Avis juridique important

|

31993L0073

Viides komission direktiivi 93/73/ETY, annettu 9 päivänä syyskuuta 1993, kosmeettisten valmisteiden koostumuksen tarkastamisessa tarvittavista analyysimenetelmistä

Virallinen lehti nro L 231 , 14/09/1993 s. 0034 - 0053 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 25 s. 0013  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 25 s. 0013

VIIDES KOMISSION DIREKTIIVI 93/73/ETY,annettu 9 päivänä syyskuuta 1993,kosmeettisten valmisteiden koostumuksen tarkastamisessa tarvittavista analyysimenetelmistäEUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon kosmeettisia valmisteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/768/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 93/35/ETY(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 1 kohdan,sekä katsoo, ettädirektiivissä 76/768/ETY säädetään kosmeettisten valmisteiden virallisista tarkastuksista kosmeettisten valmisteiden koostumusta koskevien yhteisön säännösten mukaisesti asetettujen vaatimuksien noudattamisen toteamiseksi,kaikki tarvittavat analyysimenetelmät olisi vahvistettava niin pian kuin mahdollista ja tätä varten on toteutettu neljä vaihetta komission direktiivillä 80/1335/ETY(3), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 87/143/ETY(4), komission direktiivillä 82/434/ETY(5), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 90/207/ETY(6), ja komission direktiiveillä 83/514/ETY(7) ja 85/490/ETY(8); viidentenä vaiheena on hopeanitraatin tunnistaminen ja määrittäminen, seleenidisulfidin määrittäminen ja tunnistaminen hilseshampoissa, pigmentteihin suoloina tai lakkoina liukoisen bariumin ja strontiumin määrittäminen, bentsyylialkoholin tunnistaminen ja määrittäminen, zirkoniumin tunnistaminen, zirkoniumin, alumiinin ja kloorin määrittäminen antiperspiranteissa, lukuun ottamatta aerosoleja, heksamidiinin, dibromiheksamidiinin, dibromipropamidiinin ja klooriheksidiinin tunnistaminen ja määrittäminen, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 76/768/ETY mukauttamista tekniseen kehitykseen käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaJäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kosmeettisten valmisteiden virallisessa tarkastuksessa:- hopeanitraatin tunnistaminen ja määrittäminen,- seleenidisulfidin tunnistaminen ja määrittäminen hilseshampoissa,- pigmentteihin suoloina tai lakkoina liukoisen bariumin ja strontiumin määrittäminen,- bentsyylialkoholin tunnistaminen ja määrittäminen,- zirkoniumin tunnistaminen ja zirkoniumin, alumiinin ja kloorin määrittäminen antiperspiranteissa, lukuun ottamatta aerosoleja,- heksamidiinin, dibromiheksamidiinin, dibromipropamidiinin ja klooriheksidiinin tunnistaminen ja määrittäminensuoritetaan liitteessä selostettujen menetelmien mukaisesti.2 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä syyskuuta 1994. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 9 päivänä syyskuuta 1993.Komission puolestaChristiane SCRIVENERKomission jäsen(1) EYVL N:o L 262, 27.9.1976, s. 169(2) EYVL N:o L 151, 23.6.1993, s. 32(3) EYVL N:o L 383, 31.12.1980, s. 27(4) EYVL N:o L 57, 27.2.1987, s. 56(5) EYVL N:o L 185, 30.6.1982, s. 1(6) EYVL N:o L 108, 28.4.1990, s. 92(7) EYVL N:o L 291, 24.10.1983, s. 9(8) EYVL N:o L 295, 7.11.1985, s. 30LIITEHOPEANITRAATIN TUNNISTAMINEN JA MÄÄRITTÄMINEN KOSMEETTISISSA VALMISTEISSA A. Tunnistaminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä tunnistetaan hopeanitraatti hopeana vesipitoisissa kosmeettisissa valmisteissa.2 PeriaateHopea tunnistetaan kloridi-ionien kanssa muodostuvasta tunnusomaisesta valkoisesta sakasta.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Vetykloridihappoliuos, 2 M3.2 Ammoniakkiliuos: laimennetaan väkevä ammoniakkiliuos (d20 = 0,88 g/ml) vastaavalla määrällä vettä ja sekoitetaan.3.3 Typpihappo, 2 M4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Sentrifugi5 Menettely5.1 Lisätään noin 1 grammaan sentrifugiputkessa olevaa näytettä muutama tippa 2 M vetykloridihappoa (3.1), kunnes saostuminen on täydellistä. Sekoitetaan ja sentrifugoidaan.5.2 Poistetaan kelluva liuos ja pestään sakka viidellä tipalla kylmää vettä. Poistetaan pesuliuos.5.3 Lisätään vettä putkessa olevan sakan verran. Kuumennetaan kiehuvaksi ja sekoitetaan.5.4 Sentrifugoidaan kuumana ja poistetaan kelluva liuos.5.5 Sakkaan lisätään muutama tippa ammoniakkiliuosta (3.2), sekoitetaan, sentrifugoidaan ja erotetaan.5.6 Lisätään tippaan lasilevyllä olevaa kelluvaa liuosta muutama tippa laimennettua 2 M typpihappoa (3.3).5.7 Valkoinen sakka osoittaa hopean olemassaolon.B. Määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä tunnistetaan hopeanitraatti hopeana kosmeettisissa valmisteissa, jotka on tarkoitettu silmäripsien ja kulmakarvojen värjäämiseen.2 PeriaateHopea määritetään tuotteesta atomiabsorptiospektrometrialla.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Typpihappoliuos (0,02 M)3.2 Hopean standardiliuokset3.2.1 Hopeanitraatin kantaliuos: 1 000 ìg/ml 0,5 M typpihappoliuoksessa ("SpectrosoL" tai vastaava)3.2.2 Laimennettu hopealiuos (100 ìg/ml): Pipetoidaan 10 ml kantaliuosta (3.2.1) 100 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin asti 0,02 M typpihappoliuoksella (3.1) ja sekoitetaan. Tämän standardiliuoksen on oltava juuri valmistettua ja sitä on säilytettävä tummassa lasipullossa.4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Atomiabsorptiospektrometri, jossa onttokatodilamppu hopealle5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittelyPunnitaan tarkasti 1 000 ml:n mittapulloon noin 0,1 g (m grammaa) homogeenista näytettä tuotteesta, täytetään merkkiin asti 0,02 M typpihapolla (3.1) ja sekoitetaan.5.2 AtomiabsorptioAallonpituus: 338,3 nmLiekki: ilma-asetyleeniTaustakorjaus: kylläPalamisolosuhteet: heikot. Maksimiabsorption saamiseksi on välttämätöntä optimoida palamisolosuhteet ja liekin korkeus.5.3 Kalibrointi5.3.1 Pipetoidaan 1,0; 2,0; 3,0; 4,0 ja 5,0 ml laimennettua hopealiuosta (3.2.2) 100 ml:n mittapulloihin. Täytetään merkkiin asti typpihapolla (3.1) ja sekoitetaan. Näin saadut standardiliuokset sisältävät vastaavasti 1,0; 2,0; 3,0; 4,0 ja 5,0 ìg hopeaa millilitrassa.5.3.2 Mitataan 0,02 M typpihappoliuoksen (3.1) absorptioarvo. Tämä arvo edustaa vertailukäyrän nolla-arvoa. Mitataan kunkin standardiliuoksen (5.3.1) absorptio ja piirretään hopeapitoisuutta vastaavien absorptioarvojen käyrä.5.4 MäärittäminenMitataan näyteliuoksen (5.1) absorptio. Luetaan kalibrointikäyrältä näyteliuoksen absorptioarvoa vastaava hopeapitoisuus.6 Tulosten ilmoittaminenHopeanitraattipitoisuus lasketaan painoprosentteina (% m/m) kaavasta:% (m/m) hopeanitraattia = >NUM>1,5748 × c>DEN>10 × mjossa:m = analysoitavan näytteen (5.1) massa grammoina ilmaistuna,c = näyteliuoksen (5.1) kalibrointikäyrältä saatu hopeapitoisuus, mikrogrammoina millilitrassa ilmaistuna.7 Toistettavuus(1)Neljän prosentin (m/m) hopeanitraattipitoisuudelle samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,05 %:a (m/m).SELEENIDISULFIDIN MÄÄRITTÄMINEN JA TUNNISTAMINEN HILSESHAMPOISSA A. Tunnistaminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä tunnistetaan seleenidisulfidi seleeninä hilseshampoissa.2 PeriaateSeleeni tunnistetaan tunnusomaisesta keltaoranssista väristä, joka syntyy reaktiossa urean ja kaliumjodidin kanssa.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Väkevä typpihappo (d20 = 1,42 g/ml)3.2 Urea3.3 Kaliumjodidiliuos, 10 % (m/v): liuotetaan 10 g kaliumjodidia 100 ml vettä.4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Polttoputket, 100 ml4.3 Lämpölohkopoltin4.4 Suodatinpaperi (Whatman N:o 42 tai vastaava) tai 0,45 ìm:n kalvosuodatin5 Menettely5.1 Lisätään 2,5 ml väkevää typpihappoa (3.1) noin 1 grammaan polttoputkessa (4.2) olevaa shampoota ja poltetaan 150 °C lämpölohkopolttimessa (4.3) 30 minuutin ajan.5.2 Poltettu näyte laimennetaan 25 ml:lla vettä ja suodatetaan suodatinpaperin tai 0,45 ìm:n kalvosuodattimen (4.4) läpi.5.3 Lisätään 5 ml vettä ja 2,5 g ureaa (3.2) 2,5 ml:aan suodosta ja saatetaan kiehuvaksi. Annetaan jäähtyä ja lisätään 1 ml kaliumjodidiliuosta (3.3).5.4 Keltaoranssi väri, joka aineen seisoessa tummuu nopeasti, osoittaa seleenin olemassaolon.B. Määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä määritetään seleenidisulfidi seleeninä hilseshampoissa, joissa seleenidisulfidia on enintään 4,5 % (m/m).2 PeriaateNäyte poltetaan typpihapossa ja saadun polttojäännöksen seleenipitoisuus määritetään atomiabsorptiospektrometrialla.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Väkevä typpihappo (d20 = 1,42 g/ml)3.2 Typpihappoliuos, 5 % (v/v): lisätään dekantterilasissa olevaan 500 ml:an vettä 50 ml väkevää typpihappoa (3.1) jatkuvasti sekoittaen. Siirretään tämä liuos 1 l:n mittapulloon ja täytetään merkkiin asti vedellä.3.3 Seleenin kantaliuos, 1 000 ìg/ml 0,5 M typpihappoliuoksessa ("SpectrosoL" tai vastaava).4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Polttoputki, 100 ml4.3 Lämpölohkopoltin4.4 Suodatinpaperi (Whatman N:o 42 tai vastaava) tai 0,45 ìm:n kalvosuodatin4.5 Atomiabsorptiospektrometri, jossa onttokatodilamppu seleenille5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittely5.1.1 Punnitaan tarkasti noin 0,2 g (m grammaa) homogeenista shampoonäytettä polttoputkeen (4.2).5.1.2 Lisätään 5 ml väkevää typpihappoa (3.1) ja poltetaan 150 °C lämpölohkopolttimessa tunnin ajan (4.3).5.1.3 Liuoksen annetaan jäähtyä ja se laimennetaan 100 ml:lla vettä. Suodatetaan suodatinpaperin tai 0,45 ìm:n kalvosuodattimen läpi (4.4) ja otetaan suodos talteen määrittämistä varten.5.2 Atomiabsorption olosuhteetLiekki: ilma-asetyleeniAallonpituus: 196 nmTaustakorjaus: kylläPalamisolosuhteet: heikot. Maksimiabsorbanssin saamiseksi on välttämätöntä optimoida liekin korkeus ja palamisolosuhteet.5.3 Kalibrointi5.3.1 Pipetoidaan 1,0; 2,0; 3,0; 4,0 ja 5,0 ml seleenin standardikantaliuosta (3.3) 100 ml:n mittalaseihin sarjassa. Täytetään merkkiin asti 5 % (v/v) typpihapolla (3.2) ja sekoitetaan. Näin saadut liuokset sisältävät vastaavasti 10, 20, 30, 40 ja 50 ìg seleeniä millilitrassa.5.3.2 Mitataan 5 % (v/v) typpihappoliuoksen (3.2) absorptio ja käytetään tätä arvoa seleenipitoisuuden nolla-arvona vertailukäyrällä. Mitataan kunkin standardiliuoksen (5.3.1) absorbtio. Piirretään seleenipitoisuutta vastaavan absorptioarvon vertailukäyrä.5.4 MäärittäminenMitataan näyteliuoksen (5.1.3) absorptio. Luetaan kalibrointikäyrältä saatua absorptioarvoa vastaava seleenipitoisuus.6 Tulosten ilmoittaminenSeleenidisulfidin pitoisuus lasketaan painoprosenetteina (% m/m) kaavasta:% (m/m) seleenidisulfidia = >NUM>1,812 × c>DEN>100 × mjossa:m = analysoitavan näytteen (5.1.1) massa grammoina ilmaistuna,c = näytteen kalibrointikäyrältä saatu seleenipitoisuus mikrogrammoina millilitrassa ilmaistuna.7 Toistettavuus(2)Yhden prosentin (m/m) seleenidisulfidipitoisuudelle samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,05 %:a (m/m).PIGMENTTEIHIN SUOLOINA TAI LAKKOINA LIUKOISEN BARIUMIN JA STRONTIUMIN MÄÄRITTÄMINEN A. Liukoisen bariumin määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä uutetaan ja määritetään pigmentteihin suoloina tai lakkoina liukoinen barium.2 PeriaatePigmentti uutetaan määritetyissä olosuhteissa 0,07 M vetykloridihappoliuoksella ja uuttoliuottimessa olevan liukoisen bariumin määrä mitataan atomiabsorptiospektrometrialla.