Tärkeä oikeudellinen huomautus

|

52007SC0187

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen neuvoston lausunto Kreikan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2009  /* SEK/2007/0187 lopull. */

	[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 13.2.2007SEK(2007) 187 lopullinenSuositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Kreikan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2009(komission esittämä)PERUSTELUTYLEISTÄ TAUSTAAHeinäkuun 1 päivänä 1998 voimaan tulleen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteena on terve julkinen talous, johon pyrkimällä luodaan entistä paremmat edellytykset hintavakaudelle sekä vahvalle ja kestävälle kasvulle, jolla edistetään uusien työpaikkojen syntymistä. Kun sopimusta vuonna 2005 uudistettiin, todettiin, että sopimuksesta on ollut hyötyä kurinalaisen finanssipolitiikan varmistamisessa. Muutoksilla pyritäänkin lähinnä lisäämään sopimuksen vaikuttavuutta ja vahvistamaan sen talousteoreettista perustaa sekä turvaamaan julkisen talouden kestävyys pitkällä aikavälillä.Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97[1], joka on osa sopimusta, säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava neuvostolle ja komissiolle vakaus- tai lähentymisohjelma, minkä jälkeen niiden on toimitettava tarkistettu ohjelma vuosittain (jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön yhteisen rahan, toimittavat (tarkistetun) vakausohjelman, ja jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön yhteistä rahaa, toimittavat (tarkistetun) lähentymisohjelman). Kreikka toimitti ensimmäisen vakausohjelmansa kesäkuussa 2000. Asetuksen mukaisesti neuvosto antoi 12 päivänä helmikuuta 2001 ohjelmasta lausunnon komission suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan. Asetuksessa säädetyn menettelyn mukaan komissio arvioi ja edellä mainittu komitea tutkii tarkistetut vakaus- ja lähentymisohjelmat, ja myös neuvosto voi tutkia ne.TAUSTAA TARKISTETUN OHJELMAN ARVIOIMISEKSIKomissio on tutkinut Kreikan uusimman tarkistetun vakausohjelman, joka toimitettiin sille 18 päivänä joulukuuta 2006, ja on antanut suosituksen ohjelmaa koskevaksi neuvoston lausunnoksi (ks. jäljempänä keskeiset kohdat, joita on arvioitu).Jotta voitaisiin saada kuva siitä, millaisessa kehyksessä tarkistetussa vakausohjelmassa esitettyä finanssipoliittista strategiaa arvioidaan, jäljempänä esitetään tiivistelmä seuraavista seikoista:1.  talouden ja finanssipolitiikan kehitys kymmenen viime vuoden aikana2.  maan tilanne vakaus- ja kasvusopimuksen korjaavaa menettelyä koskevien säännösten perusteella (liiallisia alijäämiä koskeva menettely)3.  viimeisin arvio maan tilanteesta vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevien säännösten perusteella (tiivistelmä edellistä tarkistettua vakausohjelmaa koskevasta neuvoston lausunnosta) ja4.  komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmasta.Talouden ja finanssipolitiikan viimeaikainen kehitysKreikan talouskasvu on ollut nopeaa, ja se on kuromassa umpeen elintasokuilua EU-25:n kanssa[2]. Maan inflaatio on korkea, mikä johtuu sekä suuresta potentiaalisesta kasvusta että rakenteellisista ongelmista (tuotemarkkinoiden jäykkyyksistä). Vaikka joillakin aloilla on pulaa työvoimasta, työmarkkinoiden jäykkyydet haittaavat työvoiman jakautumista uudelleen. Työttömyys on edelleen korkealla, mikä viittaa siihen, että pätevä työvoima ja yritysten tarpeet eivät ehkä kohtaa toisiaan. Samaan aikaan erityisesti naisten osallistuminen työelämään on alhaista EU:n standardien mukaan. Vaikka työvoiman tuottavuuden kasvu on tervettä, yksikkökohtaiset työvoimakustannukset kasvavat nopeasti ja enemmän kuin Kreikan euroalueen pääkauppakumppanien kohdalla, mikä heikentää Kreikan kilpailuasemaa. Sen vuoksi Kreikan kauppataseen alijäämät ovat olleet suuria ja tasoittuneet vain osittain palvelusektorin ylijäämillä. Ulkoisen alijäämän taustalla on paljolti julkisen sektorin alijäämä. Kreikan alijäämät ovat perinteisesti olleet yli 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kreikka on velkaantunut maa, ja sillä on riskejä myös julkisen terveydenhuoltojärjestelmän kasvavien kustannusten ja muiden menojen suhteen. Tällainen julkisten menojen rakenne ei ole huolestuttavaa pelkästään siksi, että ulkoista luotonottoa ei suunnata tuottaviin investointeihin, vaan myös siksi, että ulkoinen luotonotto riippuu julkisen talouden uskottavuudesta ja kestävyydestä.Kreikan liiallista alijäämää koskeva menettelyNeuvosto teki 5 päivänä heinäkuuta 2004 päätöksen, jonka mukaan Kreikalla on perustamissopimuksen 104 artiklan 6 kohdan mukainen liiallinen alijäämä. Samaan aikaan neuvosto antoi 104 artiklan 7 kohdan mukaisen suosituksen, jonka mukaan liiallinen alijäämä on korjattava vuoteen 2006 mennessä.Neuvosto päätti 18 päivänä tammikuuta 2005 perustamissopimuksen 104 artiklan 8 kohdan nojalla, ettei Kreikka ollut toteuttanut suosituksen mukaisia tuloksellisia toimia, ja neuvosto päätti 17 päivänä helmikuuta 2005 esittää Kreikalle 104 artiklan 9 kohdan mukaisen vaatimuksen, jonka mukaan Kreikan on toteutettava liiallisen alijäämän korjaamisen edellyttämät toimenpiteet. Vaatimuksen mukaan alijäämä on edelleen korjattava vuoteen 2006 mennessä. Komissio antoi 6 päivänä huhtikuuta 2005 neuvostolle tiedonannon, joka koski Kreikan viranomaisten neuvoston vaatimuksen johdosta toteuttamia toimia. Komissio otti huomioon neuvoston vaatimuksen perusteella toimitetun vakausohjelman tarkistuksen vuoden 2005 maaliskuulta. Tiedonannon päätelmänä oli, että saatavilla olevien tietojen mukaan Kreikan hallitus oli tehnyt neuvoston vaatimuksen mukaisia päätöksiä, joten liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä ei silloisessa vaiheessa tarvittu muita toimenpiteitä. Neuvosto yhtyi tähän arvioon 12 päivänä huhtikuuta 2005 pitämässään kokouksessa.Neuvoston edellisestä ohjelmasta esittämä lausuntoNeuvosto antoi 14 päivänä maaliskuuta 2006 lausunnon edellisestä tarkistetusta vakausohjelmasta, joka kattoi vuodet 2005–2008. Neuvosto ”tunnusti Kreikan tähän mennessä tekemän työn ja etusijan, jonka hallitus on antanut alijäämän pysyvälle supistumiselle.” Neuvosto pani merkille, että ”ohjelma vastaa yleisesti ottaen tavoitetta, jonka mukaan liiallinen alijäämä korjataan vuoteen 2006 mennessä, edellyttäen, että suunnitellut sopeuttamistoimenpiteet toteutetaan kokonaisuudessaan, ja riippuen siitä, miten julkista taloutta koskevien tietojen mahdolliset tulevat tilastolliset tarkistukset vaikuttavat suunniteltuun alijäämäuraan”. Perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohdan mukaisesti 17 päivänä helmikuuta 2005 antamansa suositukset huomioon ottaen neuvosto kehottaa, että Kreikka:”i) toteuttaa tarvittavat pysyvät toimenpiteet siten, että liiallinen alijäämä voidaan korjata viimeistään vuonna 2006;ii) pyrkii edelleen supistamaan rakenteellista alijäämää kohti ohjelmassa esitettyä keskipitkän aikavälin tavoitetta hyödyntämällä taloutensa hyvää tilaa perusmenojen pienentämiseksi;iii) tehostaa toimia muiden velan määrään vaikuttavien tekijöiden kuin nettoluotonoton tunnistamiseksi ja valvomiseksi, jotta voidaan varmistaa, että velkasuhde supistuu riittävästi ja lähenee viitearvoa tyydyttävällä