Avis juridique important

|

32003L0027

Komission direktiivi 2003/27/EY, annettu 3 päivänä huhtikuuta 2003, neuvoston direktiivin 96/96/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen moottoriajoneuvojen pakokaasupäästöjen tarkastuksen osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 090 , 08/04/2003 s. 0041 - 0044

Komission direktiivi 2003/27/EY,annettu 3 päivänä huhtikuuta 2003,neuvoston direktiivin 96/96/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen moottoriajoneuvojen pakokaasupäästöjen tarkastuksen osalta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen katsastusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/96/EY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2001/11/EY(2), ja erityisesti sen 7 artiklan 2 kohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Auto-Oil-ohjelmissa määriteltiin moottoriajoneuvojen huollon taso avaintekijäksi tarkasteltaessa liikenteen vaikutusta ilman laatuun; Auto-Oil-ohjelmat käynnistettiin vuonna 1992 analyyttisen perustan luomiseksi vuodesta 2000 alkaen ja sen jälkeen asetettaville ajoneuvojen päästöjä ja polttoaineen laatua koskeville normeille, jotta saavutettaisiin ilman laatua koskevat tavoitteet keskittymällä erityisesti tieliikenteen päästöjen vähentämiseen.(2) Direktiivissä 96/96/EY eritellään määräaikaistarkastuksissa suoritettavat testit, joilla tarkastetaan, että bensiini- ja dieselkäyttöisten ajoneuvojen päästöt ovat edelleen hyväksyttävissä rajoissa.(3) Komissio perusti vuonna 2000 Moottoriajoneuvojen kansainvälisen katsastuskomitean (CITA) ja muiden asianomaisten järjestöjen asiantuntijoista koostuvan työryhmän, joka kokoontui vuonna 2000. Työryhmä käsitteli direktiivissä 96/96/EY ja Euroopan yhteisössä liikennöivien hyötyajoneuvojen teknisistä tienvarsitarkastuksista 6 päivänä kesäkuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/30/EY(3) säädettyjen päästötestien raja-arvojen muuttamiseen liittyviä vaihtoehtoja sen määrittämiseksi, voidaanko ympäristölle aiheutuvia hyötyjä lisätä. Työryhmä katsoi, että nykyiset raja-arvot ovat poikkeuksetta huomattavasti sen tason yläpuolella, joka ajoneuvoilla voidaan käytännössä saavuttaa, kunhan niitä huolletaan asianmukaisesti: nykyiset raja-arvot eivät siis edistä voimakkaasti saastuttavien ajoneuvojen havaitsemista niin tehokkaasti kuin olisi mahdollista; voimakkaasti saastuttavia ajoneuvoja ovat ajoneuvot, joiden pakokaasupäästöt ovat vähintään 50 prosenttia korkeammat kuin mitä asianmukaisesti huolletuilta ajoneuvoilta voitaisiin odottaa.(4) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 96/96/EY 8 artiklalla perustetun, moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen katsastusta koskevan direktiivin mukauttamista tekniikan kehitykseen käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiivin 96/96/EY liite II tämän direktiivin liitteen mukaisesti.2 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2004. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltiot säätävät siitä, miten viittaus tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.4 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 3 päivänä huhtikuuta 2003.Komission puolestaLoyola De PalacioVarapuheenjohtaja(1) EYVL L 46, 17.2.1997, s. 1.(2) EYVL L 48, 17.2.2001, s. 20.(3) EYVL L 203, 10.8.2000, s. 1.LIITEKorvataan direktiivin 96/96/EY liitteessä II olevan 7.10 kohdan neljäs luetelmakohta seuraavasti:"- tarkastetaan mahdollisuuksien mukaan, että nopeudenrajoittimella estetään direktiivin 92/6/ETY 2 ja 3 artiklassa mainittuja ajoneuvoja ylittämästä ennalta asetetut arvot.".Korvataan direktiivin 96/96/EY liitteessä II oleva 8.2 kohta seuraavasti:"8.2 Pakokaasupäästöt8.2.1 Moottoriajoneuvot, jotka on varustettu ottomoottorilla (bensiinimoottorit)a) Jos pakokaasupäästöjä ei ohjata kehittyneellä päästönohjausjärjestelmällä kuten lambda-anturilla varustetulla kolmitoimisella katalysaattorilaitteistolla:1. Pakojärjestelmän silmämääräinen tarkastus sen toteamiseksi, että se on täydellinen ja tyydyttävässä kunnossa ja ettei siinä ole vuotoja.2. Valmistajan mahdollisesti asentaman päästönohjauslaitteen silmämääräinen tarkastus sen toteamiseksi, että se on täydellinen ja tyydyttävässä kunnossa ja ettei siinä ole vuotoja.Moottorin käytyä kohtuullisen ajan (ottaen huomioon valmistajan suositukset) mitataan pakokaasujen hiilimonoksidipitoisuus (CO-pitoisuus) joutokäynnillä (kuormittamattomana).Pakokaasujen suurin sallittu CO-pitoisuus on se, jonka ajoneuvon valmistaja on ilmoittanut. Jos tätä tietoa ei ole saatavilla tai jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset päättävät olla käyttämättä tätä tietoa viitearvona, CO-pitoisuus ei saa ylittää seuraavia arvoja:i) 4,5 tilavuusprosenttia ajoneuvoilla, jotka on rekisteröity tai otettu ensimmäisen kerran käyttöön sen päivämäärän, josta alkaen jäsenvaltiot vaativat, että ajoneuvot ovat direktiivin 70/220/ETY(1) mukaisia, ja 1 päivän lokakuuta 1986 välisenä aikana;ii) 3,5 tilavuusprosenttia ajoneuvoilla, jotka on rekisteröity tai otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivän lokakuuta 1986 jälkeen.b) Jos pakokaasupäästöjä ohjataan kehittyneellä päästönohjausjärjestelmällä kuten lambda-anturilla varustetulla kolmitoimisella katalysaattorilaitteistolla:1. Pakojärjestelmän silmämääräinen tarkastus sen toteamiseksi, että se on täydellinen ja tyydyttävässä kunnossa ja ettei siinä ole vuotoja.2. Valmistajan mahdollisesti asentaman päästönohjauslaitteen silmämääräinen tarkastus sen toteamiseksi, että se on täydellinen ja tyydyttävässä kunnossa ja ettei siinä ole vuotoja.3. Ajoneuvon päästönohjausjärjestelmän tehon määrittäminen mittaamalla lambda-arvo ja pakokaasujen CO-pitoisuus 4 kohdan mukaisesti tai käyttämällä menetelmiä, joita valmistajat ovat ehdottaneet ja jotka on hyväksytty tyyppihyväksynnän yhteydessä. Ajoneuvon moottoria on kutakin tarkastusta varten käytettävä ajoneuvon valmistajan suositusten mukaisesti.4. Pakoputken päästöt - raja-arvotPakokaasujen suurin sallittu CO-pitoisuus on se, jonka ajoneuvon valmistaja on ilmoittanut. Jos tätä tietoa ei ole saatavilla, CO-pitoisuus ei saa ylittää seuraavia arvoja:i) Mittaus moottorin joutokäyntikierrosluvulla:Pakokaasujen CO-pitoisuus saa olla enintään 0,5 tilavuusprosenttia, ja ajoneuvoilla, jotka on tyyppihyväksytty direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY(2) ja myöhemmillä muutoksilla, liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa olevan taulukon rivillä A tai rivillä B annettujen raja-arvojen mukaisesti, CO-pitoisuus saa olla enintään 0,3 tilavuusprosenttia. Jos vastaavuus direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY, kanssa ei ole mahdollista, edellä mainittua sovelletaan ajoneuvoihin, jotka on rekisteröity tai otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivän heinäkuuta 2002 jälkeen.ii) Mittaus korkealla joutokäyntikierrosluvulla (kuormittamattomana) moottorin kierrosluvun ollessa vähintään 2000 min-1:CO-pitoisuus saa olla enintään 0,3 tilavuusprosenttia, ja ajoneuvoilla, jotka on tyyppihyväksytty direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY ja myöhemmillä muutoksilla, liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa olevan taulukon rivillä A tai rivillä B annettujen raja-arvojen mukaisesti, CO-pitoisuus saa olla enintään 0,2 tilavuusprosenttia. Jos vastaavuus direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY, kanssa ei ole mahdollista, edellä mainittua sovelletaan ajoneuvoihin, jotka on rekisteröity tai otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivän heinäkuuta 2002 jälkeen.Lambda: 1 ± 0,03 tai valmistajan erittelyn mukainen.iii) Niiden moottoriajoneuvojen osalta, jotka on varustettu sisäisellä valvontajärjestelmällä (OBD-järjestelmällä) direktiivin 70/220/EY (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY ja myöhemmillä muutoksilla) mukaisesti, jäsenvaltiot voivat edellä i alakohdassa esitetyn testin vaihtoehtona varmistaa päästönohjausjärjestelmän oikean toiminnan OBD-laitteen asianmukaisen lukeman avulla ja tarkistamalla samanaikaisesti, että OBD-järjestelmä toimii moitteettomasti.8.2.2 Dieselmoottorilla varustetut moottoriajoneuvota) Pakokaasujen sameuden mittaus vapaassa kiihdytyksessä (ilman kuormaa tyhjäkäynnistä ruiskutuksen katkaisun kierrosnopeuteen) vaihde vapaalla ja kytkin kytkettynä.b) Ajoneuvon esivalmistelu:1. Ajoneuvo voidaan testata ilman esivalmistelua, mutta turvallisuussyistä olisi tarkistettava, että moottori on saavuttanut käyntilämpötilan ja että se on mekaanisesti tyydyttävässä kunnossa.2. Jäljempänä d alakohdan 5 alakohdassa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta ajoneuvoa ei voida hylätä, ellei sitä ole esivalmisteltu seuraavien vaatimusten mukaisesti:i) Moottorin on saavutettava täysi käyntilämpötila, joka on esimerkiksi öljynmittapuikon putkesta anturilla mitattava moottoriöljyn lämpötila, jonka on oltava vähintään 80 °C, tai normaali käyntilämpötila, jos se on tätä alhaisempi, taikka infrapunasäteilyn perusteella mitattava sylinteriryhmän lämpötila, jonka on oltava vähintään edellä mainittua vastaava lämpötila. Jos tämä mittaus on ajoneuvon kokoonpanosta johtuen epäkäytännöllinen, ajoneuvon normaali käyntilämpötila voidaan määrittää muilla tavoin, esimerkiksi moottorin tuulettimen toiminnasta.ii) Pakojärjestelmä on puhdistettava vähintään kolmella vapaan kiihdytyksen syklillä tai vastaavalla menetelmällä.c) Testimenettely:1. Valmistajan mahdollisesti asentaman päästönohjauslaitteen silmämääräinen tarkastus sen toteamiseksi, että se on täydellinen ja tyydyttävässä kunnossa ja ettei siinä ole vuotoja.2. Moottorin ja mahdollisen turboahtimen on oltava tyhjäkäynnillä ennen kunkin vapaan kiihdytyksen syklin alkua. Raskaiden dieselmoottoreiden osalta tämä merkitsee sitä, että kaasupolkimen päästämisen jälkeen on odotettava vähintään 10 sekuntia.3. Kunkin vapaan kiihdytyksen syklin aloittamiseksi kaasupoljin on painettava pohjaan nopeasti ja portaattomasti (alle sekunnissa) mutta ei liian voimakkaasti, jotta ruiskutuspumpun syöttö olisi mahdollisimman suuri.4. Kunkin vapaan kiihdytyksen syklin aikana moottorin on ennen kaasupolkimen päästämistä saavutettava ruiskutuksen katkaisun kierrosnopeus tai automaattivaihteistolla varustettujen ajoneuvojen osalta valmistajan ilmoittama kierrosnopeus tai, jos tätä tietoa ei ole saatavilla, kaksi kolmasosaa ruiskutuksen katkaisun kierrosnopeudesta. Tämä voidaan todentaa esimerkiksi seuraamalla moottorin nopeutta tai antamalla kaasupolkimen ensimmäisen painamisen ja päästämisen välillä kulua riittävä aika, jonka olisi oltava liitteessä I määriteltyihin luokkiin 1 ja 2 kuuluvien ajoneuvojen osalta vähintään kaksi sekuntia.d) Raja-arvot1. Konsentraation taso saa olla enintään taso, joka on kirjattu direktiivin 72/306/ETY(3) mukaiseen kilpeen.2. Jos tätä tietoa ei ole saatavilla tai jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset päättävät olla käyttämättä tätä tietoa viitearvona, konsentraation taso ei saa ylittää valmistajan ilmoittamaa tasoa tai absorptiokertoimen raja-arvoja, jotka ovat seuraavat:Suurin sallittu absorptiokerroin:- vapaasti hengittävillä dieselmoottoreilla = 2,5 m-1,- turboahtimella varustetuilla dieselmoottoreilla = 3,0 m-1,- raja-arvoa 1,5 m-1 sovelletaan seuraaviin ajoneuvoihin, jotka on tyyppihyväksytty käyttämällä raja-arvoja, jotka on annettua) direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY, liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa olevan taulukon rivillä B - (dieselmoottorilla varustettu kevyt ajoneuvo - Euro 4);b) direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/96/EY(4), liitteessä I olevassa 6.2.1 kohdassa olevien taulukoiden rivillä B1 - (dieselmoottorilla varustettu raskas ajoneuvo - Euro 4);c) direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/96/EY, liitteessä I olevassa 6.2.1 kohdassa olevien taulukoiden rivillä B2 - (dieselmoottorilla varustettu raskas ajoneuvo - Euro 5);d) direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/96/EY, liitteessä I olevassa 6.2.1 kohdassa olevien taulukoiden rivillä C - (raskas ajoneuvo - erittäin ympäristöystävällinen ajoneuvo);tai direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY, myöhemmissä muutoksissa annettuja raja-arvoja tai direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/96/EY, myöhemmissä muutoksissa annettuja raja-arvoja tai vastaavia arvoja, kun käytetään EY-tyyppihyväksynnässä käytetystä laitteistosta poikkeavaa laitteistotyyppiä.Jos vastaavuus direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/69/EY, liitteessä I olevan 5.3.1.4 kohdan tai direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/96/EY, liitteessä I olevan 6.2.1 kohdan kanssa ei ole mahdollista, edellä mainittua sovelletaan ajoneuvoihin, jotka on rekisteröity tai otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivän heinäkuuta 2008 jälkeen.3. Ennen 1 päivää tammikuuta 1980 rekisteröidyt tai ensimmäistä kertaa käyttöönotetut ajoneuvot vapautetaan näistä vaatimuksista.4. Ajoneuvo on hylättävä ainoastaan siinä tapauksessa, että vähintään viimeisten kolmen vapaan kiihdytyksen syklin aritmeettinen keskiarvo ylittää raja-arvon. Keskiarvo voidaan laskea siten, ettei huomioon oteta sellaisia mahdollisia mittauksia, joiden tulokset poikkeavat huomattavasti mitatusta keskiarvosta, tai käyttämällä muuta tilastolaskentamenetelmää, jossa otetaan huomioon mitattujen arvojen hajonta. Jäsenvaltiot voivat määrätä testisyklien enimmäismäärän.5. Tarpeettoman testauksen välttämiseksi jäsenvaltiot voivat 8.2.2 kohdan d alakohdan 4 alakohdan määräyksistä poiketen hylätä sellaiset ajoneuvot, joiden osalta alle kolmen vapaan kiihdytyksen syklin tai 8.2.2 kohdan b alakohdan 2 alakohdan ii alakohdassa määritellyn puhdistussyklin (tai vastaavan) jälkeen on mitattu arvoja, jotka ylittävät huomattavasti raja-arvot. Niin ikään tarpeettoman testauksen välttämiseksi jäsenvaltiot voivat 8.2.2 kohdan d alakohdan 4 alakohdan määräyksistä poiketen hyväksyä sellaiset ajoneuvot, joiden osalta alle kolmen vapaan kiihdytyksen syklin tai 8.2.2 kohdan b alakohdan 2 alakohdan ii alakohdassa määritellyn puhdistussyklin (tai vastaavan) jälkeen on mitattu arvoja, jotka alittavat huomattavasti raja-arvot.8.2.3 TarkastuslaitteistoAjoneuvopäästöt tarkastetaan käyttäen laitteistoa, joka on suunniteltu määrittämään tarkasti, ovatko päästöt säädettyjen tai valmistajan ilmoittamien raja-arvojen mukaisia.8.2.4 Jos EY-tyyppihyväksynnän yhteydessä todetaan, ettei ajoneuvotyyppi täytä tässä direktiivissä säädettyjä raja-arvoja, jäsenvaltiot voivat asettaa kyseiselle ajoneuvotyypille korkeampia raja-arvoja valmistajan toimittamien todisteiden perusteella. Niiden on viipymättä ilmoitettava tästä komissiolle, joka puolestaan ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille."(1) EYVL L 76, 9.3.1970, s. 1.(2) EYVL L 350, 28.12.1998, s. 1.(3) EYVL L 190, 20.8.1972, s. 1.(4) EYVL L 44, 16.2.2000, s. 1.