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Absoluuttinen etanoli3.2 Vetykloridihappoliuos, 0,07 M3.3 Vetykloridihappoliuos, 0,5 M3.4 Kaliumkloridiliuos, 8 % (m/v): liuotetaan 16 g kaliumkloridia 200 ml:an 0,07 M vetykloridihappoliuosta (3.2).3.5 Bariumin standardiliuokset3.5.1 Bariumin kantaliuos, 1 000 ìg/ml 0,5 M typpihappoliuoksessa ("SpectrosoL" tai vastaava)3.5.2 Laimennettu bariumliuos, 200 ìg/ml: pipetoidaan 20,0 ml bariumin kantaliuosta (3.5.1) 100 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin asti 0,07 M vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan.4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 pH-mittari, tarkkuus ± 0,02 yksikköä4.3 Mekaaninen sekoitin, jossa värähtelevä akseli4.4 Kalvosuodatin, huokoskoko 0,45 ìm4.5 Atomiabsorptiospektrometri, jossa onttokatodilamppu bariumille5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittely5.1.1 Punnitaan tarkasti noin 0,5 g (m grammaa) pigmenttiä keittopulloon. Pullon on oltava riittävän suuri tehokkaan sekoituksen varmistamiseksi (vähintään 150 ml:n keittopullo).5.1.2 Pipetoidaan 1,0 ml etanolia (3.1) pulloon ja pyöräytetään sitä, jotta pigmentti kastuu kunnolla. Lisätään byretin avulla 0,07 M vetykloridihappoliuosta (3.2) sellainen määrä, että hapon tilavuuden ja pigmentin massan suhde saadaan tasan 50 ml/g:ksi. Uuttoliuottimen kokonaistilavuus, etanoli mukaan lukien, vastaa tilavuutta V ml. Pullon sisältöä ravistetaan viiden sekunnin ajan erilaisten aineosien sekoittumisen varmistamiseksi.5.1.3 Mitataan pH-mittarilla (4.2) saadun suspension pH, ja jos se on yli 1,5, lisätään 0,5 M vetykloridihappoliuosta (3.3) tipoittain, kunnes pH on välillä 1,4-1,5.5.1.4 Pullo suljetaan ja sitä sekoitetaan välittömästi 60 minuutin ajan sekoittimella (4.3). Tämä sekoitin on säädettävä riittävän suurelle nopeudelle, jotta seos vaahtoaisi. Suodatetaan huokoisuudeltaan 0,45 ìm:n kalvosuodattimen (4.4) läpi ja kerätään suodos (ei saa sentrifugoida ennen suodatusta). Pipetoidaan 5,0 ml suodosta 50 ml:n mittapulloon ja täytetään se merkkiin asti 0,07 M vetykloridihappoliuoksella (3.2), sitten sekoitetaan. Tätä liuosta voidaan käyttää myös strontiumin määrittämiseen (B osa).5.1.5 Pipetoidaan 100 ml:n mittapulloon 5,0 ml kaliumkloridiliuosta (3.4) ja laimennetun suodoksen (5.1.4) yksi määräosa (WBa ml), joka riittää antamaan pitoisuudeksi 3-10 ìg/ml (10 ml:n määräosa on sopiva aloituspiste). Täytetään merkkiin asti 0,07 M vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan.5.1.6 Määritetään suodoksen (5.1.5) bariumpitoisuus samana päivänä atomiabsorptiospektrometrialla.5.2 Atomiabsorption olosuhteetLiekki: dityppioksidi/asetyleeniAallonpituus: 553,5 nmTaustakorjaus: eiPalamisolosuhteet: heikot. Maksimiabsorbanssin saamiseksi on välttämätöntä optimoida liekin korkeus ja palamisolosuhteet.5.3 Kalibrointi5.3.1 Pipetoidaan 1,0; 2,0; 3,0; 4,0 ja 5,0 ml laimennettua bariumliuosta (3.5.2) 100 ml:n mittapulloihin sarjassa, sitten 5,0 ml kaliumkloridiliuosta (3.4). Täytetään merkkiin asti vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan. Näin saadut liuokset sisältävät vastaavasti 2,0; 4,0; 6,0; 8,0 ja 10 ìg bariumia millilitrassa.Valmista sokeakokeen liuos samalla tavalla mutta ilman bariumia.5.3.2 Mitataan sokeakokeen liuoksen (5.3.1) absorbanssi ja käytetään saatua arvoa bariumpitoisuuden nolla-arvona vertailukäyrällä. Mitataan kunkin standardiliuoksen (5.3.1) absorptio. Piirretään bariumpitoisuutta vastaavien absorptioarvojen vertailukäyrä.5.4 MäärittäminenMitataan näyteliuoksen (5.1.5) absorptio. Luetaan kalibrointikäyrältä saatua absorptioarvoa vastaava bariumpitoisuus.6 Tulosten ilmoittaminenPigmenttiin liukoisen bariumin pitoisuus (% m/m) saadaan kaavasta:% (m/m) liukoista bariumia = >NUM>c × V>DEN>10WBa × mjossa:m = analysoitavan näytteen (5.1.1) massa grammoina ilmaistuna,c = näyteliuoksen (5.1.5) kalibrointikäyrältä saatu bariumpitoisuus mikrogrammoina millilitrassa ilmaistuna,V = uuttoliuottimen kokonaistilavuus (5.1.2) millilitroina ilmaistuna,WBa = kohdassa 5.1.5 osoitetun uutteen tilavuus millilitroina.7 ToistettavuusTämän menetelmän paras mahdollinen toistettavuusarvio (ISO 5725) on 0,3 %, kun liukoisen bariumin pitoisuus on 2 % (m/m).8 Huomautukset8.1 Tietyissä olosuhteissa kalsiumin läsnäolo voi lisätä bariumin absorptiota; tämä voidaan estää lisäämällä Mg-ioneja pitoisuudella 5 g/l(3).8.2 Liekkiin perustuvan atomiabsorptiospektrometrian asemesta voidaan käyttää induktiokytkettyyn plasmaan perustuvaa spektrometriaa.B. Liukoisen strontiumin määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä uutetaan ja määritetään pigmentteihin suoloina tai lakkoina liukoinen strontium.2 PeriaatePigmentti uutetaan määritetyissä olosuhteissa 0,07 M vetykloridihappoliuoksella, ja uuttoliuottimessa olevan liukoisen strontiumin määrä mitataan atomiabsorptiospektrometrialla.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Absoluuttinen etanoli3.2 Vetykloridihappoliuos, 0,07 M3.3 Kaliumkloridiliuos 8 % (m/v): liuotetaan 16 g kaliumkloridia 200 ml:aan 0,07 M vetykloridihappoliuosta (3.2).3.4 Strontiumin standardiliuokset3.4.1 Strontiumin kantaliuos, 1 000 ìg/ml 0,5 M typpihappoliuoksessa ("SpectrosoL" tai vastaava)3.4.2 Laimennettu strontiumliuos, 100 ìg/ml: pipetoidaan 10,0 ml strontiumin kantaliuosta (3.4.1) 100 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin asti 0,07 M vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan.4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Kalvosuodatin, huokoskoko 0,45 ìm4.3 Atomiabsorptiospektrometri, jossa onttokatodilamppu strontiumille5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittelyLiukoisen strontiumin määrittämiseen käytetään A osan 5.1.4 kohdan mukaan valmistettua liuosta.5.1.1 Pipetoidaan 100 ml:n mittapulloon 5,0 ml kaliumkloridiliuosta (3.3) ja laimennetun suodoksen (A 5.1.4) yksi määräosa (WSr ml), joka riittää antamaan strontiumpitoisuudeksi 2-5 ìg/ml (25 ml:n määräosa on sopiva aloituspiste). Täytetään merkkiin asti 0,07 M vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan.5.1.2 Määritetään suodoksen (5.1.1) strontiumpitoisuus samana päivänä atomiabsorptiospektrometrialla.5.2 Atomiabsorption olosuhteetLiekki: dityppioksidi/asetyleeniAallonpituus: 460,7 nmTaustakorjaus: eiPalamisolosuhteet: heikot. Maksimiabsorbanssin saamiseksi on välttämätöntä optimoida liekin korkeus ja palamisolosuhteet.5.3 Kalibrointi5.3.1 Pipetoidaan 100 ml:n mittapulloihin sarjassa 1,0; 2,0; 3,0; 4,0 ja 5,0 ml laimennettua strontiumliuosta (3.4.2). Sen jälkeen niihin pipetoidaan 5,0 ml kaliumkloridiliuosta (3.3) ja täytetään merkkiin asti 0,07 M vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan. Näin saadut liuokset sisältävät vastaavasti 1,0; 2,0; 4,0 ja 5,0 ìg strontiumia millilitrassa.Samalla tavoin valmistetaan sokeakoe ilman strontiumia.5.3.2 Mitataan sokeakokeen absorptio ja käytetään saatua arvoa strontiumpitoisuuden nolla-arvona kalibrointikäyrällä. Mitataan kunkin standardiliuoksen (5.3.1) absorptio. Piirretään kalibrointikäyrä absorptioarvojen ja strontiumpitoisuuden avulla.5.4 MäärittäminenMitataan näyteliuoksen (5.1.1) absorptio. Luetaan kalibrointikäyrältä saatua absorptioarvoa vastaava strontiumpitoisuus.6 Tulosten ilmoittaminenPigmenttiin liukoisen strontiumin pitoisuus (% m/m) saadaan kaavasta:% (m/m) liukoista strontiumia = >NUM>c × V>DEN>10WSr × mjossa:m = analysoitavan näytteen (A 5.1.1) massa grammoina ilmaistuna,c = näyteliuoksen (5.1.1) kalibrointikäyrältä saatu strontiumpitoisuus mikrogrammoina millilitrassa ilmaistuna,V = uuttoliuottimen kokonaistilavuus millilitroina ilmaistuna (5.1.2),WSr = kohdassa 5.1.1 osoitetun uutteen tilavuus millilitroina7 ToistettavuusTämän menetelmän paras mahdollinen toistettavuusarvio (ISO 5725) on 0,09 %, kun liukoisen strontiumin pitoisuus on 0,6 % (m/m).8 HuomautuksetLiekkiin perustuvan atomiabsorptiospektrometrian asemesta voidaan käyttää induktiokytkettyyn plasmaan perustuvaa spektrometriaa.BENTSYYLIALKOHOLIN TUNNISTAMINEN JA MÄÄRITTÄMINEN KOSMEETTISISSA VALMISTEISSA A. Tunnistaminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä tunnistetaan bentsyylialkoholi kosmeettisissa valmisteissa.2 PeriaateBentsyylialkoholi tunnistetaan ohutkerroskromatografialla silikageelilevyiltä.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Bentsyylialkoholi3.2 Kloroformi3.3 Absoluuttinen etanoli3.4 n-Pentaani3.5 Kehitysliuotin: dietyylieetteri3.6 Bentsyylialkoholin standardiliuos: punnitaan 0,1 g bentsyylialkoholia (3.1) 100 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin asti etanolilla (3.3) ja sekoitetaan.3.7 Ohutkerroskromatografialevyjä, lasia, kooltaan 100 × 200 mm tai 200 × 200 mm, päällystetty silikageelikerroksella 60 F254 (paksuus 0,25 mm).3.8 Erotusaine: 12-molybdofosforihappo, 10 % (m/v) etanolissa (3.3)4 Laitteet ja varusteet4.1 Ohutkerroskromatografialaitteisto4.2 Kromatografiakammio, jossa kaksi allasta, kokonaisulkomitoiltaan noin 80 × 230 × 240 mm4.3 Kromatografipaperia: Whatman tai vastaava4.4 Ultraviolettilamppu, aallonpituus 254 nm5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittelyPunnitaan 1,0 g analysoitavaa valmistetta 10 ml:n mittapulloon. Lisätään 3 ml kloroformia (3.2) ja sekoitetaan voimakkaasti, kunnes valmiste on dispergoitunut. Täytetään merkkiin asti etanolilla (3.3) ja sekoitetaan voimakkaasti, jotta liuoksesta saadaan mahdollisimman kirkasta.5.2 Ohutkerroskromatografia5.2.1 Kyllästetään kromatografiakammio (4.2) n-pentaanilla (3.4) seuraavasti: kammion taimmaisen altaan viereinen seinämä peitetään kromatografipaperilla (4.3) siten, että paperin alareuna uppoaa altaaseen. Laitetaan 25 ml n-pentaania (3.4) taimmaiseen altaaseen kaatamalla sitä seinämän peittävän paperin pintaan. Kammio suljetaan välittömästi kannella ja annetaan seistä 15 minuutin ajan.5.2.2 Laitetaan 10 ìl näyteliuosta (5.1) ja 10 ìl bentsyylialkoholin standardiliuosta (3.6) sopiviin kohtiin ohutkerroskromatografialevyn (3.7) lähtöviivalle. Annetaan kuivua.5.2.3 Pipetoidaan 10 ml dietyylieetteriä (3.5) kammion etummaiseen altaaseen ja asetetaan levy (5.2.2) välittömästi tähän altaaseen. Kammio suljetaan välittömästi kannella ja kehitetään levyä 150 mm:n matkalta. Poistetaan levy kammiosta ja annetaan kuivua huoneenlämpötilassa.5.2.4 Tutkitaan levyä (5.2.3) ultraviolettivalossa ja merkitään siihen violetit täplät. Levyä sumutetaan erotusreagenssilla (3.8) ja kuumennetaan sitten noin 15 minuutin ajan 120 °C:ssa. Tummansiniset täplät osoittavat bentsyylialkoholin.5.2.5 Lasketaan bentsyylialkoholin standardiliuoksesta saatu Rf-arvo. Tummansininen täplä ja näyteliuoksesta saatu sama Rf-arvo vahvistavat bentsyylialkoholin läsnäolon.Määritysraja: 0,1 ìg bentsyylialkoholia.B. Määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä määritetään bentsyylialkoholi kosmeettisissa valmisteissa.2 MääritelmäTällä menetelmällä määritetty bentsyylialkoholin määrä ilmaistaan painoprosentteina (% m/m).3 PeriaateNäyte uutetaan metanolilla ja uutteessa olevan bentsyylialkoholin määrä määritetään suuren erotuskyvyn nestekromatografialla (HPLC).4 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua ja sopivia HPLC:n kannalta.4.1 Metanoli4.2 4-Etoksifenoli4.3 Bentsyylialkoholi4.4 Liikkuva faasi: metanoli (4.1)/vesi (45:55; v/v)4.5 Bentsyylialkoholin kantaliuos: punnitaan tarkasti noin 0,1 g bentsyylialkoholia (4.3) 100 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin asti metanolilla (4.1) ja sekoitetaan.4.6 Sisäinen standardiliuos: punnitaan tarkasti noin 0,1 g 4-etoksifenolia (4.2) 100 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin asti metanolilla (4.1) ja sekoitetaan.4.7 Standardiliuokset: pipetoidaan 25 ml:n mittapulloihin sarjassa bentsyylialkoholin kantaliuosta (4.5) ja sisäistä standardiliuosta (4.6) alla esitetyn taulukon mukaisesti. Täytetään merkkiin asti metanolilla (4.1) ja sekoitetaan.