nopeudella;iv) hillitsee julkisia eläkemenoja, toteuttaa hyväksytyt eläkeuudistukset määrätietoisesti ja toteuttaa uusia rakenneuudistuksia, joilla varmistetaan julkisen talouden kestävyys;v) parantaa julkista taloutta koskevien tietojen keruuta ja käsittelyä entisestään erityisesti tehostamalla järjestelmiä, joilla varmistetaan, että julkista taloutta ja erityisesti sosiaaliturvaa koskevat tiedot toimitetaan ripeästi ja oikeassa muodossa.”Komission arvio lokakuun 2006 kansallisesta uudistusohjelmastaKreikka on esittänyt kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman, jonka täytäntöönpanosta toimitettiin kertomus lokakuussa 2006. Kreikan kansallisessa uudistusohjelmassa pidetään keskeisinä haasteina seuraavia: julkisen talouden vakauttaminen, tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminta, julkishallinnon uudenaikaistaminen, aktiivinen työmarkkinapolitiikka sekä koulutusuudistukset.Komission tätä ohjelmaa koskevasta arviosta (joka hyväksyttiin osana joulukuussa 2006 esitettyä vuotuista seurantakertomusta [3]) kävi ilmi, että Kreikka on edistynyt vain vähän kansallisen uudistusohjelmansa toteuttamisessa. Se on edennyt suhteellisen hyvin makrotalouden alalla, mutta mikrotaloutta ja työllisyyttä koskevat uudistukset ovat edelleen riittämättömät. Hallintotavan osalta tarvitaan parempaa koordinointia ja vahvempaa sitoutumista hallinnon eri tasoilla.Keskeiset kohdat, joita on arvioitu Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 1 kohdan (vakausohjelmat) ja 9 artiklan 1 kohdan (lähentymisohjelmat) nojalla on arvioitu seuraavat seikat: ovatko ohjelman taustalla olevat taloutta koskevat oletukset realistisia; mikä on jäsenvaltioiden esittämä keskipitkän aikavälin tavoite ja onko sopeutusura sopiva; ovatko sopeutusuran suhteen toteutettavat ja/tai ehdotetut toimenpiteet riittäviä keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi suhdannekierron aikana; arvioitaessa keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa: toteutetaanko sopeutustoimia enemmän taloudellisesti hyvinä aikoina (taloudellisesti huonoina aikoina sopeutustoimia voidaan toteuttaa vähemmän) ja – euroalueen ja ERM II -jäsenvaltioiden osalta – pyrkiikö jäsenvaltio vuosittain parantamaan suhdannetasoitettua rahoitusasemaansa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen (viitearvo keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi); määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen johtavaa sopeutusuraa (jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saavuttaneet tavoitettaan) tai sallittaessa väliaikainen poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (jäsenvaltiot, jotka ovat saavuttaneet tavoitteensa): sellaisten huomattavien rakenneuudistusten toteuttaminen, jotka tuovat suoria pitkäaikaisia kustannussäästöjä (myös potentiaalista kasvua lisäämällä) ja joilla on sen vuoksi todennettavissa oleva vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (edellyttäen, että säilytetään riittävä varmuusmarginaali, jolla varmistetaan, ettei 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity, ja edellyttäen, että julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan palaavan takaisin keskipitkän aikavälin tavoitteeseen ohjelmakaudella); erityistä huomiota on kiinnitettävä eläkeuudistuksiin, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä, johon sisältyy pakollinen täysin rahastoiva pilari; vastaako jäsenvaltion talouspolitiikka talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Ohjelmassa esitettyjen makrotaloudellisten oletusten realistisuutta arvioidaan komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen perusteella ja soveltaen yhteisesti sovittuja menetelmiä, joita käytetään potentiaalisen tuotannon ja suhdannetasoitettujen rahoitusasemien arvioinnissa. Arvioitaessa, vastaako ohjelma talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, käytetään perustana vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyviä julkista taloutta koskevia talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja. Arviointi kattaa myös seuraavat: kuinka velkasuhde on kehittynyt ja miltä julkisen talouden kestävyys näyttää pitkällä aikavälillä. Näihin olisi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon tehostamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2005 annetun neuvoston selvityksen mukaan kiinnitettävä riittävästi huomiota julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnassa. Komission 12 päivänä lokakuuta 2006 antamassa tiedonannossa määritellään, kuinka pitkän aikavälin kestävyyttä olisi arvioitava [4]; kuinka hyvin ohjelma on sopusoinnussa jäsenvaltion esittämän, kasvua ja työllisyyttä tukevan uudistetun Lissabonin strategian mukaisen kansallisen uudistusohjelman kanssa. Eurooppa-neuvostolle 7 päivänä kesäkuuta 2005 esittämiensä vuosien 2005–2008 julkista taloutta koskevien laajojen suuntaviivojen saatteessa Ecofin-neuvosto totesi, että kansallisten uudistusohjelmien olisi vastattava vakaus- ja lähentymisohjelmia; onko noudatettu käytännesääntöjä [5], joissa muun muassa määrätään vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteisestä rakenteesta ja tietotaulukoista. |-  Suositus:7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/975 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Kreikan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2006–2009EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[6] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission suosituksen,on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:5.  Neuvosto tarkasteli [27 päivänä helmikuuta 2007] Kreikan tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2006–2009[7].6.  Ohjelman perustana olevan makrotalouden skenaarion mukaan kokonaistuotannon kasvu pysyttelee paljolti vakaana noin 4 prosentissa vuosittain. Saatavilla olevien tietojen perusteella tämä skenaario näyttää perustuvan realistisiin kasvuoletuksiin vuosina 2006 ja 2007, mutta siitä eteenpäin suotuisiin oletuksiin, sillä kasvuennusteet näyttävät olevan melko optimistisia. Ohjelman inflaatioennusteet vaikuttavat matalilta ohjelmakauden loppuvuosina.7.  Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen ja nykyisen tarkistetun ohjelman mukaan julkisen talouden alijäämäksi arvioidaan 2,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä vastaa vakausohjelman edellisessä tarkistuksessa asetettua tavoitetta. Menojen kokonaismäärän osalta päästiin vuoden 2006 talousarviossa asetettuun tavoitteeseen. Vaikka tärkeimmissä menoluokissa jotakuinkin päästiin tavoitteisiin, muiden kuin luontoismuotoisten sosiaalisten tulonsiirtojen väheneminen kompensoi täysin ½ prosentin ylityksen julkisissa investoinneissa suhteessa BKT:hen. Tulojen kokonaismäärä oli juuri ja juuri ennustettua korkeampi. Kertaluonteiset toimenpiteet korvautuivat osittain vuoden puolivälissä toteutetuilla pysyvillä toimenpiteillä, joita olivat polttoaineen ja savukkeiden valmisteveron korotus ja matkapuhelinliittymämaksujen veronkorotus. Näistä pysyvistä toimenpiteistä saatavat tulot tasoittivat kertaluonteisten tulojen vähenemistä vuoden 2006 talousarviossa asetetusta 0,6 prosentista suhteessa BKT:hen 0,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen.8.  