				|

		52011SC0820

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Denmarkand delivering a Council opinionon the updated convergence programme of Denmark, 2011-2015

			   	Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Tanskan kansallisesta uudistusohjelmasta
vuodelta 2011
sekä siihen sisältyvä neuvoston lausunto
Tanskan tarkistetusta lähentymisohjelmasta vuosiksi 2011–2015
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan
4 kohdan,
ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman
valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta
7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1466/97[1] ja
erityisesti sen 9 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[2],
ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta
2010 Euroopan komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja
kasvustrategia, Eurooppa 2020. Strategian lähtökohtana on tehostaa
talouspolitiikan koordinointia. Strategia keskitetään avainalueisiin, joilla
tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn
lisäämiseksi.
(2)
Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010
suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista
suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen
jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista[3].
Yhdessä nämä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita
kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja
työllisyyspolitiikassaan.
(3)
Komissio hyväksyi 12 päivänä tammikuuta 2011
ensimmäisen vuotuisen kasvuselvityksen. Tästä alkoi uusi talouden ohjauksen ja
hallinnan jakso EU:ssa ja ensimmäinen politiikan yhdennetyn
etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jonka perusta on Eurooppa 2020
-strategiassa.
(4)
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 25 päivänä maaliskuuta
2011 julkisen talouden vakauttamisen ja rakenneuudistuksen painopisteet (jotka
ovat 15 päivänä helmikuuta ja 7 päivänä maaliskuuta 2011 annettujen neuvoston
päätelmien ja komission vuotuisen kasvuselvityksen mukaisia). Se korosti, että
etusijalle on asetettava talousarvioiden tervehdyttäminen ja julkisen talouden
kestävyyden palauttaminen, työttömyyden vähentäminen työmarkkinauudistusten
avulla sekä uudet kasvua edistävät toimet. Se kehotti kaikkia jäsenvaltioita
toteuttamaan näihin painopisteisiin perustuvia konkreettisia toimenpiteitä,
jotka sisällytetään niiden vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin
uudistusohjelmiin.
(5)
Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 25 päivänä
maaliskuuta 2011 Euro Plus ‑sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita
esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai
lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.
(6)
Tanska toimitti vuosiksi 2011–2015 laaditun vuonna
2011 tarkistetun lähentymisohjelmansa ja vuonna 2011 laaditun kansallisen
uudistusohjelmansa 9 päivänä toukokuuta 2011. Ohjelmat on arvioitu samaan
aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.
(7)
Neuvosto on neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97
mukaisen tarkistetun lähentymisohjelman arvioinnin perusteella sitä mieltä,
että lähentymisohjelman perustana oleva makrotalouden skenaario on uskottava.
Vaikka se perustuu jonkin verran optimistisempiin kasvuoletuksiin vuoden 2012
ja sen jälkeisen ajan osalta, se on suurin piirtein komission yksiköiden kevään
2011 ennusteen mukainen. Lähentymisohjelmassa vahvistetun julkisen talouden
strategian tavoitteena on saattaa neuvoston suositusten mukaisesti alijäämä
alle 3 prosentin viitearvon vuoteen 2013 mennessä, saavuttaa vuoteen 2015
mennessä tarkistettu keskipitkän aikavälin tavoite, jonka mukaan rakenteellinen
rahoitusasema ei saisi olla alle -0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, sekä
tasapainoinen julkisen talouden rahoitusasema vuoteen 2020 mennessä. Tavoitteen
saavuttamiseksi suunniteltu sopeutusura on asianmukainen. Ohjelmaan sisältyviä
toimenpiteitä, jotka parlamentti hyväksyi keväällä 2010, pidetään riittävinä
julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseksi. Sen mukaan vuotuisten julkisen
talouden toimien suuruus on noin 1 prosentti suhteessa BKT:hen kaudella
2011–2013. Tanska saavuttaa tarkistetun keskipitkän aikavälin tavoitteen
ohjelmakauden aikana. Julkisen talouden tavoitteiden saavuttamiseen liittyvät
riskit ovat pääosin tasapainossa.
(8)
Tanskan talouden kehitys hidastui vuonna 2007, kun
kiinteistömarkkinoiden toiminta korjautui ja samalla kotimaiset pankkiongelmat
lisääntyivät. Tilannetta pahensi maksukyvyttömyyden ja työttömyyden kasvu.
Taantuma oli ankara, sillä tuotanto supistui 8 prosenttia syksyn 2007 ja kevään
2009 välisenä aikana. Lisäksi työttömyysaste nousi 7,4 prosenttiin vuonna 2010.
Työllisyysaste supistui 79,8 prosentista 76,1 prosenttiin vuosina 2008–2010, ja
erityisesti nuorten työllisyystilanne heikkeni. Tuotanto alkoi elpyä vuonna
2009 ja kokonaistuotanto kasvoi 2,1 prosenttia vuonna 2010. Elpymisen taustalla
on kotimainen kysyntä (myös finanssipoliittisten elvytystoimien vuoksi), vahva
varastojen kasvu ja Tanskan tärkeimpien kauppakumppaneiden talouksien
merkittävä elpyminen.
(9)
Automaattisten vakauttajien ja kriisin johdosta
toteutettujen toimenpiteiden vuoksi julkisen talouden rahoitusasema kääntyi 3,2
prosentin ylijäämästä suhteessa BKT:hen 2,7 prosentin alijäämäksi vuosina
2008–2009. Tanska ilmoitti keväällä 2010, että julkisen talouden alijäämä olisi
yli 5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2010, ja sen vuoksi heinäkuussa 2010
käynnistettiin liiallista alijäämää koskeva menettely. Vaikka eläkerahastojen
tuottoverotukseen liittyvien odottamattomien, väliaikaisten tulojen johdosta
alijäämä vakautui 2,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen viime vuonna, komission
yksiköiden kevään 2011 ennusteen mukaan alijäämä kasvaa vuonna 2011 noin 4
prosenttiin suhteessa BKT:hen, minkä johdosta vuonna 2012 on tarvetta
jatkuville kattaville vakautustoimille. Tämä edellyttää vuoden 2010
vakautussopimuksessa vahvistettujen toimenpiteiden tiukkaa toteuttamista ja
lähentymisohjelman mukaista menojen valvontaa, jotta liiallinen alijäämä
saadaan korjattua vuoteen 2013 mennessä.
(10)
Paikallis- ja aluehallinnon tasolla on valvottava
tiukasti, etteivät menot ylity. Tämä on tärkeää julkisen talouden tavoitteiden
saavuttamiseksi. Julkiset menot ovat 20 viime vuoden aikana ylittäneet
jatkuvasti julkisen talouden tavoitteet. Hallitus on jo toteuttanut joitain
toimenpiteitä tämän ongelman ratkaisemiseksi ja suunnittelee ottavansa käyttöön
uuden, lähentymisohjelmassa esitetyn menojen valvontajärjestelmän, jota valvoo
Tanskan talousneuvosto.
(11)
Väestötekijöiden vuoksi työikäinen väestö
(15–64-vuotiaat) vähenee noin 1,5 prosenttia vuosina 2010–2025 ja lähes 5
prosenttia vuoteen 2040 mennessä. Keskipitkällä aikavälillä talouden elpyminen
voi johtaa työmarkkinoiden tiukentumiseen, kuten oli laita talouskasvun
huippuvuosina. Vaikka työvoiman osallistumisaste on jo korkea, työvoiman
tarjontaa voidaan vielä lisätä. Vapaaehtoinen varhaiseläkkeelle siirtyminen on
yleistä 60–64-vuotiaiden keskuudessa, minkä vuoksi tässä ikäluokassa
työllisyysaste on vain 40 prosenttia. Lisäksi 10 prosenttia alle 40-vuotiaista
työikäisistä on joko työkyvyttömyysetuuksien tai joustotyön (tuettu
työllistäminen) piirissä.
(12)
Tuotannon kasvu on supistunut vuodesta 1995 alkaen,
mikä johtuu mahdollisesti muun muassa heikoista koulutustuloksista. Vaikka
Tanska käyttää edelleen runsaasti rahaa koulutusjärjestelmäänsä,
koulutustulokset ovat ainoastaan keskinkertaiset useilla keskeisillä aloilla ja
nuorten koulutustaso on Tanskassa EU:n neljänneksi alhaisin. Vuonna 2009 vain
70,1 prosenttia 20–24-vuotiaista oli suorittanut vähintään keskiasteen
koulutuksen (verrattuna EU:n 78,6 prosentin keskiarvoon). Lisäksi PISA-tulokset
ovat keskinkertaiset. Nuorisoalan laitosten ja
ammatillisten oppilaitosten keskeytysprosentit ovat suhteellisen suuria, ja
lähes 50 prosenttia nuorten ammatillisten oppilaitosten oppilaista keskeyttää
opintonsa. Lisäksi noin 20 prosenttia nuorista
ei ole päättänyt ylempää perusastetta korkeampaa koulutusta 10 vuoden kuluessa
peruskoulun jälkeen. Koulutusjärjestelmän laadun parantaminen auttaisi myös
estämään ammattitaidoissa esiintyvää epätasapainoa työmarkkinoilla, sillä
nykyisten ennusteiden mukaan työmarkkinoilla on tulevaisuudessa mahdollisesti
liikaa ammattitaidottomia työntekijöitä kun taas pätevistä työntekijöistä on
pulaa. Tuottavuuden kasvu on ollut erityisen heikkoa rakennus- ja palvelualoilla.
Näin on erityisesti paikallisissa palveluissa, vähittäis- ja tukkukaupassa ja
henkilökohtaisissa palveluissa, joilla eräillä aloilla on vähän kilpailua ja
esimerkiksi korkeat markkinoille pääsyn esteet voivat johtaa optimaalista
heikompaan resurssien jakoon. Kaavoituslait ovat tiukkoja, mikä rajoittaa
tuottavuutta parantavien mittakaavaetujen saavuttamista vähittäiskaupassa.
Koska julkisista hankinnoista vain noin 25 prosenttia on avoimia, hallitus on
ottanut käyttöön strategian, jonka tavoitteena on lisätä kilpailua julkisissa
palveluissa lisäämällä asteittain kuntien ja alueiden julkisia hankintoja ja
asettamalla kunnille uuden tavoitteen, jonka mukaan 31,5 prosenttia kaikista
hankinnoista olisi oltava julkisia vuoteen 2015 mennessä.
(13)
Kotitalouksien velka suhteessa BKT:hen on EU:n
suurin. Velkamäärän lisääntyminen, jonka kimmokkeena on ollut
asuntomarkkinoiden kasvu vuosina 2004–2007, aiheuttaa potentiaalisia riskejä
taloudelle ja rahoitusvakaudelle. Vaikka näitä riskejä lieventävät Tanskan
edistyneiden kiinnitysvakuudellisten joukkovelkakirjamarkkinoiden
ominaispiirteet ja se, että taloudellinen tilanne on suurimmalla osalla
kotitalouksista vahva (varat ylittävät reilusti velat), asuntojen hintojen
myötäsyklisiä vaihteluja tasapainottavia toimenpiteitä otettiin vain
rajoitetusti käyttöön asuntojen hintojen korjauduttua.
(14)
Tanska on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus
-sopimuksen nojalla[4]. Julkisen talouden
kestävyyden parantamiseksi on sovittu seuraamuksia koskevan lainsäädännön
tiukentamisesta paikallisen tason menojen valvonnan osalta. Hallitus on tehnyt
esityksen eräänlaisesta kannustinjärjestelmästä helpottaakseen yksityisten
päätösten tekemistä vaikeuksissa olevien pankkien auttamiseksi ja
rahoitusvakauden parantamiseksi. Työllisyystoimet kohdentuvat työllisyyden
edistämiseen pidentämällä työuraa. Kilpailukyvyn edistämiseksi on laadittu
kilpailupaketti, joka sisältää ensi sijassa rakennus- ja palvelualoille
kohdistettuja konkreettisia aloitteita. Sitoumukset koskevat sopimuksen neljää
osa-aluetta. Yleensä ottaen toimenpiteet ovat vuotuisen kasvuselvityksen
jatkona toteutettujen toimenpiteiden mukaisia ja ne helpottavat erityisesti
työllisyyteen liittyvien Eurooppa 2020 -tavoitteiden saavuttamista. Vaikka osa
ilmoitetuista sitoumuksista on jo toteutettu, lähitulevaisuudessa olisi
toteutettava huomattavia toimenpiteitä budjettikurin parantamiseksi
(paikallisella tasolla) ja työllisyyden edistämiseksi. Nämä sitoumukset on
arvioitu ja otettu huomioon suosituksissa.