>TAULUKON PAIKKA>5 Laitteet ja varusteet5.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto5.2 Suuren erotuskyvyn kromatografialaitteisto, jossa aallonpituudeltaan säädettävissä oleva ultraviolettidetektori ja 10 ìl:n injektiosilmukka.5.3 Kolonni, ruostumatonta terästä: 250 × 4,6 mm, täytetty 5 ìm:n Spherisorb ODS:llä tai vastaavalla.5.4 Vesihaude5.5 Ultraäänihaude5.6 Sentrifugi5.7 Sentrifugiputkia, tilavuus 15 ml6 Menettely6.1 Näytteen esikäsittely6.1.1 Punnitaan tarkasti noin 0,1 g (m grammaa) näytettä sentrifugiputkeen (5.7) ja lisätään 5 ml metanolia (4.1).6.1.2 Kuumennetaan 10 minuutin ajan 50 °C vesihauteessa (5.4), sitten koeputki asetetaan ultraäänihauteeseen (5.5), kunnes näyte on täydellisesti dispergoitunut.6.1.3 Annetaan jäähtyä ja sentrifugoidaan nopeudella 3 500 kierr./min viiden minuutin ajan.6.1.4 Siirretään kelluva liuos 25 ml:n mittapulloon.6.1.5 Uutetaan näyte uudelleen lisäämällä vielä 5 ml metanolia (4.1). Yhdistetään saadut uutteet 25 ml:n mittapulloon.6.1.6 Pipetoidaan 2,0 ml sisäistä standardiliuosta (4.6) 25 ml:n mittapulloon (6.1.5). Täytetään merkkiin asti metanolilla (4.1) ja sekoitetaan. Tätä liuosta käytetään 6.4 kohdassa kuvatussa kromatografisessa analyysissä.6.2 Kromatografia6.2.1 Valmistellaan suuren erotuskyvyn nestekromatografialaitteisto (5.2) tavalliseen tapaan. Säädetään liikkuvan faasin (4.4) virtausnopeus 2,0 ml:an minuutissa.6.2.2 Säädetään UV-detektorin (5.2) aallonpituus 210 nm:in.6.3 Kalibrointi6.3.1 Injektoidaan 10 ìl kumpaakin standardiliuosta (4.7) ja mitataan bentsyylialkoholin ja 4-etoksifenolin piikkien pinta-alat.6.3.2 Lasketaan kummallekin standardiliuoksen pitoisuudelle (4.7) bentsyylialkoholin ja 4-etoksifenolin piikkien pinta-alojen välinen suhde. Piirretään kalibrointikäyrä näiden suhteiden ollessa ordinaattana ja vastaavien bentsyylialkoholin pitoisuuksien, ìg/ml ilmaistuna, ollessa abskissana.6.4 Määrittäminen6.4.1 Injektoidaan 10 ìl näyteliuosta (6.1.6) ja mitataan bentsyylialkoholin ja 4-etoksifenolin piikkien pinta-alat. Lasketaan pinta-alojen välinen suhde. Toistetaan menettely 10 ìl:lla näyteliuosta, kunnes saadut tulokset ovat yhtenäiset.6.4.2 Kalibrointikäyrältä (6.3.2) luetaan bentsyylialkoholin ja 4-etoksifenolin piikkien pinta-alojen välistä suhdetta vastaava bentsyylialkoholipitoisuus.7 Tulosten ilmoittaminenLasketaan näytteen bentsyylialkoholipitoisuus painoprosentteina kaavasta:% (m/m) bentsyylialkoholia = >NUM>c>DEN>400 × mjossam = analysoitavan näytteen (6.1.1) massa grammoina ilmaistuna,c = näyteliuoksen (6.1.6) kalibrointikäyrältä saatu bentsyylialkoholipitoisuus, mikrogrammoina millilitrassa ilmaistuna.8 Toistettavuus(4)Yhden prosentin (m/m) bentsyylialkoholipitoisuudelle samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,10 %:a.ZIRKONIUMIN TUNNISTAMINEN JA ZIRKONIUMIN, ALUMIININ JA KLOORIN MÄÄRITTÄMINEN ANTIPERSPIRANTEISSA, LUKUUN OTTAMATTA AEROSOLEJA Menetelmä koostuu viidestä vaiheesta:A. Zirkoniumin tunnistaminenB. Zirkoniumin määrittäminenC. Alumiinin määrittäminenD. Kloorin määrittäminenE. Alumiiniatomien ja zirkoniumatomien välisten suhteiden laskeminen sekä alumiini- ja zirkoniumatomien ja klooriatomien välisten suhteiden laskeminen.A. Zirkoniumin tunnistaminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä tunnistetaan zirkonium kosmeettisiin valmisteisiin kuuluvissa antiperspiranteissa, lukuun ottamatta aerosoleja. Menetelmiä alumiini-zirkonium-hydroksidi-kloridi-kompleksien [AlxZr(OH)yClz.nH2O] tunnistamiseksi ei ole yritetty kuvata.2 PeriaateZirkonium tunnistetaan tunnusomaisesta punavioletista sakasta, joka syntyy alitsariini-S:n kanssa erittäin happamissa olosuhteissa.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Väkevä vetykloridihappo (d20 = 1,18 g/ml)3.2 Alitsariini-S -liuos (C.I. 58005): 2 % (m/v) vesipitoinen natriumalitsariinisulfonaatti.4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto5 Menettely5.1 Lisätään 2 ml vettä noin 1 grammaan koeputkessa olevaa näytettä. Suljetaan ja sekoitetaan.5.2 Lisätään kolme tippaa alitsariini-S-liuosta (3.2) ja sitten 2 ml väkevää vetykloridihappoliuosta (3.1). Suljetaan ja sekoitetaan.5.3 Annetaan seistä noin kaksi minuuttia.5.4 Kelluva punavioletti sakka osoittaa zirkoniumin läsnäolon.B. Zirkoniumin määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTämä menetelmä sopii zirkoniumin määrittämiseen alumiini-zirkonium-hydroksidi-kloridi-komplekseissa, joiden maksimipitoisuus on 7,5 % (m/m) zirkoniumia antiperspiranteissa, lukuun ottamatta aerosoleja.2 PeriaateZirkonium uutetaan valmisteesta happamissa olosuhteissa ja määritetään atomiabsorptiospektrometrialla.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Väkevä vetykloridihappo (d20 = 1,18 g/ml)3.2 Vetykloridihappoliuos, 10% (v/v): lisätään 100 ml väkevää vetykloridihappoa (3.1) 500 ml:an dekantterilasissa olevaa vettä jatkuvasti sekoittaen. Tämä liuos siirretään litran mittapulloon ja täytetään merkkiin asti vedellä.3.3 Varastossa oleva zirkoniumin standardiliuos, 1000 ìg/ml 0,5 M vetykloridihappoliuoksessa ("SpectrosoL" tai vastaava).3.4 Reagenssi, alumiinikloridi (hydratoitu) [AlCl3.6H2O]: liuotetaan 22,6 g alumiinikloridiheksahydraattia 250 ml:an 10 % (v/v) vetykloridihappoliuosta (3.2).3.5 Reagenssi, ammoniumkloridi: liuotetaan 5,0 g ammoniumkloridia 250 ml:an 10 % (v/v) vetykloridihappoliuosta (3.2).4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Lämpölevy, jossa magneettinen sekoitus4.3 Suodatinpaperi (Whatman N:o 41 tai vastaava)4.4 Atomiabsorptiospektrofotometri, jossa onttokatodilamppu zirkoniumille5 Menettely5.1 Näytteiden esikäsittely5.1.1 Punnitaan tarkasti noin 1,0 g (m grammaa) homogeenista näytettä valmisteesta 150 ml:n dekantterilasiin. Lisätään 40 ml vettä ja 10 ml väkevää vetykloridihappoa (3.1).5.1.2 Laitetaan dekantterilasi lämpölevylle, jossa on magneettinen sekoitus (4.2). Aloitetaan sekoitus ja kuumennetaan kiehuvaksi. Nopean haihtumisen estämiseksi asetetaan kellolasi dekantterilasin päälle. Annetaan kiehua viisi minuuttia, nostetaan dekantterilasi levyltä ja annetaan jäähtyä huoneenlämpötilaan.5.1.3 Suodatetaan suodatinpaperin (4.3) läpi dekantterilasin sisältö 100 ml:n mittapulloon. Dekantterilasi huuhdotaan kahdella 10 ml:n annoksella vettä, ja lisätään pesuvedet suodatuksen jälkeen pulloon. Täytetään merkkiin asti vedellä ja sekoitetaan. Tätä liuosta käytetään myös alumiinin määrittämiseen (C osa).5.1.4 Pipetoidaan 50 ml:n mittapulloon 20,00 ml standardiliuosta (5.1.3), 5,00 ml alumiinikloridireagenssia (3.4) ja 5,00 ml ammoniumkloridireagenssia (3.5). Täytetään merkkiin asti 10 %:lla (v/v) vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan.5.2 Molekulaarisen absorptiospektrometrian olosuhteetLiekki: typpioksidi/asetyleeniAallonpituus: 360,1 nmTaustakorjaus: eiPalamisolosuhteet: hyvät. Maksimiabsorbanssin saamiseksi on välttämätöntä optimoida liekin korkeus ja palamisolosuhteet.5.3 Kalibrointi5.3.1 Pipetoidaan 50 ml:n mittalaseihin sarjassa 5,00; 10,00; 15,00; 20,00 ja 25,00 ml varastossa olevaa zirkoniumin standardiliuosta (3.3). Pipetoidaan kuhunkin mittapulloon 5,00 ml alumiinikloridireagenssia (3.4) ja 5,00 ml ammoniumkloridireagenssia (3.5). Täytetään merkkiin asti 10 % (v/v) vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan. Näin saadut liuokset sisältävät vastaavasti 100, 200, 300, 400 ja 500 ìg zirkoniumia millilitrassa.Samalla tavoin valmistetaan sokeakokeen liuos, vain ilman zirkoniumia.5.3.2 Mitataan sokeakokeen liuoksen (5.3.1) absorbanssi ja käytetään saatua arvoa zirkoniumpitoisuuden nolla-arvona kalibrointikäyrällä. Mitataan kunkin zirkoniumstandardiliuoksen (5.3.1) absorbanssi. Piirretään kalibrointikäyrä absorbanssiarvoja ja zirkoniumpitoisuutta käyttäen.5.4 MäärittäminenMitataan näyteliuoksen (5.1.4) absorbanssi. Luetaan kalibrointikäyrältä saatua absorbanssiarvoa vastaava zirkoniumpitoisuus.6 Tulosten ilmoittaminenZirkoniumpitoisuus lasketaan painoprosentteina kaavasta:% (m/m) zirkoniumia = >NUM>c>DEN>40 × mjossa:m = analysoitavan näytteen (5.1.1) massa grammoinajac = näyteliuoksen (5.1.4) kalibrointikäyrältä saatu zirkoniumpitoisuus mikrogrammoina millilitrassa.7 Toistettavuus(5)Kolmen prosentin (m/m) zirkoniumpitoisuudelle samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,10 %:a (m/m).8 HuomautusLiekkiin perustuvan atomiabsorptiospektrometrian asemesta voidaan käyttää induktiokytkettyyn plasmaan perustuvaa spektrometriaa.C. Alumiinin määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTämä menetelmä sopii alumiinin määrittämiseen alumiini-zirkonium-hydroksidi-kloridi-komplekseista antiperspiranteissa lukuun ottamatta aerosoleja, kun alumiinipitoisuus on enintään 12% (m/m).2 PeriaateAlumiini uutetaan valmisteesta happamissa olosuhteissa ja määritetään atomiabsorptiospektrometrialla.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Väkevä vetykloridihappo (d20 = 1,18 g/ml)3.2 Vetykloridihappoliuos, 1 % (v/v): lisätään 10 ml vetykloridihappoa (3.1) 500 ml:an dekantterilasissa olevaa vettä jatkuvasti sekoittaen. Siirretään tämä liuos litran mittapulloon ja täytetään merkkiin asti vedellä.3.3 Varastossa oleva alumiinin standardiliuos, 1 000 ìg/ml 0,5 M typpihappoliuoksessa ("SpectrosoL" tai vastaava).3.4 Kaliumkloridireagenssi: liuotetaan 10,0 g kaliumkloridia 250 ml:an 1 % (v/v) vetykloridihappoliuosta (3.2).4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Atomiabsorptiospektrofotometri, jossa onttokatodilamppu alumiinille5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittelyKäytetään B.5.1.3 kohdassa valmistettua liuosta alumiinipitoisuuden määrittämiseen.5.1.1 Pipetoidaan 100 ml:n mittapulloon 5,00 ml näyteliuosta (B.5.1.3) ja 10,00 ml kaliumkloridireagenssia (3.4). Täytetään merkkiin asti 1 % (v/v) vetykloridihappoliuoksella (3.2) ja sekoitetaan.5.2 Atomiabsorptiospektrometrian olosuhteetLiekki: typpioksidi/asetyleeniAallonpituus: 309,3 nmTaustakorjaus: eiPalamisolosuhteet: hyvät. Maksimiabsorbanssin saamiseksi on välttämätöntä optimoida liekin korkeus ja palamisolosuhteet.5.3 Kalibrointi5.3.1 Pipetoidaan 100 ml:n mittapulloihin sarjassa 1,00; 2,00; 3,00; 4,00 ja 5,00 ml varastossa olevaa alumiinin standardiliuosta (3.3). Sen jälkeen niihin pipetoidaan 10,00 ml kaliumkloridireagenssia (3.4) ja täytetään merkkiin asti 1 % (v/v) vetykloridiliuoksella (3.2) ja sekoitetaan. Näin saadut liuokset sisältävät vastaavasti 10, 20, 30, 40 ja 50 ìg alumiinia millilitrassa.Samalla tavoin valmistetaan sokeakokeen liuos, vain ilman alumiiniin standardiliuosta.5.3.2 Mitataan sokeakokeen liuoksen (5.3.1) absorbanssi ja käytetään saatua arvoa alumiinipitoisuuden nolla-arvona kalibrointikäyrällä. Mitataan kunkin standardialumiiniliuoksen absorbanssi. Piirretään kalibrointikäyrä absorbanssiarvoja ja alumiinipitoisuutta käyttäen.5.4 MäärittäminenMitataan näyteliuoksen (5.1.1) absorbanssi. Luetaan kalibrointikäyrältä saatua absorbanssiarvoa vastaava alumiinipitoisuus.6 Tulosten ilmoittaminenNäytteen alumiinipitoisuus lasketaan painoprosentteina kaavasta:% (m/m) alumiinia = >NUM>c>DEN>5 × mjossa:m = analysoitavan näytteen (B.5.1.1) massa grammoinajac = näyteliuoksen (5.1.1) kalibrointikäyrältä saatu alumiinipitoisuus mikrogrammoina millilitrassa.7 Toistettavuus(6)Kolmen ja puolen prosentin (m/m) alumiinipitoisuudelle samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,10 %:a (m/m).8 HuomautusLiekkiin perustuvan atomiabsorptiospektrometrian asemesta voidaan käyttää induktiokytkettyyn plasmaan perustuvaa spektrometriaa.D. Kloorin määrittäminen 1 Tarkoitus ja soveltamisalaTämä menetelmä sopii alumiini-zirkonium-hydroksidi-kloridi-komplekseissa kloridi-ioneina esiintyvän kloorin määrittämiseen antiperspiranteissa, lukuun ottamatta aerosoleja.2 PeriaateValmisteen kloridi-ionit määritetään potentiometrisellä titrauksella suhteessa hopeanitraatin standardiliuokseen.3 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua.3.1 Väkevä typpihappo (d20 = 1,42 g/ml)3.2 Typpihappoliuos, 5 % (v/v): lisätään 25 ml väkevää typpihappoa (3.1) 250 ml:an dekantterilasissa olevaa vettä jatkuvasti sekoittaen. Siirretään tämä liuos 500 ml:n mittapulloon ja täytetään merkkiin asti vedellä.3.3 Asetoni3.4 Hopeanitraatti, 0,1 M standardiliuos ("AnalaR" tai vastaava)4 Laitteet ja varusteet4.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto4.2 Lämpölevy, jossa magneettinen sekoitus4.3 Hopeaelektrodi4.4 Kalomeli-vertailuelektrodi4.5 pH/millivoltti-mittari, joka sopii potentiometriseen titraukseen5 Menettely5.1 Näytteen esikäsittely5.1.1 Punnitaan tarkasti 250 ml:n dekantterilasiin noin 1,0 g (m grammaa) homogeenista näytettä valmisteesta. Lisätään 80 ml vettä ja 20 ml 5 % (v/v) typpihappoliuosta (3.2).5.1.2 Asetetaan dekantterilasi lämpölevylle, jossa on magneettinen sekoitus (4.2). Aloitetaan sekoitus ja kuumennetaan kiehuvaksi. Nopean haihtumisen estämiseksi asetetaan kellolasi dekantterilasin päälle. Annetaan kiehua 5 minuutin ajan, otetaan dekantterilasi levyltä ja annetaan jäähtyä huoneenlämpötilaan.5.1.3 Lisätään 10 ml asetonia (3.3), upotetaan elektrodit (4.3 ja 4.4) liuokseen ja aloitetaan sekoitus. Titrataan potentiometrisesti 0,1 M hopeanitraattiliuoksella (3.4) ja piirretään differentiaalikäyrä ekvivalenttikohdan määrittämiseksi (V ml).6 Tulosten ilmoittaminenNäytteen klooripitoisuus lasketaan painoprosentteina kaavasta:% (m/m) klooria = >NUM>0,3545 × V>DEN>mjossa:m = analysoitavan näytteen (5.1.1) massa grammoinajaV = 0,1 M hopeanitraatin tilavuus millilitroina ekvivalenttikohdassa (5.1.3).7 Toistettavuus(7)Neljän prosentin (m/m) klooripitoisuudelle samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,10 %:a (m/m).E. Alumiiniatomien ja zirkoniumatomien välisten suhteiden ja alumiini- ja zirkoniumatomien sekä klooriatomien välisten suhteiden laskeminen 1 Alumiiniatomien ja zirkoniumatomien välisen suhteen laskeminenAl:Zr -suhde lasketaan kaavalla:Al : Zr suhde = >NUM>Al % (m/m) × 91,22>DEN>Zr % (m/m) × 26,982 Alumiini- ja zirkoniumatomien sekä klooriatomien välisen suhteen laskeminen(Al + Zr):Cl -suhde lasketaan kaavalla:(Al + Zr) : Cl suhde = >NUM>>NUM>Al % (m/m)>DEN>26,98 + >NUM>Zr % (m/m)>DEN>91,22>DEN>>NUM>Cl % (m/m)>DEN>35,45HEKSAMIDIININ, DIBROMIHEKSAMIDIININ, DIBROMIPROPAMIDIININ JA KLOORIHEKSIDIININ TUNNISTAMINEN JA MÄÄRITTÄMINEN1 Tarkoitus ja soveltamisalaTällä menetelmällä tunnistetaan ja määritetään:- heksamidiini ja sen suolat, erityisesti isetionaatti ja 4-hydroksibentsoaatti,- dibromiheksamidiini ja sen suolat, erityisesti isetionaatti,- dibromipropamidiini ja sen suolat, erityisesti isetionaatti,- asetaatti, glukonaatti ja klooriheksidiinikloorihydraattikosmeettisissa valmisteissa.2 MääritelmäTällä menetelmällä määritetyt heksamidiini-, dibromiheksamidiini-, dibromipropamidiini- ja klooriheksidiinipitoisuudet ilmaistaan painoprosentteina (% m/m).3 PeriaateTunnistaminen ja määrittäminen tapahtuu ioniparilla, suuren erotuskyvyn käänteisfaasi-nestekromatografialla (HPLC), jota seuraa UV-spektrofotometrinen määritys. Heksamidiini, dibromiheksamidiini, dibromipropamidiini ja klooriheksidiini tunnistetaan niiden retentioajoista kromatografiakolonnissa.4 ReagenssitKaikkien reagenssien on oltava analyysilaatua ja sovelluttava suuren erotuskyvyn nestekromatografiaan.4.1 Metanoli4.2 1-Heptaanisulfonihapon monohydratoitu natriumsuola4.3 Väkevä etikkahappo (d20 = 1,05 g/ml)4.4 Natriumkloridi4.5 Liikkuva faasi4.5.1 Liuotin I: 1-heptaanisulfonihapon monohydratoidun natriumsuolan (4.2) 0,005 M metanoliliuos, jonka pH on säädetty selvästi 3,5:ksi väkevällä etikkahapolla (4.3).4.5.2 Liuotin II: 1-heptaanisulfonihapon monohydratoidun natriumsuolan (4.2) 0,005 M vesiliuos, jonka pH on säädetty 3,5:ksi väkevällä etikkahapolla (4.3).Huomautus: piikkien muotoa voidaan tarvittaessa parantaa, liikkuvaa faasia voidaan muuttaa seuraavalla menetelmällä:- Liuotin I: liuotetaan 5,84 g natriumkloridia (4.4) ja 1,1013 g 1-heptaanisulfonihapon monohydratoitua natriumsuolaa (4.2) 100 ml:an vettä. Lisätään 900 ml metanolia (4.1) ja saatetaan pH selvästi 3,5:ksi väkevällä etikkahapolla (4.3).- Liuotin II: liuotetaan 5,84 g natriumkloridia (4.4) ja 1,1013 g 1-heptaanisulfonihapon monohydratoitua natriumsuolaa (4.2) litraan vettä ja saatetaan pH 3,5:ksi väkevällä etikkahapolla (4.3).4.6 Heksamidiinidi-isetionaatti [C20H26N4O2 72C2H6O4S]4.7 Dibromiheksamidiinidi-isetionaatti [C20H24Br2N4O2 72C2H6O4S]4.8 Dibromipropamidiinidi-isetionaatti [C17H18Br2N4O2 72C2H6O4S]4.9 Klooriheksidiinidiasetaatti [C22H30Cl2N10 72C2H4O2]4.10 Vertailuliuokset: valmistetaan 0,05 % (m/v) liuos kullekin neljästä säilöntäaineesta (4.6-4.9) liuottimeen I (4.5.1).4.11 3,4,4'-Trikloorikarbanilidi (triklokarban)4.12 4,4'-Dikloori-3-trifluorimetyylikarbanilidi (halokarban)5 Laitteet ja varusteet5.1 Tavanomainen laboratoriolaitteisto5.2 Suuren erotuskyvyn nestekromatografi, jossa aallonpituudeltaan säädettävissä oleva UV-detektori5.3 Kolonni, ruostumatonta terästä: pituus 30 cm, sisähalkaisija 4 mm, täytetty 10 ìm:n ì-Bondapak C18:lla tai vastaavalla5.4 Ultraäänihaude6 Tunnistaminen6.1 Näytteen esikäsittelyPunnitaan noin 0,5 g näytettä 10 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin asti liuottimella I (4.5.1). Laitetaan mittapullo 10 minuutin ajaksi ultraäänihauteeseen (5.4). Suodatetaan tai sentrifugoidaan. Otetaan suodos tai kelluva liuos talteen kromatografiaa varten.6.2 Kromatografia6.2.1 Liikkuvan faasin gradientti>TAULUKON PAIKKA>6.2.2 Säädetään liikkuvan faasin (6.2.1) virtausnopeus 1,5 ml/min:ksi ja kolonnin lämpötila 35 °C:een.6.2.3 Säädetään detektori 264 nm:iin.6.2.4 Injektoidaan 10 ìl kutakin vertailuliuosta (4.10) ja rekisteröidään niiden kromatogrammit.6.2.5 Injektoidaan 10 ìl näyteliuosta (6.1) ja rekisteröidään sen kromatogrammi.6.3 Tunnistetaan heksamidiini, dibromiheksamidiini, dibromipropamidiini tai klooriheksidiini vertaamalla 6.2.5 kohdassa saatujen piikkien retentioaikoja 6.2.4 kohdan vertailuliuoksille saatuihin retentioaikoihin.7 Määrittäminen7.1 Standardiliuosten valmistaminenKäytetään yhtä säilöntäaineista (4.6-4.9), joka puuttuu näytteestä, sisäisenä standardina. Jos tämä ei ole mahdollista, käytetään triklokarbania (4.11) tai halokarbania (4.12).7.1.1 Edellä 6.3 kohdassa tunnistetun säilöntäaineen 0,05 % (m/v) kantaliuos liuottimessa I (4.5.1).7.1.2 Sisäiseksi standardiksi valitun säilöntäaineen 0,05 % (m/v) kantaliuos liuottimessa I (4.5.1).7.1.3 Kutakin tunnistettua säilöntäainetta varten valmistetaan neljä standardiliuosta siirtämällä sarjassa 10 ml:n mittapulloihin tunnistetun säilöntäaineen kantaliuosta (7.1.1) ja sopivat määrät sisäisen standardin kantaliuosta (7.1.2) alla olevan taulukon mukaisesti. Täytetään jokainen pullo merkkiin asti liuottimella I (4.5.1) ja sekoitetaan.>TAULUKON PAIKKA>7.2 Näytteen esikäsittely7.2.1 Punnitaan tarkasti noin 0,5 g näytettä (p grammaa) 10 ml:n mittapulloon, lisätään 1,0 ml sisäisen standardin liuosta (7.1.2) ja 6 ml liuotinta I (4.5.1) ja sekoitetaan.7.2.2 Asetetaan mittapullo ultraäänihauteeseen (5.4) 10 minuutin ajaksi. Jäähdytyksen jälkeen täytetään merkkiin asti liuottimella I ja sekoitetaan. Suodatetaan taitetun suodatinpaperin läpi tai sentrifugoidaan. Tapauksen mukaisesti otetaan kelluva liuos tai suodos talteen kromatografiaa varten.7.3 Kromatografia7.3.1 Säädetään HPLC-laitteistoa (5.2) varten liikkuvan faasin gradientti, sen virtausnopeus sekä kolonnin lämpötila ja detektorin aallonpituus tunnistamisvaiheen edellyttämien olosuhteiden mukaisesti (6.2.1-6.2.3).7.3.2 Injektoidaan 10 ìl näyteliuosta (7.2.2) ja mitataan piikkien pinta-ala. Tämä toistetaan uusilla 10 ìl:n näyteliuoksilla, kunnes saadut tulokset ovat yhtenäiset. Lasketaan määritettävän yhdisteen piikin pinta-alan ja sisäisen standardin piikin pinta-alan välinen suhde.7.4 Kalibrointi7.4.1 Injektoidaan 10 ìl kutakin standardiliuosta (7.1.3) ja mitataan piikkien pinta-ala.7.4.2 Kullekin standardiliuokselle (7.1.3) lasketaan heksamidiinin, dibromiheksamidiinin, dibromipropamidiinin tai klooriheksidiinin piikin pinta-alan ja sisäisen standardin piikin pinta-alan välinen suhde. Piirretään kalibrointikäyrä asettamalla nämä suhteet ordinaataksi ja standardiliuoksissa tunnistettua säilöntäainetta vastaavat pitoisuudet, mikrogrammoina millilitrassa, abskissaksi.7.4.3 Kohdassa 7.4.2 saadulta kalibrointikäyrältä luetaan 7.3.2 kohdassa laskettujen piikkien pinta-alojen välistä suhdetta vastaava tunnistetun säilöntäaineen pitoisuus.8 Tulosten ilmoittaminen8.1 Lasketaan heksamidiinin, dibromiheksamidiinin, dibromipropamidiinin tai klooriheksidiinin pitoisuus näytteessä painoprosentteina ilmaistuna kaavasta:% (m/m) = >NUM>c>DEN>1 000 × p × >NUM>MW1>DEN>MW2jossa:p = analysoitavan näytteen (7.2.1) massa grammoina,c = näyteliuoksessa olevan säilöntäaineen kalibrointikäyrältä luettu pitoisuus mikrogrammoina millilitrassa,MW1 = emäksisessä muodossa esiintyvän säilöntäaineen moolimassa,MW2 = vastaavan suolan moolimassa (ks. 10 kohta).9 Toistettavuus(8)Heksamidiinille, dibromiheksamidiinille, dibromipropamidiinille tai klooriheksidiinille 0,1 %:n (m/m) pitoisuudella samasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen välinen ero ei saa ylittää 0,005 %:a.10 Taulukko kaavapainoista>TAULUKON PAIKKA>(1) ISO 5725(2) Magnesium as modifier for the determination of baryum by flame atomic emission spectrometry, Jerrow M. et al. - Analytïcal Proceedings, 1991, 28, 40. (Magnesium modifioijana bariumin liekki-atomiemissiospektrometriesessä määrityksessä)


Avis juridique important

|

31990L0364

Neuvoston direktiivi 90/364/ETY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1990, oleskeluoikeudesta

Virallinen lehti nro L 180 , 13/07/1990 s. 0026 - 0027 Suomenk. erityispainos Alue 6 Nide 3 s. 0058  Ruotsink. erityispainos Alue 6 Nide 3 s. 0058

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 28 päivänä kesäkuuta 1990,oleskeluoikeudesta (90/364/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 235 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),sekä katsoo, ettäperustamissopimuksen 3 artiklan c alakohdassa määrätään, että yhteisön toiminta sisältää sen, että perustamissopimuksessa määritellyin edellytyksin jäsenvaltioiden väliltä poistetaan henkilöiden vapaata liikkuvuutta rajoittavat esteet,perustamissopimuksen 8 a artiklassa määrätään, että sisämarkkinat toteutetaan 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä; sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan perustamissopimuksen määräysten mukaisesti,kansalliset säännökset jäsenvaltioiden kansalaisten oikeudesta asua toisessa jäsenvaltiossa olisi yhdenmukaistettava tämän liikkumisvapauden turvaamiseksi,oleskeluoikeuden saaneista ei tule aiheutua kohtuutonta rasitusta vastaanottavan jäsenvaltion julkiselle taloudelle,tämä oikeus voi todella toteutua vain, jos se myönnetään myös perheenjäsenille,direktiiveissä 68/360/ETY (4) ja 64/221/ETY (5) säädettyjen kaltaisten hallinnollisten järjestelyjen tulisi koskea myös tämän direktiivin edunsaajia, japerustamissopimuksessa ei ole muuta tämän direktiivin antamiseen valtuuttavaa määräystä kuin 235 artikla,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä oleskeluoikeus sellaisille jäsenvaltioiden kansalaisille, joilla ei tätä oikeutta ole yhteisön oikeuden muiden säännösten perusteella, sekä heidän 2 kohdassa tarkoitetuille perheenjäsenilleen, edellyttäen että he itse ja heidän perheenjäsenensä kuuluvat sairausvakuutuksen piiriin kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja että heillä on riittävästi tuloja ja varoja, niin, että he eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan maan sosiaalihuoltojärjestelmään.Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tulot ja varat katsotaan riittäviksi, jos ne ylittävät vastaanottavan jäsenvaltion omille kansalaisille annettavan sosiaalihuollon tulo- ja varallisuusrajan ottaen huomioon oleskeluluvan hakijan ja tarvittaessa 2 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden henkilökohtaiset olosuhteet.Jos toisen alakohdan määritelmää ei voida jossain jäsenvaltiossa soveltaa, oleskelulupaa hakevan henkilön tulot ja varat katsotaan riittäviksi, jos ne ylittävät vastaanottavan maan vähimmäiseläkkeen määrän.2. Kansalaisuudesta riippumatta oikeus asettua toiseen jäsenvaltioon oleskeluoikeuden saajan kanssa on:a) puolisolla ja puolisoiden huollettavina olevilla jälkeläisillä;b) oleskeluoikeuden saajan ja hänen puolisonsa huollettavina olevilla sukulaisilla ylenevässä polvessa.2 artikla 1. Oleskeluoikeus on vahvistettava myöntämällä asiakirja nimeltä "ETY:n jäsenvaltion kansalaisen oleskelulupa", jonka voimassaoloaika voidaan rajoittaa viideksi vuodeksi ja joka voidaan uudistaa. Jäsenvaltiot voivat, jos ne pitävät sitä tarpeellisena, kuitenkin vaatia luvan uudistamista kahden ensimmäisen vuoden oleskelun jälkeen. Jos perheenjäsen ei ole jäsenvaltion kansalainen, hänelle on annettava oleskeluun oikeuttava asiakirja, jonka on oltava yhtäläisesti voimassa kuin häntä huoltavalle kansalaiselle annettu asiakirja.Oleskeluluvan tai vastaavan asiakirjan antamista varten jäsenvaltio saa vaatia luvan hakijalta vain voimassaolevan henkilötodistuksen tai passin sekä todistuksen siitä, että hän täyttää 1 artiklan mukaiset edellytykset.2. Direktiivin 68/360/ETY 2 ja 3 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 2 kohtaa sekä 9 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin tämän direktiivin edunsaajiin.Jäsenvaltion kansalaisen puolisolla ja huollettavina olevilla lapsilla, joilla on oleskeluoikeus jonkin jäsenvaltion alueella, on oikeus ryhtyä palkattuun työhön tai toimia itsenäisinä ammatinharjoittajina koko kyseisen jäsenvaltion alueella, myös siinä tapauksessa, että he eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia.Jäsenvaltiot saavat poiketa tämän direktiivin säännöksistä ainoastaan yleisen järjestyksen ja turvallisuuden sekä kansanterveyden perusteella. Tällöin on sovellettava direktiiviä 64/221/ETY.3. Tämä direktiivi ei vaikuta voimassa olevaan toisen asunnon hankintaa koskevaan lainsäädäntöön.3 artikla Oleskeluoikeuden on oltava voimassa niin kauan kuin edunsaaja täyttää 1 artiklassa olevat edellytykset.4 artikla Komissio laatii viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanosta, ja sen jälkeen joka kolmas vuosi, kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta ja toimittaa sen Euroopan parlamentille ja neuvostolle.5 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1992. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.6 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 28 päivänä kesäkuuta 1990.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaM. GEOGHEGAN-QUINN(1) EYVL N:o C 191, 28.7.1989, s. 5 jaEYVL N:o C 26, 3.2.1990, s. 20(2) 13 päivänä kesäkuuta 1990 annettu lausunto(3) EYVL N:o C 329, 30.12.1989, s. 25(4) EYVL N:o L 257, 19.10.1968, s. 13(5) EYVL N:o 56, 4.4.1964, s. 850/64


Avis juridique important

|

32001L0058

Komission direktiivi 2001/58/EY, annettu 27 päivänä heinäkuuta 2001, yksityiskohtaisten järjestelyjen määrittelemisestä ja vahvistamisesta vaarallisia valmisteita koskevaa erityistietojärjestelmää varten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/45/EY 14 artiklan täytäntöönpanemiseksi annetun direktiivin 91/155/ETY muuttamisesta toisen kerran neuvoston direktiivin 67/548/ETY 27 artiklan (käyttöturvallisuustiedotteet) täytäntöönpanemiseksi vaarallisten aineiden osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 212 , 07/08/2001 s. 0024 - 0033

Komission direktiivi 2001/58/EY,annettu 27 päivänä heinäkuuta 2001,yksityiskohtaisten järjestelyjen määrittelemisestä ja vahvistamisesta vaarallisia valmisteita koskevaa erityistietojärjestelmää varten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/45/EY 14 artiklan täytäntöönpanemiseksi annetun direktiivin 91/155/ETY muuttamisesta toisen kerran neuvoston direktiivin 67/548/ETY 27 artiklan (käyttöturvallisuustiedotteet) täytäntöönpanemiseksi vaarallisten aineiden osalta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 31 päivänä toukokuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/45/EY(1) ja erityisesti sen 14 artiklan,ottaa huomioon vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkitsemistä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annetun neuvoston direktiivin 67/548/ETY(2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2000/33/EY(3), ja erityisesti sen 27 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Direktiivin 1999/45/EY 14 artiklassa säädetään, että tiettyjen vaarallisten valmisteiden markkinoille saattamisesta vastaavan henkilön on toimitettava käyttöturvallisuustiedote.(2) Direktiivin 67/548/ETY 27 artiklassa säädetään, että vaarallisten aineiden markkinoille saattamisesta vastaavan henkilön on myös toimitettava käyttöturvallisuustiedote.(3) Käyttöturvallisuustiedotteessa annetut tiedot on tarkoitettu pääasiallisesti ammattikäyttäjille, joiden on voitava niiden avulla ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin terveyden, turvallisuuden ja ympäristön suojelemiseksi työpaikalla.(4) Vaarallisia aineita ja tiettyjä valmisteita koskevien käyttöturvallisuustiedotteiden sekä niiden toimittamisen on täytettävä komission direktiivin 91/155/ETY(4), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/112/EY(5), säännökset.(5) Direktiivin 1999/45/EY 14 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan b alakohdassa säädetään uudesta vaatimuksesta valmisteiden saattamisesta markkinoille vastaaville henkilöille. Heidän on toimitettava ammattikäyttäjien pyynnöstä käyttöturvallisuustiedote, jossa annetaan asiaan suhteutettua tietoa valmisteista, jotka eivät ole direktiivin 1999/45/EY 5, 6 ja 7 artiklassa tarkoitettuja vaarallisia valmisteita mutta jotka sisältävät vähintään yhtä ainetta, joka aiheuttaa vaaraa terveydelle tai ympäristölle, tai yhtä ainetta, jolle yhteisö on asettanut työperäisen altistuksen raja-arvon. Tämä koskee edellä tarkoitettuja yksittäisiä aineita, joiden pitoisuus on vähintään yksi painoprosentti, kun on kyseessä muu kuin kaasumainen valmiste, tai vähintään 0,2 tilavuusprosenttia, kun on kyseessä kaasumainen valmiste.(6) Direktiivissä 1999/45/EY säädetään myös vaatimuksesta, että valmisteet on luokiteltava ja merkittävä niiden ympäristövaikutusten perusteella.(7) Direktiivi 91/155/ETY on siksi muutettava edellä mainitun mukaisesti, kuten direktiivin 1999/45/EY 14 artiklan 2 kohdan 3 alakohdassa säädetään, viimeistään 30 päivänä heinäkuuta 2002.(8) Työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemisesta työpaikalla esiintyviin kemiallisiin tekijöihin liittyviltä riskeiltä 7 päivänä huhtikuuta 1998 annetun neuvoston direktiivin 98/24/EY (neljästoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi)(6) 4 artiklassa vaaditaan työnantajia määrittämään, onko työpaikalla vaarallisia kemikaaleja, ja arvioimaan kyseisten kemikaalien läsnäolosta työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle mahdollisesti aiheutuvat riskit. Siinä on otettava huomioon tiedot, jotka tavarantoimittaja toimittaa käyttöturvallisuustiedotteilla. Direktiivin 91/155/ETY liite on siksi muutettava.(9) Jäsenvaltioissa hiljattain toteutetuista täytäntöönpanotoimenpiteistä ja tutkimuksista on käynyt ilmi, että käyttöturvallisuustiedotteet ovat usein laadultaan huonoja eivätkä anna käyttäjälle riittävää tietoa. Eräs tapa parantaa käyttöturvallisuustiedotteiden laatua on parantaa ohjeita, joita käyttöturvallisuustiedotteiden laatijoille annetaan direktiivin 91/155/ETY liitteessä. Direktiivin 91/155/ETY liite olisi siksi muutettava. Komission ja jäsenvaltioiden pitäisi harkita muitakin tapoja, joilla käyttöturvallisuustiedotteiden laatua voitaisiin parantaa edelleen tulevaisuudessa.(10) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 1999/45/EY 20 artiklalla perustetun vaarallisten aineiden ja valmisteiden kaupan teknisten esteiden poistamiseksi annettujen direktiivien mukauttamista tekniikan kehitykseen käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiivi 91/155/ETY seuraavasti:1) Korvataan 1 artiklan 1 kohta seuraavasti: "1. a) Yhteisön alueelle sijoittautuneen, kemiallisen aineen tai valmisteen markkinoille saattamisesta vastaavan valmistajan, maahantuojan tai jakelijan on toimitettava aineen tai valmisteen teolliselle käyttäjälle käyttöturvallisuustiedote, joka sisältää 3 artiklassa ja tämän direktiivin liitteessä määritellyt tiedot, jos aine tai valmiste on luokiteltu vaaralliseksi direktiivin 67/548/ETY tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/45/EY(7) mukaan.b) Kemiallisen valmisteen markkinoille saattamisesta vastaavan valmistajan, maahantuojan tai jakelijan on toimitettava teollisen käyttäjän pyynnöstä käyttöturvallisuustiedote, joka sisältää 3 artiklassa ja tämän direktiivin liitteessä määriteltyä asiaan suhteutettua tietoa valmisteesta, joka ei ole direktiivin 1999/45/EY 5, 6 ja 7 artiklassa tarkoitettu vaarallinen valmiste mutta joka sisältää vähintään yhtä ainetta, joka aiheuttaa vaaraa terveydelle tai ympäristölle, tai yhtä ainetta, jolle yhteisö on asettanut työperäisen altistuksen raja-arvon. Tämä koskee edellä tarkoitettuja yksittäisiä aineita, joiden pitoisuus on vähintään yksi painoprosentti, kun on kyseessä muu kuin kaasumainen valmiste, tai vähintään 0,2 tilavuusprosenttia, kun on kyseessä kaasumainen valmiste."2) Korvataan direktiivin 3 artiklassa tarkoitettu liite tämän direktiivin liitteellä.2 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä heinäkuuta 2002. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle välittömästi.2. Jäsenvaltioiden on sovellettava 1 kohdassa tarkoitettuja lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä:a) valmisteisiin, joihin ei sovelleta kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annettua neuvoston direktiiviä 91/414/ETY(8) tai biosidituotteiden markkinoille saattamisesta annettua neuvoston direktiiviä 98/8/EY(9), 30 päivästä heinäkuuta 2002;b) valmisteisiin, joihin sovelletaan direktiiviä 91/414/ETY tai direktiiviä 98/8/EY, 30 päivästä heinäkuuta 2004.3. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten tällaiset viittaukset tehdään.3 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.4 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 27 päivänä heinäkuuta 2001.Komission puolestaErkki LiikanenKomission jäsen(1) EYVL L 200, 30.7.1999, s. 1.(2) EYVL 196, 16.8.1967, s. 1.(3) EYVL L 136, 8.6.2000, s. 90.(4) EYVL L 76, 22.3.1991, s. 35.(5) EYVL L 314, 16.12.1993, s. 38.(6) EYVL L 131, 5.5.1998, s. 11.(7) EYVL L 200, 30.7.1999, s. 1.(8) EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1.(9) EYVL L 123, 24.4.1998, s. 1.LIITE"LIITEOPAS KÄYTTÖTURVALLISUUSTIETOJEN LAATIMISEKSITämän liitteen tarkoituksena on varmistaa 3 artiklassa mainittujen pakollisten otsikoiden sisällön johdonmukaisuus ja tarkkuus, jotta ammattikäyttäjät voivat käyttöturvallisuustiedotteiden avulla ryhtyä tarvittaviin toimiin terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi työpaikalla sekä ympäristön suojelemiseksi.Käyttöturvallisuustiedotteiden tietojen on täytettävä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemisesta työpaikalla esiintyviin kemiallisiin tekijöihin liittyviltä riskeiltä annetussa neuvoston direktiivissä 98/24/EY(1) säädetyt vaatimukset. Erityisesti työnantajan on pystyttävä käyttöturvallisuustiedotteiden avulla määrittämään, onko työpaikalla vaarallisia kemikaaleja ja arvioimaan niiden käytöstä työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle mahdollisesti aiheutuvat riskit.Tiedot on annettava selvästi ja tiiviisti. Käyttöturvallisuustiedotteen laatijan on oltava pätevä henkilö, jonka on otettava huomioon käyttäjien erityistarpeet, sikäli kuin ne tiedetään. Aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisesta vastaavien henkilöiden on varmistettava, että pätevät henkilöt saavat asianmukaista koulutusta, myös kertauskoulutusta.Valmisteista, joita ei ole luokiteltu vaarallisiksi mutta joille vaaditaan käyttöturvallisuustiedot direktiivin 1999/45/EY 14 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan b alakohdan mukaan, on kunkin otsikon alla annettava oikeasuhteista tietoa.Lisätiedot voivat olla tarpeen joissakin tapauksissa, sillä aineilla ja valmisteilla voi olla monenlaisia ominaisuuksia. Jos taas käy ilmi, etteivät tiettyjä ominaisuuksia koskevat tiedot ole tärkeitä tai niitä on teknisistä syistä mahdoton toimittaa, syyt tähän on ilmoitettava selvästi kunkin otsikon kohdalla. Jokaisesta vaarallisesta ominaisuudesta on toimitettava tietoja. Jos ilmoitetaan, että tietty vaara ei koske valmistetta, on ilmoitettava selvästi joko että luokituksen tekijällä ei ole tietoja käytettävissään tai että käytettävissä olevat testitulokset ovat negatiivisia.Käyttöturvallisuustiedotteen julkaisupäivä on annettava ensimmäisellä sivulla.Kun käyttöturvallisuustiedotetta on muutettu, muutokset on saatettava vastaanottajan tietoon.Huom.Käyttöturvallisuustiedote vaaditaan myös tietyistä direktiivin 67/548/ETY liitteessä VI olevissa 8 ja 9 luvuissa mainituista erikoisaineista ja valmisteista (esim. massiivisessa olomuodossa olevat metallit, metalliseokset, kompressoidut kaasut jne.), joiden merkinnöistä on säädetty poikkeuksia.1 AINEEN TAI VALMISTEEN SEKÄ YHTIÖN TAI YRITYKSEN TUNNISTUSTIEDOT1.1 Aineen tai valmisteen tunnistustiedotTunnistustiedoissa käytetyn termin on oltava sama kuin direktiivin 67/548/ETY liitteen VI mukaisessa varoitusetiketissä käytetty termi.Myös muita saatavissa olevia tunnistustietoja voidaan ilmoittaa.1.2 Aineen ja/tai valmisteen käyttötarkoitusAineen tai valmisteen aiottu tai suositeltu käyttötarkoitus, mikäli ne tiedetään, on ilmoitettava. Useista mahdollisista käyttötarkoituksista tarvitsee luetella vain tärkeimmät tai tavallisimmat. Samalla on hyvä ilmoittaa, mihin ainetta käytännössä käytetään, esimerkiksi onko se palonestoaine, antioksidantti jne.1.3 Yhtiön tai yrityksen tunnistustiedotAineen tai valmisteen markkinoille saattamisesta vastaavan henkilön, olkoon se valmistaja, maahantuoja tai jakelija on annettava tunnistustiedot. Tällöin on annettava täydellinen osoite ja puhelinnumero.Jos kyseinen henkilö ei ole sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa aine tai valmiste saatetaan markkinoille, on mahdollisuuksien mukaan annettava tähän jäsenvaltioon sijoittautuneen asiasta vastaavan henkilön täydellinen osoite ja puhelinnumero.1.4 HätäpuhelinnumeroEdellä mainittujen tietojen lisäksi on annettava yhtiön ja/tai asiasta vastaavan virallisen neuvontaelimen (joka voi olla se elin, joka on vastuussa terveyttä koskevien tietojen vastaanottamisesta ja johon viitataan direktiivin 1999/45/EY 17 artiklassa) hätäpuhelinnumero.2 KOOSTUMUS JA/TAI TIEDOT AINEOSISTAVastaanottajan on voitava tunnistaa annettujen tietojen perusteella helposti valmisteen aineosiin liittyvät vaarat. Valmisteeseen itseensä liittyvät vaarat on ilmoitettava kohdassa 3.2.1 Täydellisen koostumuksen (aineosien laatu ja niiden pitoisuus) antaminen ei ole tarpeellista, vaikka yleinen kuvaus aineosista ja niiden pitoisuuksista voi olla hyödyksi.2.2 Direktiivin 1999/45/EY mukaisesti vaarallisiksi luokitelluista valmisteista on ilmoitettava seuraavat aineet sekä niiden pitoisuus tai pitoisuusalue:i) direktiivissä 67/548/ETY tarkoitetut terveydelle tai ympäristölle vaaralliset aineet, jos niiden pitoisuus on vähintään se, joka on mainittu direktiivin 1999/45/EY 3 artiklan 3 kohdassa olevassa taulukossa (ellei direktiivin 67/548/ETY liitteessä I tai direktiivin 1999/45/EY liitteissä II, III tai V ole säädetty pienempiä raja-arvoja),ii) ja aineet, joille yhteisössä on säädetty työperäisen altistuksen raja-arvo ja jotka eivät kuulu i)-alakohdassa mainittuihin aineisiin.2.3 Valmisteista, jotka ei ole luokiteltu vaarallisiksi direktiivin 1999/45/EY mukaan, on ilmoitettava seuraavat aineet sekä niiden pitoisuus tai pitoisuusalue, jos yksittäisen aineen pitoisuus on vähintään yksi painoprosentti, kun on kyseessä muu kuin kaasumainen valmiste, tai vähintään 0,2 tilavuusprosenttia, kun on kyseessä kaasumainen valmiste:- aineet, jotka ovat direktiivissä 67/548/ETY(2) tarkoitettuja terveydelle tai ympäristölle vaarallisia aineita,- ja aineet, joille yhteisössä on säädetty työperäisen altistuksen raja-arvo.2.4 Edellä tarkoitetuista aineista on ilmoitettava niiden luokitus (joka perustuu joko direktiivin 67/548/ETY 4 ja 6 artiklaan tai sen liitteeseen I) sekä varoitusmerkit ja R-lausekkeet, jotka aineille on osoitettu niihin liittyvien fysikaalis-kemiallisten, terveys- tai ympäristövaarojen mukaisesti. R-lausekkeita ei tarvitse tässä yhteydessä antaa täydellisinä: on viitattava otsikkoon 16, jossa on annettava kunkin R-lausekkeen koko teksti.2.5 Edellä tarkoitettujen aineiden nimi ja niiden Einecs- tai Elincs-numero tulisi antaa direktiivin 67/548/ETY mukaisesti. CAS-numero ja IUPAC-nimi (jos ne ovat saatavilla) voivat olla hyödyksi. Aineista, jotka on ilmoitettu yleisellä nimellä direktiivin 1999/45/EY 15 artiklan tai tässä liitteessä olevan 2 kohdan 3 alakohdan alaviitteen mukaisesti, ei tarvitse antaa täsmällistä kemiallista yksilöintiä.2.6 Jos direktiivin 1999/45/EY 15 artiklan tai tässä liitteessä olevan 2 kohdan 3 alakohdan säännösten mukaisesti tiettyjen aineiden tunnistustietoja on käsiteltävä luottamuksellisina, aineiden kemialliset ominaisuudet on kuvattava aineiden turvallisen käsittelyn varmistamiseksi. Käytettävän nimen on oltava sama kuin se, joka seuraa edellä mainituista menettelyistä.3 VAARALLISTEN OMINAISUUKSIEN KUVAUSTässä kohdassa on ilmoitettava aineen tai valmisteen luokitus, joka on tehty direktiivin 67/548/ETY tai 1999/45/EY luokitusta koskevien säännösten mukaisesti. Vaarat, joita aineesta tai valmisteesta aiheutuu ihmisille ja ympäristölle, on ilmoitettava selvästi ja lyhyesti.Valmisteet, jotka on luokiteltu vaarallisiksi, ja valmisteet, joita ei ole luokiteltu vaarallisiksi direktiivin 1999/45/EY mukaan, on erotettava selvästi.Tärkeimmät haitalliset, kohtuullisella varmuudella odotettavissa olevat fysikaalis-kemialliset ja ihmiseen tai ympäristöön kohdistuvat vaikutukset ja oireet, jotka liittyvät aineen tai valmisteen käyttötapoihin ja mahdollisiin, todennäköisiin, vääriin käyttötapoihin, on kuvattava.Voi olla tarpeen mainita muita vaaroja, kuten pölyisyys, tukehtuminen, jäätyminen tai sellaiset ympäristövaikutukset kuten maaperän eliöihin kohdistuva vaara, jotka eivät edellytä luokittelemista, mutta jotka voivat vaikuttaa lisäävästi aineen vaarallisuuteen kaiken kaikkiaan.Pakkausmerkintöjä koskevat tiedot on annettava otsikon 15 alla.4 ENSIAPUOHJEETEnsiaputoimenpiteet on kuvattava.Ensin on mainittava, tarvitaanko välitöntä lääketieteellistä apua.Ensiaputietojen on oltava suppeita ja vahingoittuneen, läsnäolevien ja ensiapua antavien helposti ymmärrettävissä. Oireet ja vaikutukset tulisi esittää lyhyesti tiivistettynä. Ohjeiden on osoitettava, mitä tulisi tehdä paikan päällä onnettomuuden sattuessa ja onko odotettavissa viivästyneitä vaikutuksia altistuksen jälkeen.Tiedot esitetään eri altistusreittien mukaisesti eri alaotsikoiden alla, esimerkiksi hengitystiet, iho- ja silmäkosketus ja nieleminen.Ilmoitetaan, tarvitaanko lääkärin apua tai onko se toivottavaa.Tiettyjen aineiden tai valmisteiden osalta voi olla tärkeätä korostaa, että työpaikalla on oltava enkoisvalmiuksia erityistä ja välitöntä hoitoa varten.5 OHJEET TULIPALON VARALTAAineen tai valmisteen aiheuttaman tai sen läheisyydessä ilmenevän tulipalon aiheuttamiin vaatimuksiin on viitattava ilmoittamalla- sopivat sammutusaineet,- sammutusaineet, joita ei saa käyttää turvallisuussyistä,- erityiset altistumisvaarat, jotka johtuvat aineesta tai valmisteesta itsestään, palamistuotteista tai tuloksena syntyvistä kaasuista,- erityiset palomiesten suojavarusteet.6 OHJEET ONNETTOMUUSPÄÄSTÖJEN VARALTAAineesta tai valmisteesta riippuen tietoja voidaan tarvita seuraavista seikoista:- henkilövahinkojen estäminen, kutensytytyslähteiden poistaminen, riittävä ilmanvaihto ja/tai hengityssuojaintentarve, pölyn leviämisen estäminen, iho- ja silmäkosketuksen estäminen,- ympäristöön kohdistuvien vahinkojen estäminen, kutenpääsyn estäminen viemäreihin, pinta- ja pohjavesiin ja