Avis juridique important

|

31994L0019

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/19/EY, annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, talletusten vakuusjärjestelmistä

Virallinen lehti nro L 135 , 31/05/1994 s. 0005 - 0014 Suomenk. erityispainos Alue 6 Nide 4 s. 0227  Ruotsink. erityispainos Alue 6 Nide 4 s. 0227

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 94/19/EY,annettu 30 päivänä toukokuuta 1994,talletusten vakuusjärjestelmistä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen,ottavat huomioon komission ehdotuksen (1),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),toimivat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen (3)sekä katsovat, ettäperustamissopimuksen tavoitteiden mukaisesti olisi edistettävä luottolaitosten toiminnan yhdenmukaista kehitystä koko yhteisössä poistamalla kaikki sijoittautumisvapauden ja rahoituspalvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukset vahvistamalla samalla pankkijärjestelmän vakautta ja tallettajien turvaa,samalla kun poistetaan luottolaitosten toiminnanrajoitukset, on suotavaa ottaa huomioon tilanne, joka saattaa aiheutua, jos luottolaitoksen, jolla on sivukonttoreita muissa jäsenvaltioissa, talletuksia ei kyetä maksamaan; on välttämätöntä, että talletusten yhdenmukaistettu vähimmäistaso varmistetaan riippumatta siitä, missä talletukset sijaitsevat yhteisössä; tämä talletusten turvaaminen on yhtä tärkeää kuin vakavaraisuussäännöt yhtenäisten pankkimarkkinoiden saavuttamiseksi,maksukyvytöntä luottolaitosta suljettaessa on muussa jäsenvaltiossa kuin luottolaitoksen kotipaikassa sijaitsevien sivukonttoreiden tallettajat turvattava samalla talletusten vakuusjärjestelmällä kuin laitoksen muut tallettajat,kuluilla, jotka luottolaitoksille aiheutuvat osallistumisesta vakuusjärjestelmään, ei ole yhteyttä kuluihin, jotka aiheutuisivat laajamittaisen pankkitalletusten irtisanomisen vuoksi sekä vaikeuksissa olevasta luottolaitoksesta että terveistä luottolaitoksista seurauksena tallettajien pankkijärjestelmään kohdistuvan luottamuksen menettämisestä,talletusten vakuusjärjestelmien käyttöönotosta yhteisössä 22 päivänä joulukuuta 1986 annetun komission suosituksen 87/63/ETY (4) seurauksena toteutetuilla jäsenvaltioiden toimilla ei ole voitu täysin saavuttaa toivottua tulosta; tämä tilanne saattaa osoittautua vahingolliseksi sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle,luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annettua toista neuvoston direktiiviä 89/646/ETY (5), jossa säädetään luottolaitosten yhteisestä toimilupajärjestelmästä ja kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten suorittamasta valvonnasta, sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1993,sivukonttoreiden toimilupavaatimusten poistaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa, koska myönnetty yhteinen toimilupa on voimassa koko yhteisössä ja koska kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset valvovat niiden maksukykyä, on perusteena sille, että yksi vakuusjärjestelmä turvaa kaikki yhteisössä perustetut saman luottolaitoksen sivukonttorit; tänä järjestelmänä voi olla ainoastaan se, joka on tällaisten laitosten osalta voimassa siinä jäsenvaltiossa, jossa sen kotipaikka sijaitsee, erityisesti koska sivukonttorin maksukyvyn valvonnan ja sen talletusten vakuusjärjestelmään kuulumisen välillä on yhteys,yhdenmukaistamisen on rajoituttava talletusten vakuusjärjestelmien keskeisiin tekijöihin ja sen on varmistettava vakuuksien maksaminen mahdollisimman nopeasti yhdenmukaistetun vähimmäistason perusteella,talletusten vakuusjärjestelmien on toimittava heti, kun talletuksia ei kyetä maksamaan,on suotavaa jättää järjestelmän ulkopuolelle erityisesti luottolaitosten omissa nimissään ja omaan lukuunsa tekemät talletukset; tämä ei välttämättä vaikuta vakuusjärjestelmän oikeuksiin toteuttaa tarvittavat toimenpiteet vaikeuksissa olevan luottolaitoksen pelastamiseksi,talletusten vakuusjärjestelmien yhdenmukaistaminen yhteisössä ei sinänsä kyseenalaista sellaisten nykyisten luottolaitosten turvaamiseksi tarkoitettujen järjestelmien olemassaoloa, jotka takaavat erityisesti luottolaitosten maksukyvyn ja -valmiuden, sen välttämiseksi, että näihin laitoksiin tehtyjä talletuksia, mukaan lukien toiseen jäsenvaltioon perustettuihin sivukonttoreihin, ei kyetä maksamaan; toimivaltaiset viranomaiset voivat tietyin edellytyksin katsoa näiden vaihtoehtoisten järjestelmien, joilla on erilainen turvaamistarkoitus, täyttävän tämän direktiivin tavoitteet; kyseisten toimivaltaisten viranomaisten tehtävänä on varmistaa näiden edellytysten noudattaminen,useimmissa jäsenvaltioissa talletusten turvaamisjärjestelmät ovat ammatillisten järjestöjen vastuulla; joissakin jäsenvaltioissa järjestelmät on perustettu ja niitä säännellään lainsäädännön perusteella, ja joitakin järjestelmiä, vaikka ne ovatkin sopimuksella perustettuja, säännellään osittain lainsäädännön perusteella; tällaiset järjestelmien asemaa koskevat erot aiheuttavat ongelmia ainoastaan, kun on kyse pakollisesta osallistumisesta järjestelmään tai sen ulkopuolelle jättämisestä; näin ollen on suotavaa antaa säännöksiä, jotka rajoittavat järjestelmien valtaa tässä suhteessa,sellaisten järjestelmien ylläpitäminen yhteisössä, jotka mahdollistavat paremman talletusturvan kuin yhdenmukaistettu vähimmäisturva, voi johtaa korvauseroihin samalla alueella ja erilaisiin kilpailuedellytyksiin kansallisten laitosten ja muiden jäsenvaltioiden laitosten sivukonttoreiden välillä; näiden epäkohtien korjaamiseksi on suotavaa sallia sivukonttoreiden liittyä vastaanottavan valtion järjestelmään, jotta ne voivat tarjota tallettajilleen samat vakuudet kuin mitkä niiden sijoittautumismaan järjestelmässä tarjotaan; on suotavaa, että komissio laatii muutaman vuoden kuluttua kertomuksen, jossa ilmoitetaan, missä määrin sivukonttorit ovat käyttäneet tätä mahdollisuutta, sekä sivukonttoreiden tai vakuusjärjestelmien näiden säännösten täytäntöönpanossa mahdollisesti kohtaamat ongelmat; on mahdollista, että kotijäsenvaltion järjestelmä tarjoaa itse täydentävää turvaa, jollei tämän järjestelmän vahvistamista edellytyksistä muuta johdu,markkinahäiriöt voivat johtua siitä, että tiettyjen luottolaitosten sivukonttorit tarjoavat korkeampia katetasoja kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneet luottolaitokset; ei ole suotavaa, että vakuusjärjestelmien tarjoamasta katetasosta ja sen laajuudesta tulee kilpailun väline; näin ollen on ainakin alustavaksi ajaksi tarpeen säätää, että kotijäsenvaltion järjestelmän toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevien sivukonttoreiden tallettajille tarjoama katetaso ja sen laajuus saa olla enintään samansuuruinen kuin vastaanottavan jäsenvaltion vastaavan vakuusjärjestelmän tarjoama enimmäistaso ja -laajuus; mahdollisia markkinahäiriöitä pitäisi muutaman vuoden kuluessa tarkastella uudelleen saadun kokemuksen ja pankkialan kehityksen perusteella,tässä direktiivissä edellytetään periaatteessa kaikkia luottolaitoksia osallistumaan talletusten vakuusjärjestelmään; direktiivit, joissa käsitellään sellaisten luottolaitosten pääsyä järjestelmään, joiden kotipaikka on kolmannessa valtiossa, ja erityisesti luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 12 päivänä joulukuuta 1977 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 77/780/ETY (6), sallivat jäsenvaltioiden päättää, antavatko ne näiden luottolaitosten sivukonttoreiden harjoittaa toimintaa alueellaan, ja toiminnanharjoittamisen ehdoista; näitä sivukonttoreita ei koske palvelujen vapaa tarjonta perustamissopimuksen 59 artiklan toisen kohdan mukaan eikä sijoittautumisvapaus muissa jäsenvaltioissa kuin siinä, mihin ne ovat sijoittautuneet; jäsenvaltion, joka hyväksyy tällaiset sivukonttorit, on näin ollen päätettävä, kuinka soveltaa tämän direktiivin sisältämiä periaatteita sivukonttoreihin direktiivin 77/780/ETY 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti sekä sen tarpeen mukaisesti, joka aiheutuu tallettajien turvaamisesta ja rahoitusjärjestelmän eheyden säilyttämisestä; on välttämätöntä, että näiden sivukonttorien tallettajat tietävät täysin heihin vakuuden osalta sovellettavista säännöksistä,tässä direktiivissä säädetyn vähimmäisvakuustason ei toisaalta pitäisi jättää liian merkittävää osuutta talletuksista turvatta sekä tallettajien turvaamisen että rahoitusjärjestelmän vakauden edun kannalta: toisaalta ei ole suotavaa edellyttää koko yhteisössä sellaista turvatasoa, joka voisi tietyissä tapauksissa aiheuttaa luottolaitosten epäterveen hallinnoinnin; on suotavaa ottaa huomioon näiden järjestelmien rahoituskulut; vaikuttaa kohtuulliselta vahvistaa 20 000 ecun yhdenmukaistettu vähimmäisvakuustaso; rajoitetut siirtymäsäännökset voivat olla tarpeen, jotta järjestelmät voivat noudattaa tätä määrää,eräät jäsenvaltiot tarjoavat tallettajille korkeamman talletusturvan kuin tässä direktiivissä säädetty vähimmäisvakuustaso; ei vaikuta tarpeelliselta vaatia, että näitä järjestelmiä, jotka on perustettu suosituksen 87/63/ETY mukaisesti vasta äskettäin, muutetaan tältä osin,jos jokin jäsenvaltio arvioi, että tietyt erityisesti luetellut talletus- tai tallettajaryhmät eivät tarvitse erityistä turvaa, sen on voitava jättää nämä vakuusjärjestelmien tarjoaman vakuuden ulkopuolelle,joissakin jäsenvaltioissa ei täysin palauteta maksamatta jääneitä talletuksia sen vuoksi, että tallettajien halutaan varmistavan huolellisesti luottolaitosten laatu; on suotavaa rajoittaa tällaista käytäntöä silloin, kun on kyse yhdenmukaistettua vähimmäismäärää pienemmistä talletuksista,yhdenmukaistettua vähimmäisrajaa tallettajaa kohti, eikä talletusta kohti, koskeva periaate on säilytetty; näin ollen on suotavaa ottaa huomioon sellaisten tallettajien tekemät talletukset, joita ei joko ole merkitty tilinhaltijoiksi tai jotka eivät ole tilin ainoita haltijoita; rajaa on siis sovellettava jokaiseen tunnistettavaan tallettajaan; tätä ei kuitenkaan pitäisi soveltaa yhteissijoitusyrityksiin, joita koskevia erityisiä turvaamissääntöjä ei sovelleta edellä mainittuihin talletuksiin,tiedottaminen on olennainen tekijä tallettajien turvaamisessa ja myös siihen on sovellettava sitovia vähimmäissäännöksiä; vakuussummaa ja vakuusjärjestelmän laajuutta koskevien mainintojen sääntelemätön käyttö mainostarkoituksiin saattaa kuitenkin vaikuttaa pankkijärjestelmän vakauteen tai tallettajien luottamukseen; jäsenvaltioiden olisi näin ollen annettava sääntöjä tällaisten mainintojen rajoittamiseksi,tietyissä erityistapauksissa sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa ei ole talletusten vakuusjärjestelmää tiettyjen luottolaitosten osalta, jotka vastaanottavat erittäin pienen osan talletuksista, voi tällaisen järjestelmän käyttöönotto tietyissä tapauksissa kestää kauemmin kuin tämän direktiivin täytäntöönpanemiseen säädetty määräaika; tällaisissa tapauksissa saattaa olla perusteltua myöntää väliaikainen poikkeus velvollisuuteen kuulua talletusten vakuusjärjestelmään; jos luottolaitokset toimivat ulkomailla, jäsenvaltioilla olisi kuitenkin oikeus edellyttää, että laitokset osallistuvat valtioiden luomaan talletusten vakuusjärjestelmään,tässä direktiivissä ei ole välttämätöntä yhdenmukaistaa talletusten vakuusjärjestelmien tai itse luottolaitosten rahoitustapoja, ottaen huomioon sen, että näiden järjestelmien rahoituksen hoitamisen on periaatteessa kuuluttava itse luottolaitoksille ja että näiden järjestelmien rahoituskyvyn on oltava suhteessa niiden sitoumuksiin; tämä ei saa kuitenkaan vaarantaa kyseisen jäsenvaltion pankkijärjestelmän vakautta,tästä direktiivistä ei voi seurata jäsenvaltioiden tai niiden toimivaltaisten viranomaisten vastuu tallettajia kohtaan, jos ne ovat huolehtineet yhden tai useamman talletusten vakuusjärjestelmän perustamisesta ja virallisesta hyväksymisestä tai siitä, että luottolaitokset itse antavat vakuuden, ja varmistaneet, että korvaukset suoritetaan ja tallettajat turvataan tässä direktiivissä määriteltyjen edellytysten mukaisesti,talletusten vakuusjärjestelmä on olennainen tekijä sisämarkkinoiden saavuttamisessa ja korvaamaton lisä luottolaitosten valvontajärjestelmään ottaen huomioon sen luoman yhteisvastuullisuuden samoilla rahoitusmarkkinoilla toimivien laitosten välillä, jos jokin niistä joutuu vaikeuksiin,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan:1. "talletuksella" sellaista saatavaa, joka syntyy tilille jätetyistä varoista tai tavanomaisessa pankkitoiminnassa syntyvissä väliaikaisissa maksujen siirroissa, joka