(15)
Komissio on arvioinut lähentymisohjelman ja
kansallisen uudistusohjelman sekä Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyt
sitoumukset[5]. Se on ottanut huomioon
niiden merkityksen Tanskan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja
talouspolitiikan kestävyyden kannalta. Lisäksi se on arvioinut, ovatko ne EU:n
sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska Euroopan unionin talouden ohjausta ja
hallintaa on tarpeen tehostaa kokonaisuudessaan antamalla EU:n tason panos
tuleviin kansallisiin päätöksiin. Tämän perusteella komissio katsoo, että
jatkuvia kattavia talouden vakautustoimia olisi jatkettava vuonna 2011 ja sen
jälkeen. Lisäksi olisi ryhdyttävä toimiin työvoiman tarjonnan lisäämiseksi
vähentämällä varhaiseläkkeelle jäämistä ja kohdistamalla toimenpiteet
tiettyihin ryhmiin, parannettava koulutuksen laatua, vahvistettava kilpailua
keskeisillä aloilla ja vakautettava kiinteistömarkkinoita edelleen.
(16)
Neuvosto on tutkinut Tanskan tarkistetun
lähentymisohjelman vuodelta 2011 edellä esitetyn arvioinnin perusteella ja
ottaen huomioon myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 126
artiklan 7 kohdan nojalla 2 päivänä kesäkuuta 2010 annetun neuvoston
suosituksen. Neuvoston lausunto[6] on esitetty erityisesti
jäljempänä 1 kohdassa esitetyssä suosituksessa. Neuvosto on tutkinut Tanskan
kansallisen uudistusohjelman ottaen huomioon 25 päivänä maaliskuuta 2011
hyväksytyt Eurooppa-neuvoston päätelmät,
SUOSITTAA, että Tanska toteuttaisi
vuosina 2011–2012 toimia, joilla se
(1)
panee täytäntöön julkisen talouden vakauttamiseen
tähtääviä toimenpiteitä suunnitelmien mukaisesti vuosina 2011 ja 2012 ja korjaa
liiallisen ylijäämän vuoteen 2013 mennessä; nopeuttaa julkisen talouden
alijäämän supistumista, jos taloudelliset edellytykset osoittautuvat nykyisin
oletettua paremmiksi; vahvistaa menojen valvontaa hyväksymällä paikallis-,
alue- ja keskushallinnolle sitovat monivuotiset menokatot, jotka ovat
keskipitkän aikavälin julkisen talouden rahoitusasemaa koskevien tavoitteiden
mukaiset;
(2)
poistaa vähitellen suunnitelmien mukaisesti
vapaaehtoisen varhaiseläkejärjestelmän, uudistaa työkyvyttömyyseläkettä ja
kohdentaa paremmin tuetut työllisyysjärjestelmät (joustotyöjärjestelmä)
heikommassa asemassa oleviin ryhmiin;
(3)
nopeuttaa uudistusten täytäntöönpanoa koulutusjärjestelmän
laadun parantamiseksi; pienentää erityisesti ammatillisen koulutuksen
keskeytysprosentteja ja lisää tarjolla olevien oppisopimuspaikkojen määrää;
(4)
ryhtyy toimenpiteisiin kilpailun esteiden
poistamiseksi erityisesti paikallispalveluissa ja vähittäiskaupassa
tarkistamalla maankäyttöä koskevia säädöksiä ja avaamalla kuntien ja alueiden
hankinnat;
(5)
tukee kiinteistömarkkinoiden nykyistä vakauttamista
hintojen hiljattain korjauduttua, ryhtyy ehkäiseviin toimiin vahvistaakseen
asuntomarkkinoiden ja rahoitusjärjestelmän keskipitkän aikavälin vakautta,
mukaan lukien asuntolaina- ja kiinteistöverojärjestelmien uudistukset.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUVL C [...], […..], s. […].
[3]               Pidetään voimassa vuonna 2011 19 päivänä
toukokuuta 2011 annetulla neuvoston päätöksellä 2011/308/EU.
[4]               Lisätietoa Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyistä
sitoumuksista on asiakirjassa SEC(2011) 713.
[5]               SEC(2011) 713.
[6]               Lausunnosta on säädetty neuvoston asetuksen (EY) N:o
1466/97 9 artiklan 3 kohdassa.


Avis juridique important

|

52002SC0381(02)

Komission suositus neuvostolle komissiolle annettavista valtuuksista aloittaa ja käydä neuvottelut Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) kanssa Euroopan yhteisön liittymistä koskevista ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä  /* SEK/2002/0381 lopull. */

KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLE komissiolle annettavista valtuuksista aloittaa ja käydä neuvottelut Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) kanssa Euroopan yhteisön liittymistä koskevista ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistäPERUSTELUTJohdantoTämä neuvostolle annettava komission tiedonanto koskee Euroopan yhteisön liittymistä Kansainväliseen siviili-ilmailujärjestöön (ICAO) ja Kansainväliseen merenkulkujärjestöön (IMO).Kuten eurooppalaisen liikennepolitiikan tulevaisuutta koskevassa valkoisessa kirjassa [1] korostetaan, Euroopan unionin, maailman suurimman talousmahdin, jonka kaupasta suuri osa käydään sen ulkopuolisten maiden kanssa, on osallistuttava liikennettä sääntelevien kansainvälisten sääntöjen vahvistamiseen.[1]  Valkoinen kirja "Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika", KOM(2001) 370, 12.9.2001.Viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana yhteisössä on annettu huomattava määrä ilma- ja meriliikennettä koskevaa lainsäädäntöä. Koska yhteisö on joutunut yhä enemmän tekemisiin ICAOn ja IMOn käsittelemien kysymysten kanssa ja on sen vuoksi kehittänyt myös omia sisäisiä sääntöjään, sen osallistumista näiden järjestöjen toimintaan on lisättävä. ICAOlla ja IMOlla on jäseniä kaikkialta maailmasta, ja ne vahvistavat ilma- ja meriliikenteen kansainväliset säännöt. Tehokkaampi osallistuminen niiden työhön auttaisi yhteisöä täyttämään ulkoiseen toimivaltaansa liittyvät velvollisuudet sekä varmistamaan yhteisön oikeuden johdonmukaisuuden kansainvälisen oikeuden kanssa näillä kahdella taloudellisesti hyvin merkittävällä alalla.Euroopan yhteisöjen tuomioistuin päätti jo vuonna 1971, että kun yhteisö laatii yhteisiä sisäisiä sääntöjä, se myös saa oikeuden käydä näihin yhteisiin sääntöihin mahdollisesti vaikuttavia ulkoisia neuvotteluja (ns. ERTA-doktriini [2]). Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin totesi myöhemmin lausunnossa 1/76, että jos yhteisöllä on sisäinen toimivalta tietyn tavoitteen saavuttamiseksi, tämä tarkoittaa sillä olevan kyseisessä asiassa myös yksinomainen ulkoinen toimivalta, jos ulkoiset toimet ovat tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi [3].[2]  Asia 22/70, 31.3.1971, komissio v. neuvosto (Kok. 1971, s. 263).[3]  Lausunto 1/76, 26.4.1977, Euroopan sisävesiliikenteen seisontarahaston perustamista koskeva sopimusluonnos (Kok. 1976, s. 741).Näiden kahden tuomion perusteet vahvistettiin tuomioistuimen lausunnossa 1/94 [4], jossa myös todettiin: "Jos yhteisö on sisällyttänyt sisäisiin lainsäädäntötoimiinsa kolmansien maiden kansalaisten kohtelua koskevia lausekkeita tai on antanut toimielimilleen nimenomaisesti valtuudet neuvotella kolmansien maiden kanssa, sillä on yksinomainen ulkoinen toimivalta näiden toimien kattamalla alalla. Tämä pätee joka tapauksessa - myös sellaisen nimenomaisen lausekkeen puuttuessa, jolla toimielimet valtuutetaan neuvottelemaan kolmansien maiden kanssa - myös silloin, kun yhteisö on täydellisesti yhdenmukaistanut säännöt, (...), sillä se, että jäsenvaltioilla säilyisi oikeus neuvotella kolmansien maiden kanssa, voisi vaikuttaa näin annettuihin yhteisön sääntöihin (...) ERTA-tuomiossa tarkoitetulla tavalla" [5].[4]  Lausunto 1/94, 15.11.1994, yhteisön toimivalta tehdä kansainvälisiä sopimuksia palvelujen sekä teollis- ja tekijänoikeuksien alalla (Kok. 1994, s. I-5267).[5]  Lausunnon 1/94 95 ja 96 kohta.Näin ollen yhteisöllä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin liittyä Chicagon ja Geneven yleissopimuksiin, jotta se voisi täyttää sekä johdetusta oikeudesta että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön nojautuvista periaatteista johtuvat velvollisuutensa.Oikeudellisten syiden lisäksi perusteena on syy, jonka komissio esitti äskettäin antamassaan valkoisessa kirjassa "Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika" [6]: "(...) Euroopan unionilla, maailman suurimmalla talousmahdilla, jonka kaupasta suuri osa käydään sen ulkopuolisten maiden kanssa, on vain vähäinen painoarvo liikennettä säänteleviä kansainvälisiä sääntöjä vahvistettaessa. Virallisen statuksen puuttuessa Euroopan unioni osallistuu useimpien hallitustenvälisten järjestöjen toimintaan pelkästään tarkkailijana."[6]  KOM(2001)370, 12.9.2001.Komissio on sen vuoksi omaksunut kannan, jonka mukaan "(...) tilanne olisi ensi tilassa korjattava ottamalla yhteisö liikennettä sääntelevien kansainvälisten hallitustenvälisten järjestöjen jäseneksi. Tällöin laajentuneen Euroopan unionin 30 jäsenvaltiota voisivat esiintyä yhtenäisesti ja taivuttaa kyseisten järjestöjen toimintaa yhteisen edun ja kestävän kehityksen suuntaan."Huolellisesti yhteensovitettujen yhteisön toimien mahdolliset vaikutukset ICAOssa ja IMOssa tehtäviin päätöksiin on jo osoitettu yhteisön nykyisillä, hyvin rajoittuneilla osallistumismahdollisuuksilla. Meriturvallisuuden alalla yhteisö on sopinut kieltävänsä vuoteen 2015 mennessä yksirunkoisilta säiliöaluksilta pääsyn satamiinsa. Tämä Euroopan unionin päättäväisyys on johtanut siihen, että IMO on muuttanut suunniteltua aikatauluaan tällaisista aluksista luopumiseksi. Myös yhteisön toimet ilma-alusten aiheuttaman melun asteittaiseksi vähentämiseksi ovat vauhdittaneet monenvälisiä keskusteluja ilma-alusten aiheuttamaa melua koskevien standardien tarkistamisesta ICAOssa.Ongelma ja prosessin eteneminenNykyiset järjestelyt, joilla yhteisö osallistuu tarkkailijana ICAOn työskentelyyn ja komissio IMOn työhön, eivät riitä takaamaan yhteisön kannan edustusta.Yhteisölle on vakava haitta, että se voidaan kutsua ainoastaan tapauskohtaisesti tarkkailijaksi ICAOn neuvoston elinten kokouksiin eikä se saa tietoja ICAOn neuvoston ja ilmailukomission päivittäisestä toiminnasta. Päätökset tehdään ja valmistellaan juuri ICAOn neuvostossa ja ilmailukomissiossa yleiskokousten väliin jäävien kolmen vuoden jaksojen aikana. Samoin komission tarkkailijanasema IMOssa ei anna sille mahdollisuutta esittää kantaansa yhteisön nimissä yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvissa asioissa eikä vedota yhteisön tasolla tehtyihin päätöksiin, koska kansallinen kanta otetaan huomioon yksinomaan kansallisena riippumatta siitä, että sen esittänyt jäsenvaltio on yhteisön jäsen. Näissä olosuhteissa tarkkailijanasema vaikeuttaa kantojen yhteensovittamista hyödyllisesti ja suosii sen sijaan yhteisön etujen vastaisten kantojen muodostumista.Näin ollen Euroopan yhteisön legitiimi oikeus käyttää toimivaltaansa nimissään on selvästi ristiriidassa sen aseman kanssa, joka yhteisöllä tai komissiolla on näissä kahdessa järjestössä.Koska Chicagon ja Geneven yleissopimuksissa, joilla nämä kaksi kansainvälistä järjestöä on perustettu, määrätään ainoastaan valtioiden jäsenyydestä, yhteisön liittyminen edellyttää näiden sopimusten muuttamista siten, että kyseisiin järjestöihin voivat liittyä myös alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt. Siksi yhteisön jäsenyys edellyttää, että ensin tehdään Chicagon ja Geneven yleissopimuksien muuttamista koskeva ehdotus, joka on hyväksyttävä näiden järjestöjen yleiskokouksissa kahden kolmasosan enemmistöllä ja ratifioitava asianomaisen yleissopimuksen määräysten mukaisesti [7].