maaperään, mahdollinen tarve varoittaa lähiseutua,- puhdistusohjeet, kutenimukykyisen materiaalin (esimerkiksi hiekan, piimaan, happoa sitovan aineen, yleissitovan aineen, sahajauhon käyttö, kaasujen ja/tai huurujen poistaminen vedellä, laimennus.Myös seuraavien merkintöjen tarvetta on harkittava: "Ei saa käyttää", "Neutraloitava (neutralointiaineen nimi)".Huom.Tarvittaessa on viitattava otsikoihin 8 ja 13.7 KÄSITTELY JA VARASTOINTIHuom.Tässä jaksossa annettavien tietojen olisi liityttävä terveyden, turvallisuuden ja ympäristön suojeluun. Työnantajan pitäisi pystyä niiden avulla suunnittelemaan ja järjestämään työpaikan työmenetelmät direktiivin 98/24/EY 5 artiklan mukaisesti.7.1 KäsittelyToimenpiteet turvallista käsittelyä varten, mukaan luettuna neuvot, jotka koskevat teknisiä toimenpiteitä, kuten eristystoimenpiteitä, paikallis- ja yleisilmanvaihtoa, toimenpiteitä aerosolien ja pölyn muodostumisen ja tulipalon estämiseksi, ympäristönsuojelutoimenpiteitä (esimerkiksi poistoilman suodattimien tai puhdistuslaitteiden käyttöä, käyttöä eristetyllä alueella, päästöjen talteenottoa ja niiden loppusijoitusta/hävittämistä jne.), ja muut erityiset ainetta tai valmistetta koskevat vaatimukset tai määräykset (esimerkiksi kielletyt tai suositeltavat menettelyt tai laitteet) on määrättävä ja, jos mahdollista, kuvattava lyhyesti.7.2 VarastointiOhjeissa on täsmennettävä turvallisen varastoinnin edellyttämät olosuhteet, kuten varastohuoneiden tai astioiden erityisominaisuudet (mukaan lukien ainetta pidättävät seinämät ja ilmastointi), yhteensopimattomat materiaalit, säilytysolosuhteet (lämpötila- ja kosteusraja ja/tai -alue, valo, inertti kaasu jne.), erityiset sähkölaitteet ja staattisen sähkön torjunta.Varastoitavien aineiden määriä koskevista rajoituksista on annettava ohjeita, jos ne ovat merkityksellisiä. Erityisesti on mainittava mahdolliset erityisvaatimukset, kuten aineen tai valmisteen pakkaus- ja/tai astiamateriaalityyppi.7.3 Erityiset käyttötavatErityiskäyttöön tarkoitettujen lopputuotteiden osalta suosituksissa on viitattava aiottuihin käyttötapoihin, ja niiden on oltava yksityiskohtaiset ja käytännölliset. Jos mahdollista, on viitattava kyseiselle alalle tai sektorille spesifisiin hyväksyttyihin ohjeisiin.8 ALTISTUMISEN EHKÄISEMINEN JA HENKILÖNSUOJAIMET8.1. Altistuksen raja-arvotNykyisin sovellettavat erityiset valvontaan käytettävät muuttujat, kuten työperäiseen altistukseen liittyvät raja-arvot tai biologiset raja-arvot, on ilmoitettava. Tällöin on annettava siinä jäsenvaltiossa sovellettavat arvot, jossa ainetta tai valmistetta saatetaan markkinoille. On myös annettava tietoa nykyisin suositelluista altistuksen seurantamenetelmistä.Valmisteiden osalta on hyvä antaa raja-arvot niille aineosille, jotka on mainittava käyttöturvallisuustiedotteessa otsikon 2 mukaan.8.2 Altistuksen torjuntaTässä asiakirjassa altistuksen vähentämistoimenpiteillä tarkoitetaan kaikkia erityisiä suoja- ja torjuntatoimenpiteitä, joita on käytössä sovellettava työntekijän ja ympäristön altistuksen minimoimiseksi.8.2.1 Työperäisen altistuksen torjuntaTyönantajan on otettava nämä tiedot huomioon, kun suoritetaan direktiivin 98/24/EY 4 artiklan nojalla aineista tai valmisteista työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle mahdollisesti aiheutuvaa riskiä koskevaa riskinarviointia. Direktiivissä edellytetään asianmukaisten työprosessien ja teknisten kontrollien suunnittelua, sopivien laitteiden ja materiaalien käyttöä, työyhteisöä koskevien torjuntatoimenpiteiden toteuttamista riskin esiintymispaikalla ja, jollei altistumista voi muuten ehkäistä, henkilökohtaisten suojatoimenpiteiden soveltamista, kuten henkilönsuojainten käyttöä. Siksi näistä toimenpiteistä on tarjottava sopivaa ja riittävää tietoa, jotta voidaan tehdä kunnollinen direktiivin 98/24/EY 4 artiklassa tarkoitettu riskinarviointi. Näiden tietojen olisi oltava sellaisia, että ne täydentävät kohdassa 7.1 jo annettuja tietoja.Mikäli henkilökohtainen suojaaminen on tarpeen, on täsmennettävä yksityiskohtaisesti, millaiset varusteet tarjoavat riittävän ja sopivan suojan. Tällöin on otettava huomioon neuvoston direktiivi 89/686/ETY(3) ja viitattava asiaa koskeviin CEN-standardeihin:8.2.1.1 HengityksensuojausKun on kysymyksessä vaaralliset kaasut, höyryt tai pöly, on yksilöitävä käytettävän suojalaitteen tyyppi, kuten kannettava hengityksensuojain, asianmukaiset naamarit ja suodattimet.8.2.1.2 Käsien suojausAinetta tai valmistetta käsiteltäessä käytettävien käsineiden tyyppi on yksilöitävä, kuten- materiaalin tyyppi,- käsinemateriaalin läpäisyaika ottaen huomioon ihoaltistuksen määrä ja kesto.Tarvittaessa on ilmoitettava muut käsien suojaustoimenpiteet.8.2.1.3 SilmiensuojausSilmien suojaimien tyyppi on yksilöitävä, esimerkiksi suojasilmälasit, naamiomalliset suojasilmälasit, levykasvonsuojus.8.2.1.4 IhonsuojausJos on tarpeen suojata muita kehon osia kuin käsiä, vaaditun suojaimen tyyppi ja laatu on yksilöitävä, esimerkiksi esiliina, saappaat ja täysin suojaava puku. Jos on tarpeen, ilmoitetaan muut ihonsuojaustoimenpiteet ja erityiset hygieniatoimenpiteet.8.2.2 Ympäristöaltistuksen estäminenTiedot, jotka työnantaja tarvitsee täyttääkseen yhteisön ympäristölainsäädännön mukaiset velvoitteensa, on täsmennettävä.9 FYSIKAALISET JA KEMIALLISET OMINAISUUDETJotta voidaan toteuttaa kunnollisia altistuksen vähentämistoimenpiteitä, on aineesta tai valmisteesta toimitettava kaikki merkitykselliset, erityisesti kohdassa 9.2 mainitut tiedot.9.1 Yleiset tiedotOlomuotoVastaanottajalle toimitettavan aineen tai valmisteen olomuoto (kiinteä, nestemäinen, kaasumainen) ja väri on ilmoitettava.HajuJos haju on havaittava, se on kuvattava lyhyesti.9.2 Terveyden, turvallisuuden ja ympäristön kannalta tärkeät tiedotpHAsiakkaalle toimitettavan aineen tai valmisteen pH on ilmoitettava. pH voidaan ilmoittaa myös vesiliuokselle, jonka pitoisuus on tällöin yksilöitävä.>PIC FILE= "L_2001212FI.003001.TIF">9.3 Muut tiedotMuut tärkeät turvallisuuteen liittyvät muuttujat, kuten sekoittuvuus, johtokyky, sulamispiste tai -alue, kaasuryhmä (hyödyllinen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/9/EY(4) soveltamisessa), itsesyttymislämpötila jne. on ilmoitettava.Huom. 1Edellä mainitut ominaisuudet olisi määritettävä direktiivin 67/548/ETY liitteessä V olevan A osan spesifikaatioiden tai muun vastaavan menetelmän mukaan.Huom. 2Kun on kyseessä valmiste, tiedot on normaalisti annettava itse valmisteen ominaisuuksista. Jos kuitenkin ilmoitetaan, että tietty vaara ei koske valmistetta, on erotettava selvästi tapaukset, joissa luokituksen tekijällä ei ole tietoja käytettävissään ja joissa käytettävissä olevat testitulokset ovat negatiivisia. Jos katsotaan tarpeelliseksi antaa tietoja yksittäisten aineosien ominaisuuksista, on ilmoitettava selvästi, mihin tiedot liittyvät.10 STABIILISUUS JA REAKTIIVISUUSAineen tai valmisteen stabiilisuus ja tietyissä käyttöolosuhteissa tai ympäristöpäästöjen seurauksena esiintyvien vaarallisten reaktioiden mahdollisuus on ilmoitettava.10.1 Vältettävät olosuhteetOlosuhteet, kuten lämpötila, paine, valo, isku jne., jotka voivat aiheuttaa vaarallisen reaktion, on lueteltava. Jos mahdollista, ne on kuvattava lyhyesti.10.2 Vältettävät materiaalitMateriaalit, kuten vesi, ilma, hapot, emäkset, hapettavat aineet tai muut erityiset aineet, jotka voivat aiheuttaa vaarallisen reaktion, on lueteltava. Jos mahdollista, ne on kuvattava lyhyesti.10.3 Vaaralliset hajoamistuotteetLuetellaan haitallisessa määrin muodostuvat vaaralliset hajoamistuotteet.Huom.Erityisesti on mainittava- stabilisaattoreiden tarve ja sisältyminen valmisteeseen,- vaarallisten eksotermisten reaktioiden mahdollisuus,- turvallisuusnäkökohdat aineen tai valmisteen fysikaalisen tilan muuttuessa,- vaaralliset hajoamistuotteet, jotka muodostuvat kosketuksessa veden kanssa,- epästabiilien tuotteiden muodostumismahdollisuus.11 TERVEYSVAIKUTUKSIIN LIITTYVÄT TIEDOTTämän otsikon alla on kuvattava tiiviisti mutta täydellisesti ja kattavasti erilaisia toksikologisia (terveys)vaikutuksia, joita voi ilmetä, jos käyttäjä joutuu kosketukseen aineen tai valmisteen kanssa.Tässä on ilmoitettava aineelle tai valmisteelle altistuksesta johtuvat terveydelle haitalliset vaikutukset, joita koskevat tiedot perustuvat sekä kokemukseen että tieteellisistä kokeista tehtyihin johtopäätöksiin. Erilaisia altistusreittejä (hengittäminen, nieleminen, iho- ja silmäkosketus) koskevat tiedot on annettava ja fysikaalisiin, kemiallisiin ja toksikologisiin erityispiirteisiin liittyvät oireet on kuvattava.Tunnetut viivästyneet ja välittömät vaikutukset ja myös lyhytaikaisesta ja pitkäaikaisesta altistuksesta johtuvat krooniset vaikutukset, esimerkiksi herkistyminen, narkoosi sekä syöpää tai perimän muutoksia aiheuttavat tai lisääntymiskykyä (kehityksen häiriöt ja vaikutukset hedelmällisyyteen) vaurioittavat vaikutukset on ilmoitettava.Ottaen huomioon tiedot, jotka on jo annettu otsikossa 2 "Koostumus ja/tai tiedot aineosista", voi olla tarpeellista viitata valmisteiden tiettyjen aineosien erityisiin terveysvaikutuksiin.12 TIEDOT KEMIKAALIN VAARALLISUUDESTA YMPÄRISTÖLLEAineen tai valmisteen mahdolliset vaikutukset, käyttäytyminen ja se, mihin aine tai valmiste ympäristössä lopulta joutuu, on kuvattava ilman, veden ja/tai maaperän osalta. Mahdolliset asiaa koskevat testitulokset (esim. LC50, kala, <= 1 mg/1) on annettava.Tärkeimmät ominaisuudet, joilla on todennäköisesti vaikutusta ympäristöön aineen tai valmisteen laadun ja todennäköisten käyttötapojen johdosta, on kuvattava. Tällaiset tiedot on annettava myös aineiden ja valmisteiden hajoamisessa syntyvistä vaarallisista tuotteista. Tällaisia tietoja ovat mm:12.1 EkotoksisuusTässä on annettava asiaankuuluvia saatavissa olevia tietoja myrkyllisyydestä vesiympäristölle sekä välittömistä että pitkäaikaisista vaikutuksista kalalle, vesikirpulle (Daphnia), levälle ja muille vesikasveille. Lisäksi on annettava maaperän mikro- ja makroeliöitä ja muita ympäristön kannalta merkityksellisiä eliöitä, kuten lintuja, mehiläisiä ja kasveja koskevia myrkyllisyystietoja, jos niitä on saatavilla. Jos aine tai valmiste estää mikro-organismien toimintaa, mahdolliset vaikutukset jätevesien käsittelylaitoksiin on mainittava.12.2 LiikkuvuusTällä tarkoitetaan aineen tai valmisteen tiettyjen aineosien(5) kykyä kulkeutua pohjavesiin tai kauas päästöpaikasta, jos aineita pääsee ympäristöön.Seuraavat tiedot voisivat olla merkityksellisiä:- tiedetty tai ennustettu jakautuminen ympäristön eri osiin,- pintajännitys,- absorptio ja/tai desorptio.Muita fysikaalis-kemiallisia ominaisuuksia käsitellään otsikossa 9.12.3 Pysyvyys ja hajoavuusTällä tarkoitetaan aineen tai valmisteen tiettyjen aineosien kykyä hajota tietyissä ympäristön väliaineissa joko biologisen hajoamisen tai muiden prosessien, kuten hapettumisen tai hydrolyysin kautta. Hajoamista koskevat puoliintumisajat on mainittava, jos ne ovat saatavilla. Aineen tai valmisteen(6) tiettyjen aineosien kyky hajota jätevesien käsittelylaitoksessa on myös mainittava.12.4 BiokertyvyystaipumusTällä tarkoitetaan aineen tai valmisteen tiettyjen aineosien(7) kykyä kertyä biologiseen materiaaliin ja siirtyä ravintoketjuun. Kow ja BCF on mainittava, jos ne ovat saatavilla.12.5 Muut haitalliset vaikutuksetTässä on annettava käytettävissä olevat tiedot muista mahdollisista ympäristöön kohdistuvista haittavaikutuksista, esim. otsonia tuhoavasta ominaisvaikutuksesta, valokemiallisesta otsoninmuodostuskyvystä ja/tai suhteellisesta kasvihuonevaikutuksesta.HuomautuksiaOn varmistettava, että ympäristön kannalta asiaankuuluvia tietoja annetaan käyttöturvallisuustiedotteiden muiden, erityisesti otsikoiden 6, 7, 13, 14 ja 15 alla (hallittuja päästöjä, vahinkopäästöjen sattuessa toteutettavaa toimenpiteitä, kuljetukseen ja hävittämiseen liittyviä näkökohtia koskevia tietoja).13 JÄTTEIDEN KÄSITTELYJos aineen tai valmisteen hävittämiseen (kun on kyseessä ylijäämä tai ennakoitavissa olevasta käytöstä muodostuva jäte) liittyy vaara, on kyseiset jäämät kuvattava ja niiden turvallisesta käsittelystä annettava tietoa.Aineen tai valmisteen sekä mahdollisen saastuneen pakkausmateriaalin asianmukaiset hävittämismenetelmät (polttaminen, kierrätys, kaatopaikalle sijoittaminen jne.) on yksilöitävä.Huom.Jätteitä koskevissa asioissa on otettava huomioon mahdolliset asiaa koskevat yhteisön säännökset. Jos sellaisia ei ole, on hyvä huomauttaa käyttäjälle, että kansallisia tai alueellisia säännöksiä voi olla voimassa.14 KULJETUSTIEDOTTiedotteessa on ilmoitettava mahdolliset erikoisvarotoimet, joista käyttäjän on oltava tietoinen tai joita hänen on noudatettava kuljetuksiin liittyvissä asioissa omalla alueellaan tai sen ulkopuolella.Jos se on tärkeää, on annettava tietoa kuljetusluokituksesta kuhunkin kuljetusmuotoon liittyvien määräysten osalta: IMDG (meri), ADR (maantiet, neuvoston direktiivi 94/55/EY(8)), RID (rautatiet, neuvoston direktiivi 96/49/EY(9)), ICAO/IATA (ilma). Tähän voisi sisältyä muun muassa:- YK-numero,- luokka,- oikea laivauksessa käytettävä nimi,- pakkausryhmä,- meriä saastuttava aine,- muut asiaa koskevat tiedot.15 KEMIKAALEJA KOSKEVAT MÄÄRÄYKSETPakkausmerkinnöissä direktiivien 67/548/ETY ja 1999/45/EY mukaan annettavat terveyttä, turvallisuutta ja ympäristöä koskevat tiedot on ilmoitettava.Jos tässä käyttöturvallisuustiedotteessa tarkoitettuun aineeseen tai valmisteeseen sovelletaan erityisiä ihmisten tai ympäristön suojelua koskevia yhteisön säännöksiä (esimerkiksi neuvoston direktiivissä 76/769/ETY(10) säädettyjä markkinoille saattamista ja kauppaa koskevia rajoituksia), nämä säännökset olisi mahdollisuuksien mukaan ilmoitettava.Jos mahdollista, on mainittava myös ne kansalliset lait, joilla kyseiset säännökset pannaan täytäntöön sekä muut mahdolliset kansalliset toimenpiteet, jotka voivat olla tärkeitä asian kannalta.16 MUUT TIEDOTTässä on ilmoitettava mahdolliset muut tiedot, joita tavarantoimittaja pitää tärkeänä käyttäjän terveydelle ja turvallisuudelle sekä ympäristön suojelulle, esimerkiksi:- luettelo asiaa koskevista R-lausekkeista. Niiden R-lausekkeiden koko teksti, joihin viitataan käyttöturvallisuustiedotteen otsikoissa 2 ja 3, on annettava,- koulutukseen liittyviä ohjeita,- suositeltavia käyttörajoituksia (ts. tavarantoimittajan antamia suosituksia, jotka eivät perustu säädöksiin),- lisätietoja (kirjallisia viitteitä ja/tai teknisiä yhteyspisteitä),- tiedotteen laatimisessa käytetyt tärkeimmät lähteet,- jos on kyseessä käyttöturvallisuustiedotteen muuttaminen, on ilmoitettava selvästi, mitkä tiedot on lisätty, poistettu tai muutettu (ellei sitä ole ilmoitettu muualla).(1) EYVL L 131, 5.5.1998, s. 11.(2) Jos valmisteen markkinoille saattamisesta vastaava henkilö voi osoittaa, että sellaisen aineen kemiallinen yksilöinti, joka on luokiteltu yksinomaan- ärsyttäväksi, lukuun ottamatta aineita, joille on osoitettu R-lauseke R41, tai ärsyttäväksi yhdessä yhden tai useamman direktiivin 1999/45/EY 10 artiklan 2.3.4 kohdassa mainitun ominaisuuden kanssa,- tai haitalliseksi tai haitalliseksi ja sellaiseksi, jolla on yksi tai useampi direktiivin 1999/45/EY 10 artiklan 2.3.4 kohdassa mainituista ominaisuuksista, ja jolla on vain akuutteja kuolemaan johtavia vaikutuksia,antaminen käyttöturvallisuustiedotteessa vaarantaa hänen henkisen omaisuutensa luottamuksellisuuden, hän voi direktiivin 1999/45/EY liitteessä VI olevan B osan säännösten mukaisesti viitata kyseiseen aineeseen joko käyttämällä nimeä, jolla tunnistetaan tärkeimmät funktionaaliset kemialliset ryhmät tai jotain vaihtoehtoista nimeä.(3) EYVL L 399, 30.12.1989, s. 18.(4) EYVL L 100, 19.4.1994, s. 1.(5) Näitä tietoja ei voi antaa valmisteista, koska ne koskevat vain aineita. Ne on siis annettava, kun niitä on saatavilla ja kun ne koskevat kyseistä asiaa, kullekin valmisteen sisältämälle yksittäiselle aineelle, joka on mainittava käyttöturvallisuustiedotteessa tämän liitteen otsikossa 2 annettujen määräysten mukaisesti.(6) Näitä tietoja ei voi antaa valmisteista, koska ne koskevat vain aineita. Ne on siis annettava, kun niitä on saatavilla ja kun ne koskevat kyseistä asiaa, kullekin valmisteen sisältämälle yksittäiselle aineelle, joka on mainittava käyttöturvallisuustiedotteessa tämän liitteen otsikossa 2 annettujen määräysten mukaisesti.(7) Näitä tietoja ei voi antaa valmisteista, koska ne koskevat vain aineita. Ne on siis annettava, kun niitä on saatavilla ja kun ne koskevat kyseistä asiaa, kullekin valmisteen sisältämälle yksittäiselle aineelle, joka on mainittava käyttöturvallisuustiedotteessa tämän liitteen otsikossa 2 annettujen määräysten mukaisesti.(8) EYVL L 319, 12.12.1994, s. 7.(9) EYVL L 235, 17.9.1996, s. 25.(10) EYVL L 262, 27.9.1976, s. 201."