Ohjelmassa esitetyllä julkisen talouden strategialla tähdätään liiallisen alijäämän korjaamiseen vuonna 2006. Tämän jälkeen julkisen talouden alijäämän ennustetaan paranevan tasaisesti ohjelmakauden ajan ja olevan vuonna 2009 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Alijäämä supistuminen 1 ½ prosenttiyksiöllä suhteessa BKT:hen vuosina 2006–2009 jakautuu lähes tasaisesti tulojen kasvamisen ja menojen vähenemisen välille. Tulopuolella tulojen kokonaismäärän odotetaan kasvavan ¾ prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen pääasiassa välillisten verojen ja sosiaaliturvamaksujen ansiosta. Menopuolella menojen kokonaismäärän ennustetaan vähenevän noin ¾ prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen samalla jaksolla, ja siitä ½ prosenttiyksikköä vastaa pienempiä korkomaksuja. Näin ollen perusmenojen vähenemisen ennustetaan jäävän vain ¼ prosenttiyksikköön. Sosiaalisten tulonsiirtojen ennustetaan kasvavan ½ prosenttiyksikköä, mikä enemmän kuin tasoittuisi muiden menoluokkien, pääasiassa kollektiivisen kulutuksen, vähenemisellä ¾ prosenttiyksikköä. Perusylijäämä kasvaisi noin yhden prosenttiyksikön ohjelmakauden aikana lähelle 3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2009 mennessä. Vaikka edelliseen ohjelmaan verrattuna tavoitteet vuosiksi 2006–2008 ovat suunnilleen ennallaan samassa makrotalouden skenaariossa, sopeutus vuonna 2006 on suurempi, koska alijäämän toteutuma vuodeksi 2005 (5,2 % suhteessa BKT:hen) on vuoden 2005 tarkistuksessa ennustettua suurempi (4,3 % suhteessa BKT:hen).9.  Yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti laskettua rakenteellista rahoitusasemaa (eli suhdannetasoitettua julkisen talouden rahoitusasemaa ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä) on tarkoitus parantaa vuoden 2006 noin 3 ½ prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen noin 1 ¾ prosenttiin ohjelmakauden lopussa (2009). Edellisen tarkistetun vakausohjelman tapaan ohjelmassa esitetään julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi tasapainoinen tai ylijäämäinen rakenteellinen rahoitusasema, jota ohjelmassa ei kuitenkaan pyritä saavuttamaan ohjelmakauden aikana. Koska keskipitkän aikavälin tavoite on vaadittua vähimmäistasoa (arviolta noin 1 ½ prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen) tiukempi, sillä voitaneen turvata riittävä varmuusmarginaali liiallisen alijäämän välttämiseksi. Ohjelman keskipitkän aikavälin tavoite sijoittuu euroalueelle ja ERM II -jäsenvaltioille vakaus- ja kasvusopimuksessa ja käytännesäännöissä asetetulle vaihteluvälille ja heijastaa riittävästi velkasuhdetta ja keskimääräistä potentiaalista tuotannon kasvua pitkällä aikavälillä.10.  Ohjelmassa esitettyihin julkista taloutta koskeviin ennusteisiin liittyvät riskit näyttävät olevan pitkälti tasapainossa vuoteen 2007 asti, mutta julkisen talouden toteutuma voi olla myöhempinä vuosina ennakoitua heikompi. Ohjelmaan ei varsinkaan sisälly vuosien 2008 ja 2009 osalta riittävästi tietoja suunnitelluista toimenpiteistä, ja se perustuu suotuisaan makrotalouden skenaarioon. Aiemman kokemuksen perusteella ja vaikkei viimeksi kuluneina kahtena vuonna ole tapahtunut lipsumisia, riskiä menojen ylittämisestä ohjelmakauden aikana ei voida sulkea pois, sillä verotulot saattavat vähetä, jos veronkierron torjumiseksi esitetyt toimenpiteet osoittautuvat tehottomiksi.11.  Tämän riskinarvioinnin perusteella ohjelman mukainen finanssipolitiikan viritys on asianmukainen liiallisen alijäämän korjaamiseksi vuoteen 2006 mennessä, kuten neuvosto on suositellut. Se ei näytä kuitenkaan tarjoavan riittävää varmuusmarginaalia sen varmistamiseksi, ettei julkisen talouden alijäämälle asetettu 3 prosentin viitearvo suhteessa BKT:hen ylity talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa ohjelman aikana. Liiallisen alijäämän korjausta seuraavina vuosina Kreikan talouden ennustetaan voivan hyvin. Tämän arvioinnin perusteella vauhtia, jolla julkista taloutta sopeutetaan ohjelmassa esitetyn keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi, olisi nopeutettava erityisesti vuoden 2007 jälkeen, jotta se olisi vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätään, että euroalueella ja ERM II -jäsenvaltioissa rakenteellista rahoitusasemaa olisi parannettava vuosittain vähintään 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja että julkista taloutta olisi sopeutettava enemmän suhdannetilanteen ollessa hyvä ja että sitä voidaan sopeuttaa vähemmän suhdannetilanteen ollessa huono.12.  Julkisen talouden bruttovelan arvioidaan olleen 104 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006, joten velkasuhde ylittää reilusti sille perustamissopimuksessa asetetun 60 prosentin viitearvon. Ohjelmassa velkasuhteen ennustetaan supistuvan asteittain lähes 13 prosenttia suhteessa BKT:hen ohjelmakauden aikana, kun taas virta-varanto-korjauserät ovat hyvin pieniä vuodesta 2007 alkaen. Velkasuhde ei kuitenkaan todennäköisesti kehity vuoden 2007 jälkeen yhtä suotuisasti kuin ohjelmassa ennustetaan suotuisien kasvuennusteiden ja edellä mainittujen alijäämätavoitteille aiheutuvien riskien vuoksi. Tämän riskinarvioinnin perusteella velkasuhde näyttää kuitenkin supistuvan ohjelmakaudella riittävästi kohti viitearvoa.13.  Ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvista pitkän aikavälin vaikutuksista ei Kreikassa ole varmuutta, koska eläkemenojen pitkän aikavälin ennusteita ei ole käytettävissä. Menojen oletetaan olevan kuitenkin selvästi yli EU:n keskiarvon. Vuotta 2002 koskevan tarkistetun vakausohjelman viimeisimpien käytettävissä olevien tietojen mukaan Kreikan eläkemenojen ennustetaan kasvavan huomattavasti suhteessa BKT:hen pitkällä aikavälillä. Julkisen talouden alkuasetelma on merkittävä riski julkisen talouden kestävyydelle myös ilman väestön ikääntymisestä talousarvioon aiheutuvia pitkän aikavälin vaikutuksia, vaikka se onkin parantunut vuoteen 2005 verrattuna. Lisäksi bruttovelkasuhde on selvästi yli perustamissopimuksessa määrätyn viitearvon, ja sen supistaminen edellyttää, että saavutetaan suuria perusylijäämiä pitkän aikaa. Julkisen talouden vakauttaminen suunnitellulla tavalla sekä ikääntymiseen liittyvien menojen todennäköisesti huomattavan kasvun hillitsemiseen tähtäävät kiireelliset uudistustoimenpiteet edistäisivät osaltaan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydelle aiheutuvien riskien vähentämistä. Kaiken kaikkiaan Kreikan julkisen talouden kestävyyteen näyttää liittyvän huomattavia riskejä. Jos käytettävissä olisi eläkemenojen pitkän aikavälin ennusteita, julkisen talouden kestävyyden arviointi pitkällä aikavälillä olisi helpompaa.14.  Vakausohjelma ei sisällä laadullista arvioita siitä, miten kansallisen uudistusohjelman täytäntöönpanosta lokakuussa 2006 esitetty kertomus vaikuttaa keskipitkän aikavälin finanssipoliittiseen strategiaan. Ohjelmassa ei myöskään esitetä järjestelmällisesti tietoja siitä, millaisia suoria julkisen talouden kustannuksia tai säästöjä kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitelluista tärkeimmistä uudistuksista aiheutuisi, eikä julkista taloutta koskevissa ennusteissa oteta vuotta 2007 lukuun ottamatta erityisesti huomioon, miten kansallisessa uudistusohjelmassa suunnitellut toimet vaikuttavat julkiseen talouteen. Vakausohjelmaan sisältyvät julkista taloutta koskevat toimet vaikuttavat kuitenkin kansalliseen uudistusohjelmaan sisältyvien toimien mukaisilta. Erityisesti näyttää siltä, että kansallisen uudistusohjelman täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa vuodeksi 2007 suunnitelluista toimenpiteistä ja toimista suurin osa on sisällytetty vuoden 2007 talousarviolakiin, vaikka toimenpiteiden ja niiden täytäntöönpanon yksityiskohtaisen kuvauksen puuttuminen herättää epäilyjä vaikutuksista julkiseen talouteen.15.  