luottolaitoksen on maksettava sovellettavan lain ja sopimusten ehtojen mukaisesti takaisin, sekä luottolaitoksen antaman velkakirjan osoittamaa velkaa.Asunto-osuuskuntien (building society) osuudet Isossa-Britanniassa ja Irlannissa, lukuun ottamatta niitä, jotka ovat pääomaluonteisia ja joihin sovelletaan 2 artiklaa, katsotaan talletuksiksi.Joukkovelkakirjoja, jotka vastaavat arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 20 päivänä joulukuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/611/ETY (7) 22 artiklan 4 kohdassa esitettyjä perusteita, ei katsota talletuksiksi.Saatavan laskemiseksi jäsenvaltiot soveltavat korvauksiin ja korvattaviin velkoihin liittyviä säädöksiä talletukseen sovellettavan lain ja sopimusten ehtojen mukaisesti;2. "yhteistilillä" vähintään kahden henkilön nimissä avattua tiliä tai tiliä, johon vähintään kahdella henkilöllä on oikeuksia, joita voidaan käyttää vähintään yhden henkilön allekirjoitusta vastaan;3. "talletuksella", jota ei kyetä maksamaan' talletusta, joka on erääntynyt ja lankeaa maksettavaksi ja jota luottolaitos ei ole maksanut luottolaitokseen sovellettavan lain ja sopimusten ehtojen mukaisesti, josi) toimivaltaiset viranomaiset ovat määrittäneet, että heidän mukaansa vaikuttaa siltä, että kyseinen luottolaitos ei kyseisellä hetkellä taloudelliseen tilanteeseensa liittyvien syiden vuoksi pysty maksamaan talletuksia eikä se todennäköisesti pysty tekemään sitä lähitulevaisuudessakaan.Toimivaltaiset viranomaiset tekevät määrityksen heti, kun se mahdollista ja viimeistään kaksikymmentäyksi päivää sen jälkeen, kun ne ovat ensimmäisen kerran todenneet, että luottolaitos ei ole maksanut erääntyneitä ja maksettavaksi langenneita talletuksiataiii) oikeusviranomainen on suoraan luottolaitoksen taloudelliseen tilanteen liittyvistä syistä johtuen antanut päätöksen, jonka vaikutuksesta tallettajan oikeus esittää vaatimus luottolaitosta vastaan lykkääntyy, jos tämä päätös tehdään ennen edellä tarkoitettua määritystä;4. "luottolaitoksella" yritystä, joka liiketoimintanaan vastaanottaa yleisöltä talletuksia tai muita takaisinmaksettavia varoja ja myöntää luottoja omaan lukuunsa;5. "sivukonttorilla" toimipaikkaa, joka on oikeudellisesti luottolaitoksen osa ja joka harjoittaa välittömästi kaikkia tai joitakin luottolaitosten liiketoimintaan olennaisesti kuuluvia toimia; luottolaitosten, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, samaan jäsenvaltioon perustamia useita sivukonttoreita pidetään yhtenä ainoana sivukonttorina.2 artikla Seuraavista ei saa palautusta vakuusjärjestelmiltä:- muiden luottolaitosten omissa nimissään ja omaan lukuunsa tekemät talletukset, jollei 8 artiklan 3 kohdasta muuta johdu,- kaikki sellaiset välineet, jotka kuuluvat "omien varojen" määritelmään, sellaisena kuin se esitetään luottolaitosten omista varoista 17 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/299/ETY (8) 2 artiklassa,- sellaisista toiminnoista syntyvät talletukset, joihin liittyen on annettu tuomio rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY (9) 1 artiklassa määritellystä rahanpesusta.3 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava alueellaan yhden tai useamman talletusten vakuusjärjestelmän perustaminen ja hyväksyminen. Toisessa alakohdassa ja 4 kohdassa ennakoituja tapauksia lukuun ottamatta, kyseisessä jäsenvaltiossa direktiivin 77/780/ETY 3 artiklan mukaisesti toimiluvan saanut luottolaitos ei saa vastaanottaa talletuksia, jos se ei kuulu johonkin tällaiseen järjestelmään.Jäsenvaltio voi kuitenkin sallia luottolaitokselle poikkeuksen velvollisuudesta osallistua talletusten vakuusjärjestelmään, jos tämä laitos kuuluu järjestelmään, joka turvaa itse luottolaitoksen ja erityisesti sen maksuvalmiuden ja -kyvyn, varmistaen näin tallettajille turvan, joka on vähintään vastaava kuin talletusten vakuusjärjestelmän tarjoama turva ja joka toimivaltaisten viranomaisten mukaan täyttää seuraavat edellytykset:- järjestelmä on toiminnassa ja se on virallisesti hyväksytty tämän direktiivin antamishetkellä,- järjestelmän tarkoituksena on välttää se, että tähän järjestelmään kuuluviin luottolaitoksiin tehtyjä talletuksia ei kyetä maksamaan ja sillä on käytettävissään tarvittavat keinot tätä varten,- järjestelmä ei koostu itse jäsenvaltion tai sen paikallisten taikka alueellisten viranomaisten luottolaitoksille antamasta vakuudesta,- järjestelmä varmistaa tiedotuksen tallettajille 9 artiklassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen ja edellytysten mukaisesti.Jäsenvaltion, joka käyttää tätä mahdollisuutta, on ilmoitettava siitä komissiolle; sen on ilmoitettava erityisesti turvajärjestelmien ominaisuuksista ja niihin kuuluvista luottolaitoksista sekä toimitettuihin tietoihin tulleista muutoksista. Komissio ilmoittaa tästä pankkialan neuvoa-antavalle komitealle.2. Jos luottolaitos ei täytä sille talletusten vakuusjärjestelmän jäsenenä kuuluvia velvoitteita, toimiluvan antaneille toimivaltaisille viranomaisille ilmoitetaan tästä ja ne toteuttavat yhteistyössä vakuusjärjestelmän kanssa aiheelliset toimenpiteet, mukaan lukien rangaistusseuraamukset, sen takaamiseksi, että luottolaitos täyttää velvoitteensa.3. Jos näillä toimenpiteillä ei pystytä varmistamaan sitä, että luottolaitos täyttää velvoitteensa, järjestelmä voi, jos kansallinen lainsäädäntö sallii jäsenen erottamisen, ja toimivaltaisten viranomaisten nimenomaisella suostumuksella, ilmoittaa vähintään kaksitoista kuukautta ennalta aikeestaan erottaa luottolaitos järjestelmästä. Ennen tämän määräajan päättymistä tehdyt talletukset kuuluvat edelleen järjestelmään kokonaisuudessaan. Jos luottolaitos ei ennalta ilmoittamista koskevan määräajan päättyessä ole täyttänyt velvoitteitaan, vakuusjärjestelmä voi toimivaltaisten viranomaisten nimenomaisen luvan saatuaan toteuttaa erottamisen.4. Kansallisen lainsäädännön salliessa ja toimiluvan antaneiden toimivaltaisten viranomaisten nimenomaisella suostumuksella talletusten vakuusjärjestelmästä erotettu luottolaitos voi jatkaa talletusten vastaanottamista, jos se on ennen erottamistaan tehnyt muita vakuusjärjestelyjä, jotka varmistavat tallettajille tasoltaan ja laajuudeltaan vähintään vastaavan turvan kuin virallisesti hyväksytyn järjestelmän tarjoama.5. Jos luottolaitos, jonka erottamista on ehdotettu 3 kohdan mukaisesti, ei pysty tekemään muita järjestelyjä, jotka täyttävät 4 kohdassa tarkoitetut edellytykset, toimiluvan antaneet toimivaltaiset viranomaiset peruuttavat toimiluvan välittömästi.4 artikla 1. Jäsenvaltiossa perustetut ja siellä 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti virallisesti hyväksytyt vakuusjärjestelmät kattavat luottolaitosten muihin jäsenvaltioihin perustamien sivukonttoreiden tallettajat.Turvan taso tai laajuus, mukaan lukien prosenttimäärä, ei saa 31 päivään joulukuuta 1999 asti olla suurempi kuin vastaanottavan jäsenvaltion alueella vastaavan vakuusjärjestelmän tarjoama enimmäistaso ja -laajuus.Komissio laatii tähän päivämäärään mennessä kertomuksen toisen alakohdan soveltamisesta saadun kokemuksen perusteella ja tarkastelee tarvetta jatkaa näiden säännösten soveltamista. Komissio tekee tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle direktiiviehdotuksen, jonka tarkoituksena on pidentää säännösten voimassaoloaikaa.2. Jos vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmän tarjoaman turvan taso tai laajuus, mukaan lukien prosenttimäärä, on parempi kuin toimiluvan luottolaitokselle antaneessa jäsenvaltiossa säädetty, vastaanottavan jäsenvaltion on huolehdittava siitä, että sen alueella on virallisesti hyväksytty talletusten vakuusjärjestelmä, johon sivukonttori voi liittyä vapaaehtoisesti sen vakuusturvan täydentämiseksi, jonka tallettajat saavat jo sivukonttorin kotijäsenvaltion vakuusjärjestelmään kuulumisen johdosta.Järjestelmän, johon sivukonttori liittyy, on katettava sellaisten laitosten ryhmä, johon sivukonttori kuuluu tai jota se eniten vastaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa.3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että puolueettomat ja yleisesti sovellettavat edellytykset sivukonttorin liittymiseksi vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmään vahvistetaan 2 kohdan mukaisesti. Järjestelmään pääsy edellyttää järjestelmän velvoitteiden noudattamista ja erityisesti kaikkien maksuosuuksien ja muiden maksujen suorittamista. Jäsenvaltioiden on noudatettava tämän kohdan säännösten täytäntöönpanossa liitteessä II esitettyjä pääperiaatteita.4. Jos sivukonttori, joka on käyttänyt 2 kohdassa säädettyä vapaaehtoisen liittymisen mahdollisuutta, ei täytä sille talletusten vakuusjärjestelmän jäsenenä kuuluvia velvoitteita, toimiluvan antaneille toimivaltaisille viranomaisille ilmoitetaan tästä ja ne toteuttavat yhteistyössä vakuusjärjestelmän kanssa aiheelliset toimenpiteet kyseisten velvoitteiden noudattamisen varmistamiseksi.Jos nämä toimenpiteet eivät mahdollista sen varmistamista, että sivukonttori täyttää edellä tarkoitetut velvoitteet, ja jos asiasta on ilmoitettu vähintään kaksitoista kuukautta ennalta, vakuusjärjestelmä voi toimiluvan antaneiden toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella erottaa luottolaitoksen. Ennen tämän määräajan päättymistä tehdyt talletukset kuuluvat edelleen järjestelmään, johon sivukonttori on vapaaehtoisesti liittynyt, siihen asti kun ne on maksettava takaisin. Tallettajille ilmoitetaan täydentävän turvan peruuttamisesta.5. Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 1999 mennessä kertomuksen 2, 3 ja 4 kohdan soveltamisesta ja tarvittaessa niitä koskevia muutosehdotuksia.5 artikla Talletukset, jotka otetaan haltuun, kun luottolaitoksille direktiivin 77/780/ETY 3 artiklan mukaisesti annettu toimilupa peruutetaan, kuuluvat edelleen vakuusjärjestelmään.6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, onko sellaisten luottolaitosten perustamien sivukonttoreiden, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, antama turva vastaava kuin tässä direktiivissä säädetty.Jos näin ei ole, jäsenvaltiot voivat säätää, jollei direktiivin 77/780/ETY 9 artiklan 1 kohdasta muuta johdu, että sellaisten luottolaitosten perustamat sivukonttorit, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, osallistuvat niiden alueella voimassa olevaan talletusten vakuusjärjestelmään.2. Sellaisten luottolaitosten perustamien sivukonttoreiden, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, nykyiset ja mahdolliset tallettajat saavat luottolaitokselta kaikki asian kannalta merkitykselliset, sellaisia vakuussäännöksiä koskevat tiedot, joita sovelletaan heidän talletuksiinsa.3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen on oltava saatavilla sen jäsenvaltion yhdellä tai useammalla virallisella kielellä, jossa sivukonttori sijaitsee, kansallisessa lainsäädännössä esitetyllä tavalla, ja ne laaditaan selkeästi ja ymmärrettävästi.7 artikla 1. Talletusten vakuusjärjestelmät määräävät, että kaikki saman tallettajan talletukset korvataan yhteensä 20 000 ecuun asti, jos talletuksia ei kyetä maksamaan.Jäsenvaltiot, joissa talletukset eivät tämän direktiivin antamishetkellä ole kuuluneet 20 000 ecun korvauksen piiriin, voivat 31 päivään joulukuuta 1999 asti jatkaa edelleen omissa vakuusjärjestelmissään säädetyn enimmäismäärän soveltamista, jollei se ole alle 15 000 ecua.2. Jäsenvaltiot voivat säätää, että vakuus ei koske joko lainkaan tai täysimääräisesti tiettyjä tallettajia tai talletuksia. Luettelo näistä poikkeuksista esitetään liitteessä I.3. Tämä artikla ei estä sellaisten säännösten soveltamisen jatkamista tai antamista, jotka turvaavat talletukset paremmin tai täydellisemmin. Talletusten vakuusjärjestelmät voivat erityisesti sosiaalisista syistä korvata tietyt talletukset täysimääräisesti.4. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa 1 tai 3 kohdassa tarkoitettua vakuutta tiettyyn prosenttimäärään talletusten määrästä. Vakuusmäärän on kuitenkin oltava vähintään 90 prosenttia kaikista talletuksista siinä määrin kuin maksettava vakuus ei ylitä 1 kohdassa tarkoitettua määrää.5. Komissio tarkastelee edellä 1 kohdassa tarkoitettua määrää uudelleen säännöllisesti vähintään joka viides vuosi. Komissio tekee tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle direktiiviehdotuksen 1 kohdassa tarkoitetun määrän mukauttamiseksi, ottaen huomioon erityisesti pankkialan kehityksen ja yhteisön taloudellisen ja rahapoliittisen tilanteen. Ensimmäinen uudelleentarkastelu suoritetaan vasta viiden vuoden kuluttua 1 kohdassa tarkoitetun määräajan jälkeen.6. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tallettajan korvausoikeus voi olla talletusten vakuusjärjestelmää vastaan nostetun kanteen kohteena.8 artikla 1. Edellä 7 artiklan 1, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuja rajoja sovelletaan samaan luottolaitokseen tehtyihin talletuksiin, riippumatta talletusten määrästä, valuutasta ja sijainnista yhteisössä.2. Kunkin tallettajan osuus yhteistilillä otetaan huomioon 7 artiklan 1, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuja rajoja laskettaessa.Ellei erityismääräyksiä ole, tili jaetaan tasan tallettajien kesken.Jäsenvaltiot voivat säätää, että sellaisen tilin talletukset, johon vähintään kahdella henkilöllä on sellaisen yhtiön osakkaina tai sellaisen yhdistyksen tai vastaavan yhteisön jäseninä oikeus, joka ei ole oikeushenkilö, voidaan 7 artiklan 1, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen rajojen laskemiseksi ryhmitellä ja käsitellä siten kuin ne olisivat yhden tallettajan tekemiä.3. Jos tallettajalla ei ole täysimääräistä oikeutta tilille talletettuihin summiin, saa vakuusturvan se henkilö, jolla on niihin täysimääräinen oikeus, jos tämä henkilö on tunnistettu tai tunnistetaan ennen sitä ajankohtaa, jona toimivaltaiset viranomaiset tekevät 1 artiklan 3 kohdan i) alakohdassa tarkoitetun määrityksen tai jona oikeusviranomainen tekee 1 artiklan 3 kohdan ii) alakohdassa tarkoitetun päätöksen. Jos on olemassa useita oikeudenomistajia, otetaan huomioon kunkin osuus summien hallintaa säätelevien säännösten mukaisesti 7 artiklan 1, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuja rajoja laskettaessa.Tätä säännöstä ei sovelleta yhteissijoitusyrityksiin.9 artikla 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että luottolaitokset tarjoavat nykyisille ja mahdollisille tallettajille tietoja, joita nämä tarvitsevat sen talletusten vakuusjärjestelmän, johon laitos ja sen sivukonttorit liittyvät yhteisössä, tai muiden 3 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tai 3 artiklan 4 kohdassa säädettyjen järjestelyjen yksilöimiseksi. Tallettajille ilmoitetaan vakuusjärjestelmiä tai muita sovellettavia järjestelyjä koskevista säännöksistä ja erityisesti vakuusjärjestelmän korvaaman summan määrästä ja turvan laajuudesta. Nämä tiedot esitetään helposti ymmärrettävässä muodossa.Myös tietoa, joka koskee korvausedellytyksiä ja muodollisuuksia, jotka on täytettävä korvauksen saamiseksi, annetaan pyynnöstä.2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on oltava saatavilla sen jäsenvaltion yhdellä tai useammalla virallisella kielellä, jossa sivukonttori sijaitsee, kansallisessa lainsäädännössä esitetyllä tavalla.3. Jäsenvaltioiden on laadittava säännöt, joilla rajoitetaan 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen käyttöä mainostarkoituksiin, jotta vältetään se, että tällaisella käytöllä on vaikutusta pankkijärjestelmän vakauteen tai tallettajien luottamukseen. Jäsenvaltiot voivat erityisesti rajoittaa mainostuksen sellaiseen, jossa ainoastaan mainitaan järjestelmästä, johon luottolaitokset osallistuvat.10 artikla 1. Talletusten vakuusjärjestelmien on kyettävä maksamaan asianmukaisesti varmistetut maksamatta jääneet talletukset kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona toimivaltaiset viranomaiset tekevät 1 artiklan 3 kohdan i) alakohdassa tarkoitetun määrityksen tai jona oikeusviranomainen antaa kyseisessä kohdassa tarkoitetun päätöksen.2. Täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa ja erityistapauksissa talletusten vakuusjärjestelmä voi pyytää toimivaltaisilta viranomaisilta määräajan pidentämistä. Tämä pidennys voi olla enintään kolme kuukautta. Toimivaltaiset viranomaiset voivat vakuusjärjestelmän pyynnöstä myöntää enintään kaksi uutta pidennystä, joista molemmat ovat enintään kolme kuukautta.3. Vakuusjärjestelmä ei voi käyttää edellä 1 ja 2 kohdassa säädettyä määräaikaa syynä kieltäytyä myöntämästä vakuutta tallettajalle, joka ei ole voinut ajoissa valvoa oikeuttaan vakuusmaksuun.4. Asiakirjat, jotka liittyvät 1 kohdassa tarkoitettuun vakuusmaksua koskeviin edellytyksiin ja muodollisuuksiin, laaditaan yksityiskohtaisesti sen jäsenvaltion yhdellä tai useammalla virallisella kielellä, jossa vakuutta koskeva talletus sijaitsee, kansallisessa laissa esitetyllä tavalla.5. Edellä 1 ja 2 kohdassa vahvistetun määräajan estämättä, jos tallettaja tai muu henkilö, jolla on oikeuksia tilillä oleviin summiin tai niitä koskevia etuja, on asetettu syytteeseen rahanpesua koskevasta rikoksesta, sellaisena kuin se määritellään direktiivin 91/308/ETY 1 artiklassa, vakuusjärjestelmä voi lykätä maksuja oikeuden päätöstä odotettaessa.11 artikla Järjestelmillä, jotka maksavat vakuuskorvauksia, on suorittamiaan maksuja vastaava sijaantulo-oikeus tallettajien oikeuksiin selvitysmenettelyissä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muita kansallisessa lainsäädännössä niille annettuja oikeuksia.12 artikla Poiketen siitä, mitä 3 artiklassa säädetään, sellaiset Espanjassa tai Kreikassa toimiluvan saaneet luottolaitokset, jotka esitetään liitteessä III, ovat 31 päivään joulukuuta 1999 asti vapautettuja velvollisuudesta osallistua talletusten vakuusjärjestelmään.Näiden luottolaitosten on ilmoitettava selkeästi nykyisille ja mahdollisille tallettajille, että ne eivät kuulu talletusten vakuusjärjestelmään.Jos jokin näistä luottolaitoksista aikoo perustaa tai on perustanut sivukonttorin toiseen jäsenvaltioon, tämä jäsenvaltio voi edellyttää, että kyseinen sivukonttori osallistuu tänä aikana 4 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti jäsenvaltion alueella perustettuun talletusten vakuusjärjestelmään.13 artikla Komissio ilmoittaa toimiluvan saaneiden luottolaitosten luettelossa, joka sen on direktiivin 77/780/ETY 3 artiklan 7 kohdan mukaan laadittava, kunkin luottolaitoksen aseman suhteessa tähän direktiiviin.14 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämä direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1995. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainen viittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaus tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.15 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.16 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 30 päivänä toukokuuta 1994.Euroopan parlamentin puolestaPuheenjohtajaE. KLEPSCH	Neuvoston puolestaPuheenjohtajaG. ROMEOS(1) EYVL N:o C 163, 30.6.1992, s. 6 EYVL N:o C 178, 30.6.1993, s. 14(2) EYVL N:o C 332, 16.12.1992, s. 13(3) EYVL N:o C 115, 26.4.1993, s. 96, ja Euroopan parlamentin 9 päivänä maaliskuuta 1994 tekemä päätös (EYVL N:o C 91, 28.3.1994).(4) EYVL N:o L 33, 4.2.1987, s. 16(5) EYVL N:o L 386, 30.12.1989, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/30/ETY (EYVL N:o L 110, 28.4.1992, s. 52).(6) EYVL N:o L 322, 17.12.1977, s. 30. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/646/ETY (EYVL N:o L 386, 30.12.1989, s. 1).(7) EYVL N:o L 375, 31.12.1985, s. 3. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 88/220/ETY (EYVL N:o L 100, 19.4.1988, s. 31).(8) EYVL N:o L 124, 5.5.1989, s. 16. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/16/ETY (EYVL N:o L 75, 21.3.1992, s. 48).(9) EYVL N:o L 166, 28.6.1991, s. 77(10) (11) EYVL N:o C 332, 16.12.1992, s. 13(12) (13) EYVL N:o L 33, 4.2.1987, s. 16(14) (15) (16) (17) (18) EYVL N:o L 166, 28.6.1991, s. 77LIITE I Luettelo 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksista 1. Direktiivin 89/646/ETY 1 artiklan 6 kohdassa tarkoitettujen rahoituslaitosten talletukset.2. Vakuutusyritysten talletukset.3. Valtion ja keskushallinnon talletukset.4. Maakunnallisten, alueellisten, paikallisten tai kunnallisten yhteisöjen talletukset.5. Yhteissijoitusyritysten talletukset.6. Eläkekassojen talletukset.7. Luottolaitosten omien johtajien, hallintojohtajien, henkilökohtaisesti vastuussa olevien jäsenten, vähintään viisi prosenttia luottolaitoksen pääomasta omistavien, tileihin liittyvistä asiakirjoista vastaavien henkilöiden ja sellaisten tallettajien, joilla on samanlainen asema muissa saman ryhmän yhtiöissä, tekemät talletukset.8. Edellä 7 kohdassa tarkoitettujen tallettajien puolesta toimivien lähisukulaisten tai kolmansien osapuolten talletukset.9. Samaan ryhmään kuuluvien muiden yhtiöiden talletukset.10. Talletukset, jotka eivät ole kenenkään henkilön nimissä.11. Sellaiset talletukset, joista tallettaja on yksittäistapauksena saanut luottolaitokselta korkoja ja rahoituksellisia etuja, jotka ovat myötävaikuttaneet laitoksen rahoitustilanteen vaikeutumiseen.12. Luottolaitoksen antamat velkakirjat sekä omien vekselien tunnustamisesta ja velkakirjoista aiheutuvat vastattavat.13. Muissa kuin seuraavissa valuutoissa tehdyt talletukset:- jäsenvaltioiden valuutat,- ecu.14. Sellaisten yhtiöiden talletukset, jotka ovat sen suuruisia, että niiden ei sallita laativan lyhyitä taseita perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä 25 päivänä heinäkuuta 1978 annetun neljännen neuvoston direktiivin 78/660/ETY (1) 11 artiklan mukaisesti.(1) EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 90/605/ETY (EYVL N:o L 317, 16.11.1990, s. 60).LIITE II Pääperiaatteet Jos sivukonttori haluaa osallistua vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmään saadakseen täydentävää turvaa, vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmä määrittelee kahdenvälisesti yhdessä kotijäsenvaltion kanssa tämän sivukonttorin tallettajille maksettavia korvauksia koskevat aiheelliset säännöt ja menettelyt. Näiden menettelyjen määrittelemiseksi ja kyseisen sivukonttorin (4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen) liittymisedellytysten vahvistamiseksi sovelletaan seuraavia periaatteita:a) vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmä säilyttää itsellään täysin oikeuden määrätä puolueettomia ja yleisesti sovellettavia sääntöjä osallistuville luottolaitoksille; se voi edellyttää, että sille toimitetaan asian kannalta merkityksellisiä tietoja ja sillä on oikeus varmistaa nämä tiedot kotijäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta;b) vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmä hoitaa täydentävää korvausta koskevat hakemukset sellaisen kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten ilmoituksen perusteella, jossa todetaan, että talletuksia ei kyetä maksamaan. Vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmä säilyttää itsellään täysin oikeuden varmistaa tallettajan oikeudet omien standardiensa ja menettelyjensä mukaan ennen täydentävän korvauksen maksamista;c) vastaanottavan jäsenvaltion ja kotijäsenvaltion järjestelmät toimivat kiinteässä yhteistyössä sen varmistamiseksi, että tallettajat saavat nopeasti oikeansuuruisen korvauksen. Ne sopivat erityisesti siitä, miten sellainen velka, jonka perusteella voidaan saada korvausta jommankumman järjestelmän mukaan, vaikuttaa tallettajalle maksettavaan korvaukseen molemmissa järjestelmissä;d) vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmä voi vaatia sivukonttoreilta maksun täydentävästä turvasta aiheellisella perusteella ottaen huomioon kotijäsenvaltion rahoittaman vakuuden. Maksun saamisen helpottamiseksi vastaanottavan jäsenvaltion järjestelmä voi olettaa, että sen sitoumus rajoittuu kaikissa tapauksissa sen tarjoaman vakuuden ja kotijäsenvaltion tarjoaman vakuuden erotukseen, riippumatta siitä, maksaako kotijäsenvaltio korvauksen vastaanottavan jäsenvaltion alueella tehdyistä talletuksista.LIITE III Luettelo 12 artiklassa tarkoitetuista luottolaitoksista a) Espanjalaisten luottolaitosten erityisryhmät, joiden oikeudellinen asema on muuttumassa ja joille on annettu toimilupa nimellä:- Entidades de Financiación o Factoring,- Sociedades de Arrendamiento Financiero,- Sociedades de Crédito Hipotecario;b) seuraavat espanjalaiset julkiset luottolaitokset:- Banco de Crédito Agrícola, SA,- Banco Hipotecario de España, SA,- Banco de Crédito Local, SA;c) Seuraavat kreikkalaiset osuustoiminnalliset luottolaitokset:- Lamian osuustoiminnallinen luottolaitos,- Iaonninan osuustoiminnallinen luottolaitos,- Ksylokastron osuustoiminnallinen luottolaitos;sekä ne samantyyppisistä edellä mainituista luottolaitoksista, joille on annettu toimilupa tai joiden toimilupamenettely on käynnissä tämän direktiivin antamishetkellä:- Khanian osuustoiminnallinen luottolaitos,- Herakleionin osuustoiminnallinen luottolaitos,- Magnissian osuustoiminnallinen luottolaitos,- Larisan osuustoiminnallinen luottolaitos,- Patrasin osuustoiminnallinen luottolaitos,- Salonikin osuustoiminnallinen luottolaitos.


Avis juridique important

|

31968L0363

Neuvoston direktiivi 68/363/ETY, annettu 15 päivänä lokakuuta 1968, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden toteuttamisesta itsenäisten ammatinharjoittajien vähittäiskauppatoiminnassa (ISIC-ryhmästä 612)

Virallinen lehti nro L 260 , 22/10/1968 s. 0001 - 0005 Suomenk. erityispainos Alue 6 Nide 1 s. 0064  Tanskank. erityispainos: Sarja I Alue 1968(II) s. 0488  Ruotsink. erityispainos Alue 6 Nide 1 s. 0064  Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1968(II) s. 0496  Kreikank. erityispainos: Luku 06 Nide 1 s. 0087  Espanjank. erityispainos: Luku 06 Nide 1 s. 0086  Portugalink. erityispainos: Luku 06 Nide 1 s. 0086

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 15 päivänä lokakuuta 1968,sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden toteuttamisesta itsenäisten ammatinharjoittajien vähittäiskauppatoiminnassa (ISIC-ryhmästä 612) (68/363/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 54 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 63 artiklan 2 ja 3 kohdan,ottaa huomioon sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi annetun yleisen toimintaohjelman (1) ja erityisesti sen IV osaston C jakson,ottaa huomioon palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamiseksi annetun yleisen toimintaohjelman (2) ja erityisesti sen V osaston C jakson,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (3),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (4),sekä katsoo, ettäyleisissä toimintaohjelmissa määrätään kaiken sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvän kansallisuuteen perustuvan syrjinnän poistamisesta vähittäiskaupan osalta siirtymäkauden toisen vaiheen toisen vuoden päätyttyä ja ennen toisen vaiheen päättymistä,jäsenvaltioiden lainsäädännön vähittäiskauppaa koskevien eroavuuksien johdosta on suotavaa määritellä mahdollisimman tarkasti ne toiminnot, joihin tätä direktiiviä sovelletaan,liikkuvaa kauppaa harjoittavien ja katukauppiaiden tai kaupustelijoiden kaupallinen toiminta, mukaan lukien torilla toimivat ja kauppahalleissa muista kuin kiinteästi asennetuista rakennelmista myyntiä harjoittavat vapautetaan myöhemmin annettavalla direktiivillä,hyödykkeiden vuokraamiseen liittyvä toiminta, joka ei kuulu muiden direktiivien piiriin, kuuluu tämän direktiivin soveltamisalaan,hyödykkeitä voidaan jälleenmyydä tai antaa vuokralle, ei ainoastaan yksityishenkilöille tai kotitalouksille yksityiskäyttöön vaan myös pienkäyttäjille liike- tai ammattikäyttöön, jos tällainen jälleenmyynti tai vuokraus on toissijaista vähittäiskauppiaan kokonaistoimintaan nähden,tätä direktiiviä sovelletaan myös sellaisten hyödykkeiden jälleenmyyntiin tai vuokraukseen, jotka on työstetty, käsitelty tai valmisteltu myyntiä varten, milloin tällaiset toimenpiteet ovat tavanomaisia kyseisellä elinkeinon alalla,sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden saavuttamisesta itsenäisten ammatinharjoittajien toiminnassa kaivos- ja louhintatyössä (ISIC-pääryhmät 11-19) 7 päivänä heinäkuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin (5) 2 artiklan 3 kohdalla sekä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden saavuttamiseksi itsenäisten ammatinharjoittajien ISIC-pääryhmiin 23-40 (teollisuus ja pienteollisuus) kuuluvassa teollisessa tuotanto- ja jalostustoiminnassa 7 päivänä heinäkuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin (6) 2 artiklan 2 kohdalla rajoitetaan tuottajana toiseen jäsenvaltioon liikkeensä perustavan ja omia tuotteitaan tuossa valtiossa myyvän tuottajan oikeudet yhdestä liikkeestä tuotantovaltiossa tapahtuvaan myyntiin siihen asti, kunnes kyseisten tuotteiden kauppa on vapautettu muilla direktiiveillä,tämän direktiivin voimaantulon vaikutuksesta monien tuotteiden vähittäiskauppa vapautuu; vapautettujen tuotteiden osalta rajoitusta yhdestä liikkeestä tuotantovaltiossa tapahtuvaan myyntiin ei vastaavasti enää sovelleta; siksi edellä mainittujen neuvoston 7 päivänä heinäkuuta 1964 antamien direktiivien mukaisesti toiseen jäsenvaltioon sijoittautuva tuottaja on, näiden samojen direktiivien mukaisesti ja siinä määrin kuin kyseisten tuotteiden kauppa on vapautettu, oikeutettu myymään tuotteitaan tuossa jäsenvaltiossa useammasta kuin yhdestä liikkeestä,tämän direktiivin vaikutuksesta tulee myös teollisuus- tai pienteollisuustuottajien saada sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, ei tuottajien ominaisuudessa vaan myydäkseen omia tuotteitaan suoraan kuluttajille yhdestä tai useammasta liikkeestä, sikäli kuin kyseisten tuotteiden vähittäiskauppa vapautuu tämän direktiivin vaikutuksesta,tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluu myös huutokaupoin tapahtuva hyödykkeiden vähittäismyyntitoiminta,tätä direktiiviä ei sovelleta lääke- ja apteekkituotteiden vähittäiskauppaan; tämä toiminta vapautetaan yleisten toimintaohjelmien mukaisesti,ottaen huomioon, että tupakan ja suolan vähittäiskauppa on järjestetty jäsenvaltioissa eri tavoin, tämä toiminta tulisi sulkea tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle,tätä direktiiviä ei sovelleta myrkyllisten tuotteiden tai patogeenien vähittäiskauppaan; on ilmeistä jäsenvaltioissa voimassa olevien lakien ja asetusten säännökset tai hallinnolliset määräykset huomioon ottaen, että tämän toiminnan osalta muodostuu erityisiä kansanterveyden turvaamiseen liittyviä ongelmia,sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi annetussa yleisessä toimintaohjelmassa edellytetään, että poistetaan rajoitukset, jotka koskevat oikeutta liittyä ammatillisiin tai toimialajärjestöihin, milloin asianomaisen henkilön ammatinharjoittaminen välttämättä edellyttää tämän oikeuden käyttämistä,palveluja tarjoavan tai hänen puolestaan toimivan henkilön mukana seuraavien palkattujen työntekijöiden asemasta säädetään perustamissopimuksen 48 ja 49 artiklan mukaisesti annetuilla säännöksillä,erillisiä, kaikkeen itsenäisten ammatinharjoittajien toimintaan soveltuvia työntekijöiden liikkumisesta ja oleskelusta annettuihin säännöksiin liittyviä direktiivejä ja tarvittaessa direktiivejä jäsenvaltioiden yhtiöiltä niin yhtiön jäsenten kuin ulkopuolisten henkilöiden etujen suojelemiseksi vaatimien takeiden yhteensovittamiseksi, on annettu tai annetaan, jalisäksi joissakin jäsenvaltioissa tiettyjen tuotteiden vähittäiskauppaa koskevat tämän kaupan aloittamiseen liittyvät säännökset, kun taas toiset valtiot antavat sellaisia säännöksiä tarvittaessa; tästä johtuen toisten jäsenvaltioiden kansalaisten toiminnan aloittamista ja harjoittamista vähittäiskaupassa helpottavista siirtymätoimenpiteistä annetaan erillinen direktiivi,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Jäsenvaltioiden on poistettava sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamiseksi annettujen yleisten toimintaohjelmien I osastossa tarkoitetuilta luonnollisilta henkilöiltä ja yhtiöiltä, jäljempänä "edunsaajat", kyseisten yleisten toimintaohjelmien III osastossa mainitut rajoitukset, jotka vaikuttavat oikeuteen ryhtyä harjoittamaan jotain 2 ja 3 artiklassa määriteltyä toimintaa ja harjoittaa sitä.2 artikla 1. Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan itsenäisten ammatinharjoittajien toimintaan vähittäiskaupassa (ISIC- ryhmä ex 612) (7) lukuun ottamatta lääke- ja apteekkituotteiden, myrkyllisten tuotteiden ja patogeenien, tupakan ja suolan vähittäiskauppaa.Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta liikkuvan kaupan harjoittajien, katukauppiaiden tai kaupustelijoiden kaupalliseen toimintaan. Niitä ei sovelleta myöskään toreilla toimiviin tai kauppahalleissa muista kuin kiinteistä rakennelmista myyntiä harjoittaviin henkilöihin, vaikkei kansallisessa liikkuvaa kauppaa, katukauppiaita tai kaupustelijoita koskevassa lainsäädännössä olisikaan määräyksiä tällaisesta toiminnasta.Tätä direktiiviä ei sovelleta näkö- tai kuuloelinten tai muiden elinten tai ruumiinosien sellaiseen tutkimiseen, joka on toimitettu näön tai kuulon korjausvälineiden tai ortopedisten apuneuvojen asentamiseksi, sovittamiseksi tai myymiseksi.2. Tässä direktiivissä "vähittäiskauppatoiminnalla" tarkoitetaan minkä tahansa sellaisen luonnollisen henkilön tai yhtiön toimintaa, joka säännöllisesti kauppaa käymällä ostaa hyödykkeitä omissa nimissään ja omaan lukuunsa sekä myy nämä hyödykkeet jälleen suoraan kuluttajalle.Hyödykkeet voidaan myydä jälleen joko sellaisenaan tai vähittäiskaupassa tavanomaisen myyntiä varten toimitettavan työstämisen, käsittelyn tai valmistelun jälkeen.3. Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan myös sellaisten tuottajien vähittäismyyntitoimintaan, jotka tuotantoliikettä vastaanottajavaltiossa perustamatta myyvät itse tuotteitaan tuossa maassa kuluttajille.4. Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan samalla tavoin kuin niitä sovelletaan 1-3 kohdassa mainittuun myyntitoimintaan, myös hyödykkeiden vuokraamistoimintaan siinä laajuudessa kuin sellainen toiminta ei kuulu muiden direktiivien soveltamisalaan. Toiminnan lajit, jotka tällä tavoin on suljettu tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, on lueteltu tämän direktiivin liitteessä.3 artikla Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan myös sellaisiin itsenäisinä ammatinharjoittajina toimiviin välittäjiin, jotka säännöllisesti kauppaa käymällä harjoittavat vähittäismyyntiä järjestämällä huutokauppoja toisten puolesta.4 artikla Toiminta, johon jäsenvaltioissa liittyy julkisen vallan käyttämistä, ei kyseisessä jäsenvaltiossa kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. Tämä toiminta on seuraavaa:Ranskassa:hyödykkeiden ja muun irtaimen omaisuuden myynti huutokaupoin, jonka toimittavat "officiers publics"- tai "officiers ministériels" -toimihenkilöt;Italiassa:hyödykkeiden myynti huutokaupoin, jonka toimittavat "mediatori"-toimihenkilöt heidän täyttäessään virkavelvollisuuksiaan;Saksassa, Belgiassa, Luxemburgissa ja Alankomaissa:oikeudenpalvelijoiden ja notaarien osanotto huutokauppoihin.5 artikla 1. Jäsenvaltioiden on poistettava erityisesti rajoitukset, jotka:a) estävät edunsaajia sijoittautumasta tai estävät heitä tarjoamasta palveluja vastaanottajavaltiossa samoin ehdoin ja samoin oikeuksin kuin tuon maan omat kansalaiset;b) johtuvat hallintokäytännöstä, joka edunsaajiin sovellettuna johtaa syrjivään kohteluun verrattuna maan omiin kansalaisiin.2. Poistettaviin rajoituksiin kuuluvat etenkin sellaiset, joilla edunsaajien sijoittautumista tai palvelujen tarjoamista estetään tai rajoitetaan seuraavasti:a) Belgiassa:- vaatimus siitä, että henkilöllä on oltava "carte professionelle" -asiakirja (19 päivänä helmikuuta 1965 annetun lain 1 artikla);b) Saksassa:- se seikka, että tietyissä osavaltioissa ("Länder") räjähteiden vähittäismyyntiluvan myöntämisen edellytykseksi on ulkomaalaisille asetettu taloudellisen tarpeen osoittaminen ("Bedürfnisprüfung") ja, että toisissa osavaltioissa ("Länder") edellytetään vähintään kolmen vuoden aikaisempaa oleskelua Saksan liittotasavallassa;- vaatimus siitä, että 18 päivänä maaliskuuta 1938 annetussa "Waffengesetz"-nimisessä säädöksessä tarkoitettua aseiden ja ammusten vähittäismyyntiä harjoittamaan halukkaiden luonnollisten henkilöiden on oltava Saksan kansalaisia ("Waffengesetz", 7 pykälän 2 momentti ja 3 pykälän 2 momentti);- määräys, joka kieltää myöntämästä aseiden ja ammusten vähittäiskauppalupaa millekään ulkomaiselle oikeushenkilölle tai millekään sellaiselle kotimaiselle oikeushenkilölle, jonka osake-enemmistö on ulkomaalaisomistuksessa ("Waffengesetz"-nimisen säädöksen täytäntöönpanosta 19 päivänä maaliskuuta 1938 annetun "Verordnung"-säädöksen 10 pykälä);c) Ranskassa:- vaatimus siitä, että henkilöllä on oltava "carte d'identité d'étranger commerçant" -asiakirja (12 päivänä marraskuuta 1938 annettu "décret-loi", 8 päivänä lokakuuta 1940 annettu laki);- kaupallisten vuokrasopimusten uusimisoikeuden epääminen (30 päivänä syyskuuta 1953 annetun "décret"-säädöksen 38 artikla);- kirjekyyhkykaupan harjoittamiseen halukkailta ulkomaalaisilta edellytetty vastavuoroisuus (27 päivänä kesäkuuta 1957 annettu laki, 22 päivänä huhtikuuta 1958 annettu "décret"-säädös);- määräys, jonka mukaan henkilöiden, joille voidaan myöntää lupia "puolustautumiseen tarkoitettujen" tuliaseiden sekä ammusten kauppaan, on oltava Ranskan kansalaisia (tai yhtiöiden kyseessä ollen, että Ranskan kansalaisuus tulee osoittaa liikkeiden ("sociétés de personnes") jäsenten ("associés en nom"), varsinaisten ja äänettömien yhtiömiesten ("commandités" ja "commanditaires") ja johtajien ("gerants") osalta sekä osakeomistukseltaan rajoitettujen yhtiöiden ("sociétés par actions") hallinnollisten johtajien ("administrateurs") ja pääjohtajien ("directeurs centraux") osalta, huhtikuun 18 päivänä 1939 annetun "décret-loi"-säädöksen 2 artikla, 14 päivänä elokuuta 1939 annetun "décret" A -säädöksen 1 artikla, 14 päivänä elokuuta 1939 annetun "décret" B -säädöksen 9 ja 6 artikla);- vaatimus niiden yhtiöiden, joilla on erityislupia raakaöljytuotteiden maahantuontiin ja markkinointiin, osalta siitä, että johtokunnan puheenjohtajan ("conseil d'administration"), pääjohtajan ("président-directeur general") sekä johtokunnan jäsenten enemmistön on oltava Ranskan kansalaisia, ja vaatimus siitä, että tällaisen luvan haltijan on varattava yhtiön teknisestä, hallinnollisesta ja kaupallisesta johdosta tietty määrä toimia ranskalaiselle henkilökunnalle (26 päivänä helmikuuta 1965 annettu "décret"-säädös N:o 65-144);d) Italiassa:- vaatimus siitä, että kirjekyyhkykauppaan ryhtymiseksi ja sen harjoittamiseksi ulkomaan kansalaisten on hankittava erikoislupa (13 päivänä joulukuuta 1928 annettu laki N:o 3086);e) Luxemburgissa:- ulkomaan kansalaisille myönnettyjen toimilupien määräaikaisuus (2 päivänä kesäkuuta 1962 annetun lain 21 artikla).6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että edunsaajilla on oikeus liittyä ammatillisiin tai toimialajärjestöihin samoin edellytyksin ja samoin oikeuksin ja velvollisuuksin kuin niiden omilla kansalaisilla.2. Sijoittautumisen yhteydessä oikeus liittyä ammatillisiin tai toimialajärjestöihin käsittää sekä vaalikelpoisuuden näissä järjestöissä että kelpoisuuden tulla valituksi tällaisten järjestöjen johtaviin tehtäviin. Tällaiset tehtävät voidaan kuitenkin varata omille kansalaisille, jos asianomaisen järjestön toimintaan sisältyy lain tai asetuksen säännösten mukaisesti julkisen vallan käyttämistä.3. Luxemburgin suurherttuakunnassa "Chambre de Commerce"- tai "Chambre des métiers" -yhteisön jäsenyys ei anna edunsaajille oikeutta ottaa osaa näiden kamarien hallinnollisten elinten vaaliin.7 artikla Jäsenvaltio ei saa myöntää toiseen jäsenvaltioon jonkun 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamista varten lähtevälle kansalaiselleen mitään sellaista tukea, joka saattaa vääristää sijoittautumisen edellytyksiä.8 artikla 1. Jos vastaanottajavaltio vaatii jonkin 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun toiminnan aloittamista tai sen harjoittamista varten omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä maineesta ja siitä, etteivät he ole olleet konkurssissa, tai jommankumman näistä todisteista, tämän valtion tulee hyväksyä toisen jäsenvaltion kansalaisia koskevaksi riittäväksi todisteeksi esitetty ote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden vaatimusten täyttymistä osoittava vastaava asiakirja, jonka on antanut sen maan toimivaltainen oikeus- tai hallintoviranomainen, josta ulkomaan kansalainen on peräisin tai josta hän tulee.Jos se maa, josta ulkomaan kansalainen on peräisin tai josta hän tulee, ei anna sellaista asiakirjaa, jossa todistetaan, ettei hän ole ollut konkurssissa, sen sijasta voidaan antaa valaehtoinen ilmoitus, jonka asianomainen antaa sen maan, josta hän on peräisin tai josta hän tulee, toimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle, notaarille tai toimivaltaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisön toimielimelle.2. Jos vastaanottava jäsenvaltio vaatii omilta aseiden, ammusten tai räjähteiden vähittäiskaupan tai alkoholijuomien tai irtomaidon vähittäismyynnin aloittamista aikovilta kansalaisiltaan erityisten nuhteettomuutta tai hyvää mainetta koskevien edellytysten täyttämistä eikä todistetta tällaisten edellytysten täyttymisestä voida saada 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainituista asiakirjoista, tämän valtion tulee hyväksyä muiden jäsenvaltioiden kansalaisia koskevaksi riittäväksi todisteeksi mainittujen vaatimusten täyttymistä osoittava todistus, jonka on antanut sen maan toimivaltainen oikeus- tai hallintoviranomainen, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee. Tällaisen todistuksen tulee koskea niitä erityisiä seikkoja, joita vastaanottava valtio pitää asiaan vaikuttavina.3. Tämän artiklan 1 ja 2 kohtien mukaisesti annetut asiakirjat eivät niitä esitettäessä saa olla kolmea kuukautta vanhempia.4. Jäsenvaltioiden on 9 artiklassa asetetussa määräajassa nimettävä ne viranomaiset ja toimielimet, jotka ovat toimivaltaisia antamaan näitä asiakirjoja, sekä ilmoitettava tästä muille jäsenvaltioille ja komissiolle viipymättä.5. Jos vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaaditaan todistus vakavaraisuudesta, tämän valtion on pidettävä siinä valtiossa, josta ulkomaan kansalainen on peräisin tai josta hän tulee, toimivien pankkien antamia todistuksia omassa maassa annettuja todistuksia vastaavina.9 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kuuden kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.10 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 15 päivänä lokakuuta 1968.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaG. SEDATI(1) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 36/62(2) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 32/62(3) EYVL N:o 187, 9.11.1965, s. 2914/65(4) EYVL N:o 199, 20.11.1965, s. 3009/65(5) EYVL N:o 117, 23.7.1964, s. 1871/64(6) EYVL N:o 117, 23.7.1964, s. 1880/64(7) YK:n toimialaluokitus (Yhdistyneiden Kansakuntien tilastotoimisto, Statistical Papers, M Series, N:o 4, Rev. 1, (New York 1958).LIITE Toiminta, joka ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan (Edellä 2 artiklan 4 kohdan toinen virke)>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

31999L0095

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/95/EY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1999, merenkulkijoiden työajan valvonnasta yhteisön satamissa käyvillä aluksilla