title: Komission direktiivi 2010/1/EU, annettu 8 päivänä tammikuuta 2010 , kasveille ja kasvituotteille haitallisten organismien yhteisöön kulkeutumisen ja siellä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä annetun neuvoston direktiivin 2000/29/EY liitteiden II, III ja IV muuttamisesta

text:
               12.1.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 7/17

         KOMISSION DIREKTIIVI 2010/1/EU,
   annettu 8 päivänä tammikuuta 2010,
   kasveille ja kasvituotteille haitallisten organismien yhteisöön kulkeutumisen ja siellä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä annetun neuvoston direktiivin 2000/29/EY liitteiden II, III ja IV muuttamisesta
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon kasveille ja kasvituotteille haitallisten organismien yhteisöön kulkeutumisen ja siellä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä 8 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/29/EY (1) ja erityisesti sen 14 artiklan toisen kohdan c ja d alakohdan,
   on kuullut asianomaisia jäsenvaltioita,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivissä 2000/29/EY säädetään tiettyjen alueiden tunnustamisesta suojelluiksi alueiksi.

               (2)

               Kasvien terveyteen liittyville erityisille vaaroille alttiina olevien yhteisön alueiden tunnustamisesta suojelluiksi 4 päivänä heinäkuuta 2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 690/2008 (2) tunnustettiin Italiassa sijaitsevan Veneton alueen tietyt osat haitallisen Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. -organismin osalta suojelluiksi alueiksi 31 päivään maaliskuuta 2010.

               (3)

               Komission Italiassa 31 päivän elokuuta ja 11 päivän syyskuuta 2009 välisenä aikana suorittaman tarkastuksen kuluessa tehtiin huomioita kyseisen haitallisen organismin esiintymisestä tietyissä Veneton alueen osissa, minkä jälkeen Italia ilmoitti 23 päivänä lokakuuta 2009 komissiolle tuloksista, jotka oli saatu Veneton alueella syyskuussa ja lokakuussa 2009 suoritetussa, kyseisen haitallisen organismin esiintymistä käsitelleessä viimeisimmässä tietojen keruussa. Tämän viimeisimmän tietojen keruun tulokset osoittavat, että Venetsian maakunnassa on neljätoista paikkaa, joissa kyseistä haitallista organismia on esiintynyt vähintään kolmen perättäisen viimeksi kuluneen vuoden aikana Italian viranomaisten toteuttamista hävittämistoimenpiteistä huolimatta. Kyseiset toimenpiteet ovat näin ollen osoittautuneet tehottomiksi.

               (4)

               Viimeisimmän tietojen keruun tuloksista keskusteltiin pysyvän kasvinsuojelukomitean kokouksessa 19 ja 20 päivänä lokakuuta 2009. Keskustelujen päätteeksi todettiin, että Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. -organismia esiintyy Venetsian maakunnassa. Kyseistä maakuntaa ei sen vuoksi enää pitäisi mainita direktiivin 2000/29/EY liitteissä II, III ja IV olevissa luetteloissa kyseisen haitallisen organismin osalta suojeltuna alueena.

               (5)

               Sveitsin kasvinsuojelulainsäädännön mukaan Fribourgin ja Vaudin kantoneita ei Sveitsissä enää tunnusteta Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. -organismin osalta suojelluksi alueeksi 15 päivästä marraskuuta 2009. Sen vuoksi olisi poistettava poikkeus, jolla erityisvaatimusten täyttyessä sallitaan tiettyjen tuotteitten tuonti kyseisiltä alueilta tietyille suojelluille alueille, ja muutettava direktiivin 2000/29/EY liitteessä IV olevaa B osaa.

               (6)

               Sen vuoksi direktiivin 2000/29/EY liitteitä II, III ja IV olisi muutettava.

               (7)

               Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän kasvinsuojelukomitean lausunnon mukaiset,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Muutetaan direktiivin 2000/29/EY liitteet II, III ja IV tämän direktiivin liitteen mukaisesti.
   2 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 28 päivänä helmikuuta 2010. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko.
   Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä maaliskuuta 2010.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 8 päivänä tammikuuta 2010.

            Komission puolesta

         José Manuel BARROSO

            Puheenjohtaja

      (1)  EYVL L 169, 10.7.2000, s. 1.

      (2)  EUVL L 193, 22.7.2008, s. 1.

      LIITE
      Muutetaan direktiivin 2000/29/EY liitteet II, III ja IV seuraavasti:

                  1)

                  Korvataan liitteessä II olevassa B osassa otsakkeen b alla 2 kohdan kolmannessa sarakkeessa Suojattu alue (Suojatut alueet) oleva teksti seuraavasti:
                  ”E, EE, F (Korsika), IRL, I (Abruzzo, Puglia, Basilicata, Calabria, Campania, Emilia-Romagna (Parman ja Piacenzan maakunnat), Friuli-Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Lombardia (paitsi Mantuan maakunta), Marche, Molise, Piemonte, Sardinia, Sisilia, Toscana, Umbria, Valle d’Aosta, Veneto (paitsi Rovigon ja Venetsian maakunnat, Padovan maakunnan kunnat Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano ja Vescovana sekä Veronan maakunnan alue etelään valtatiestä A4)), LV, LT, P, SI (paitsi Gorenjskan, Koroškan, Mariborin ja Notranjskan alueet), SK (paitsi seuraavat kunnat: Blahová, Horné Mýto ja Okoč (Dunajská Stredan piirikunta), Hronovce ja Hronské Kľačany (Levicen piirikunta), Málinec (Poltárin piirikunta), Hrhov (Rožňavan piirikunta), Veľké Ripňany (Topoľčanyn piirikunta), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše ja Zatín (Trebišovin piirikunta)), FI, UK (Pohjois-Irlanti, Mansaari ja Kanaalisaaret).”

                  2)

                  Muutetaan liitteessä III oleva B osa seuraavasti:

                              a)

                              Korvataan 1 kohdan toisessa sarakkeessa Suojeltu alue (Suojellut alueet) oleva teksti seuraavasti:
                              ”E, EE, F (Korsika), IRL, I (Abruzzo, Puglia, Basilicata, Calabria, Campania, Emilia-Romagna (Parman ja Piacenzan maakunnat), Friuli-Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Lombardia (paitsi Mantuan maakunta), Marche, Molise, Piemonte, Sardinia, Sisilia, Toscana, Umbria, Valle d’Aosta, Veneto (paitsi Rovigon ja Venetsian maakunnat, Padovan maakunnan kunnat Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano ja Vescovana sekä Veronan maakunnan alue etelään valtatiestä A4)), LV, LT, P, SI (paitsi Gorenjskan, Koroškan, Mariborin ja Notranjskan alueet), SK (paitsi seuraavat kunnat: Blahová, Horné Mýto ja Okoč (Dunajská Stredan piirikunta), Hronovce ja Hronské Kľačany (Levicen piirikunta), Málinec (Poltárin piirikunta), Hrhov (Rožňavan piirikunta), Veľké Ripňany (Topoľčanyn piirikunta), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše ja Zatín (Trebišovin piirikunta)), FI, UK (Pohjois-Irlanti, Mansaari ja Kanaalisaaret).”

                              b)

                              Korvataan 2 kohdan toisessa sarakkeessa Suojeltu alue (Suojellut alueet) oleva teksti seuraavasti:
                              ”E, EE, F (Korsika), IRL, I (Abruzzo, Puglia, Basilicata, Calabria, Campania, Emilia-Romagna (Parman ja Piacenzan maakunnat), Friuli-Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Lombardia (paitsi Mantuan maakunta), Marche, Molise, Piemonte, Sardinia, Sisilia, Toscana, Umbria, Valle d’Aosta, Veneto (paitsi Rovigon ja Venetsian maakunnat, Padovan maakunnan kunnat Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano ja Vescovana sekä Veronan maakunnan alue etelään valtatiestä A4)), LV, LT, P, SI (paitsi Gorenjskan, Koroškan, Mariborin ja Notranjskan alueet), SK (paitsi seuraavat kunnat: Blahová, Horné Mýto ja Okoč (Dunajská Stredan piirikunta), Hronovce ja Hronské Kľačany (Levicen piirikunta), Málinec (Poltárin piirikunta), Hrhov (Rožňavan piirikunta), Veľké Ripňany (Topoľčanyn piirikunta), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše ja Zatín (Trebišovin piirikunta)), FI, UK (Pohjois-Irlanti, Mansaari ja Kanaalisaaret).”

                  3)

                  Muutetaan liitteessä IV oleva B osa seuraavasti:

                              a)

                              Muutetaan 21 kohta seuraavasti:

                                          i)

                                          Korvataan toisessa sarakkeessa Erityisvaatimukset oleva c kohta seuraavasti:

                                                      ”c)

                                                      kasvit ovat peräisin Valaisin kantonista Sveitsistä, tai”.

                                          ii)

                                          Korvataan kolmannessa sarakkeessa Suojeltu alue (Suojellut alueet) oleva teksti seuraavasti:
                                          ”E, EE, F (Korsika), IRL, I (Abruzzo, Puglia, Basilicata, Calabria, Campania, Emilia-Romagna (Parman ja Piacenzan maakunnat), Friuli-Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Lombardia (paitsi Mantuan maakunta), Marche, Molise, Piemonte, Sardinia, Sisilia, Toscana, Umbria, Valle d’Aosta, Veneto (paitsi Rovigon ja Venetsian maakunnat, Padovan maakunnan kunnat Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano ja Vescovana sekä Veronan maakunnan alue etelään valtatiestä A4)), LV, LT, P, SI (paitsi Gorenjskan, Koroškan, Mariborin ja Notranjskan alueet), SK (paitsi seuraavat kunnat: Blahová, Horné Mýto ja Okoč (Dunajská Stredan piirikunta), Hronovce ja Hronské Kľačany (Levicen piirikunta), Málinec (Poltárin piirikunta), Hrhov (Rožňavan piirikunta), Veľké Ripňany (Topoľčanyn piirikunta), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše ja Zatín (Trebišovin piirikunta)), FI, UK (Pohjois-Irlanti, Mansaari ja Kanaalisaaret).”

                              b)

                              Muutetaan 21.3 kohta seuraavasti:

                                          i)

                                          Korvataan toisessa sarakkeessa Erityisvaatimukset oleva b kohta seuraavasti:

                                                      ”b)

                                                      ovat peräisin Valaisin kantonista Sveitsistä, tai”.

                                          ii)

                                          Korvataan kolmannessa sarakkeessa Suojeltu alue (Suojellut alueet) oleva teksti seuraavasti:
                                          ”E, EE, F (Korsika), IRL, I (Abruzzo, Puglia, Basilicata, Calabria, Campania, Emilia-Romagna (Parman ja Piacenzan maakunnat), Friuli-Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Lombardia (paitsi Mantuan maakunta), Marche, Molise, Piemonte, Sardinia, Sisilia, Toscana, Umbria, Valle d’Aosta, Veneto (paitsi Rovigon ja Venetsian maakunnat, Padovan maakunnan kunnat Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano ja Vescovana sekä Veronan maakunnan alue etelään valtatiestä A4)), LV, LT, P, SI (paitsi Gorenjskan, Koroškan, Mariborin ja Notranjskan alueet), SK (paitsi seuraavat kunnat: Blahová, Horné Mýto ja Okoč (Dunajská Stredan piirikunta), Hronovce ja Hronské Kľačany (Levicen piirikunta), Málinec (Poltárin piirikunta), Hrhov (Rožňavan piirikunta), Veľké Ripňany (Topoľčanyn piirikunta), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše ja Zatín (Trebišovin piirikunta)), FI, UK (Pohjois-Irlanti, Mansaari ja Kanaalisaaret).”