Ohjelmaan sisältyvä finanssipoliittinen strategia on pitkälti vuosien 2005–2008 yhdennettyihin suuntaviivoihin sisältyvien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen.16.  Vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevissa käytännesäännöissä täsmennetyistä tietovaatimuksista voidaan todeta, että ohjelmassa esitetään kaikki pakolliset tiedot ja suurin osan vapaaehtoisista tiedoista [8].Yleisenä päätelmänä voidaan todeta, että julkisen talouden huomattavan vakauttamisen jälkeen ja vahvat kasvuennusteet huomioon ottaen ohjelma on riittävä liiallisen alijäämän korjaamiseksi vuoteen 2006 mennessä, ja sen tavoitteena on edetä keskipitkän aikavälin tavoitteeseen, jota ei kuitenkaan saavutettaisi ohjelmakauden aikana. Vakauttaminen, joka perustuu myös velkataakan huomattavaan vähenemiseen, on riskialtista, koska vuoden 2007 jälkeiselle ajalle ei ole esitetty erityisiä toimenpiteitä.Edellä olevan arvion perusteella kehotetaan, että Kreikka:i) ottaen huomioon hyvä taloudellinen tilanne, tehostaa liiallisen alijäämän korjaamisen jälkeen sopeutusta kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta ja varmistaa, että julkisen velan suhde BKT:hen supistuu vastaavalla tavalla;ii) parantaa edelleen talousarviomenettelyä lisäämällä sen avoimuutta, esittämällä julkisen talouden strategian pitkällä aikavälillä sekä panemalla tehokkaasti täytäntöön menetelmät perusmenojen valvomiseksi ja hillitsemiseksi;iii) kun otetaan huomioon erittäin suuri velkaantuneisuusaste ja ikääntymiseen liittyvien menojen ennustettu kasvu, parantaa julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä saavuttamalla keskipitkän aikavälin tavoitteen hillitsemällä eläke- ja terveydenhuoltomenoja ja toteuttamalla säädetyt uudistukset päättäväisesti sekä laatii ikääntymisestä aiheutuvien menojen pitkän aikavälin ennusteet mahdollisimman nopeasti.Keskeisten makrotaloutta ja julkista taloutta koskevien ennusteiden vertailu2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |BKT:n määrä (% muutos) | VO joulukuu 2006 | 3,7 | 4,0 | 3,9 | 4,0 | 4,1 |KOM marraskuu 2006 | 3,7 | 3,8 | 3,7 | 3,7 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 3,6 | 3,8 | 3,8 | 4,0 | Tieto puuttuu |YKHI-inflaatio (%) | VO joulukuu 2006 | 3,5 | 3,3 | 3,3 | 2,8 | 2,6 |KOM marraskuu 2006 | 3,5 | 3,3 | 3,3 | 3,3 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 3,5 | 3,2 | 3,0 | 2,7 | Tieto puuttuu |Tuotantokuilu (% suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) | VO joulukuu 20061 | 0,9 | 1,0 | 0,9 | 1,1 | 1,5 |KOM marraskuu 20065 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | 1,8 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | 1,1 | 1,1 | 1,1 | 1,5 | Tieto puuttuu |Julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | -5,2 | -2,6 | -2,4 | -1,8 | -1,2 |KOM marraskuu 2006 | -5,2 | -2,6 | -2,6 | -2,4 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | -4,3 | -2,6 | -2,3 | -1,7 | Tieto puuttuu |Perusjäämä (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | -0,4 | 2,0 | 2,0 | 2,4 | 2,9 |KOM marraskuu 2006 | -0,4 | 2,0 | 1,8 | 1,7 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 0,9 | 2,3 | 2,4 | 2,8 | Tieto puuttuu |Suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20061 | -5,6 | -3,0 | -2,8 | -2,3 | -1,8 |KOM marraskuu 2006 | -5,9 | -3,3 | -3,3 | -3,1 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 20051 | -4,8 | -3,1 | -2,8 | -2,4 | Tieto puuttuu |Rakenteellinen rahoitusasema2 (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 20063 | -5,6 | -3,4 | -2,8 | -2,3 | -1,8 |KOM marraskuu 20064 | -5,9 | -3,7 | -3,3 | -3,1 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | -4,8 | -3,7 | -2,8 | -2,4 | Tieto puuttuu |Julkinen bruttovelka (% suhteessa BKT:hen) | VO joulukuu 2006 | 107,5 | 104,1 | 100,1 | 95,9 | 91,3 |KOM marraskuu 2006 | 107,5 | 104,8 | 101,0 | 96,4 | Tieto puuttuu |VO joulukuu 2005 | 107,9 | 104,8 | 101,1 | 96,8 | Tieto puuttuu |Huom. 1 Ohjelmassa esitettyihin tietoihin perustuvat komission yksiköiden laskelmat. 2 (Edellisessä kohdassa tarkoitettu) suhdannetasoitettu rahoitusasema, jossa ei ole otettu huomioon kertaluonteisia eikä muita väliaikaisia toimenpiteitä. 3 Ohjelman mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006) 4 Komission yksiköiden syksyn 2006 talousennusteen mukaiset kertaluonteiset ja muut väliaikaiset toimenpiteet (0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006). 5 Perustuu ennusteisiin, joiden mukaan potentiaalinen kasvu on 3,7 prosenttia vuonna 2005, 3,8 prosenttia vuonna 2006, 3,6 prosenttia vuonna 2007 ja 3,5 prosenttia vuonna 2008. Lähde: Vakausohjelma (VO), komission yksiköiden syksyn 2006 talousennuste (KOM) ja komission yksiköiden laskelmat |[1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Kaikki tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Kreikan viranomaiset toimittivat 22 päivänä syyskuuta Eurostatille kaudelta 1995–2005 BKT:tä koskevia uusia tietoja, joissa BKT:n tasoja tarkistettiin jyrkästi. Tarkistus tehtiin Eurostatin tilastomenetelmien noudattamista koskevan säännöllisen arviointimenettelyn yhteydessä. Tarkistettuja BKT-lukuja ei kuitenkaan oteta huomioon vakausohjelman tarkistuksessa (eikä vuoden 2007 talousarviolaissa). Eurostatissa edelleen varmistettavana olevan tarkistuksen suuruudesta ja monimutkaisuudesta johtuen komissio on käyttänyt tarkistetun ohjelman arvioinnissaan tietoja, jotka ovat peräisin BKT-tietojen tarkistusta edeltävältä ajalta.[3] Komission tiedonanto kevään Eurooppa-neuvostolle Kasvua ja työllisyyttä koskevan uudistetun Lissabonin strategian täytäntöönpano – Tulosten vuosi , KOM(2006) 816, 12.12.2006.[4] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys EU:ssa , KOM(2006) 574, 12.10.2006, ja Euroopan komissio, talouden ja rahoituksen pääosasto (2006), The long-term sustainability of public finances in the European Union , European Economy nro 4/2006.[5] Vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa koskevat vaatimukset sekä vakaus- ja lähentymisohjelmien muotoa ja sisältöä koskevat ohjeet , hyväksytty Ecofin-neuvostossa 11.10.2005.[6] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1055/2005 (EUVL L 174, 7.7.2005, s. 1). Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavilta verkkosivuilta:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[7] Tarkistettu ohjelma toimitettiin kaksi viikkoa käytännesäännöissä vahvistetun määräajan eli 1 päivän joulukuuta jälkeen.[8] Puuttuvat tiedot liittyvät erityisesti julkisen talouden menoja koskeviin toimintokohtaisiin tietoihin sekä pitkän aikavälin kestävyyttä ja vaikutuksia BKT:n potentiaaliseen kasvuun koskeviin tietoihin.