Virallinen lehti nro L 014 , 20/01/2000 s. 0029 - 0035

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 1999/95/EY,annettu 13 päivänä joulukuuta 1999,merenkulkijoiden työajan valvonnasta yhteisön satamissa käyvillä aluksillaEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),toimivat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen(3),sekä katsovat seuraavaa:1) Yhteisön sosiaalipoliittisella toiminnalla pyritään muun muassa kohentamaan työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta työympäristössä.2) Yhteisön toimilla meriliikenteen alalla pyritään muun muassa kohentamaan merenkulkijoiden elin- ja työoloja aluksilla, parantamaan meriturvallisuutta sekä ehkäisemään merionnettomuuksien aiheuttamaa meren saastumista.3) Kansainvälinen työjärjestö (ILO) hyväksyi 8-22 päivänä lokakuuta 1996 pidetyssä kahdeksannessakymmenennessäneljännessä yleiskokouksessaan merenkulkijoiden työaikaa ja alusten miehitystä koskevan ILOn yleissopimuksen, jäljempänä "ILOn yleissopimus N:o 180", sekä vuonna 1996 tehtyyn kauppa-aluksissa noudatettavaa vähimmäistasoa koskevaan yleissopimukseen N:o 147 liittyvän vuoden 1996 pöytäkirjan, jäljempänä "ILOn yleissopimukseen N:o 147 liittyvä pöytäkirja".4) Euroopan yhteisön kansallisten varustamoyhdistysten keskusjärjestön (ECSA) ja Euroopan unionin kuljetusalojen ammattiliiton (FST) tekemästä, merenkulkijoiden työajan järjestämistä koskevasta sopimuksesta 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/63/EY(4), joka annettiin perustamissopimuksen 139 artiklan 2 kohdan mukaisesti, pyritään saattamaan voimaan 30 päivänä syyskuuta 1998 tehty mainittu sopimus, jäljempänä "sopimus"; mainitun sopimuksen sisällössä kuvastuvat tietyt ILOn yleissopimuksen N:o 180 määräykset; sopimuksen soveltamisalaan kuuluvat merenkulkijat kaikilla julkisessa tai yksityisessä omistuksessa olevilla merialuksilla, jotka on rekisteröity jonkin jäsenvaltion alueella ja joita tavallisesti käytetään kaupalliseen meriliikenteeseen.5) Tämän direktiivin tarkoituksena on soveltaa ILOn yleissopimuksen N:o 180 määräysten mukaisia direktiivin 1999/63/EY säännöksiä kaikkiin aluksiin, jotka käyvät yhteisön satamissa, riippumatta siitä, minkä lipun alla alus purjehtii, jotta kaikki merenkulkijoiden turvallisuudelle ja terveydelle selvästi vaaralliset tilanteet voitaisiin tunnistaa ja korjata; direktiiviin 1999/63/EY sisältyy kuitenkin vaatimuksia, joita ILOn yleissopimus N:o 180 ei sisällä ja joiden noudattamista ei sen vuoksi pitäisi valvoa sellaisilla aluksilla, jotka eivät purjehdi minkään jäsenvaltion lipun alla.6) Direktiiviä 1999/63/EY sovelletaan merenkulkijoihin kaikilla merialuksilla, jotka on rekisteröity jonkin jäsenvaltion alueella; jäsenvaltioiden olisi valvottava, että niiden alueella rekisteröidyt alukset noudattavat kaikkia direktiivin 1999/63/EY säännöksiä.7) Turvallisuussyistä ja kilpailun vääristymisen välttämiseksi jäsenvaltioiden olisi voitava tarkastaa, että rekisteröintivaltiosta riippumatta kaikki niiden satamissa käyvät alukset noudattavat asiaankuuluvia direktiivin 1999/63/EY säännöksiä.8) Erityisesti sellaisten alusten, joiden lippuvaltio ei ole ratifioinut ILOn yleissopimusta N:o 180 tai ILOn yleissopimukseen N:o 147 liittyvää pöytäkirjaa, ei pidä saada osakseen edullisempaa kohtelua kuin niiden, joiden lippuvaltio on jommankumman tai molempien tässä tarkoitettujen yleissopimusten osapuoli.9) Direktiivin 1999/63/EY tehokkaan täytäntöönpanon valvonta edellyttää, että jäsenvaltiot suorittavat aluksilla tarkastuksia, etenkin saatuaan asiaan liittyvän valituksen aluksen päälliköltä tai miehistön jäseneltä taikka joltakin sellaiselta henkilöltä tai organisaatiolta, jonka laillisiin etuihin aluksen turvallinen toiminta, aluksen elin- ja työolot tai saastumisen ehkäiseminen kuuluu.10) Jäsenvaltiot voivat omasta aloitteestaan tarvittaessa nimetä satamavaltion valvontaa suorittavia tarkastajia tekemään tarkastuksia yhteisön satamissa käyvillä aluksilla tämän direktiivin säännösten toteuttamiseksi.11) Näyttö siitä, ettei alus noudata direktiivin 1999/63/EY vaatimuksia, voidaan saada aluksen työolojen sekä työ- tai lepoaikakirjanpidon tarkastuksen yhteydessä tai silloin, kun tarkastajalla on perusteltu syy uskoa, että aluksella olevat merenkulkijat ovat kohtuuttoman väsyneitä.12) Jos olosuhteet aluksella ovat turvallisuuden tai terveyden kannalta selvästi vaaralliset, sen jäsenvaltion, jonka satamaan alus on saapunut, toimivaltainen viranomainen voi kieltää alusta poistumasta satamasta ennen kuin havaitut puutteet on korjattu tai miehistö on levännyt riittävästi.13) Koska direktiivi 1999/63/EY pohjautuu ILOn yleissopimuksen N:o 180 määräyksiin, mainitun direktiivin noudattaminen voidaan tarkastaa kolmansien maiden alueella rekisteröityjen alusten osalta vasta, kun edellä tarkoitettu yleissopimus on tullut voimaan,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTarkoitus ja soveltamisala1. Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda menettely, jolla voidaan tarkastaa ja valvoa, että jäsenvaltioiden satamissa käyvät alukset noudattavat direktiiviä 1999/63/EY meriliikenteen turvallisuuden parantamiseksi sekä työolojen ja merenkulkijoiden terveyden ja turvallisuuden parantamiseksi aluksilla.2. Jäsenvaltiot toteuttavat tarpeelliset toimenpiteet, jotta alukset, joita ei ole rekisteröity niiden alueella tai jotka eivät purjehdi niiden lipun alla, noudattavat direktiivin 1999/63/EY liitteessä olevia sopimuksen 1-12 lauseketta.2 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "aluksella" kaikkia sekä julkisessa että yksityisessä omistuksessa olevia, tavallisesti kaupalliseen merenkulkuun käytettäviä merialuksia. Kalastusalukset eivät sisälly tähän määritelmään,b) "toimivaltaisella viranomaisella" viranomaisia, jotka jäsenvaltiot ovat nimenneet toteuttamaan tämän direktiivin mukaisia toimia,c) "tarkastajalla" valtion virkamiestä tai muuta henkilöä, jonka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on asianmukaisesti valtuuttanut tarkastamaan aluksen työolot ja joka on vastuussa kyseiselle toimivaltaiselle viranomaiselle,d) "valituksella" tietoa tai selostusta, jonka on toimittanut henkilökunnan jäsen, ammatillinen elin, järjestö, ammattiliitto tai yleensä henkilö, jonka etua aluksen turvallinen käyttö koskee, sen henkilökuntaan kohdistuvat turvallisuuteen tai terveyteen liittyvät vaarat mukaan luettuna.3 artiklaSelostusten laatiminenRajoittamatta 1 artiklan 2 kohdan soveltamista, jäsenvaltion on saatuaan valituksen, jota se ei pidä ilmeisesti perusteettomana ja joka koskee sen satamassa tavanomaisessa toiminnassaan tai operatiivisista syistä vapaaehtoisesti käyvää alusta, tai saatuaan näyttöä, ettei tällainen alus noudata direktiivissä 1999/63/EY tarkoitettuja normeja, laadittava asiasta selostus, joka lähetetään aluksen rekisteröintivaltion hallitukselle ja jos 4 artiklan mukaisesti suoritetussa tarkastuksessa saadaan näyttöä asiasta, jäsenvaltion on ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että henkilökunnan turvallisuudelle tai terveydelle selvästi vaaralliset olosuhteet aluksella oikaistaan.Valituksen tekijän henkilöllisyyttä ei saa ilmaista aluksen päällikölle tai laivanomistajalle.4 artiklaTarkastus ja yksityiskohtainen tarkastus1. Suorittaessaan tarkastuksen näytön hankkimiseksi siitä, että alus ei ole direktiivin 1999/63/EY vaatimusten mukainen, tarkastajan on tarkastettava, onko:- aluksella noudatettavista työaikajärjestelyistä laadittu taulukko kaikilla aluksen työskentelykielillä ja englanniksi liitteessä I olevan mallin mukaisesti tai vastaavassa muodossa ja asetettu esille helppopääsyiseen paikkaan,- merenkulkijoiden työ- ja lepoajoista pidetty kivaa aluksen kaikilla työkielillä ja englanniksi direktiivin liitteessä II olevan mallin mukaisesti tai vastaavassa muodossa, säilytetäänkö sitä aluksella ja onko se annettu aluksen rekisteröintivaltion toimivaltaisen viranomaisen vahvistettavaksi määräajoin.2. Jos on saatu valitus tai tarkastaja omien aluksella tekemiensä havaintojen perusteella arvelee, että merenkulkijat voivat olla kohtuuttoman väsyneitä, tarkastajan on 1 kohdan mukaisesti suoritettava yksityiskohtainen tarkastus määrittääkseen, ovatko kirjatut työ- ja lepoajat direktiivissä 1999/63/EY säädettyjen normien mukaisia ja onko niitä noudatettu asianmukaisesti, ottaen huomioon muut aluksen toimintaan liittyvät merkinnät.5 artiklaPuutteiden oikaisu1. Jos tarkastuksessa tai yksityiskohtaisessa tarkastuksessa ilmenee, ettei alus ole direktiivin 1999/63/EY vaatimusten mukainen, jäsenvaltion on ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin, jotta merenkulkijoiden turvallisuudelle tai terveydelle selvästi vaaralliset olosuhteet aluksella oikaistaan. Tällaisiin toimenpiteisiin voidaan lukea myös alukselle asetettava kielto poistua satamasta ennen kuin havaitut puutteet on korjattu tai miehistö on levännyt riittävästi.2. Jos on selviä merkkejä siitä, että ensimmäisen vahtivuoron tai sitä seuraavien vahdinvaihtojen vahdinpitohenkilöstö on kohtuuttoman väsynyt, jäsenvaltion on varmistettava, ettei alus poistu satamasta ennen kuin havaitut puutteet on korjattu tai miehistö on levännyt riittävästi.6 artiklaJatkotoimet1. Mikäli alusta kielletään, 5 artiklan nojalla poistumasta satamasta, kiellon määränneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava aluksen päällikölle, omistajalle tai liikenteenharjoittajalle, aluksen lippuvaltion tai rekisteröintivaltion viranomaiselle tai konsulille taikka tämän poissaollessa lähimmälle kyseisen valtion diplomaattiselle edustajalle 4 artiklassa tarkoitetun tarkastuksen tuloksista tai tarkastajan tekemistä päätöksistä taikka tarvittaessa vaadituista oikaisutoimista.2. Suoritettaessa tähän direktiiviin perustuvaa tarkastusta on kaikin keinoin vältettävä aiheuttamasta alukselle kohtuutonta viivästystä. Mikäli alusta viivytetään kohtuuttomasti, sen omistajilla tai liikenteenharjoittajalla on oltava oikeus saada korvausta mahdollisesti kärsimistään tappioista tai vahingoista. Kohtuutonta viivästystä koskeviin väitteisiin liittyvä todistustaakka on kaikissa tapauksissa aluksen omistajilla tai liikenteenharjoittajalla.7 artiklaValitusoikeus1. Aluksen omistajilla tai liikenteenharjoittajalla tai heidän edustajallaan kyseisessä jäsenvaltiossa on oikeus valittaa toimivaltaisen viranomaisen tekemästä pysäyttämispäätöksestä. Pysäyttämistä ei lykätä valituksen vuoksi.2. Jäsenvaltioiden on laadittava ja pidettävä voimassa tähän tarkoitukseen soveltuvat menettelyt oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.3. Toimivaltaisen viranomaisen on asianmukaisella tavalla ilmoitettava 1 kohdassa tarkoitetun aluksen päällikölle valitusoikeudesta.8 artiklaHallintoyhteistyö1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset ja muiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat yhteistyössä neuvoston direktiivin 95/21/EY, annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995 alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttävien ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtivien aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta)(5) 14 artiklassa säädettyjä edellytyksiä vastaavin edellytyksin, jotta tämä direktiivi pantaisiin tehokkaasti täytäntöön. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä toimenpiteistä komissiolle.2. Tiedot 4 ja 5 artiklan mukaisesti toteutetuista toimenpiteistä julkaistaan direktiivin 95/21/EY 15 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.9 artiklaSuotuisamman kohtelun kieltävä lausekeMikäli jäsenvaltion tarkastama alus on rekisteröity sellaisen valtion alueella, joka ei ole ratifioinut ILOn yleissopimusta N:o 180 tai ILOn yleissopimukseen N:o 147 liittyvää pöytäkirjaa, tai jos alus purjehtii tällaisen valtion lipun alla, jäsenvaltion on mainittujen yleissopimuksen ja pöytäkirjan tultua voimaan varmistettava, ettei tällaiseen alukseen tai sen miehistöön sovelleta suotuisampaa kohtelua kuin alukseen, joka purjehtii sellaisen valtion lipun alla, joka on ILOn yleissopimuksen N:o 180 tai ILOn yleissopimuksen N:o 147 liittyvän pöytäkirjan tai molempien osapuoli.10 artiklaLoppusäännökset1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2002.2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3. Jäsenvaltioiden on toimitettava viipymättä tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa säädökset kirjallisina komissiolle. Komissio ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille.11 artiklaYhteisön ulkopuolisten maiden aluksetTämän direktiivin vaatimuksia sovelletaan muihin kuin jäsenvaltioiden alueella rekisteröityihin aluksiin tai muiden kuin jäsenvaltioiden lipun alla purjehtiviin aluksiin vasta ILOn yleissopimuksen N:o 180 ja ILOn yleissopimukseen N:o 147 liittyvän pöytäkirjan voimaantulopäivän jälkeen.12 artiklaVoimaantuloTämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.13 artiklaOsoitusTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 13 päivänä joulukuuta 1999.Euroopan parlamentin puolestaN. FONTAINEPuhemiesNeuvoston puolestaS. HASSIPuheenjohtaja(1) EYVL C 43, 17.2.1999, s. 16.(2) EYVL C 138, 18.5.1999, s. 33.(3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 14. huhtikuuta 1999, (EYVL C 219, 30.7.1999, s. 240), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 12. heinäkuuta 1999 (EYVL C 249, 1.9.1999, s. 7) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 4. marraskuuta 1999 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).(4) EYVL L 167, 2.7.1999, s. 37.(5) EYVL L 157, 7.7.1995, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/42/EY (EYVL L 184, 27.6.1998, s. 40).LIITE I>PIC FILE= "L_2000014FI.003202.EPS">>PIC FILE= "L_2000014FI.003301.EPS">LIITE II>PIC FILE= "L_2000014FI.003402.EPS">>PIC FILE= "L_2000014FI.003501.EPS">


Avis juridique important

|

31990L0088

Neuvoston direktiivi 90/88/ETY, annettu 22 päivänä helmikuuta 1990, kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 87/102/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 061 , 10/03/1990 s. 0014 - 0018 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 9 s. 0174  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 9 s. 0174

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 22 päivänä helmikuuta 1990,kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 87/102/ETY muuttamisesta (90/88/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),sekä katsoo, ettäneuvoston direktiivin 87/102/ETY(4) 5 artiklassa säädetään yhteisön laskentamenetelmän tai -menetelmien, jotka koskevat kulutusluottojen todellisen vuosikoron laskemista, käyttöön ottamisesta,sisämarkkinoiden toteuttamisen ja niiden toiminnan edistämiseksi sekä hyvän kuluttajansuojan takaamiseksi on suotavaa käyttää samaa todellisen vuosikoron laskentamenetelmää koko yhteisön alueella,tällaisen menetelmän käyttöön ottamiseksi ja kulutusluoton kokonaiskustannusten määritelmän mukaisesti olisi suotavaa laatia yhtenäinen matemaattinen kaava todellisen vuosikoron laskemista ja laskennassa huomioon otettavien luottokustannusten määrittelemistä varten luettelemalla ne kustannukset, joita ei saa ottaa huomioon,siirtymäkauden aikana ne jäsenvaltiot, joissa ennen tämän direktiivin tiedoksiantopäivää sovellettava lainsäädäntö sallii toisenlaisen todellisen vuosikoron laskentakaavan käyttämisen, saavat edelleen soveltaa tällaisia säännöksiä,ennen siirtymäkauden päättymistä neuvosto päättää komission ehdotuksesta saatujen kokemusten mukaisesti yhtenäisen yhteisön matemaattisen kaavan soveltamisesta,todellisen vuosikoron laskemisessa on suotavaa tarvittaessa noudattaa tiettyjä oletuksia,lainat, joiden vakuutena on kiinnitys kiinteään omaisuuteen, on erityislaatunsa vuoksi suotavaa jättää edelleen osittain tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jakuluttajalle kirjallisessa sopimuksessa annettavia tietoja olisi lisättävä,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiiviä 87/102/ETY seuraavasti:1 Korvataan 1 artiklan 2 kohdan d ja e alakohta seuraavasti:"d) `kulutusluoton kokonaiskustannuksilla` tarkoitetaan kaikkia kustannuksia, mukaan luettuna korko ja muut maksut, jotka kuluttajan on maksettava luotosta.";"e) `todellisella vuosikorolla` tarkoitetaan kulutusluoton kokonaiskustannuksia vuosikorkona luoton määrälle ja laskettuna 1 a artiklassa säädetyllä tavalla."2 Lisätään artikla seuraavasti:"1 a artikla1 a) Todellinen vuosikorko, joka on luotonantajan ja luotonsaajan keskenään sopimien tulevien ja nykyisten sitoumusten (lainojen, lyhennysten ja maksujen) nykyarvon vastine vuositasolla, lasketaan liitteessä II olevan matemaattisen kaavan avulla.b) Liitteessä III on neljä malliesimerkkiä laskentamenetelmästä.2 Laskettaessa todellista vuosikorkoa määrätään 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetut 'kulutusluoton kokonaiskustannukset` ottamatta huomioon seuraavia maksuja:i) luotonsaajalta perittävät maksut, joiden perusteena on se, että luotonsaaja ei ole noudattanut luottosopimuksen ehtoja;ii) sellaiset kuluttajalta tavaran tai palvelun hankkimisen yhteydessä hankintahinnan lisäksi perittävät muut maksut, jotka on suoritettava riippumatta siitä, maksetaanko käteisellä vai luotolla;iii) maksut varojen siirrosta sekä luoton lyhennysten, koron ja muiden maksujen maksamisessa käytettävän tilin hoitomaksut lukuun ottamatta tapauksia, joissa kuluttajalla ei tältä osin ole kohtuullista valinnanvapautta ja joissa kyseiset maksut ovat epätavallisen suuret; tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta käteisellä tai muulla tavoin suoritettujen lyhennysten tai maksujen perimisestä veloitettaviin korvauksiin;iv) yhteisöjen tai ryhmien jäsenmaksut, joiden perusteena on muu kuin kulutusluottosopimus, vaikka ne vaikuttaisivatkin luottoehtoihin;v) maksut vakuutuksesta tai takauksesta; mukaan luetaan kuitenkin ne maksut, joiden tarkoituksena on turvata luotonantajalle kuluttajan kuoleman, työkyvyttömyyden, sairauden tai työttömyyden varalta määrältään luoton kokonaismäärää, mukaan luettuna korot ja muut maksut, vastaava tai pienempi suoritus ja jotka luotonantaja on asettanut luoton myöntämisen ehdoksi.3 a) Jos tässä direktiivissä tarkoitettuun luottoon sovelletaan 1 päivänä maaliskuuta 1990 voimassa olevia kansallisia säännöksiä, joiden mukaan tällaisesta luotosta perittävään todelliseen vuosikorkoon sovelletaan enimmäismäärää, ja jos tällaiseen enimmäismäärään ei näiden säännösten mukaan tarvitse sisällyttää sellaisia muita vakiokustannuksia, joita ei ole mainittu 2 kohdan i - v alakohdassa, jäsenvaltioiden ei yksinomaan tällaisten luottojen osalta tarvitse ottaa huomioon näitä kustannuksia laskettaessa luoton todellista vuosikorkoa sillä edellytyksellä, että kuluttajalle ilmoitetaan 3 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa ja luottosopimuksessa näiden kustannusten suuruus sekä se, että ne sisältyvät kuluttajalta perittäviin maksuihin.b) Jäsenvaltiot eivät saa soveltaa a alakohtaa sen jälkeen, kun yhteisössä käytettävä yhtenäinen todellisen vuosikoron matemaattinen laskentakaava on otettu käyttöön 5 kohdan c alakohdan mukaisesti.4 a) Todellinen vuosikorko on laskettava silloin, kun luottosopimus tehdään, jollei 3 artiklan mainontaa ja luottotarjouksia koskevista säännöksistä muuta johdu.b) Laskutoimituksessa noudatetaan oletusta, jonka mukaan luottosopimus on voimassa sovitun ajan ja luotonantaja ja luotonsaaja täyttävät velvoitteensa sopimuksen ehtojen mukaisesti sovittuina määräpäivinä.5 a) Ne jäsenvaltiot, joissa ennen 1 päivää maaliskuuta 1990 sovellettujen säännösten nojalla todellisen vuosikoron laskemisessa saatiin käyttää toisenlaista kaavaa kuin II liitteessä oleva, saavat edelleen 1 kohdan a alakohdan säännöksen estämättä alueellaan soveltaa kyseistä kaavaa kolmen vuoden pituisena siirtymäkautena, joka alkaa 1 päivästä tammikuuta 1993.Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin huolehtiakseen, että niiden alueella sovelletaan vain yhtä matemaattista kaavaa todellisen vuosikoron laskemisessa.b) Kuusi kuukautta ennen a alakohdassa mainitun määräajan päättymistä komissio antaa neuvostolle kertomuksen siihen liittyvine ehdotuksineen, jonka nojalla on saatujen kokemusten mukaisesti mahdollista soveltaa yhtenäistä yhteisön matemaattista todellisen vuosikoron laskentakaavaa.c) Neuvoston päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta 1 päivään tammikuuta 1996 mennessä.6 Sellaisten luottosopimusten, joiden ehtojen mukaan korkokanta ja muiden todelliseen vuosikorkoon vaikuttavien maksujen määrä tai taso voivat vaihdella, mutta näistä eristä muodostuva määrä ei todellista vuosikorkoa laskettaessa ole tiedossa, todellinen vuosikorko lasketaan noudattaen oletusta, jonka mukaan korko ja muut maksut pysyvät ennallaan ja niitä sovelletaan luottosopimuksen loppuun asti.7 Tarvittaessa voidaan todellista vuosikorkoa laskettaessa noudattaa seuraavia oletuksia:- jollei luottorajaa ole määrätty sopimuksessa, myönnetyn luoton määränä on kyseisen jäsenvaltion vahvistama määrä, joka vastaa enintään 2 000 ECUa;- jollei takaisinmaksun ajankohdasta ole sovittu eikä sitä voida päätellä myönnettyä luottoa koskevan sopimuksen ehdoista eikä luoton takaisinmaksutavasta, luottoajaksi on katsottava yksi vuosi;- jos sopimuksessa on sovittu useammasta lyhentämispäivästä, luotto nostetaan ja lyhennetään aikaisimpina sopimuksessa mainittuina määräpäivinä, jollei toisin ole sovittu."3 Korvataan 2 artiklan 3 kohta seuraavasti:"3 Mitä edellä 1 a artiklassa sekä 4-12 artiklassa säädetään, ei sovelleta luottosopimuksiin tai sopimuksiin, jotka sisältävät lupauksen luoton myöntämisestä, jos sopimuksen vakuutena on kiinnitys kiinteään omaisuuteen, siltä osin kuin se, että tätä direktiiviä ei sovelleta niihin, ei johdu jo tämän artiklan 1 kohdan a alakohdasta."4 Lisätään 4 artiklan 2 kohtaan alakohdat seuraavasti:"c) kuluttajan maksettavaksi tulevien lyhennysten sekä korkoerien ja muiden maksujen suuruus,lukumäärä ja maksuvälit tai eräpäivät sekä, jos se on mahdollista, niiden yhteismäärä;d) sellaiset edellä 1 a artiklan 2 kohdassa tarkoitetut kustannukset lukuun ottamatta seuraamuksia sopimusvelvoitteiden rikkomisesta, joita ei ole otettu huomioon todellista vuosikorkoa laskettaessa mutta jotka kuluttajan on tietyissä olosuhteissa maksettava, sekä maininta näistä olosuhteista. Jos näiden maksujen tarkka määrä tiedetään, se on mainittava; muussa tapauksessa on mahdollisuuksien mukaan ilmoitettava joko näiden maksujen laskentamenetelmä tai mahdollisimman tarkka arvio niistä."5 Poistetaan 5 artikla.6 Liitteestä tulee liite I ja sen 1 kohtaan lisätään alakohta seuraavasti:"ix) kuluttajan velvollisuus säästää tietty määrä rahaa erityiselle tilille."7 Lisätään tämän direktiivin liitteenä olevat liitteet II ja III.2 artikla 1 Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1992 ja niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2 Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 22 päivänä helmikuuta 1990.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaD. J. O'MALLEY(1) EYVL N:o C 155, 14.6.1988, s. 10(2) EYVL N:o C 96, 17.4.1989, s. 87 jaEYVL N:o C 291, 20.11.1989, s. 50(3) EYVL N:o C 337, 31.12.1988, s. 1(4) EYVL N:o L 42, 12.2.1987, s. 48LIITE "LIITE IIPERUSYHTÄLÖ, JOKA OSOITTAA YHTÄÄLTÄ LAINAN JA TOISAALTA LYHENNYSTEN JA MAKSUJEN VASTAAVUUDEN:>VIITTAUS KAAVIOON>Kirjainten ja merkkien selitys:K on lainan numeroK' on lyhennyksen tai maksun numeroAK on lainan K määräA'K' on lyhennyksen K' määrä>VIITTAUS KAAVIOON>m on viimeisen lainan numerom' on viimeisen lyhennyksen tai maksun numerotK on vuosina ja vuosien murto-osina ilmaistu lainan n:o 1 lainapäivän ja myöhempien lainojen n:ot 2 - m lainapäivien välinen aikatK' on vuosina ja vuosien murto-osina ilmaistu lainan n:o 1 lainapäivän ja lainojen n:ot 1 - m' lyhennysten tai maksujen eräpäivien välinen aikai on korkokanta, joka voidaan laskea (joko algebran, perättäisten likiarvojen tai tietokoneohjelman avulla), kun yhtälön muut jäsenet tunnetaan sopimuksen perusteella tai muutoin.Huomautuksia:a) Eri sopimuspuolten eri ajankohtina maksamien määrien ei tarvitse olla samansuuruisia eikä niitä tarvitse maksaa noudattaen samoja maksuvälejä.b) Aloitetaan ensimmäisen lainan lainapäivästä.c) Päivämäärien väliset ajat ilmaistaan laskelmissa vuosina tai vuosien murto-osina.III LIITELASKENTAESIMERKKEJÄ1 Ensimmäinen esimerkkiLainattu määrä S = 1 000 ECUa.Se maksetaan takaisin yhtenä 1 200 ECUn suuruisena eränä 18 kuukauden eli 1,5 vuoden kuluttua lainapäivästä.Yhtälöksi saadaan 1 000 = >NUM>1 200/>DEN>(1+ i)1,5eli (1 + i)1,5 = 1,21+ i = 1,129243...i = 0,129243...Tämä määrä pyöristetään alaspäin 12,9 prosentiksi tai 12,92 prosentiksi sen mukaan, salliiko valtio tai paikallinen käytäntö prosenttiluvun pyöristämisen yhteen vai kahteen desimaaliin.2 Toinen esimerkkiSovittu määrä S = 1 000 ECUa, mutta luotonantaja pidättää 50 ECUa selvitys- ja hallintokuluina, joten laina on itse asiassa 950 ECUa; takaisinmaksu, määrältään 1 200 ECUa, tapahtuu kuten ensimmäisessä esimerkissä 18 kuukauden kuluttua lainapäivästä.Yhtälöksi saadaan 950 = >NUM>1 200/>DEN>(1+ i)1,5tai (1+ i)1,5 = >NUM>1200/>DEN>950 = 1,263157...1+i = 1,16851...i = 0,16851... eli pyöristettynä 16,9 prosentiksi tai 16,85 prosentiksi.3 Kolmas esimerkkiLuoton määrä on 1 000 ECUa, ja se maksetaan takaisin kahtena 600 ECUn lyhennyksenä, joista ensimmäinen maksetaan yhden ja toinen kahden vuoden kuluttua.Yhtälöksi saadaan: 1 000 = >NUM>600/>DEN>1+ i + >NUM>600/>DEN>(i+ 1)2Se ratkaistaan algebran avulla ja lopputulokseksi saadaan i = 0,1306623 eli pyöristettynä joko 13,1 prosentiksi tai 13,07 prosentiksi.4 Neljäs esimerkkiLuoton määrä on 1 000 ECUa ja luotonsaajan maksettavat määrät ovat:Kolmen kuukauden (0,25 vuoden) kuluttua 272 ECUaKuuden kuukauden (0,50 vuoden) kuluttua 272 ECUaKahdentoista kuukauden (1 vuoden) kuluttua 544 ECUaYhteensä 1 088 ECUaYhtälöksi saadaan: 1 000 = >NUM>272/>DEN>(1+ i)0,25 + >NUM>272/>DEN>(1+ i)0,50 + >NUM>544/>DEN>1+ iYhtälö mahdollistaa i:n laskemisen peräkkäisten likiarvojen avulla, jotka voidaan ohjelmoida pientietokoneeseen.Tulokseksi saadaan:i = 0,1321, pyöristettynä 13,2 prosentiksi tai 13,21 prosentiksi."