi myös olla suotavaa, että ennakkoratkaisupyyntö esitetään kontradiktorisen menettelyn jälkeen.

      Ennakkoratkaisupyynnön muoto ja sisältö

               14.

               Ennakkoratkaisupyyntö voidaan tehdä missä tahansa sellaisessa muodossa, jossa oikeudenkäyntimenettelyä koskeva ratkaisu voidaan kansallisen oikeuden mukaan tehdä. On kuitenkin syytä muistaa, että ennakkoratkaisupyyntö toimii asian käsittelyn perustana unionin tuomioistuimessa ja että se annetaan tiedoksi kaikille Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön (jäljempänä perussääntö) 23 artiklassa tarkoitetuille osapuolille ja erityisesti kaikille jäsenvaltioille, jotta nämä osapuolet voivat esittää mahdolliset huomautuksensa. Ennakkoratkaisupyyntö joudutaan tämän vuoksi kääntämään kaikille Euroopan unionin virallisille kielille. Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen tulisi siksi käyttää pyynnössään yksinkertaisia, selkeitä ja täsmällisiä sanamuotoja ja olla sisällyttämättä siihen tarpeettomia tietoja. Kokemus on osoittanut, että noin kymmenen sivua riittää usein ennakkoratkaisupyyntöä koskevien oikeussääntöjen ja tosiseikkojen selostamiseen asianmukaisesti.

               15.

               Määräykset ennakkoratkaisupyynnön sisällöstä ovat unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa. Tiivistelmä ennakkoratkaisupyynnön sisällöstä on tämän asiakirjan liitteenä. Unionin tuomioistuimelle esitettävien varsinaisten ennakkoratkaisukysymysten sanamuodon lisäksi ennakkoratkaisupyyntöön on sisällytettävä

                           —

                           yhteenveto oikeudenkäynnin kohteesta ja asiaa koskevista tosiseikoista, siten kuin ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ne todennut, tai ainakin selostus niistä tosiseikoista, joihin kysymykset perustuvat

                           —

                           asiassa mahdollisesti sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten sisältö ja tarvittaessa asiaan liittyvä kansallinen oikeuskäytäntö

                           —

                           selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä.

                     Jos jokin tai jotkin edellä mainituista tiedoista puuttuvat, unionin tuomioistuin saattaa joutua toteamaan, ettei se ole toimivaltainen vastaamaan esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin, tai jättämään ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta.

               16.

               Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on esitettävä pyynnössään täsmälliset viittaukset kansallisen oikeuden säännöksiin, joita pääasian oikeudenkäyntiä koskeviin tosiseikkoihin sovelletaan, sekä yksilöitävä täsmällisesti ne unionin oikeuden säännökset, joiden tulkintaa pyydetään tai joiden pätevyys kyseenalaistetaan. Pyyntöön voi myös sisältyä lyhyt tiivistelmä pääasian oikeudenkäynnin asianosaisten keskeisistä merkityksellisistä perusteluista. Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että unionin tuomioistuimessa käännetään muille kielille vain ennakkoratkaisupyyntö muttei sen mahdollisia liitteitä.

               17.

               Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin voi myös ilmaista lyhyesti näkemyksensä ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta. Tällainen ilmoitus on hyödyllinen unionin tuomioistuimelle erityisesti silloin, kun sen on ratkaistava ennakkoratkaisupyyntö nopeutetussa menettelyssä tai kiireellisessä menettelyssä.

               18.

               Unionin tuomioistuimelle esitettävien ennakkoratkaisukysymysten on oltava ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen muusta sisällöstä erottuvassa ja selvästi yksilöidyssä osassa mieluiten kyseisen päätöksen alussa tai lopussa. Kysymysten on oltava ymmärrettävissä sellaisinaan eli tukeutumatta ennakkoratkaisupyynnön perusteluihin.

               19.

               Ennakkoratkaisupyynnön lukemisen helpottamiseksi on olennaista, että pyyntö saapuu unionin tuomioistuimeen koneellisesti kirjoitettuna ja että ennakkoratkaisupyynnön sivut ja kohdat on numeroitu.

               20.

               Ennakkoratkaisupyyntö on päivättävä ja allekirjoitettava. Se on lähetettävä kirjattuna lähetyksenä unionin tuomioistuimen kirjaamoon osoitteeseen Rue du Fort Niedergrünewald, 2925 Luxemburg, LUXEMBURG. Ennakkoratkaisupyyntöön on liitettävä kaikki asiaa koskevat merkitykselliset asiakirjat ja erityisesti pääasian asianosaisten ja niiden mahdollisten oikeudenkäyntiedustajien täsmälliset yhteystiedot sekä pääasian asiakirja-aineisto tai sen jäljennös. Asiakirja-aineisto (tai sen jäljennös) säilytetään kirjaamossa koko asian käsittelyn ajan. Perussäännön 23 artiklassa tarkoitetut osapuolet voivat tutustua tähän aineistoon kirjaamossa, jollei ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin ole toisin määrännyt.

               21.

               Ennakkoratkaisumenettelyssä unionin tuomioistuin käyttää lähtökohtaisesti ennakkoratkaisupyyntöön sisältyviä tietoja, yksilöintitiedot ja henkilötiedot mukaan luettuna. Jos ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin katsoo sen tarpeelliseksi, sen on näin ollen itse huolehdittava siitä, että sen tekemässä ennakkoratkaisun pyytämistä koskevassa päätöksessä jätetään mainitsematta tietyt seikat taikka pääasian oikeudenkäynnissä esiintyvän yhden tai useamman henkilön tai yhteisön tunnistetiedot.

               22.

               Ennakkoratkaisupyynnön jättämisen jälkeen myös unionin tuomioistuin voi päättää tällaisesta tunnistetietojen poistamisesta omasta aloitteestaan taikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tai pääasian oikeudenkäynnin asianosaisen pyynnöstä. Tällainen pyyntö on kuitenkin sen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi esitettävä mahdollisimman varhaisessa asian käsittelyn vaiheessa ja viimeistään ennen kyseistä asiaa koskevan tiedonannon julkaisemista Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ennakkoratkaisupyynnön tiedoksiantoa perussäännön 23 artiklassa tarkoitetuille osapuolille. Tiedoksianto toimitetaan yleensä noin kuukauden kuluttua ennakkoratkaisupyynnön jättämisestä. Tunnistetietojen poistaminen vasta julkaisemisen ja tiedoksiannon jälkeen jäisi nimittäin uusien tieto- ja viestintäteknologioiden käytön yleistymisen vuoksi käytännössä hyödyttömäksi.

      Ennakkoratkaisupyynnön vaikutukset kansalliseen oikeudenkäyntimenettelyyn

               23.

               Vaikka kansallisella tuomioistuimella säilyy toimivalta määrätä turvaamistoimista erityisesti pätevyyden tutkimista koskevan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä, ennakkoratkaisupyynnön jättäminen merkitsee kuitenkin kansallisen oikeudenkäyntimenettelyn lykkäämistä, kunnes unionin tuomioistuin on antanut ratkaisunsa.

               24.

               Vaikka ennakkoratkaisupyyntö pysyy vireillä unionin tuomioistuimessa lähtökohtaisesti niin kauan kuin sitä ei ole peruutettu, on kuitenkin muistettava unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisumenettelyssä kuuluva tehtävä, joka on myötävaikuttaa konkreettisesti lainkäyttöön jäsenvaltioissa eikä esittää neuvoa-antavia lausuntoja yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä. Koska ennakkoratkaisumenettely edellyttää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa tosiasiallisesti vireillä olevaa pääasian oikeudenkäyntiä, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ilmoitettava unionin tuomioistuimelle kaikista sellaisista oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvistä seikoista, jotka saattavat vaikuttaa asian vireilläoloon kansallisessa tuomioistuimessa, ja erityisesti kanteen peruuttamisesta, sovintoratkaisusta tai muusta seikasta, jonka vaikutuksesta oikeudenkäynti päättyy. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on myös ilmoitettava unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisun pyytämistä koskevasta päätöksestä tehtyyn valitukseen mahdollisesti annetusta ratkaisusta ja sen vaikutuksista ennakkoratkaisupyyntöön.

               25.

               Jotta ennakkoratkaisumenettely unionin tuomioistuimessa etenisi asianmukaisesti ja vastaisi tarkoitustaan, tällaiset tiedot on ilmoitettava unionin tuomioistuimelle mahdollisimman nopeasti. Kansallisia tuomioistuimia kehotetaan myös ottamaan huomioon, että ennakkoratkaisupyynnön peruuttaminen saattaa vaikuttaa samankaltaisten asioiden (tai asiaryhmien) käsittelyyn ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Jos ennakkoratkaisua pyytävässä tuomioistuimessa vireillä olevien useiden asioiden ratkaisu riippuu unionin tuomioistuimen vastauksesta ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, kansallisen tuomioistuimen saattaa olla aiheellista yhdistää nämä asiat ennakkoratkaisupyynnössä, jotta unionin tuomioistuin voi vastata esitettyihin kysymyksiin, vaikka jokin tai jotkin näistä asioista lakkaisivat olemasta vireillä.

      Oikeudenkäyntikulut ja oikeusapu

               26.

               Ennakkoratkaisupyynnön käsittely unionin tuomioistuimessa on maksutonta. Unionin tuomioistuin ei tee ratkaisua ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian asianosaisten oikeudenkäyntikuluista, vaan niitä koskevan ratkaisun tekeminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

               27.

               Mikäli pääasian oikeudenkäynnin asianosaisella ei ole riittäviä varoja, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi myöntää tällaiselle asianosaiselle oikeusapua unionin tuomioistuimessa aiheutuvien kulujen, erityisesti asianajokulujen, kattamiseen sikäli kuin tämä on kansallisten säännösten mukaan mahdollista. Myös unionin tuomioistuin voi myöntää tällaista oikeusapua siinä tapauksessa, että kyseessä olevalle asianosaiselle ei ole jo myönnetty oikeusapua kansallisella tasolla, tai siinä tapauksessa, että kyseinen apu ei kata unionin tuomioistuimessa aiheutuneita kustannuksia tai kattaa vain osan niistä.

      Unionin tuomioistuimen ja kansallisen tuomioistuimen välinen yhteydenpito

               28.

               Unionin tuomioistuimen kirjaamo on yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen koko sen ajan, jonka asian käsittely kestää. Kirjaamo toimittaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle jäljennöksen kaikista oikeudenkäyntiasiakirjoista sekä mahdolliset täsmennys- tai selvennyspyynnöt, joiden katsotaan olevan tarpeen hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.

               29.

               Asian käsittelyn päätyttyä kirjaamo toimittaa unionin tuomioistuimen ratkaisun ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, jonka toivotaan ilmoittavan unionin tuomioistuimelle, miten se tämän jälkeen soveltaa kyseistä ratkaisua pääasian oikeudenkäynnissä, sekä ilmoittavan unionin tuomioistuimelle pääasian oikeudenkäynnissä antamastaan lopullisesta ratkaisusta.

         II   Nopeaa käsittelyä edellyttäviin ennakkoratkaisupyyntöihin sovellettavat ohjeet

               30.

               Ennakkoratkaisupyyntö voidaan perussäännön 23 a artiklassa ja työjärjestyksen 105–114 artiklassa määrätyin edellytyksin käsitellä joissakin tapauksissa nopeutetussa menettelyssä tai kiireellisessä menettelyssä. Unionin tuomioistuin päättää näiden menettelyjen käyttämisestä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä, jossa esitetään ne oikeudelliset seikat tai tosiseikat, joiden vuoksi näiden menettelyjen käyttäminen on aiheellista. Unionin tuomioistuin voi poikkeuksellisesti tehdä tällaisen päätöksen omasta aloitteestaan, jos asian laatu tai asiaan yksittäistapauksessa liittyvät seikat näyttävät sitä edellyttävän.

      Nopeutetun menettelyn ja kiireellisen menettelyn soveltamisedellytykset

               31.

               Työjärjestyksen 105 artiklan mukaan ennakkoratkaisupyyntö voidaan siten käsitellä nopeutetussa menettelyssä työjärjestyksen määräyksistä poiketen, jos asian laatu edellyttää, että asia käsitellään ensi tilassa. Nopeutetusta menettelystä aiheutuu huomattavia vaatimuksia kaikille siihen osallisille ja erityisesti kaikille jäsenvaltioille, joiden on esitettävä kirjalliset tai suulliset huomautuksensa paljon lyhyemmässä määräajassa kuin tavallisesti. Tämän vuoksi nopeutetun menettelyn soveltamista on pyydettävä vain sellaisissa erityistilanteissa, joissa on perusteltua, että unionin tuomioistuin ratkaisee esitetyt kysymykset nopeasti. Se, että ratkaisu, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on annettava saatettuaan ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, saattaa koskea suurta määrää henkilöitä tai oikeudellisia tilanteita, ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ole sellaisenaan poikkeustapaus, jonka vuoksi nopeutetun menettelyn käyttäminen olisi perusteltua.

               32.

               Tämä koskee vielä suuremmalla syyllä työjärjestyksen 107 artiklassa tarkoitettua kiireellistä ennakkoratkaisumenettelyä. Tämä menettely, jota sovelletaan vain EUT-sopimuksen kolmannen osan V osastossa tarkoitettua vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta koskevissa asioissa, asettaa nimittäin siihen osallistuville toimijoille vielä suurempia vaatimuksia, koska siinä rajoitetaan kirjallisten huomautusten esittämiseen oikeutettujen osapuolten lukumäärää ja äärimmäisen kiireellisissä tapauksissa asia voidaan käsitellä unionin tuomioistuimessa kokonaan ilman kirjallista vaihetta. Kiireellisen menettelyn soveltamista on sen vuoksi pyydettävä vain silloin, kun on ehdottoman välttämätöntä, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin erittäin nopeasti.

               33.

               Vaikkei tällaisia tilanteita ole erityisesti vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta koskevien unionin oikeussääntöjen vaihtelevan luonteen ja niiden kehityksen vuoksi mahdollista luetella tässä tyhjentävästi, kansallinen tuomioistuin voi harkita kiireellisen ennakkoratkaisupyynnön esittämistä esimerkiksi SEUT 267 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetussa tapauksessa, jossa asia koskee pidätettyä tai vapautensa menettänyttä henkilöä ja esitettyyn kysymykseen annettavalla vastauksella on ratkaiseva merkitys hänen oikeudellisen asemansa arvioinnissa, taikka lapsen huoltajuutta tai asumista koskevassa asiassa, jossa sen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu unionin oikeuden nojalla, toimivaltaisuus riippuu ennakkoratkaisukysymykseen annettavasta vastauksesta.

      Pyyntö nopeutetun menettelyn tai kiireellisen menettelyn soveltamisesta

               34.

               Jotta unionin tuomioistuin voisi päättää nopeasti, onko nopeutetun menettelyn tai kiireellisen ennakkoratkaisumenettelyn soveltaminen aiheellista, pyynnössä on esitettävä täsmällisesti ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, ja erityisesti ne riskit, joita aiheutuisi ennakkoratkaisupyynnön käsittelemisestä tavallisessa menettelyssä. Sikäli kuin suinkin mahdollista, ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on myös esitettävä lyhyesti kantansa vastauksesta, joka esitettyihin kysymyksiin olisi annettava. Tämä helpottaa pääasian asianosaisten ja muiden asian käsittelyyn osallistuvien osapuolten kannanottoa ja nopeuttaa siten osaltaan menettelyä.

               35.

               Nopeutetun menettelyn tai kiireellisen menettelyn soveltamista koskeva pyyntö on kaikissa tapauksissa laadittava yksiselitteisesti siten, että unionin tuomioistuimen kirjaamo voi pyynnön perusteella välittömästi todeta, että asialle on annettava erityiskohtelu. Tätä varten kansallista tuomioistuinta pyydetään täsmentämään, kumpaa näistä menettelyistä pyydetään, sekä mainitsemaan pyyntönsä yhteydessä työjärjestyksen asianomainen artikla (nopeutettua menettelyä koskeva 105 artikla tai kiireellistä menettelyä koskeva 107 artikla). Tämän maininnan on oltava kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnön muusta sisällöstä selvästi erottuvassa kohdassa (esimerkiksi ylätunnisteessa tai erillisessä tuomioistuimen ratkaisussa). Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin voi tarvittaessa mainita tästä pyynnöstä myös saatekirjeessä.

               36.

               Varsinaisen ennakkoratkaisupyynnön sanamuodon on kiireellisessä tilanteessa tärkeää olla ytimekäs erityisesti siksi, että tämä osaltaan nopeuttaa menettelyä.

      Unionin tuomioistuimen, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja pääasian asianosaisten välinen yhteydenpito

               37.

               Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja pääasian asianosaisten kanssa käytävän yhteydenpidon nopeuttamiseksi ja helpottamiseksi tuomioistuinta, joka pyytää nopeutetun menettelyn tai kiireellisen menettelyn soveltamista, pyydetään ilmoittamaan sähköpostiosoite ja mahdollisesti faksin numero, jota unionin tuomioistuin voi käyttää, sekä kyseessä olevien asianosaisten edustajien sähköpostiosoitteet ja mahdollisesti faksin numerot.

               38.

               Allekirjoitetun ennakkoratkaisupyynnön jäljennös voidaan toimittaa nopeutetun menettelyn tai kiireellisen menettelyn soveltamista koskevan pyynnön kanssa etukäteen unionin tuomioistuimeen sähköpostitse (ECJ-Registry@curia.europa.eu) tai faksilla (+352 433766). Molempien pyyntöjen käsittely voidaan aloittaa heti tällaisen jäljennöksen saavuttua. Kyseisten asiakirjojen alkuperäiskappale on kuitenkin toimitettava unionin tuomioistuimen kirjaamoon mahdollisimman nopeasti.

      (1)  EUVL L 265, 29.9.2012, s. 1.

      LIITE

         Ennakkoratkaisupyyntöön sisällytettävät olennaiset tiedot

      1.   Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin

      Ennakkoratkaisupyynnössä on ilmoitettava täsmällisesti ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin ja mahdollinen jaosto tai ratkaisukokoonpano. Pyynnössä on mainittava tämän tuomioistuimen täydelliset yhteystiedot sen ja unionin tuomioistuimen välisen yhteydenpidon helpottamiseksi.
      2.   Pääasian asianosaiset ja niiden edustajat

      Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen jälkeen mainitaan pääasian asianosaiset ja tapauksen mukaan niitä kyseisessä tuomioistuimessa edustavien henkilöiden nimet. Näiden mainintojen on oltava mahdollisimman täydellisiä. Niihin on sisällyttävä joko ennakkoratkaisupyynnössä tai sen saatekirjeessä asianomaisten henkilöiden tarkka osoite, heidän puhelinnumeronsa tai faksinumeronsa sekä heidän käytössään mahdollisesti oleva sähköpostiosoite.
      Kansallisia tuomioistuimia muistutetaan tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 95 artiklasta sekä näiden suositusten 21 ja 22 kohdasta. Jos ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin pitää sitä tarpeellisena, sen on itse huolehdittava tiettyjen nimien tai tietojen poistamisesta ennakkoratkaisupyynnöstään tai lähetettävä ennakkoratkaisupyynnöstä sen täydellisen version lisäksi sellainen versio, josta tunnistetiedot on poistettu ja jota käytetään asian käsittelyn perustana unionin tuomioistuimessa.
      3.   Pääasian oikeudenkäynnin kohde ja merkitykselliset tosiseikat

      Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on lyhyesti kuvattava pääasian oikeudenkäynnin kohde sekä asiaa koskevat tosiseikat sellaisina kuin tämä tuomioistuin on ne todennut tai hyväksynyt.
      4.   Asiaa koskevat oikeussäännöt

      Ennakkoratkaisupyynnössä on mainittava täsmällisesti pääasian oikeudenkäynnin tosiseikastoon sovellettavat kansalliset säännökset, tarvittaessa myös asian kannalta merkityksellinen oikeuskäytäntö, sekä ne unionin oikeuden säännökset, joiden tulkintaa pyydetään tai joiden pätevyys kyseenalaistetaan. Näiden mainintojen on oltava täydellisiä. Niihin on sisällyttävä täsmälliset viittaukset kyseisiin säännöksiin niiden täsmällisiä nimikkeitä käyttäen sekä niiden julkaisuviitteet. Kansalliseen oikeuskäytäntöön tai unionin oikeuskäytäntöön viitattaessa mainitaan mahdollisuuksien mukaan myös asianomaisen ratkaisun ECLI-numero (European Case Law Identifier).
      5.   Ennakkoratkaisupyynnön perustelut

      Unionin tuomioistuin voi ratkaista ennakkoratkaisupyynnön vain, jos pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevaan asiaan on sovellettava unionin oikeutta. Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on sen vuoksi selostettava syyt, joiden vuoksi se on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä. Sen on myös selostettava toteamansa yhteys unionin oikeuden säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä. Jos ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin pitää sitä hyödyllisenä asian ymmärtämisen kannalta, se voi tässä yhteydessä selostaa tähän liittyviä asianosaisten perusteluja.
      6.   Ennakkoratkaisukysymykset

      Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on ilmaistava unionin tuomioistuimelle esittämänsä ennakkoratkaisukysymykset selkeästi ja asiakirjan muusta sisällöstä selvästi erottuvalla tavalla. Kysymysten on oltava ymmärrettävissä sellaisinaan eli tukeutumatta ennakkoratkaisupyynnön perusteluihin.
      Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin esittää mahdollisuuksien mukaan myös lyhyesti oman kantansa ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta.
      7.   Mahdollinen erityiskäsittelyn tarve

      Jos ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin katsoo, että sen unionin tuomioistuimelle esittämä ennakkoratkaisupyyntö edellyttää erityistä käsittelytapaa pääasian oikeudenkäyntiin liittyvien henkilöiden tunnistetietojen poistamiseksi tai asian käsittelyn nopeuttamiseksi unionin tuomioistuimessa, tällaista käsittelytapaa puoltavat seikat on selostettava yksityiskohtaisesti ennakkoratkaisupyynnössä ja sen mahdollisessa saatekirjeessä.

         Ennakkoratkaisupyynnön muoto ja ulkoasu

      Ennakkoratkaisupyyntöjen on oltava ulkoasultaan sellaisia, että niiden myöhempi sähköinen käsittely unionin tuomioistuimessa on helppoa, ne voidaan skannata ja kirjoitusmerkit voidaan lukea optisesti. Tämä edellyttää, että

                  —

                  ennakkoratkaisupyynnöt kirjoitetaan koneellisesti ilman yliviivauksia valkoiselle A4-kokoiselle paperille

                  —

                  tekstissä käytetään tavanomaista kirjasintyyliä (kuten Times New Roman, Courier tai Arial), jonka pistekoko on tekstissä vähintään 12 ja mahdollisissa alaviitteissä 10, sekä riviväliä 1,5 ja vähintään 2,5 senttimetrin marginaaleja (sivun ylä- ja alareunassa sekä oikeassa ja vasemmassa reunassa)

                  —

                  kaikki ennakkoratkaisupyynnön sivut ja siihen sisältyvät kappaleet on numeroitu jatkuvalla ja kasvavalla numerosarjalla.

            Ennakkoratkaisupyyntö on päivättävä ja allekirjoitettava. Ennakkoratkaisupyyntö, johon oheistetaan pääasian oikeudenkäynnin asiakirja-aineisto, lähetetään kirjattuna lähetyksenä unionin tuomioistuimen kirjaamoon osoitteeseen Rue du Fort Niedergrünewald, 2925 Luxemburg, LUXEMBURG.
      Nopeutetun menettelyn tai kiireellisen menettelyn soveltamista koskevan pyynnön esittämiseksi suositellaan, että ennakkoratkaisupyynnön allekirjoitettu jäljennös lähetetään etukäteen sähköpostitse (ECJ-Registry@curia.europa.eu) tai faksilla (+352 433766) ja että ennakkoratkaisupyynnön alkuperäiskappale lähetetään sen jälkeen postitse.