title: Neuvoston suositus, annettu 12 päivänä heinäkuuta 2011 , Ranskan vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä vuosia 2011–2014 koskevaa Ranskan tarkistettua vakausohjelmaa koskevan neuvoston lausunnon antamisesta

text:
               20.7.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               C 213/8

         NEUVOSTON SUOSITUS,
   annettu 12 päivänä heinäkuuta 2011,
   Ranskan vuoden 2011 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä vuosia 2011–2014 koskevaa Ranskan tarkistettua vakausohjelmaa koskevan neuvoston lausunnon antamisesta
   2011/C 213/03
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 121 artiklan 2 kohdan ja 148 artiklan 4 kohdan,
   ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,
   ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
   ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät,
   ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,
   on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 26 päivänä maaliskuuta 2010 komission ehdotuksen, jolla käynnistetään uusi työllisyys- ja kasvustrategia, Eurooppa 2020, joka perustuu talouspolitiikan koordinoinnin tehostamiseen ja keskittyy avainalueisiin, joilla tarvitaan toimia Euroopan kestävän kasvun vauhdittamiseksi ja kilpailukyvyn lisäämiseksi.

               (2)

               Neuvosto antoi 13 päivänä heinäkuuta 2010 suosituksen jäsenvaltioiden ja unionin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2010–2014) ja hyväksyi 21 päivänä lokakuuta 2010 päätöksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (2), jotka yhdessä muodostavat ns. yhdennetyt suuntaviivat. Jäsenvaltioita kehotettiin ottamaan yhdennetyt suuntaviivat huomioon kansallisessa talous- ja työllisyyspolitiikassaan.

               (3)

               Komissio hyväksyi 12 päivänä tammikuuta 2011 ensimmäisen vuotuisen kasvuselvityksen, joka tarkoitti uuden talouden ohjauksen ja hallinnan jakson alkua EU:ssa ja ensimmäistä politiikan yhdennetyn etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjaksoa, jonka perusta on Eurooppa 2020 -strategiassa.

               (4)

               Eurooppa-neuvosto hyväksyi 25 päivänä maaliskuuta 2011 julkisen talouden vakauttamisen ja rakenneuudistuksen painopisteet (jotka ovat 15 päivänä helmikuuta ja 7 päivänä maaliskuuta 2011 annettujen neuvoston päätelmien ja komission vuotuisen kasvuselvityksen mukaisia). Se korosti, että etusijalle on asetettava talousarvioiden tervehdyttäminen ja julkisen talouden kestävyyden palauttaminen, työttömyyden vähentäminen työmarkkinauudistusten avulla sekä uudet kasvua edistävät toimet. Se kehotti kaikkia jäsenvaltioita toteuttamaan näihin painopisteisiin perustuvia konkreettisia toimenpiteitä, jotka sisällytetään niiden vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (5)

               Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehotti 25 päivänä maaliskuuta 2011 Euro Plus -sopimukseen osallistuvia jäsenvaltioita esittämään sitoumuksensa niin ajoissa, että ne voidaan sisällyttää vakaus- tai lähentymisohjelmiin ja kansallisiin uudistusohjelmiin.