[7]  IMOn tapauksessa tarvittava enemmistö on kaksi kolmannesta sopimusvaltioista, ICAOn tapauksessa yleiskokouksen täsmentämä sopimusvaltioiden määrä, joka ei saa olla pienempi kuin kaksi kolmannesta sopimusvaltioiden koko lukumäärästä.Tätä varten komissio suosittelee, että neuvosto valtuuttaisi sen neuvottelemaan tarvittavista yleissopimusten muutoksista.Koska yhteisö voi kuitenkin liittyä näihin järjestöihin vasta, kun tarvittava määrä kyseisen järjestön jäsenvaltioita on ratifioinut yleissopimuksen muutokset, on odotettavissa, että prosessi vie huomattavasti aikaa.SiirtymäjärjestelytEdellä esitetty huomioon ottaen ehdotetaan siirtymäjärjestelyjen vahvistamista, kun komissio on saanut valtuudet neuvotella yleissopimusten muuttamisesta. Tavoitteena on vahvistaa EY:n sekä ICAOn ja IMOn yhteistyösuhteita sen perusteella, mitkä ovat tarpeet ja edellytykset EY:n osallistumisen lisäämiselle.Koska järjestöjen säännöt ja toiminta eroavat toisistaan, myös EY:n nykyiset mahdollisuudet osallistua niiden työskentelyyn vaihtelevat huomattavasti.Esimerkiksi IMOssa Euroopan komissiolla on pysyvän tarkkailijan asema, joten se voi saada kaikki asiakirjat ja voi osallistua toimintaan halutessaan. Sen sijaan ICAOssa yhteisö ei ole pysyvä tarkkailija, joten se voi osallistua kokouksiin vain kutsusta [8] ja saada ainoastaan niiden kokousten asiakirjat, joihin se on kutsuttu. ICAOssa yhteisöllä siis on enemmän oikeudellisia rajoituksia kuin IMOssa. Tästä on seurauksena käytännössä se, että komissio yhteensovittaa jäsenvaltioiden kannat IMOn kokouksia varten, mutta ICAOssa yhteisö ei voi osallistua järjestön elinten kokouksiin, joissa tehdään sitovia päätöksiä.[8]  ICAO.n tämänhetkisissä säännöissä ei määrätä pysyvän tarkkailijan asemasta.Näiden erojen vuoksi tämän tiedonannon kahdessa osassa, joista toinen koskee ICAOta ja toinen IMOa, painotetaan välivaiheen järjestelyjä eri tavalla ja tehdään tältä osin kunkin tilanteen omiin tarpeisiin ja mahdollisuuksiin mukautettuja suosituksia.Koska yhteisön nykyinen asema ICAOssa on järjestön toimintatapoja ajatellen heikko ja koska ICAOn päätoimipaikka on kaukana, komissio tehostaa jäsenyysneuvottelujen alkaessa yhteisön edustusta nimittämällä paikan päälle pysyvän edustajan (kuten ICAOn neuvoston jäsenilläkin on). Lisäksi on tarpeen vahvistaa yhteisön sisäiset menettelyt, jotka soveltuvat ICAOn työskentelyyn.IMOssa yhteensovittamista kyllä tapahtuu, mutta se ei mahdollista yhteisön yhtenäistä esiintymistä. Sen vuoksi yhteisön jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä yhteisiin toimiin IMOn komiteoissa, jotta toimivallasta riippuen joko unionin puheenjohtajamaa tai komissio voisi esittää yhteisön kannan. Täysjäsenyyden saavuttaminen vie todennäköisesti huomattavan ajan, ja koko liittymisprosessin ajan on syytä säilyttää tiiviit suhteet IMOn muihin sopimuspuoliin ja elinkeinoelämän edustajiin. Sen vuoksi olisi myös suunniteltava komission pysyvän edustajan nimittämistä IMOon.PäätelmätKomissio kehottaa neuvostoa- valtuuttamaan komission neuvottelemaan yhteisön puolesta jäsenyyden edellyttämistä muutoksista Chicagon ja Geneven yleissopimuksiin sekä aiheellisista järjestelyistä siirtymäajaksi sekä- hyväksymään tarvittavat yhteisön sisäiset menettelyt järjestöjen työskentelyyn osallistumiseksi.KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTOLLE komissiolle annettavista valtuuksista aloittaa ja käydä neuvottelut Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) kanssa Euroopan yhteisön liittymistä koskevista ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä1. JohdantoMerenkulun turvallisuusasioita koskevan yhteisön toimivallan kasvaessa on tullut aiheelliseksi pohtia Euroopan yhteisön liittymistä Kansainväliseen merenkulkujärjestöön IMOon. Yhteisön osallistumisen vahvistaminen on itse asiassa käynyt välttämättömäksi, jotta voitaisiin estää se, että jäsenvaltiot rikkovat yhteisön lainsäädännöstä johtuvia velvoitteitaan, sekä taata yhteisön kannan johdonmukaisuus.Tämä merkitsee, että IMOn perustamisesta vuonna 1948 tehtyä Geneven yleissopimusta (ks. liite II) on muutettava, mikä edellyttää, että kaksi kolmannesta yleiskokoukseen osallistuvista 160 valtiosta äänestää muutoksen puolesta ja ratifioi sen. IMOn menettelyistä johtuen tämä prosessi vie useita vuosia [9]. Tämän vuoksi on tarpeen ottaa käyttöön siirtymäkauden ratkaisu, jotta voitaisiin parantaa yhteisön sisäisiä menettelyjä kantojen sovittamiseksi yhteen IMOssa ja vahvistaa komission edustusta IMOssa.[9]  IMOn yleissopimuksen ratifiointi vie keskimäärin 8-10 vuotta.Komissio huomauttaa tästä valkoisessa kirjassaan "Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika" [10] seuraavaa: "Tilanne olisi ensi tilassa korjattava ottamalla yhteisö liikennettä sääntelevien kansainvälisten hallitustenvälisten järjestöjen jäseneksi. Tällöin laajentuneen Euroopan unionin 30 jäsenvaltiota voisivat esiintyä yhtenäisesti ja taivuttaa kyseisten järjestöjen toimintaa yhteisen edun ja kestävän kehityksen suuntaan." Komissio täsmentää, että "Euroopan unionin on vahvistettava kapasiteettiaan esiintyä yhtenäisenä kansainvälisissä yhteyksissä, joissa käsitellään sosiaalialaa, teollisuutta ja ympäristöä sivuavia etuja".[10]  KOM(2001) 370, 12.9.2001, s. 106 -107.Näin ollen komissio suosittelee, että neuvosto- antaa perustamissopimuksen 300 artiklan määräysten mukaisesti valtuudet aloittaa ja käydä neuvottelut IMOn kanssa ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä, joita sovelletaan Euroopan yhteisön liittymiseen IMOon- vahvistaa jäljempänä ehdotetut neuvotteluohjeet. Lisäksi komissio suosittelee, että neuvosto pyytää jäsenvaltioita tukemaan perustamissopimuksen 10 artiklan mukaisesti komission toimia sen pyrkiessä näihin tavoitteisiin.2. Yhteisön toimivalta ja etunäkökohdat IMOn käsittelemissä kysymyksissäToimivaltaongelma johtuu siitä, että kaikki merenkulun turvallisuuden alalla annetut yhteisön säädökset eivät ole yhdenmukaistamisvaikutuksiltaan samanarvoiset: joissakin säädöksissä asetetaan vähimmäisvaatimuksia, toisissa enimmäisvaatimuksia ja joidenkin sisältö on sekoitusta kummastakin.Onkin pyrittävä ratkaisuihin, jotka perustuvat yhteisön käytäntöihin ja yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ulkoisen toimivallan alalla.Yhteisöllä on toimivaltaa useilla merenkulun turvallisuuteen sekä alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvillä aloilla. Sen toimivalta on vahvistettu IMOn päätöslauselmien, suositusten ja yleissopimusten perusteella annetun sitovan lainsäädännön (asetusten ja direktiivien) saattamisella voimaan.Tämän lainsäädännön tavoitteena on ensisijaisesti varmistaa kansainvälisten sääntöjen yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla yhteisössä jäsenvaltioihin lippuvaltion ominaisuudessa, kaikkeen liikenteeseen (sekä kansainväliseen että kotimaan liikenteeseen) [11] ja kaikkiin aluksiin niiden lippuvaltiosta riippumatta.[11]  Yhteisön alueella ei tarvitse erottaa toisistaan kansainvälistä ja kotimaan meriliikennettä.Yhteisöllä on toimivaltaa muun muassa seuraavilla aloilla (ks. liite I):- sellaisten perusteiden ja teknisten standardien laatiminen ja käyttöönotto, jotka jäsenvaltioiden on hyväksyttävä pakollisina, erityisesti laivavarusteiden alalla,- matkustaja-alusten turvallisuusmääräysten ja -normien vahvistaminen,- merenkulun turvallisuutta, pilaantumisen ehkäisemistä, alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita sekä yhteisön satamissa tai jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä käyviä aluksia koskevien kansainvälisten normien soveltaminen satamavaltiossa,- jäsenvaltioiden merenkulun tarkastusviranomaisiin ja luokituslaitoksiin sovellettavien yhdenmukaisten sääntöjen vahvistaminen jäsenvaltioiden kesken.Kaikkien näiden ja myös tulevien määräysten [12] suhteen on tärkeätä säilyttää yhdenmukaisuus Euroopan yhteisön kehittämien muiden politiikkojen kanssa, erityisesti sisämarkkina- ja ympäristöpolitiikan tavoitteiden kanssa.[12]  Erika I -paketin hyväksytyt ehdotukset: satamavaltion tekemät tarkastukset, luokituslaitoksia koskeva säännöstö, vanhojen yksirunkoisten säiliöalusten poistaminen liikenteestä, sekä vielä käsiteltävänä olevan Erika II -paketin ehdotukset: meriliikennettä koskeva yhteisön seuranta-, valvonta- ja tietojärjestelmä, öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen korvausrahasto ja varsinkin Euroopan meriturvallisuusviraston perustaminen.Euroopan yhteisön on perustamissopimusten valvojana taattava tämä yhdenmukaisuus toimimalla asemassa, joka kuuluu sille kansainvälisesti.3. Euroopan yhteisön liittyminen IMOn jäseneksi3.1. Euroopan komission asemaGeneven yleissopimuksessa määrätään vain valtioiden pääsystä jäseniksi. Poliittisesti on hyvin tärkeää sekä Euroopan unionin jäsenvaltioille että siihen kuulumattomille valtioille, että EY:n osallistumisstatus selvitetään, varsinkin, koska IMOn järjestelmä ei tunnusta taloudellisen yhdentymisen järjestöjä. Euroopan komissiolla on kuitenkin ollut tarkkailijan asema siitä lähtien, kun komission ja Valtioiden välisen neuvoa-antavan merenkulkujärjestön (nykyisen Kansainvälisen merenkulkujärjestön) välillä allekirjoitettiin yhteistyö- ja yhteistoimintasopimus 28. kesäkuuta 1974. Tarkkailijan asemaa ei siis ole Euroopan yhteisöllä vaan komissiolla (ks. liite III). Komissio on vuodesta 1994 lähtien saanut kaikki IMOn elinten kokousasiakirjat [13], ja se osallistuu kaikkiin niihin komiteoiden ja alakomiteoiden kokouksiin, joiden se katsoo olevan yhteisön kannalta merkittäviä. Nämä komiteat ovat toimivaltaisia muuttamaan (myös hiljaisella menettelyllä) niiden yleissopimusten teknisiä liitteitä, joiden tallettaja IMO on.[13]  Komissio osallistuu neljään tärkeimpään komiteaan: meriturvallisuuskomiteaan (MSC), merellisen ympäristön suojelukomiteaan (MEPC), tekniseen yhteistyökomiteaan (CTC) ja oikeudelliseen komiteaan (LC).Komissio koordinoi tässä tarkoituksessa tarpeen mukaan jäsenvaltioiden yhteisiä tai yhteensovitettuja kantoja komiteoiden kokousten yhteydessä sen jäsenvaltion johdolla, joka toimii neuvoston puheenjohtajana.Kannat esitellään suullisesti IMO:n elimissä käytävien keskustelujen aikana. Kannat esittelee joko joukko yksittäisiä jäsenvaltioita tai jäsenvaltiot yhdessä [14].