               (6)

               Ranska toimitti vuosia 2011–2014 koskevan vuoden 2011 tarkistetun vakausohjelmansa sekä vuoden 2011 kansallisen uudistusohjelmansa 3 päivänä toukokuuta 2011. Ohjelmat on arvioitu samaan aikaan, jotta niiden keskinäiset yhteydet on voitu ottaa huomioon.

               (7)

               Talous- ja finanssikriisin vaikutukset olivat Ranskassa suhteellisesti ottaen vähäisempiä kuin muissa jäsenvaltioissa BKT:n supistumisen jäädessä 2,7 prosenttiin vuonna 2009. Tämä johtuu osittain huomattavista taloudellisista vakauttajista ja kotitalouksien kulutuksen pysymisestä kestävällä tasolla. Myös pankkiala osoittautui kestäväksi. Talous on elpynyt vuonna 2010, ja BKT on kokonaisuutena katsoen kasvanut 1,5 prosenttia. Talouskriisi on kuitenkin vaikuttanut merkittävästi Ranskan julkiseen talouteen. Automaattisten vakauttajien ja harkinnanvaraisen finanssipoliittisen elvytyksen vuoksi julkisen talouden alijäämä kasvoi 3,3 prosentista 7,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuosien 2008 ja 2009 välillä. Kriisi on lisäksi heikentänyt entisestään työvoiman käyttöastetta ja pahentanut rakenteellisia heikkouksia Ranskan työmarkkinoilla, joiden työttömyysaste oli vuonna 2010 suhteellisen korkea, 9,7 prosenttia. Myös tavarakaupan tase on vähitellen heikentynyt kymmenen viime vuoden aikana, mikä osoittaa, että ranskalaisilla yrityksillä on ongelmia kustannuskilpailukyvyn ja muun kuin hintoihin liittyvän kilpailukyvyn suhteen.

               (8)

               Neuvosto katsoo asetuksen (EY) N:o 1466/97 mukaisen tarkistetun vakausohjelman arvioinnin perusteella, että julkisen talouden ennusteiden perustana oleva makrotalouden skenaario on optimistinen erityisesti koska kasvuodotukset ovat selvästi korkeampia kuin myöhempien vuosien potentiaalinen kasvu. Alijäämä oli vuonna 2010 odotettua parempi, 7 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja vakausohjelmassa kaavaillaan BKT:n supistamista 3 prosenttiin vuonna 2013, joka on neuvoston asettama määräaika liiallisen alijäämän korjaamiselle, minkä jälkeen vakautusta vielä jatketaan. Velan määrä oli 82 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2010 ja velkasuhteen ennakoidaan kasvavan vuoteen 2012 saakka (86 %), minkä jälkeen se laskee hieman. Alijäämän ja velan sopeuttamisuriin kohdistuu riskejä, joihin kuuluvat vähemmän suotuisan makrotalouden skenaarion mahdollisuus, se, että toimenpiteitä ei ole täsmennetty riittävästi tavoitteiden saavuttamiseksi vuodesta 2012 eteenpäin, ja se seikka, että tavoitteita on aiemmin usein jäänyt saavuttamatta, siitä huolimatta, että tilanne vuonna 2010 oli odotettua parempi. Tämän vuoksi ei voida varmistaa, että liiallinen alijäämä saadaan korjattua vuoteen 2013 mennessä, jollei tarvittavia lisätoimenpiteitä toteuteta. Keskipitkän aikavälin tavoitteena olevaan tasapainoiseen rakenteelliseen rahoitusasemaan ei päästä ohjelmakauden aikana. Kauden 2010–2013 keskimääräiset vuotuiset julkisen talouden toimet, sen mukaisesti kuin komission on laskenut uudelleen yhteisesti sovittuja menetelmiä soveltaen, ovat hieman neuvoston 2 päivänä joulukuuta 2009 annetun suosituksen mukaisen tason (yli 1 prosentti suhteessa BKT:hen) alapuolella.

               (9)

               Julkisen talouden vakauttamispolitiikan täytäntöönpano on edelleen suuri haaste. Menoylitysten välttäminen julkisen talouden toimia tehostamalla ja tarkentamalla on äärimmäisen tärkeää kestävän julkisen talouden rahoitusaseman palauttamisen kannalta erityisesti sen vuoksi, että vuoden 2013 tavoitteeseen ei ole liitetty varmuusmarginaalia suhteessa 3 prosentin viitearvoon. Lisäksi, kuten joulukuussa 2010 hyväksytyssä vuosia 2011-2014 koskevassa monivuotisessa julkisen talouden budjettilaissa todetaan, kaikki odottamattomat tulot olisi hyvä käyttää alijäämän ja velan supistamisen nopeuttamiseen. Komission viimeisimmän arvion mukaan julkisen talouden kestävyyteen liittyvät riskit pitkällä aikavälillä vaikuttaisivat olevan keskisuuria. Ranska hyväksyi uuden eläkeuudistuksen vuonna 2010 parantaakseen julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä. Suunnitelluilla toimenpiteillä, joihin sisältyvät vähimmäiseläkeiän nostaminen asteittain 60 vuodesta 62 vuoteen ja lainsäädäntöön perustuvan eläkeiän nostaminen 65 vuodesta 67 vuoteen sekä varhaiseläkejärjestelmien asteittainen lakkauttaminen, on todennäköisesti vaikutusta iäkkäiden työntekijöiden alhaiseen työllisyysasteeseen. Eläkejärjestelmän odotetaan myös olevan tasapainossa vuoteen 2018 mennessä. Tämän jälkeen syntyy todennäköisesti alijäämää ilman lisätoimenpiteitä. Tuoreimman eläkeuudistuksen yhteydessä on myös perustettu uusi julkinen elin, Comité de pilotage des régimes de retraite, joka vastaa eläkejärjestelmien rahoitustilanteen vuotuisista arvioinneista ja korjaavien toimenpiteiden ehdottamisesta siinä tapauksessa, että tilanteen epäillään heikkenevän.

               (10)

               Työsuhdeturvalainsäädäntö on edelleen liian tiukka: taloudellisista syistä tapahtuvien irtisanomisten edellytyksiin liittyy oikeudellista. Tämä johtaa työmarkkinoilla tilanteeseen, jossa työntekijät, joilla on toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset (pääosa ”työntekijäkannasta”), ovat suhteellisen turvatussa asemassa, kun taas määräaikaisten työntekijöiden (pääosa työmarkkinoille tulevista uusista työntekijöistä) asemaan liittyy epävarmuutta. Näin ollen määräaikaisia työsopimuksia tehdään merkittävästi enemmän nuorten työntekijöiden kanssa ja niitä muutetaan vakinaisiksi työsopimuksiksi vain harvoin. Tämä jako koskee myös ammatilliseen koulutukseen pääsyä. Niinpä asianomaisten työntekijöiden vaihtuvuus on suurta ja inhimillisen pääoman kertyminen rajallista. Nuoriin työntekijöihin ja vähäisen ammattitaidon omaaviin työntekijöihin kohdistuu tämän vuoksi suhteettomia riskejä työmarkkinoilla. Sosiaalista dialogia koskevalla lailla ja työmarkkinoiden uudenaikaistamisesta vuonna 2008 annetulla lailla pyrittiin uudistamaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja puuttumaan työmarkkinoiden kaksijakoisuuden ongelmaan. Viimeksi mainitulla lailla säädettiin uudesta menettelystä, jota sovelletaan toistaiseksi voimassa olevien työsopimusten irtisanomiseen yhteisestä sopimuksesta (sopimusperusteinen irtisanominen), ja jota käytetään enenevässä määrin.

               (11)

               Ranskan työttömyysaste oli hieman EU:n keskiarvoa korkeampi vuonna 2010 ja pitkäaikaistyöttömyys on kasvussa (3,9 % vuonna 2010, kun se vuonna 2008 oli 2,9 %). Julkisilla työvoimapalveluilla olisikin oltava merkittävä rooli työttömien työnhaun tukemisessa. Ranskan uuden julkisten työvoimapalvelujen keskitetyn palvelupisteen (Pôle Emploi) toiminta on toistaiseksi ollut tuloksiltaan vaihtelevaa. Sen tärkeimpänä tavoitteena vuosina 2009 ja 2010, kriisiin liittyen ja työnhakijoiden määrän merkittävän lisäyksen yhteydessä, oli yhdistää aiemmat kaksi hallinnollista yksikköä. Työnvälityspalvelujen ulkoistamisella ei toistaiseksi ole pystytty kaikilta osin saavuttamaan Pôle Emploin asettamia työllistymistavoitteita. Samalla työnhakijoiden yksilöllisiin tukipalveluihin suunnatut Pôle Emploin resurssit ovat yhä riittämättömät (71 kokoaikavastaavaa 10 000 työtöntä kohti, mikä on huomattavasti vähemmän kuin joissakin vertaismaissa).

               (12)

               Ranskan vaihtotaseen alijäämä on viimeisten kymmenen vuoden aikana vähitellen kasvanut heijastaen tavarakaupan taseen heikkenemistä, jonka osasyynä on työvoimakustannuksiin perustuvan kilpailukyvyn aleneminen sen jälkeen, kun yhtenäistetty vähimmäispalkka otettiin uudelleen käyttöön kaudella 2003–2005 (aiempi 35 tunnin työviikkoa koskeva uudistus oli johtanut viiteen erilaiseen vähimmäispalkkaan). Indeksointimenettelyyn on tehty joitakin parannuksia (riippumattomista asiantuntijoista koostuvan neuvoa-antavan komitean perustaminen, harkinnanvaraisista korotuksista luopuminen), jotka ovat johtaneet maltillisempaan vähimmäispalkan nousuun. Vähimmäispalkkaa saavien osuus työntekijöistä on tämän tuloksena vähentynyt merkittävästi, mikä on mahdollistanut paremman palkkojen eriyttämisen. Ranskan vähimmäispalkka on edelleen EU:n korkeimpia mediaanipalkkaan verrattuna, vaikka verokiila onkin työnantajan sosiaaliturvamaksujen alentamisen ansiosta paljon kapeampi kuin keskimääräisen palkan tapauksessa.

               (13)

               Työhön kohdistuva vero- ja sosiaaliturvarasitus on Ranskassa EU:n raskaimpia, kun taas kulutusta verotetaan suhteellisen kevyesti. Myös ympäristöverotulot suhteessa BKT:hen ovat selvästi EU:n keskiarvoa pienemmät. Verojärjestelmän tasapainottaminen esimerkiksi siirtymällä työn verotuksesta kohti kulutus- ja ympäristöveroja edistäisi todennäköisesti sekä työllisyyttä että ympäristötavoitteiden saavuttamista.

               (14)

               Veroista ja sosiaaliturvamaksuista myönnettävien vapautusten (myös nk. niches fiscales) osuus on Ranskassa erittäin korkea. Yritykset ja kotitaloudet tarvitsevat lisäksi laajaa asiantuntemusta voidakseen ymmärtää ja hyödyntää järjestelmän tarjoamia etuuksia. Verotukia käytetään tietyn määritellyn talouspolitiikan toteuttamiseen, mutta asetettujen tavoitteiden saavuttamista ei toistaiseksi ole arvioitu järjestelmällisesti, vaikka arviointi on suunniteltu toteutettavaksi vuonna 2011 vuosia 2009-2012 koskevan monivuotisen julkisen talouden budjettilain mukaisesti. Aiemmin verotukien ja julkisten menojen keskinäinen korvattavuus on antanut lisäksi Ranskan viranomaisille mahdollisuuden noudattaa voimassa olevia varainkäyttösääntöjä nimellisesti, vaikka uudet siirrot eivät enää ole vuosia 2011-2014 koskevan monivuotisen julkisen talouden budjettilain 9 artiklan mukaan mahdollisia. Ranskan viranomaisten mukaan harkinnanvarainen verotulojen lisäys (erityisesti verotukia vähentämällä), joka vastaa noin 0,75 prosenttia suhteessa BKT:hen, on mahdollinen kaudella 2011-2013. Se, mitkä verotuet poistetaan vuodesta 2012 alkaen, on kuitenkin tarkennettu vasta osittain.

               (15)

               Kilpailua vähittäiskaupan alalla haittaavat yhä suurten vähittäismyymälöiden avaamista koskevat hallinnolliset rajoitukset ja kustannukset alittavan jälleenmyynnin kielto. Useiden palvelualan säänneltyjen ammattien osalta esiintyy vielä kilpailun esteitä, joita voitaisiin vähentää joko tarkistamalla markkinoillepääsyn edellytyksiä tai poistamalla asteittain tiettyjä kiintiöitä (numerus clausus) ja näihin ammatteihin liittyviä yksinoikeuksia.