[14]  Vielä hiljattain komission tai puheenjohtajavaltion ilmaistessa kaikkien 15 jäsenvaltion kannan tämä on johtanut kolmansien osapuolten vastalauseisiin (joskus suullisiin).3.1.1 Tämänhetkiset puutteetVaikka yhteisön tason koordinoinnin periaate hyväksyttiin vuonna 1994, käytännössä se ei kuitenkaan ole aina riittänyt välineeksi vaan on aiheuttanut ristiriitoja varsinkin siksi, että kansallisten valtuuskuntien sisällä on ollut viestintäongelmia ja - kuten valkoisessa kirjassa todetaan - "etteivät jäsenvaltiot ole aina kyseisissä järjestöissä samaa mieltä edes sellaisista kysymyksistä, joista yhteisössä on sovittu".Lisäksi on muistettava, että nykyisessä tarkkailijan asemassa on puutteita.Tarkkailijan asemassa komissio ei voi- käydä suoria neuvotteluja edes silloin, kun käsiteltävät kysymykset koskevat asioita, jotka on yhdenmukaistettu yhteisön tasolla, - puhua kaikkien jäsenvaltioiden nimissä; nykyään äänestystilanteessa mukaan lasketaan vain niiden jäsenvaltioiden kanta, jotka äänestävät puolesta tai vastaan; niitä kohdellaan aina yksittäisinä jäseninä, - hyödyntää yhteisön tason koordinointia yhteisön toimivallan alalla, sillä on olemassa vaara, että jäsenvaltioiden puheenvuorot eivät heijasta säännöllisesti sitä, mitä yhteisön koordinointikokouksissa on sovittu,- edistää konkreettisesti ja näkyvästi yhteisön meriturvallisuuspolitiikkaa.Lisäksi tarkkailijan asema tekee erityisen vaikeaksi yhteisön osallistumiseen kansainvälisistä yleissopimuksista käytäviin neuvotteluihin, sillä yhteisön on jatkuvasti seurattava kehitystä ja käytettävä raskaampia menettelyjä sekä sisäisesti että IMOssa myös silloin, kun yhteisö voisi vaatia osallistumista.3.1.2 Toimivallan kehittyminenYhteisön säännöstö on suhteellisen lyhyessä ajassa kehittynyt voimakkaasti, ja yhteisön toimivalta laajenee edelleen nopeasti. Erika I -säädöspaketti tuli vastikään voimaan, ja sitä seuraa pian Erika II -paketti.Muut käsiteltävinä olevat tai komission työohjelmaan sisältyvät ehdotukset, kuten matkustaja-aluksia tai ympäristöä koskevien yhteisön sääntöjen tiukentaminen, sekä näihin liittyvät kansainväliset välineet laajentavat niin ikään toimivaltaa, jolla voidaan perustella kansainvälisen kannan omaksumista erityisesti IMOssa.3.2. Yhteisön liittymisestä saatava lisäarvoKun yhteisö liittyy IMOon, edellisessä kohdassa kuvatut puutteet ja ongelmat voidaan korjata yhteisön jäsenyyttä IMOssa koskevin yksityiskohtaisin osallistumis- ja edustussäännöin.3.2.1 Kansainvälisesti saatava lisäarvoIMO on edelleen sopivin foorumi laivojen turvallisuutta ja alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemistä koskevien kansainvälisten normien vahvistamiselle, mutta toisaalta yhteisön oikeudellisen järjestelmän sitovuus on osoittautunut tehokkaaksi kyseisten normien täytäntöönpanossa.Tämän 15 jäsenvaltion (unionin laajentumisen jälkeen jopa noin 30 jäsenvaltion) välisen yhdenmukaisuuden on luonnollisesti heijastuttava myös kansainvälisissä yhteyksissä. Talouden käsitteillä ilmaisten jäsenvaltioiden aluskanta muodostaa nykyään 12 prosenttia koko maailman tonnistosta, ja unionin laajentumisen jälkeen osuus on 22 prosenttia maailman tonnistosta. On laskettu, että 15 jäsenvaltion unioni hallitsee taloudellisesti 30 prosenttia maailman aluskannasta, ja että yhteisön satamista lähtevä tai yhteisön satamiin kohdistuva meriliikenne muodostaa 30 prosenttia maailman meriliikenteestä.Kun yhteisö sisällyttää IMOn normit säännöstöönsä, ne vaikuttavat jäsenvaltioiden aluksiin mutta usein myös niiden yhteisöön kuulumattomien maiden aluksiin, joiden kanssa jäsenvaltiot käyvät kauppaa. Tämä koskee erityisesti valvontaa.Koska yhteisöön kuulumattomat maat eivät taloudellisista syistä voi jättää huomiotta Euroopan yhteisön laajoja markkinoita, niiden on tutustuttava täällä voimassa olevaan järjestelmään ja lähennyttävä sitä mahdollisimman paljon. IMOn säännöstöä noudattavat yhteisön turvamääräykset ovat vähitellen muodostumassa ammattikäytännöksi kaikilla Euroopan alueella liikkuvilla aluksilla.Tämän lisäarvon olisi kuitenkin toimivallan kehittymisen hengessä merkittävä asianmukaisemman aseman myöntämistä. Joillakin aloilla asetukset ja direktiivit merkitsevät täydellistä yhdenmukaistamista jäsenvaltioiden välillä, mikä johtaa Euroopan unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Siksi Euroopan yhteisön pitäisi voida harjoittaa toimivaltaansa näillä aloilla suoraan IMOssa [15].[15]  Ks. liite I.3.2.2 Euroopan yhteisön osallistumista koskevat tulevat yksityiskohtaiset säännötLiittymisen tultua voimaan yhteisön kannanotto ja jäsenvaltioiden kannanotto on aiheellista mukauttaa toimivallan yhdenmukaistamisen asteen ja noudatettavan menettelyn mukaan.- Kun yhteisön tason koordinointi koskee alaa, jolla toimivalta on kokonaan yhdenmukaistettu, komissio ilmaisee kantansa ja äänestää kaikkien 15 jäsenvaltion puolesta. - Kun yhteisön tason koordinointi koskee alaa, jolla toimivalta kuuluu valtioille, jäsenvaltiot ilmaisevat kantansa ja äänestävät yksittäin.- Kun yhteisön tason koordinointi koskee alaa, jolla toimivalta on jaettu, ja asiasta on vahvistettu yhteinen kansa, kannan ilmaisee neuvoston puheenjohtajavaltio tai komissio. Jos yhteistä kantaa ei ole, jäsenvaltiot ilmaisevat kantansa ja äänestävät yksittäin perustamissopimuksen 10 artiklan mukaisesti.3.3. Yhteisön jäsenhakemusGeneven yleissopimuksen mukaan ainoastaan IMOn pääsihteeri voi ehdottaa muutosta järjestön jäsenille kuusi kuukautta ennen yleiskokousta.Yhteisön liittyminen IMO:n jäseneksi kulkee monen vaiheen kautta. Tämän kuvastamiseksi on aiheellista palauttaa mieliin liittymisvaiheet ja liittymistä koskevat menettelysäännöt [16].[16]  Ks. liite II.3.3.1 LiittymisvaiheetKoska Geneven yleissopimuksessa määrätään vain valtioiden liittymisestä, ainoa liittymiskeino yhteisölle on muuttaa Geneven yleissopimusta lisäämällä siihen lauseke, jonka nojalla alueellisista taloudellisen yhdentymisen järjestöistä voi tulla sopimuspuolia, ja mukauttaa kaikkia yleissopimuksen artikloja, joihin tämä lauseke vaikuttaa (mukaan lukien menettelysäännöt).Euroopan yhteisön liittyminen IMOon tapahtuu seuraavissa vaiheissa:- Neuvosto valtuuttaa komission neuvottelemaan ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaisesti Euroopan yhteisö voi liittyä IMOon. Liittyminen edellyttää Geneven yleissopimuksen 66 artiklan muuttamista siten, että alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt voivat tulla yleissopimuksen sopimuspuoliksi.- Yhteisö esittää IMOn toimivaltaisille viranomaisille pyynnön Geneven yleissopimuksen muuttamisesta siten, että alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt voivat tulla sen sopimuspuoliksi.- "12 kuukautta sen jälkeen, kun 2/3 järjestön jäsenistä, lukuun ottamatta ylimääräisiä jäseniä, on muutoksen hyväksynyt, se tulee voimaan kaikkien jäsenten osalta."- Komissio antaa ehdotuksen neuvoston päätökseksi yhteisön liittymisestä IMOon ja toimittaa sen neuvostolle.- Neuvoston tekemällä päätöksellä valtuutetaan Euroopan yhteisö liittymään IMOon. Allekirjoitus- ja hyväksymisasiakirjat talletetaan Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin huostaan (Geneven yleissopimuksen 71 artikla).- Yhteisön jäsenyys IMOssa tulee voimaan Geneven sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, asianomaisten määräysten mukaisesti.3.3.2 MenettelysäännötMuutoksen hyväksyminen edellyttää, että kaksi kolmannesta järjestön yleiskokoukseen osallistuvista jäsenistä äänestää sen puolesta ja ratifioi muutoksen. Muutos katsotaan hyväksytyksi, kun kaksi kolmannesta IMOn jäsenistä, toisin sanoen 106 järjestön 160 jäsenestä, on hyväksynyt sen muodollisesti [17]. Muutos tulee voimaan 12 kuukauden kuluttua siitä, kun viimeinen valtio on ilmoittanut sen ratifioimisesta [18].[17]  Näistä voidaan teoriassa vähentää EU:n jäsenvaltiot, EFTA-maat ja jotkin jäsenehdokasmaat.[18]  Geneven yleissopimuksen 66 artikla.IMOn yleiskokous kokoontuu kahden vuoden välein. Viimeisin yleiskokous pidettiin marraskuussa 2001, ja päätös yleissopimuksen muuttamisesta voidaan tehdä aikaisintaan marraskuussa 2003.Jos IMOn pääsihteeri kieltäytyy ehdottamasta yleissopimuksen muuttamista niin, että Euroopan yhteisöstä voisi tulla IMOn jäsen, prosessi pysähtyy ja hänen kantansa muuttamiseen tarvitaan IMOn neuvoston päätös. Neuvosto voi tehdä kaikki soveltuvat päätökset IMOn toimivaltaan kuuluvissa kysymyksissä IMOn yleiskokouksen vahvistaman yleisen valtuuksien siirron nojalla (yleissopimuksen IV osa, 15 artiklan m kohta). Käytännössä yleissopimuksen 15 artiklan m kohta yhdessä 52 artiklan kanssa mahdollistavat muutosten ehdottamisen yleissopimukseen. Lisäksi päätösten tekemiseen IMOn neuvostossa tarvitaan vain läsnäolevien jäsenten yksinkertainen ääntenenemmistö.Jos IMOn pääsihteeri kieltäytyy ehdottamasta tätä muutosta, tarvitaan yhteisön jäsenvaltioiden yhteistä toimintaa IMOn neuvostossa.On selvää, että neuvottelu- ja ratifiointiprosessiin liittyvien epävarmuustekijöiden vuoksi yhteisön liittyminen IMOon vie joka tapauksessa useita vuosia.4. Siirtymäkauden toimenpiteetIMOn teknisissä komiteoissa ja alakomiteoissa tapahtuva yhteisön koordinointi toimii hyvin, ja käytäntö olisi virallistettava siirtymäkaudeksi. Liittymisprosessin ajaksi voidaan pyrkiä väliaikaiseen järjestelyyn koordinoimalla toimintaa niissä neljässä IMOn komiteassa, joiden osalta yhteisöllä on toimivaltaa. Myös toimivallan yhdenmukaistamisaste on otettava huomioon. Toimivallan yhdenmukaistamisessa tapahtuu luonnostaan jatkuvasti kehitystä, ja IMOn komiteoissa ja alakomiteoissa kehittynyt yhteisön koordinointikäytäntö heijastaa tätä tilannetta.Komission kannanotto ja jäsenvaltioiden kannanotto on siis aiheellista mukauttaa toimivallan yhdenmukaistamisen asteeseen. Sama koskee noudatettavaa menettelyä. - Kun yhteisön tason koordinointi koskee alaa, jolla toimivalta on kokonaan yhdenmukaistettu, komissio ilmaisee kantansa yhteisön puolesta.- Kun yhteisön tason koordinointi koskee alaa, jolla toimivalta kuuluu valtioille, jäsenvaltiot ilmaisevat kantansa yksittäin.- Kun yhteisön tason koordinointi koskee alaa, jolla toimivalta on jaettu, ja asiasta on vahvistettu yhteinen kansa, kannan ilmaisee neuvoston puheenjohtajavaltio tai komissio. Jos yhteistä kantaa ei ole, jäsenvaltiot ilmaisevat kantansa yksittäin perustamissopimuksen 10 artiklan mukaisesti.Lisäksi on pohdittava kysymystä yhteisön pysyvästä edustuksesta IMOssa, koska liittymisneuvottelut edellyttävät tuntuvampaa läsnäoloa IMOn jäsenvaltioiden pysyvissä edustustoissa.Yhteisön lisääntyvä toiminta IMOn toimivaltaan kuuluvissa kysymyksissä ja meriturvallisuussäännöstön luontainen kehitys edellyttävät, että yhteisö lisää osallistumistaan IMOssa vahvistettavien sääntöjen kehittämiseen.Tällöin yhteisö voisi lisäksi täyttää ulkoiseen toimivaltaansa liittyvät velvoitteet ja taata yhteisön kannan johdonmukaisuuden tällä toiminta-alalla.5. PäätelmätEuroopan yhteisöstä pitäisi tulla IMOn jäsen, ja neuvostoon kokoontuvien jäsenvaltioiden olisi sovittava yhteisestä lähestymistavasta Geneven yleissopimuksen III osan ja muiden asiaan liittyvien määräysten muuttamiseen niin, että alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt voivat liittyä IMOon.Liittymisprosessi vie useita vuosia. Tämän vuoksi on tarpeen ottaa käyttöön siirtymäkauden ratkaisu, jonka avulla voidaan parantaa yhteisön sisäisiä menettelyjä kantojen sovittamiseksi yhteen IMOssa ja vahvistaa komission edustusta IMOssa.6. SuosituksetEdellä mainituista syistä komissio suosittelee, että neuvosto antaa komissiolle valtuudet aloittaa ja käydä neuvottelut IMOn kanssa ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaisesti Euroopan yhteisö voi liittyä Geneven yleissopimukseen, nimittää erityisen komitean avustamaan komissiota tässä tehtävässä ja vahvistaa jäljempänä olevaan suositukseen sisältyvät neuvotteluohjeet.Jäljempänä olevaan suositukseen sisältyvät neuvotteluohjeet on laadittu sitä tavoitetta silmällä pitäen, että Euroopan yhteisöstä tulee IMOn jäsen.Tämän aseman ansiosta yhteisön pitäisi voida toimivaltaansa kuuluvissa asioissa ja tasa-arvoisena IMOn muiden jäsenten kanssaa) esittää kantansa neuvottelujen tai IMOn elinten kokousten aikana,b) asioissa, jotka on ratkaistava äänestyksellä, käyttää äänimäärää, joka vastaa IMOn elimissä edustettuina olevien sellaisten yhteisön jäsenvaltioiden äänimäärää, joita ulkoisen toimivallan perustana oleva yhteisön lainsäädäntö sitoo,c) hyväksyä omissa nimissään itselleen oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat IMOssa päätetyistä välineistä.EY:n perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti komission olisi käytävä neuvottelut kuullen neuvoston nimittämää erityistä komiteaa. Jäsenvaltioiden olisi IMOn nykyisinä jäseninä annettava kaikki mahdollinen tuki yhteisön liittymiselle IMOon.Koska Euroopan unionin jäsenvaltioiden rahoitusosuudet muodostavat osan ICAOn budjetista, ei katsota tarkoituksenmukaiseksi, että yhteisö suorittaisi budjettiin lisärahoitusosuuden. Varamenettelynä yhteisö voisi kuitenkin harkita ottavansa mallia ratkaisusta, jota käytettiin yhteisön liittyessä FAOon, eli esim. maksavansa summan, joka kattaa IMOon liittymisestä aiheutuvat hallinnolliset ja muut kulut. Tämä edellyttää joka tapauksessa, että summasta ei päätä IMO yksinään vaan että siitä sovitaan yhteisön kanssa.Neuvottelujen aikana voi nousta esiin kysymys siitä, missä olisi tarkoituksenmukaisinta määrätä järjestelyistä yhteisön liittymistä ja osallistumista varten. IMO voi haluta sisällyttää osan näistä määräyksistä sisäisiin menettelysääntöihin. Osallistumislausekkeiden oikeusvarmuuden vuoksi yhteisön intressinä pitäisi lähtökohtaisesti olla, että ne sisällytetään yleissopimukseen. Joka tapauksessa on tärkeää, että tässä asiassa on tietty liikkumavara, jotta voitaisiin ottaa huomioon IMOn mahdollisesti asettamat rajoitukset.IMO oletettavasti haluaa mahdollistaa yhteisön osallistumisen lisäämällä yleisen määräyksen, jossa viitataan alueellisiin taloudellisen yhdentymisen järjestöihin. Tällöin yhteisö voisi hyvin ehdottaa, että IMO käyttäisi samaa määritelmää, joka sisällytettiin FAOn perussääntöön.Kun Geneven yleissopimusta on muutettu, komissio esittää saatujen tulosten perusteella ehdotuksen neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön liittymisestä.Siirtymäkauden aikana menettelyistä ja säännöistä, joiden mukaisesti yhteisön kanta esitetään IMOssa, päätetään edellä jaksossa 4 kuvatulla tavalla.SUOSITUSEdellä esitetyn perusteella komissio suosittelee, että- IMOn pääsihteerille toimitetaan lisäyksessä 1 oleva kirje, jossa IMOlle ilmoitetaan Euroopan yhteisön halusta aloittaa neuvottelut, jotta Euroopan yhteisö voisi liittyä Kansainvälisen merenkulkujärjestön yleissopimukseen ("Geneven yleissopimukseen"),- neuvosto antaa komissiolle valtuudet neuvotella IMOn kanssa ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaisesti Euroopan yhteisö voi liittyä Geneven yleissopimukseen,- jotta komissio voisi käydä perustamissopimuksen mukaisesti nämä neuvottelut Euroopan yhteisön puolesta, neuvosto nimittää erityisen komitean avustamaan komissiota tässä tehtävässä, ja- neuvosto antaa tämän suosituksen lisäyksessä 2 olevat neuvotteluohjeet.- LIITE: NEUVOTTELUOHJEETLisäys 1Ehdotus IMOn pääsihteerille toimitettavaksi kirjeeksiArvoisa pääsihteeri,Ilmoitamme kunnioittavasti, että Euroopan yhteisö haluaa tulla IMOn täysjäseneksi. Euroopan yhteisöllä on toimivalta toteuttaa toimenpiteitä meriturvallisuuden ja meriympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen alalla. Tätä toimivaltaa on jo käytetty vahvistamalla useita välineitä osa-alueilla, joilla IMO on työskennellyt tai työskentelee parhaillaan.Tämän vuoksi IMOn toiminta koskee Euroopan yhteisöä yhä enemmän. Tämä on puolestaan nostanut esiin kysymyksen Euroopan yhteisön liittymisestä IMOon. Euroopan yhteisö katsoo, että sen liittymisestä IMOon olisi hyötyä paitsi sille itselleen myös IMOlle. Edistämällä oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka johtuvat IMOn jäsenyydestä sekä sitoutumisesta välineisiin aloilla, joilla yhteisöllä on toimivaltaa, voidaan myös edistää IMOn työn kehittymistä ja tuloksia.IMO ei kuitenkaan salli alueellisten taloudellisen yhdentymisen järjestöjen jäsenyyttä. Siksi haluaisimme pyytää Teitä aloittamaan neuvottelut IMOn yleissopimukseen ja sen sisäisiin sääntöihin tehtävistä muutoksista, joita Euroopan yhteisön jäsenyys IMOssa edellyttää, sekä jäsenyytemme ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä.Komissio, jota avustaa jäsenvaltioiden edustajista koostuva erityinen komitea, vastaisi näistä neuvotteluista Euroopan yhteisön puolesta. Komissio on valmis tapaamaan IMOn edustajat pian IMOn katsoessa tämän tarpeelliseksi.Vakuutamme kuten aiemminkin, että Euroopan yhteisö on edelleen sitoutunut varmistamaan IMOn merkityksen tärkeänä foorumina maailman kaikille maille.Komission puolestaPuheenjohtajaEuroopan unionin neuvoston puolestaPuheenjohtajaLisäys 2IMOon liittymistä koskevat neuvotteluohjeet- Yhteisölle olisi myönnettävä valtioiden kanssa tasa-arvoinen täysjäsenyys.- Tämän aseman pitäisi mahdollistaa, että yhteisö voi osallistua neuvotteluihin ja kokouksiin tasa-arvoisena valtioiden kanssa.- Yhteisöllä olisi oltava äänimäärä, joka vastaa kyseisessä IMOn elimessä edustettuina olevien sellaisten yhteisön jäsenvaltioiden äänimäärää, joita ulkoisen toimivallan perustana olevat yhteisön välineet sitovat.- Yhteisö ei suorita rahoitusosuutta IMOn budjettiin. Jos tähän tulokseen ei ole mahdollista päästä tai jos tämä vaarantaisi sen, että IMOn nykyiset jäsenet hyväksyvät yhteisön jäsenyyden, yhteisö voisi hyväksyä varamahdollisuutena, että se maksaa summan, joka kattaa sen jäsenyydestä IMOssa aiheutuvat hallinnolliset ja muut kulut. IMO ei saisi yksipuolisesti päättää tästä summasta vaan siitä pitäisi sopia yhteisön kanssa.- Yhteisöllä olisi täysjäsenenä oltava oikeus sitoutua kaikkiin IMOssa neuvoteltaviin tuleviin välineisiin, jotka kuuluvat yhteisön toimivallan alaan. Komission olisi myös tutkittava mahdollisuutta sisällyttää IMOn sisäisiin sääntöihin lauseke, jonka nojalla yhteisö voi liittyä voimassa oleviin yleissopimuksiin, jotka ovat avoinna jäsenvaltioille ja joiden soveltamisalalla yhteisöllä on toimivaltaa.- Komission olisi tähdättävä siihen, että yhteisön osallistumista koskevista järjestelyistä määrätään IMOn sisäisissä säännöissä sellaisessa kohtaa, että voidaan parhaiten taata järjestelyjen vakaus. Tarvetta näiden järjestelyjen vakauteen on kuitenkin punnittava suhteessa mahdollisiin IMOn sisäisiin rajoituksiin.- Neuvottelujen aikana komissio ehdottaa tarpeen mukaan alueellisen yhdentymisen järjestön määritelmää, joka vastaa Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön perussäännön II artiklaan sisältyvää määritelmää [19].[19]  Määritelmän mukaan alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön on koostuttava täysivaltaisista valtioista, joiden enemmistö on FAOn jäsenvaltioita ja jotka ovat siirtäneet järjestölle FAOn toimialaan kuuluvissa asioissa toimivaltaa, johon kuuluvat valtuudet tehdä järjestön jäsenvaltioita näissä asioissa sitovia päätöksiä.LIITE IIMOn toiminnan kannalta relevantti yhteisön lainsäädäntö1) Annettu lainsäädäntö- Neuvoston asetus (ETY) N:o 613/91, annettu 4 päivänä maaliskuuta 1991, laivojen siirtämisestä yhteisössä rekisteristä toiseen (EYVL L 68, 15.3.1991, s. 1), asetus sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston direktiivi 93/75/ETY, annettu 13 päivänä syyskuuta 1993, vaarallisia tai ympäristöä pilaavia aineita kuljettavia aluksia koskevista vähimmäisvaatimuksista niiden ollessa matkalla yhteisön merisatamiin tai poistuessa niistä (EYVL L 247, 5.10.1993, s. 19), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston asetus (EY) N:o 2978/94, annettu 21 päivänä marraskuuta 1994, erillisillä painolastisäiliöillä varustettujen öljysäiliöalusten painolastitilojen vetoisuuden mittaamisesta annetun kansainvälisen merenkulkujärjestön päätöslauselman A.747(18) täytäntöönpanosta (EYVL L 319, 12.12.1994, s. 1)- Neuvoston direktiivi 94/57/EY, annettu 22 päivänä marraskuuta 1994, alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista (EYVL L 319, 12.12.1994, s. 20), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston direktiivi 95/21/EY, annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995, alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta) (EYVL L 157, 7.7.1995, s. 1), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston asetus (EY) N:o 3051/95, annettu 8 päivänä joulukuuta 1995, ro-ro-matkustaja-alusten turvallisuusjohtamisesta (EYVL L 320, 30.12.1995, s. 14), asetus sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston direktiivi 96/98/EY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1996, laivavarusteista - liite A2 (EYVL L 46, 17.2.1997, s. 25), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston direktiivi 97/70/EY, annettu 11 päivänä joulukuuta 1997, yhdenmukaistetun turvallisuusjärjestelmän luomisesta kalastusaluksille, joiden pituus on 24 metriä tai enemmän (EYVL L 34, 9.2.1998, s. 1), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna- Neuvoston direktiivi 98/18/EY, annettu 17 päivänä maaliskuuta 1998, matkustaja-alusten turvallisuussäännöistä ja -määräyksistä (EYVL L 144, 15.5.1998, s. 1)- Neuvoston direktiivi 98/41/EY, annettu 18 päivänä kesäkuuta 1998, yhteisön jäsenvaltioiden satamiin tai satamista liikennöivillä matkustaja-aluksilla olevien henkilöiden rekisteröinnistä (EYVL L 188, 2.7.1998, s. 35)- Neuvoston direktiivi 1999/35/EY, annettu 29 päivänä huhtikuuta 1999, pakollisesta katsastusjärjestelmästä säännöllisen ro-ro-alusliikenteen ja suurnopeusmatkustaja-alusliikenteen turvallisen harjoittamisen varmistamiseksi (EYVL L 138, 1.6.1999, s. 1)- Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/95/EY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1999, merenkulkijoiden työajan valvonnasta yhteisön satamissa käyvillä aluksilla (EYVL L 14, 20.1.2000, s. 29)- Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/59, annettu 27 päivänä marraskuuta 2000, aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa (EYVL L 332, 28.12.2000, s. 81)- Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22 päivänä joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1)- Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/25/EY, annettu 4 päivänä huhtikuuta 2001, merenkulkijoiden vähimmäiskoulutuksesta (EYVL L 136, 18.5.2001, s. 17)- Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/96/EY, annettu 4 päivänä joulukuuta 2001, irtolastialusten turvallisen lastaamisen ja lastinpurkamisen yhdenmukaistetuista edellytyksistä ja menettelyistä (EYVL L 13, 16.1.2002, s. 9)2) Ehdotettu lainsäädäntö- Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus meriturvallisuuskomitean perustamisesta sekä meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemistä koskevien asetusten muuttamisesta (EYVL C 365 E, 19.12.2000, s. 276)- Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemistä koskevien direktiivien muuttamisesta (EYVL C 365 E, 19.12.2000. s. 280)- Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus yksirunkoisiin öljysäiliöaluksiin sovellettavien kaksoisrunkoa tai vastaavaa rakennetta koskevien rakennevaatimusten nopeutetusta käyttöönotosta (EYVL C 212 E, 25.7.2000, s. 121)- Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi meriliikennettä koskevan yhteisön seuranta-, valvonta- ja tietojärjestelmän perustamisesta (EYVL C 120 E, 24.4.2001, s. 67)- Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus Euroopan vesillä tapahtuvien öljyvahinkojen korvausrahaston perustamisesta ja siihen liittyvistä toimenpiteistä (EYVL C 120 E, 24.4.2001, s. 79).- Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus Euroopan meriturvallisuusviraston perustamisesta (EYVL C 120 E, 24.4.2001, s. 83)LIITE IIKansainvälinen merenkulkujärjestöIMO on YK:n alainen erityisvirasto, joka perustettiin vuonna 1948 Geneven yleissopimuksella. Sen päätoimipaikka sijaitsee Lontoossa. IMO vastaa meriturvallisuuteen ja ympäristön suojelemiseen alusten aiheuttamilta satunnaispäästöiltä liittyvistä kysymyksistä.IMO valmistelee diplomaattikonferenssit, jotka hyväksyvät uusia määräyksiä (yleissopimuksia ja pöytäkirjoja) meriturvallisuuden ja meriympäristön suojelun alalla, ja antaa näillä aloilla suosituksia päätöslauselmien muodossa. Päätöslauselmat eivät ole sitovia (paitsi poikkeustapauksissa). IMOn tärkeimmät elimet ovat yleiskokous, joka kokoontuu kahden vuoden välein (22. istunto pidettiin marraskuun puolivälissä 2001), meriturvallisuuskomitea (MSC), merellisen ympäristön suojelukomitea (MEPC), oikeudellinen komitea sekä tekninen yhteistyökomitea. Eräät komiteoista riippuvaiset alakomiteat valmistelevat päätökset. Järjestöä johtaa neuvosto, johon kuuluu noin 40 yleiskokouksen valitsemaa jäsentä.IMOn tärkein edustaja on kanadalainen pääsihteeri William O'Neil.IMOon kuuluu 160 varsinaista jäsentä, muun muassa kaikki EU:n jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot. Jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot edustavat yhdessä noin 25 prosenttia maailman aluskannan tonnistosta.IMO on myös useiden voimassa olevien yleissopimusten tallettaja, mm. SOLAS-, MARPOL-ja STCW-yleissopimuksen. Näillä yleissopimuksilla on annettu päätösvaltaa (muutosoikeus) meriturvallisuuskomitealle ja merellisen ympäristön suojelukomitealle. Komiteat tekevät päätökset antamalla sitovia päätöslauselmia. Päätöslauselmat muuttavat yleissopimuksia ja pöytäkirjoja, ja muutokset tulevat voimaan hiljaisella hyväksynnällä.LIITE IIIKomission asema IMOssaYhteisö ei ole suoraan edustettuna IMOssa eikä se ole yhdenkään IMOn hallinnoiman yleissopimuksen sopimuspuoli. Vain valtioilla on oikeus liittyä järjestön jäseniksi. Ainoat kansainvälisiä järjestöjä koskevat yleissopimuksen määräykset käsittelevät yhteistyösuhteita. Siinä ei ole määräyksiä alueellisista taloudellisen yhdentymisen järjestöistä. Siksi vain komissiolla on ollut tarkkailijan asema vuodesta 1974.Euroopan komission silloisen puheenjohtajan François-Xavier Ortolin sekä IMOn edeltäjän, Valtioiden välisen neuvoa-antavan merenkulkujärjestön (IMCO) pääsihteerin Chandrika Prasad Srivastavan välinen kirjeenvaihto johti yhteistyösopimuksen tekemiseen 28. kesäkuuta 1974.Sopimuksessa määrätään- vastavuoroisista kuulemisista kumpaakin osapuolta kiinnostavista aiheista- erityisesti suunniteltuja hankkeita ja työohjelmia koskevasta tiedonvaihdosta.Koska IMOn yleissopimukset ja päätöslauselmat jättävät valtioille runsaasti harkintavaltaa, yhteisö on antanut niiden lisäksi kymmenisen direktiiviä ja asetusta, jotka perustuvat suoraan tai epäsuorasti kyseisiin IMOn asiakirjoihin. Tämän lainsäädännön tarkoituksena on varmistaa, että kansainvälisiä määräyksiä noudatetaan koko yhteisössä yhdenmukaisesti ja koherentisti kaikessa sekä kansainvälisessä että kotimaanliikenteessä.Tämän vuoksi asiassa on perustettu jaettu toimivalta, ja neuvosto vahvisti vuonna 1994 käytännöllisen lähestymistavan koordinointiin tämän toimivallan harjoittamista varten.LIITE IVIMOn tärkeimmät menettelysäännötI osa - Järjestön tarkoitus1 artiklaJärjestön tarkoituksena on:a) saada aikaan hallitusten välinen yhteistoimintajärjestelmä kaikkien kansainvälisen kauppamerenkulun teknillisiä kysymyksiä koskevien hallitusten omaksumien säännösten ja menettelytapojen alalla; (...)III Osa - Jäsenyys4 artiklaJärjestön jäseneksi pääsevät kaikki valtiot (...)7 artiklaJokainen valtio, jolla ei ole 5 ja 6 artiklan nojalla oikeutta tulla jäseneksi, voi anoa jäsenyyttä järjestön pääsihteerin kautta, ja se hyväksytään jäseneksi liityttyään yleissopimukseen 71 artiklan määräysten mukaisesti (...).V osa - Yleiskokous15 artiklaYleiskokouksen tehtävät ovat:m) siirtää neuvoston harkittavaksi tai päätettäväksi kaikki järjestön alaan kuuluvat asiat (...)XI osa - Sihteeristö52 artiklaPääsihteeri suorittaa muita yleissopimuksen, yleiskokouksen tai neuvoston hänelle osoittamia tehtäviä.XV osa - Suhteet Yhdistyneisiin Kansakuntiin ja muihin järjestöihin61 artiklaJärjestö saattaa toimintaansa kuuluvissa asioissa olla yhteistoiminnassa muiden valtioiden välisten järjestöjen kanssa, jotka eivät ole Yhdistyneiden Kansakuntien erityiselimiä mutta joiden tarkoitukset ja toiminta ovat läheisiä järjestön päämäärille.63 artiklaEhdolla, että yleiskokouksen kahden kolmanneksen enemmistö hyväksyy toimenpiteet, järjestö saattaa ottaa vastaan muilta kansainvälisiltä järjestöiltä, olivatpa ne valtioiden välisiä tai ei, sellaisia tehtäviä, varoja ja velvoituksia, jotka kuuluvat sen toiminta-alaan ja joita voidaan sille siirtää kansainvälisillä sopimuksilla tai molemminpuolisesti hyväksytyillä toimenpiteillä, jotka perustuvat asianomaisten järjestöjen toimivaltaisten elinten päätöksiin. Järjestö saattaa samaten ottaa suorittaakseen hallinnollisia toiminta-alaansa kuuluvia tehtäviä, jotka on annettu jollekin hallitukselle kansainvälisen sopimuksen nojalla.XVII Osa - Muutokset66 artiklaPääsihteeri tiedottaa yleissopimukseen ehdotetuista muutoksista jäsenille vähintään 6 kuukautta ennen niiden käsittelyä yleiskokouksessa. 12 kuukautta sen jälkeen, kun 2/3 järjestön jäsenistä, lukuun ottamatta ylimääräisiä jäseniä, on muutoksen hyväksynyt, se tulee voimaan kaikkien jäsenten osalta. Jos tämän kauden 60 ensimmäisen päivän aikana jäsen ilmoittaa eroavansa järjestöstä muutoksen vuoksi, ero tulee voimaan muutoksen voimaantulopäivänä yleissopimuksen 73 artiklan määräyksistä riippumatta.67 artiklaJokainen 66 artiklan mukaisesti hyväksytty muutos talletetaan Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin huostaan, joka toimittaa jäljennöksen siitä välittömästi kaikille jäsenille.68 artikla66 artiklan mukainen ilmoitus tai hyväksyminen tehdään lähettämällä asiakirja pääsihteerille talletettavaksi Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin huostaan. Pääsihteeri ilmoittaa jäsenille sellaisen asiakirjan vastaanottamisesta ja muutoksen voimaantulemisen päivämäärästä.RAHOITUSSELVITYSPolitiikan ala(t): MerenkulkuToiminnan ala(t): Jäsenyys IMOssa Toimenpiteen nimi: Komission edustaja IMOssa1. BUDJETTIKOHTA/-KOHDAT2. NUMEROTIEDOT2.1 Toimenpiteen kokonaismäärärahat (B osa): maksusitoumusmäärärahat (milj. euroa): ei ole2.2 Toimenpiteen soveltamisaika: Vuodesta 2003, kesto määräämätön2.3 Monivuotinen kokonaismenoarvio:a) Maksusitoumusmäärärahojen (MSM) / maksumäärärahojen (MM) aikataulu (rahoitustuki) (vrt. kohta 6.1.1) Ei ole>TAULUKON PAIKKA>b) Tekninen ja hallinnollinen apu ja tukimenot (vrt. kohta 6.1.2) Ei ole>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>c) Henkilöstö- ja muiden hallintomenojen kokonaisvaikutus rahoitukseen (ks. kohdat 7.2 ja 7.3)>TAULUKON PAIKKA>2.4 Yhteensopivuus ohjelmasuunnitelman ja rahoitusnäkymien kanssa|X| Ehdotus on tehdyn ohjelmasuunnitelman mukainen| | Ehdotus edellyttää rahoitusnäkymien kyseisen otsakkeen ohjelmasuunnitelman muuttamista,| | ja tämä voi edellyttää toimielinten sopimuksen määräysten soveltamista. 2.5 Vaikutukset tuloihin|X| Ei vaikuta tuloihinTAI| | Vaikutukset tuloihin ovat seuraavat:3. BUDJETTITIEDOT: Ei sovelleta>TAULUKON PAIKKA>4. OIKEUSPERUSTA302 artikla (entinen 229 artikla)5. KUVAUS JA PERUSTELUT5.1 Yhteisön toiminnan tarve5.1.1 Toiminnan tavoitteetYhteisö on joutunut yhä enemmän tekemisiin IMOssa käsiteltävien asioiden kanssa, mikä on johtanut yhteisön sisäisten sääntöjen kehittämiseen. Tämän vuoksi yhteisön on lisättävä osallistumistaan IMOssa, joka vahvistaa merenkulkua koskevat kansainväliset säännöt. Tehokkaampi osallistuminen IMOn työhön auttaisi yhteisöä täyttämään ulkoista toimivaltaansa koskevat velvollisuudet sekä varmistamaan yhteisön kannan johdonmukaisuuden tällä taloudellisesti hyvin merkittävällä alalla.Äskettäin julkaistussa valkoisessa kirjassa "Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika" komissio oli sitä mieltä, että nykyinen tilanne olisi ensi tilassa korjattava saamalla yhteisö IMOn jäseneksi. Tällöin "laajentuneen Euroopan unionin 30 jäsenvaltiota voisivat esiintyä yhtenäisesti ja taivuttaa kyseisten järjestöjen toimintaa yhteisen edun ja kestävän kehityksen suuntaan."Jäsenyyden ei ole määrä johtaa siihen, että yhteisö maksaisi osuuden IMOn budjettiin.Koska yhteisö voi kuitenkin liittyä IMOon vasta, kun tarvittava määrä järjestön jäsenvaltioita on ratifioinut yleissopimuksen muutokset, prosessin odotetaan vievän huomattavasti aikaa. Komissio aikookin tehostaa jäsenyysneuvottelujen alkaessa yhteisön edustusta nimittämällä pysyvän edustajan Lontooseen. Edustus koostuisi yhdestä virkamiehestä, jonka pysyvä toimipaikka olisi komission edustusto Lontoossa, sekä yhdestä sihteeristä, jonka toimipaikka olisi niin ikään Lontoossa. Tähän henkilöstöön liittyvät kulut ovat ainoat budjettivaikutukset, joita IMO-jäsenyyden hakemisesta aiheutuu.5.1.2 Ennakkoarviointiin liittyvät toimenpiteetHenkilöstötarvetta perustellaan sillä, että IMOn muihin sopimuspuoliin ja merenkulkualan edustajiin on luotava läheisemmät suhteet, sekä niillä kokemuksilla, joita on saatu virkamiehen pitämisestä pysyvästi Lontoossa seuraamassa IMO-kysymyksiä. IMOn jäsenyydestä, jota edellytetään eurooppalaista liikennepolitiikkaa koskevassa valkoisessa kirjassa ja joka on tämän tiedonannon aiheena, käytävät neuvottelut korostavat tällaisen edustuksen tarvetta. Energian ja liikenteen pääosaston linja G seuraa edustuston vuosittaisen työohjelman toteuttamista ja työn tuloksia.5.1.3 Jälkiarvioinnin perusteella toteutetut toimenpiteetPysyvästä edustuksesta IMOssa Lontoossa saatava lisäarvo arvioidaan säännöllisesti suhteessa tehtäviin ja työohjelmiin.5.2 Suunnitellut toimet ja yhteisön rahoitustukea koskevat yksityiskohtaiset säännöt- kohdeyleisö (hyödynsaajien määrä ilmoitetaan, jos mahdollista)Ehdotettu toimi hyödyttää molemminpuolisesti yhtäältä komissiota ja toisaalta IMOn sopimuspuolia ja merenkulkualan edustajia, sillä se mahdollistaa tiiviimmät suhteet niiden välillä.- ohjelmakauden (mitattavissa olevat) erityistavoitteetKomission edustajan nimittäminen Lontooseen Kansainväliseen merenkulkujärjestöön ja sihteerin palkkaaminen häntä varten.- konkreettiset toimenpiteet toimen toteuttamiseksiNeuvottelut mahdollisuuksista sijoittaa komission IMO-edustaja komission Lontoon edustuston tiloihin (toimistotilat).- välittömät tuloksetYhteisön jäsenyys IMOssa on pitkän aikavälin tavoite eikä välitön tulos. Sen sijaan pysyvästä edustuksesta saatavat (edellä kohdassa 5.1 mainitut) hyödyt tuntuvat välittömästi.- odotettava vaikutus yleistavoitteen toteutumiseenKomission tämänhetkinen aliedustus IMOssa voidaan korjata, ja komission työ Brysselissä hyötyy merkittävästi, kun ei enää tarvita jatkuvia virkamatkoja IMOon.Myös rahoitustukea koskevista yksityiskohtaisista säännöistä on annettava tietoja (tarvittavan rahoitustuen osuus ja muoto). Komission edustajan nimittäminen IMOon ja sihteerin palkkaaminen edellyttävät buidjettivaroja talousarvion A osasta.5.3 Toteutusta koskevat yksityiskohtaiset säännötEhdotettu edustus edellyttää kahden pysyvän henkilön nimittämistä (yhtä ura-alueen A ja yhtä ura-alueen C virkamiestä).6. RAHOITUSVAIKUTUKSET6.1 Kokonaisrahoitusvaikutus, B osa (koko ohjelmakaudeksi) Ei ole6.1.1 RahoitustukiEi ole6.1.2 Tekninen ja hallinnollinen apu, tukimenot ja tietotekniikkakustannukset (maksusitoumusmäärärahat): Ei ole6.2 Toimenpidekohtainen kustannuslaskelma, B osa (koko ohjelmakaudeksi) Ei oleMSM, milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella)>TAULUKON PAIKKA>7. VAIKUTUKSET HENKILÖSTÖÖN JA HALLINTOMENOIHIN7.1 Vaikutus henkilöstöön>TAULUKON PAIKKA>7.2 Henkilöstön taloudellinen kokonaisvaikutus>TAULUKON PAIKKA>Määrät vastaavat 12 kuukauden kokonaismenoja.7.3 Muut toimesta johtuvat hallintomenot>TAULUKON PAIKKA>Määrät edustavat 12 kuukauden kokonaismenoja.Henkilöstö- ja hallintoresurssien tarve katetaan hallinnoivalle pääosastolle vuotuisessa määrärahajaottelussa myönnetystä osuudesta.I Yhteensä vuodessa (7.2 + 7.3): 197 270 EURII Toimen kesto: määräämätönIII Toimen kokonaiskustannukset (I x II): ei sovelleta  //  8. SEURANTA JA ARVIOINTI8.1. Seurantajärjestelmä: Ei sovelleta8.2. Arvioinnin yksityiskohtaiset säännöt: Ei sovelleta9. PETOSTEN TORJUNTATOIMET: Ei sovelleta


				|

		52013DC0392

			Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Alankomaiden julkisen talouden liiallisen alijäämän tilanteen lopettamiseksi /* COM/2013/0392 final - 2013/ () */

			   	Suositus
NEUVOSTON SUOSITUS
Alankomaiden julkisen talouden liiallisen
alijäämän tilanteen lopettamiseksi
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 126 artiklan 7 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)       Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 126 artiklan mukaan
jäsenvaltioiden on vältettävä liiallisia julkisen talouden alijäämiä.
(2)       Vakaus- ja kasvusopimuksen
tavoitteena on terve julkinen talous, jolla pyritään vahvistamaan hintavakauden
edellytyksiä ja saavuttamaan uusien työpaikkojen syntyä edistävä vahva ja
kestävä kasvu.
(3)       Neuvosto teki 2 päivänä
joulukuuta 2009 SEUT-sopimuksen 126 artiklan 6 kohdan mukaisesti
päätöksen, jossa se katsoi, että Alankomaissa oli liiallinen alijäämä, ja antoi
SEUT-sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan ja liiallisia alijäämiä koskevan
menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä 7 päivänä
heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97[1] 3 artiklan mukaisesti
suosituksen, jonka mukaan liiallinen alijäämä olisi korjattava viimeistään
vuonna 2013[2].
Jotta julkisen talouden alijäämä saataisiin alle 3 prosentin viitearvon
suhteessa BKT:hen uskottavalla ja kestävällä tavalla, suositettiin, että
Alankomaiden viranomaiset toteuttaisivat julkisen talouden toimet vuonna 2010
vuoden 2010 talousarviossa suunnitellulla tavalla ja aloittaisivat
vakauttamistoimet vuonna 2011, niin että julkisen talouden liiallisen alijäämän
tilanne voitaisiin poistaa viimeistään vuonna 2013. Tätä varten suositettiin,
että viranomaiset varmistaisivat, että julkisen talouden toimet olisivat
vuosittain keskimäärin ¾ prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2011–2013, ja
että ne määrittäisivät toimenpiteet, jotka ovat tarpeen liiallisen alijäämän
korjaamiseksi viimeistään vuonna 2013 (suhdannekehityksen salliessa), ja
tehostaisivat alijäämän supistamista, jos taloudelliset tai finanssipoliittiset
edellytykset osoittautuvat oletettua paremmiksi. Neuvosto vahvisti 2 päivän
kesäkuuta 2010 määräajaksi, johon mennessä oli toteutettava tuloksellisia
toimia.
(4)       Komissio totesi 15 päivänä
kesäkuuta 2010 komission yksiköiden kevään 2010 talousennusteen perusteella,
että Alankomaat oli toteuttanut tuloksellisia toimia neuvoston 2 päivänä
joulukuuta 2009 antaman suosituksen mukaisesti saadakseen julkisen talouden
alijäämänsä alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, ja katsoi, ettei
lisätoimia liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä näin ollen tarvittu.
(5)       Neuvosto voi asetuksen (EY)
N:o 1467/97 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti päättää komission suosituksesta
hyväksyä SEUT-sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan mukaisen tarkistetun
suosituksen, jos tuloksellisia toimia on toteutettu, mutta odottamattomat
haitalliset taloudelliset tapahtumat ovat vaikuttaneet erityisen epäsuotuisasti
julkiseen talouteen suosituksen antamisen jälkeen. Sitä, onko julkiseen
talouteen erityisen epäsuotuisasti vaikuttavia odottamattomia haitallisia
taloudellisia tapahtumia ilmennyt, on arvioitava neuvoston suosituksen
perustana oleva talousennuste huomioon ottaen.
(6)       Neuvoston on annettava
SEUT-sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 3
artiklan mukaisesti asianomaiselle jäsenvaltiolle suosituksia, joiden
tavoitteena on liiallisen alijäämän tilanteen lopettaminen tietyn ajan
kuluessa. Suosituksessa on vahvistettava enintään kuuden kuukauden määräaika,
jonka kuluessa kyseisen jäsenvaltion on toteutettava tuloksellisia toimia
liiallisen alijäämän korjaamiseksi. Lisäksi neuvoston olisi liiallisen
alijäämän korjaamista koskevassa suosituksessa kehotettava jäsenvaltiota
saavuttamaan vuotuiset julkisen talouden tavoitteet, jotka suosituksen
perustana oleva ennuste huomioon ottaen johtavat rakenteellisen rahoitusaseman
(eli suhdannekorjatun rahoitusaseman, jossa ei ole otettu huomioon
kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä) vuotuiseen
vähimmäisparannukseen määrällä, jonka vertailuarvona on vähintään
0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen.
(7)       Komission yksiköiden syksyn
2009 talousennusteessa, joka oli neuvoston SEUT-sopimuksen 126 artiklan 7
kohdan mukaisesti 2 päivänä joulukuuta 2009 antaman suosituksen perustana,
Alankomaiden talouden odotettiin supistuvan 4,5 prosenttia vuonna 2009 ja sen jälkeen
hieman elpyvän niin, että BKT:n kasvu olisi ¼ prosenttia vuonna 2010 ja 1½
prosenttia vuonna 2011. Vuodet 2012 ja 2013 eivät sisältyneet ennustejaksoon,
mutta olettaen, että huomattava negatiivinen tuotantokuilu sulkeutuisi
vähitellen vuoteen 2015 mennessä, vuosiksi 2012 ja 2013 ennakoitiin vuotta 2011
nopeampaa kasvua. Vuonna 2009 BKT:n kasvu hidastui 3,7 prosenttia, mikä on
vähemmän kuin komission yksiköiden syksyn 2009 talousennusteessa oli ennakoitu.
Vuonna 2010 vientivetoinen elpyminen oli voimakkaampaa, 1,6 prosenttia
suhteessa BKT:hen. Vuonna 2011 talouskasvu kuitenkin hidastui
1 prosenttiin suhteessa BKT:hen, ja vuonna 2012 Alankomaiden talous
ajautui jälleen taantumaan. Vuonna 2011 Alankomaiden neljännesvuosittaiset
kasvuprosentit olivat jo negatiivisia ensimmäistä vuosineljännestä lukuun
ottamatta, ja vuonna 2012 Alankomaiden talous supistui 1 prosentin.
Neljännesvuosittaiset kasvuluvut olivat vuoden ensimmäisellä puoliskolla
niukasti positiiviset, mutta kääntyivät sitten negatiivisiksi. Kaiken kaikkiaan
BKT:n kasvu osoittautui selvästi heikommaksi kuin normaalin myönteisen
suhdannekehityksen vallitessa olisi voitu odottaa, ja talouden huomattava
supistuminen on jo vaikuttanut työllisyyteen kielteisesti: työttömyys on
lisääntynyt, palkkojen reaalikasvu on kääntynyt negatiiviseksi ja kotimainen
kysyntä on heikentynyt.
(8)       Komission yksiköiden kevään
2013 talousennusteen mukaan reaalinen BKT supistuu edelleen 0,8 prosenttia
vuonna 2013, joskin kasvun odotetaan kääntyvän vähitellen positiiviseksi vuoden
jälkipuoliskosta alkaen. Kaupan kehityksen odotetaan edistävän elpymistä, kun
taas kotimaisen kysynnän ennustetaan jäävän heikoksi pitkälle vuoteen 2013.
Yleisten talousnäkymien epävarmuus, uudistusehdotusten täytäntöönpano ja
mahdolliset uudet vakauttamistoimenpiteet ovat entisestään heikentäneet
kotimaista kysyntää. Vuonna 2014 sekä viennin että tuonnin odotetaan kiihtyvän,
ja kotimaisen kysynnän pitäisi alkaa vähitellen vahvistua ja tukea heikkoa
elpymistä niin, että BKT:n kasvu olisi 0,9 prosenttia.
(9)       Alankomaat oli päättänyt
lykätä julkisen talouden sopeuttamistoimet vuoteen 2011. Tämä menettelytapa
hyväksyttiin neuvoston vuonna 2009 antamassa suosituksessa, jossa nimenomaan
suositettiin, että vuoden 2010 talousarvio toteutettaisiin sellaisenaan ja että
vakauttamistoimet aloitettaisiin vasta vuonna 2011. Vastauksena tähän
Alankomaat laati lähinnä menopuolen toimenpiteistä koostuvan monivuotisen
paketin, joka kattaa vuodet 2011–2015. Näiden toimenpiteiden toteuttaminen on
sujunut vuoteen 2013 asti jokseenkin suunnitellusti. Reaalisen BKT:n kehitys
oli vuosina 2009 ja 2010 jonkin verran parempi kuin liiallista alijäämää
koskevan suosituksen taustalla olevassa komission yksiköiden syksyn 2009
talousennusteessa oli ennakoitu, minkä jälkeen Alankomaiden talouden
suorituskyky heikkeni huomattavasti vuodesta 2011 alkaen. Tämä näkyi julkisessa
taloudessa vastaavanlaisena kehityksenä, niin että julkisen talouden tavoitteet
aluksi jonkin verran ylittyivät vuoden 2011 loppuun asti. Vuonna 2011 julkisen
talouden alijäämä oli 4,5 prosenttia suhteessa BKT:hen ja parani sen jälkeen
4,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2012. Alijäämään johtaneista
tekijöistä voidaan todeta, että talouskasvun vaihtelut ovat vaikuttaneet
ensisijaisesti valtion tuloihin. Finanssikriisistä elpymisen alkaessa
taloudellinen toiminta oli vuonna 2010 ja vuoden 2011 alkupuoliskolla odotettua
vilkkaampaa, mikä aluksi johti varsin vahvaan tulokehitykseen. Sitten tulot
kuitenkin jäivät odotettua pienemmiksi etenkin vuoden 2011 jälkipuoliskolla ja
vuonna 2012, kun kasvu alkoi heiketä. Tämän epäsuotuisan tilanteen odotetaan
jatkuvan, minkä vuoksi alijäämäennuste on heikko. Yleiset kehityssuuntaukset
ilmentävät Alankomaille tyypillistä tulopuolen suhdanneherkkyyttä.
(10)     Komission yksiköiden kevään
2013 talousennusteessa julkisen talouden alijäämän ennakoidaan edelleen
paranevan 3,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2013. Tämä johtuu ennen
muuta tulopuolella toteutetuista huomattavista vakautustoimista, joihin
kuuluvat erityisesti alv-kannan ja valmisteverojen korottaminen. Menopuolella
taas vakauttamista edistävät virkamiesten palkkojen jäädyttäminen ja
tuloveroasteikon irrottaminen indeksistä. Vuonna 2013 alijäämään vaikuttavat
lisäksi huomattavat kertaluonteiset toimenpiteet[3].
4G-verkkotoimilupien myynti ja SNS Reaalin kansallistaminen (joiden vaikutukset
kohdistuvat vuoteen 2013) pitkälti kumoavat toisensa. Viime kädessä
kertaluonteiset toimenpiteet kuitenkin supistavat alijäämää noin
0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä johtuu erityisesti De Nederlandsche
Bankin osingonmaksusta ja siitä, että Havenbedrijf Rotterdam palauttaa sataman
laajennusta varten myönnetyn valtion rahoituksen. Julkisen talouden
monivuotisiin ennusteisiin sisältyvät yksilöidyt ja sovitut toimenpiteet tuovat
jatkuvia säästöjä vuonna 2014. Julkisen sektorin alijäämää supistavat myös De
Nederlandsche Bankin osinkovirroista ja pankkien kriisimaksusta saatavat
kertaluonteiset tulot. Koska tulojen kuitenkin odotetaan jäävän vaatimattomiksi
hitaan elpymisen vuoksi, julkisen talouden alijäämän ennustetaan vakiintuvan
3,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014. Komission yksiköiden kevään
2013 talousennusteessa ei ole otettu huomioon vuotta 2014 koskevaa
lisävakautuspakettia, jonka hallitus esitti maaliskuussa 2013 mutta jonka se
sittemmin väliaikaisesti peruutti työmarkkinaosapuolten kanssa huhtikuussa 2013
tehdyn sopimuksen vuoksi.
(11)     Julkisen talouden näkymiin
liittyy huomattavia täytäntöönpanoriskejä vuonna 2014 ja siitä eteenpäin.
Hallitusohjelmaan sisältyvien toimenpiteiden osalta nämä riskit liittyvät
lähinnä tehokkuushyötyihin, jotka on tarkoitus saavuttaa hajauttamalla tehtäviä
kunnille. Alankomaissa hallitusohjelmat on perinteisesti toteutettu pitkälti
sellaisinaan. Viime aikoina on kuitenkin ollut useita esimerkkejä huomattavista
muutoksista, jotka on toteutettu vastauksena mm. hallituskumppaneiden
suorittamaan alkuperäisten suunnitelmien uudelleenarviointiin tai
työmarkkinaosapuolten kanssa tehtyyn sopimukseen. Vuotta 2014 koskevan julkisen
talouden alijäämäennusteen perusteella tarvitaan joka tapauksessa huomattavia
lisätoimia, jotta julkisen talouden alijäämä saataisiin supistettua alle 3
prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuonna 2014.
(12)     Komission yksiköiden kevään
2013 tarkistetun talousennusteen mukaan rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan
paranevan vuosittain keskimäärin noin 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen
sopeutuskaudella 2010–2013, mutta heikkenevän vuonna 2014 noin
0,3 prosenttiyksikköä. Kevään 2013 talousennusteen perusteella julkisen
talouden toimien vaikutus vuosina 2011–2013 olisi siis keskimäärin lähellä
edellytettyä tasoa, joka on ¾ prosenttia suhteessa BKT:hen. Kun tehdään
korjaus, jossa otetaan huomioon potentiaalisen tuotannon kasvun huomattava
tarkistus alaspäin sen jälkeen, kun neuvosto antoi liiallista alijäämää
koskevan vuoden 2009 suosituksensa, ja tuloihin perustuvaan talouskasvun
rakenteeseen tehtyjen muutosten vaikutus, vuotuiset keskimääräiset
rakenteelliset toimet (1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen) ylittävät neuvoston
vuonna 2009 antamassa liiallista alijäämää koskevassa suosituksessa esitetyn
vuotuisia keskimääräisiä rakenteellisia toimia koskevan suosituksen (¾
prosenttia suhteessa BKT:hen) kaudella 2011–2013 huomattavalla marginaalilla.
Tämän vuoksi voidaan katsoa, että Alankomaat on toteuttanut tuloksellisia
toimia neuvoston suosituksen mukaisesti. Kaudella 2011–2013 julkisen talouden
toimet ovat alhaalta ylös ‑arvioinnin perusteella yhteensä 4 prosenttia
suhteessa BKT:hen eli vuositasolla noin 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä
jakautuu suunnilleen tasan tulo- ja menopuolen toimenpiteiden kesken. Tämä
vuosina 2010–2013 toteutettujen julkisen talouden vakauttamistoimenpiteiden
alhaalta ylös -arviointi vahvistaa päätelmän, jonka mukaan Alankomaat on
toteuttanut tuloksellisia toimia.
(13)     Velkakehitys on ollut
Alankomaissa epäsuotuisa. Valtio toteutti vuonna 2008 huomattavia toimenpiteitä
Alankomaiden pankkien tukemiseksi, mikä nosti julkisen talouden velkasuhteen
58,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun se vuonna 2007 oli ollut 45,3
prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuosina 2008–2012 julkinen velka lisääntyi
tasaisesti ja oli 71,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012. Komission
yksiköiden kevään 2013 talousennusteen mukaan julkisen velan odotetaan nousevan
edelleen 74,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ja 75,8 prosenttiin
suhteessa BKT:hen vuonna 2014. Tämä johtuu ensisijaisesti julkisen talouden
jatkuvasta alijäämäisyydestä yhdistettynä nimellisen BKT:n heikkoon kasvuun,
samalla kun julkisen velan vähentämiseksi Euroopan rahoitusvakausvälineen
(ERVV) ja Euroopan vakausmekanismin (EVM) kautta toteutetut toimet ovat
parantaneet tilannetta vain hieman. Julkisen talouden bruttovelkasuhteen
odotettuun kasvuun vuonna 2013 sisältyy velanottoa lisääviä toimenpiteitä,
joiden vaikutus on noin 1 prosentti suhteessa BKT:hen ja jotka liittyvät SNS
Reaalin kansallistamiseen alkuvuodesta 2013 (niiden velanottoa lisäävien
toimien lisäksi, joiden vaikutus on noin 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen).
(14)     Kun vakaus- ja kasvusopimuksen
sääntöjen mukaisesti otetaan huomioon kaikki nämä tekijät, erityisesti se, että
julkisen talouden rahoitusasema on heikentynyt merkittävästi, mikä johtuu
alkuperäistä SEUT-sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan mukaista neuvoston
suositusta laadittaessa arvioitua heikommasta yleisestä talouden tilasta,
voidaan asettaa uusi määräaika, jonka mukaan Alankomaiden liiallinen alijäämä
on korjattava viimeistään vuonna 2014.
(15)     Kun otetaan huomioon talouden
ja julkisen talouden kehitykseen liittyvät suuret epävarmuustekijät, julkisen
talouden tavoite korjausjakson viimeiseksi vuodeksi olisi asetettava viitearvoa
selvästi alhaisemmalle tasolle, jotta varmistetaan korjaustavoitteen
tuloksellinen ja pysyvä saavuttaminen pyydetyssä määräajassa.
(16)     Ylimääräisen vuoden myöntäminen
liiallisen alijäämän korjaamiselle olisi oikeasuhteinen toimenpide, kun otetaan
huomioon julkisen sektorin alijäämää koskevat välitavoitteet, jotka ovat
BKT:hen suhteutettuina 3,6 prosenttia vuonna 2013 ja 2,8 prosenttia vuonna
2014. Näiden tavoitteiden saavuttaminen
edellyttää, että rakenteellinen rahoitusasema paranee 0,6 prosenttia suhteessa
BKT:hen vuonna 2013 ja 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014.
Saavuttaakseen edellä mainitut rakenteelliset tavoitteet Alankomaiden
viranomaisten olisi huolehdittava siitä, että suunnitellut rakenteelliset
toimenpiteet toteutetaan vuonna 2013, ja hyväksyttävä uusia
vakauttamistoimenpiteitä, joiden suuruus olisi vähintään 1 prosenttia
suhteessa BKT:hen vuonna 2014, perusskenaarioon jo sisältyvien toimenpiteiden
lisäksi. Näissä tavoitteissa on otettu huomioon tarve tasapainottaa niitä
negatiivisia kerrannaisvaikutuksia, joita vakauttamistoimien vaikutus BKT:n
kasvuun aiheuttaa julkiselle taloudelle.
(17)     Komission laatiman, julkisen
talouden kestävyyttä koskevan vuoden 2012 kertomuksen mukaan Alankomaita ei
lyhyellä aikavälillä uhkaa julkisen talouden rahoituspaine. Maan kestävyysriski
on keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä keskisuuri. Vuonna 2013 tehty
eläkeuudistus on merkittävä positiivinen askel, mutta lisätoimenpiteet,
erityisesti pitkän aikavälin hoitokustannuksia hillitsevät toimenpiteet, ovat
välttämättömiä julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi.
(18)     Alankomaat täyttää liiallisia
alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja
selkeyttämisestä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 3 artiklan 5
kohdan mukaiset edellytykset liiallisen julkisen talouden alijäämän
korjaamiselle asetetun määräajan pidentämiseksi,
ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:
(1)
Alankomaiden olisi lopetettava nykyinen julkisen
talouden liiallisen alijäämän tilanne viimeistään vuonna 2014.
(2)
Alankomaiden olisi saavutettava julkisen talouden
alijäämätavoitteet, jotka ovat BKT:hen suhteutettuna 3,6 prosenttia vuonna
2013 ja 2,8 prosenttia vuonna 2014, mikä merkitsee komission yksiköiden kevään
2013 tarkistetun talousennusteen perusteella rakenteellisen rahoitusaseman
paranemista BKT:hen suhteutettuna noin 0,6 prosenttia vuonna 2013 ja 0,7
prosenttia vuonna 2014.
(3)
Alankomaiden olisi toteutettava vuoden 2013
talousarviossa esitetyt monivuotiset toimenpiteet ja oltava valmiit korjaamaan
niitä, jos niiden tulokset osoittautuvat ennakoitua heikommiksi, ja
toteutettava lisätoimia, jotka ovat tarpeen liiallisen alijäämän korjaamiseksi
vuonna 2014. Neuvosto vahvistaa [1 päivän lokakuuta] määräajaksi, johon
mennessä Alankomaiden olisi toteutettava tuloksellisia toimia ja esitettävä
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 3 artiklan 4 a kohdan mukaisesti
yksityiskohtainen selvitys tavoitteiden saavuttamiseksi suunnitellusta
vakauttamisstrategiasta.
Jotta julkisen talouden vakauttamisstrategian
onnistuminen voitaisiin varmistaa, olisi lisäksi tärkeää tukea julkisen
talouden vakauttamista kattavilla rakenteellisilla uudistuksilla niiden
suositusten mukaisesti, jotka neuvosto on antanut Alankomaille EU-ohjausjakson
ja erityisesti makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn ennalta
ehkäisevän osion yhteydessä.
Tämä suositus on osoitettu Alankomaiden
kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä
                                                                       Neuvoston
puolesta
                                                                       Puheenjohtaja
[1]               EYVL L 209, 2.8.1997, s. 6.
[2]               Kaikki asiakirjat, jotka liittyvät Alankomaiden
liiallista alijäämää koskevaan menettelyyn, ovat saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/netherlands_en.htm
.
[3]               Näiden toimenpiteiden luokittelua koskeva tulkinta ei
vaikuta Eurostatin viralliseen arvioon.