               (16)

               Ranska on tehnyt useita sitoumuksia Euro Plus -sopimuksen nojalla. Julkisen talouden alalla Ranska on sitoutunut panemaan ripeästi täytäntöön vuoden 2010 eläkeuudistuksen. Julkisen talouden kestävyyden parantamiseksi Ranska muuttaa myös perustuslakiaan siten, että käyttöön otetaan sitova monivuotinen talousarviosuunnittelu. Työvoimaosuuden lisäämiseksi harkitaan erilaisia toimia, joilla voitaisiin lisätä aktiivisia työmarkkinapolitiikkoja (esim. oppisopimuskoulutus nuorten työntekijöiden työelämään siirtymisen helpottamiseksi, päivähoitopalvelujen lisääminen vuoteen 2012 mennessä naisten työntekomahdollisuuksien parantamiseksi, työnhakijoille suunnattujen julkisten työvoimapalvelujen tehostaminen). Kilpailukyvyn edistämistoimissa keskitytään korkea-asteen koulutusjärjestelmän parantamiseen ja tutkimus- ja kehitystoiminnan ja innovoinnin tehostamiseen (”investissements d'avenir”) sekä hallinnollisten rasitteiden vähentämiseen panemalla täytäntöön kattava hallinnon yksinkertaistamisohjelma. Nämä sitoumukset koskevat kolmea sopimuksen neljästä osa-alueesta (rahoitusala jää ulkopuolelle). Vaikka ne koskevat kaikkein haasteellisimpia aloja, monet niistä (erityisesti julkisen talouden ohjaukseen tai korkea-asteen koulutuksen ja tutkimus- ja kehitystoiminnan tukemiseen liittyvät) merkitsevät enemmänkin vahvistusta nykyiselle politiikalle ja/tai käynnissä oleville uudistuksille. Näyttää siltä, että työmarkkinoihin tai liiketoimintaympäristöön liittyvien makrotaloudellisten haasteiden laajuutta ei ole täysin huomioitu uudistusohjelmassa. Lisäksi suunniteltuun perustuslakiuudistukseen liittyy poliittisia epävarmuustekijöitä. Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyt sitoumukset on arvioitu ja otettu huomioon suosituksissa.

               (17)

               Komissio on arvioinut Ranskan vakausohjelman ja kansallisen uudistusohjelman sekä Euro Plus -sopimuksen nojalla tehdyt sitoumukset. Se on ottanut huomioon niiden merkityksen Ranskan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta. Lisäksi se on arvioinut, ovatko ne EU:n sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska EU:n talouden ohjausta ja hallintaa on tarpeen tehostaa kokonaisuudessaan antamalla EU:n tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin. Tämän perusteella komissio katsoo, että julkisen talouden vakauttamisstrategiaa on tarkennettava, vuoden 2012 ja sitä seuraavien vuosien osalta, jotta voitaisiin varmistaa, että liiallinen alijäämä korjataan viimeistään vuonna 2013 ja velka saadaan laskusuuntaan. Kaikki odottamattomat tulot olisi käytettävä alijäämän ja velan supistamisen nopeuttamiseen vuosia 2011-2014 koskevan monivuotisen julkisen talouden budjettiain 11 artiklan mukaisesti. Verotuksen painopisteen siirtäminen työnteosta kohti ympäristö- ja kulutusveroja ja verotukijärjestelmän keventäminen edistäisivät julkiseen talouteen ja ympäristöön liittyvien tavoitteiden saavuttamista ja parantaisivat liiketoimintaympäristöä. Vuosina 2011 ja 2012 olisi lisäksi keskityttävä työsuhdeturvalainsäädännön mukauttamiseen työmarkkinoiden kaksijakoisuuden vähentämiseksi sekä julkisten työvoimapalvelujen tehostamiseen siten, että työnhakijoille on tarjolla kokonaisvaltaista tukea. Nykyistä vähimmäispalkan maltilliseen kehitykseen tähtäävää politiikkaa olisi jatkettava. Kilpailua säänneltyjen ammattien ja vähittäiskaupan alalla olisi edistettävä.

               (18)

               Neuvosto on tutkinut Ranskan tarkistetun vakausohjelman vuodelta 2011 edellä esitetyn arvioinnin perusteella ja ottaen huomioon myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan nojalla 2 päivänä joulukuuta 2009 annetun neuvoston suosituksen. Neuvoston lausunto (3) on esitetty erityisesti alla olevassa suosituksessa 1. Neuvosto on tutkinut Ranskan kansallisen uudistusohjelman ottaen huomioon 25 päivänä maaliskuuta 2011 hyväksytyt Eurooppa-neuvoston päätelmät,

         SUOSITTAA, että Ranska toteuttaa vuosina 2011 ja 2012 toimia, joilla se

               1.

               varmistaa, että kaudella 2010–2013 saavutetaan suositeltu vuotuisten julkisen talouden toimien keskimääräinen taso, joka on yli 1 prosentti suhteessa BKT:hen, ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet liiallisen alijäämän korjaamiseksi viimeistään vuonna 2013 liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn yhteydessä annettujen neuvoston suositusten mukaisesti, saattaen näin valtion korkean velkaantumisasteen laskusuuntaan, ja varmistaa riittävä edistyminen keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamisessa sen jälkeen; täsmentää näitä vastaavat tarvittavat toimenpiteet vuodesta 2012 eteenpäin, ryhtyä tarvittaviin lisätoimenpiteisiin ja käyttää kaikki odottamattomat tulot alijäämän ja velan supistamisen nopeuttamiseen suunnitelman mukaisesti; jatkaa eläkejärjestelmän kestävyyden arvioimista ja toteuttaa tarvittaessa lisätoimenpiteitä;

               2.

               toteuttaa työmarkkinaosapuolia kansallisten käytäntöjen mukaisesti kuultuaan uusia toimia työmarkkinoiden lohkoutumisen torjumiseksi tarkistamalla eräitä työsuhdeturvalainsäädännön osa-alueita parantaen samalla henkistä pääomaa ja edistäen siirtymistä määräaikaisista sopimuksista toistaiseksi voimassa oleviin; varmistaa, että vähimmäispalkan mahdollinen kehitys tukee työpaikkojen luomista;

               3.

               edistää elinikäistä oppimista iäkkäiden työntekijöiden työelämässä pysymisen tukemiseksi ja lisää toimenpiteitä työmarkkinoille paluun tukemiseksi; tehostaa aktiivisia työmarkkinapolitiikkoja ja ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla parannetaan julkisten työvoimapalvelujen organisaatiota, päätöksentekoa ja menettelyjä toiminnan tehostamiseksi ja yksilöllisen tuen varmistamiseksi niille, joita uhkaa pitkäaikaistyöttömyys;

               4.

               tehostaa verojärjestelmää, esimerkiksi siirtämällä verotuksen painopistettä työnteosta kohti ympäristö- ja kulutusveroja ja toteuttamalla veroista ja sosiaaliturvamaksuista myönnettävien vapautusten (myös nk. niches fiscales) määrän ja kustannusten suunnitellun vähentämisen;

               5.

               toteuttaa lisätoimia poistaakseen säänneltyihin elinkeinoihin ja ammatteihin liittyviä perusteettomia rajoituksia erityisesti palvelujen ja vähittäiskaupan alalla.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä heinäkuuta 2011.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Pidetään vuonna 2011 voimassa 19 päivänä toukokuuta 2011 annetulla neuvoston päätöksellä 2011/308/EU jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (EUVL L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Lausunto, jota tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdassa.