Avis juridique important

|

31971L0393

Toinen komission direktiivi 71/393/ETY, annettu 18 päivänä marraskuuta 1971, yhteisön määritysmenetelmästä rehujen virallista tarkastusta varten

Virallinen lehti nro L 279 , 20/12/1971 s. 0007 - 0018 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 4 s. 0049  Tanskank. erityispainos: Sarja I Alue 1971(III) s. 0858  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 4 s. 0049  Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1971(III) s. 0987  Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 7 s. 0084  Espanjank. erityispainos: Luku 03 Nide 5 s. 0117  Portugalink. erityispainos: Luku 03 Nide 5 s. 0117

TOINEN KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 18 päivänä marraskuuta 1971,yhteisön määritysmenetelmästä rehujen virallista tarkastusta varten (71/393/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 20 päivänä heinäkuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin(1) ja erityisesti sen 2 artiklan,sekä katsoo, ettämainitussa direktiivissä säädetään rehujen virallisen tarkastuksen suorittamisesta yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmiä käyttäen sen tarkastamiseksi, että lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten rehujen laatua ja koostumusta koskevat vaatimukset tulevat täytetyksi,useita yhteisön määritysmenetelmiä on jo vahvistettu 15 päivänä kesäkuuta 1971 annetulla komission direktiivillä 71/250/ETY(2); työ on tämän jälkeen edistynyt siinä määrin, että olisi hyväksyttävä toinen ryhmä menetelmiä, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Jäsenvaltioiden on vaadittava, että rehujen virallisessa tarkastuksessa niiden kosteuden, haihtuvien typpipitoisten emästen, kokonaisfosforin ja raakarasvan pitoisuusmääritykset suoritetaan tämän direktiivin liitteessä esitettyjen menetelmien mukaisesti.Tämä direktiivin liitteessä esitettyihin menetelmiin on sovellettava yhteisön määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 15 päivänä kesäkuuta 1971 annetun ensimmäisen komission direktiivin 71/250/ETY liitteessä olevan 1 osan (Johdanto) yleisiä määräyksiä.2 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1973. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 18 päivänä marraskuuta 1971.Komission puolestaPuheenjohtajaFranco M. MALFATTI(1) EYVL N:o L 170, 3.8.1970, s. 2(2) EYVL N:o L 155, 12.7.1971, s. 13LIITE I KOSTEUDEN MÄÄRITYS 1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää rehujen kosteuspitoisuus. Menetelmä ei koske suoraan rehuina käytettäviä maitotuotteita, kivennäisaineita ja pääasiassa kivennäisaineista koostuvia seoksia tai öljykasvien siemeniä ja öljypitoisia hedelmiä, joista on säädetty öljyjen ja rasvojen kaupan yhteistä järjestämistä koskevassa 22 päivänä syyskuuta 1966 annetussa komission asetuksessa N:o 136/66/ETY(1).Öljykasvien siementen ja öljypitoisten hedelmien kosteusmääritys on esitetty näytteenotosta, esikäsittelystä ja öljykasvien siementen öljypitoisuuden, epäpuhtauksien ja kosteuden määrittämisestä 23 päivänä syyskuuta 1968 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1470/68(2) liitteessä III.2 PeriaateNäyte kuivataan määrätyissä olosuhteissa, jotka vaihtelevat rehun laadun mukaan. Painohäviö todetaan punnitsemalla. Hyvin kosteat, kiinteät rehunäytteet on syytä esikuivata ennen varsinaista kosteusmääritystä.3 Välineistö3.1 Kosteutta imemättömästä materiaalista valmistettu mylly, joka on helppo puhdistaa ja jolla saadaan aikaan nopea, tasainen jauhautuminen. Näytteen jauhamisessa ei saa tapahtua havaittavissa olevaa kuumentumista, ja ulkopuolisen ilman vaikutusta olisi vältettävä mahdollisimman hyvin. Näytteen käsittelyssä on otettava huomioon 4.1.1 ja 4.1.2 kohdassa esitetyt vaatimukset (esim. vasara- tai vesijäähdytteiset pienoismyllyt, kartiomyllyt, hitaasti liikkuvat tai hammaspyörillä varustetut hienonnuslaitteet).3.2 Analyysivaaka, jonka tarkkuus on 0,5 mg.3.3 Lasisia tai korroosionkestävästä metallista valmistettuja kuivausastioita, jotka voidaan sulkea ilmatiiviisti kannella. Astian tilavuuden on oltava sellainen, että näytettä voidaan levittää sille noin 0,3 g/cm².3.4 Sähkölämmitteinen, tasalämpöinen ja nopeasti säädettävissä oleva lämpökaappi (± 1 °C), jossa on tuuletusjärjestelmä(3).3.5 Säädettävä sähkölämmitteinen vakuumilämpökaappi, jossa on öljypumppu ja johon voidaan johtaa kuumaa, kuivaa ilmaa tai jossa voidaan käyttää kuivausainetta (esim. kalsiumoksidia).3.6 Eksikaattori, jossa on paksu rei'itetty metalli- tai posliinilevy ja joka sisältää tehokasta kuivausainetta.4 MenettelyHuom. Tässä jaksossa kuvatut toimenpiteet on suoritettava välittömästi näytelähetyksen avaamisen jälkeen. Määritykset on suoritettava ainakin kahtena rinnakkaismäärityksenä.4.1 Esikäsittely4.1.1 Rehut, joita ei ole mainittu 4.1.2 ja 4.1.3 kohdassa.Punnitaan vähintään 50 g näytettä. Tarvittaessa se jauhetaan tai jaetaan sopivalla tavalla kosteuspitoisuuden muuttumista välttäen (ks. 6 kohta).4.1.2 Vilja ja suurimotPunnitaan vähintään 50 g näytettä. Se jauhetaan niin hienoksi, että ainakin 50 % näytteestä läpäisee 0,5 mm:n pyöreäsilmäisen seulan, eikä 1 mm:n seulaa jää läpäisemättä yli 10 % näytteestä.4.1.3 Nestemäiset ja liisterimäiset rehut, sekä pääasiassa öljyistä ja rasvoista koostuvat rehutPunnitaan noin 25 g näytettä 10 mg:n tarkkuudella, lisätään sopiva määrä 10 mg:n tarkkuudella punnittua vedetöntä hiekkaa ja sekoitetaan kunnes saadaan homogeeninen seos.4.2 Kuivaus4.2.1 Rehut, joita ei ole mainittu 4.2.2 ja 4.2.3 kohdassaNäyteastia (3.3) punnitaan kansineen 0,5 mg:n tarkkuudella. Siihen punnitaan noin 5 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella ja se levitetään tasaisesti. Astia asetetaan ilman kantta 103 °C:ssa olevaan lämpökaappiin. Lämpökaapin lämpötilan tarpeettoman laskun välttämiseksi astia viedään uuniin mahdollisimman nopeasti. Annetaan kuivua neljän tunnin ajan laskettuna siitä hetkestä, kun lämpökaapin lämpötila on uudelleen saavuttanut 103 °C. Astia suljetaan kannella, otetaan pois lämpökaapista, annetaan jäähtyä 30 45 minuuttia eksikaattorissa (3.6) ja punnitaan 1 mg:n tarkkuudella.Pääasiassa öljyistä ja rasvoista koostuvia rehuja kuivataan lämpökaapissa 103 °C:ssa vielä 30 minuutin ajan. Kahden punnituksen välinen ero ei saa ylittää 0,1 % kosteudesta.4.2.2 Vilja, jauhot, suurimot ja rouheetNäyteastia (3.3) punnitaan kansineen 0,5 mg:n tarkkuudella. Siihen punnitaan noin 5 g hienonnettua näytettä 1 mg:n tarkkuudella ja se levitetään tasaisesti. Astia asetetaan ilman kantta 130 °C:ssa olevaan lämpökaappiin. Lämpökaapin lämpötilan tarpeettoman laskun välttämiseksi astia viedään uuniin mahdollisimman nopeasti. Annetaan kuivua kahden tunnin ajan laskettuna siitä hetkestä, kun lämpökaapin lämpötila on uudelleen saavuttanut 130 °C. Astia suljetaan kannella, otetaan pois lämpökaapista, annetaan jäähtyä 30 45 minuuttia eksikaattorissa (3.6) ja punnitaan 1 mg:n tarkkuudella.4.2.3 Rehuseokset, jotka sisältävät yli 4 % sakkaroosia tai laktoosia: käsittelemättömät rehut, kuten johanneksen leipäpuun palot, hydrolysoidut viljatuotteet, maltaat, kuivatut juurikasleikkeet, kala ja liukoisia sokereita sisältävät rehut, rehuseokset, jotka sisältävät yli 25 % mineraalisuoloja kidevesi mukaanlukien.Näyteastia (3.3) punnitaan kansineen 0,5 mg:n tarkkuudella. Siihen punnitaan noin 5 g hienonnettua näytettä 1 mg:n tarkkuudella ja se levitetään tasaisesti. Astia asetetaan ilman kantta vakuumilämpökaappiin (3.5), joka on kuumennettu 80 85 °C:een. Kaapin lämpötilan tarpeettoman laskun välttämiseksi astia viedään uuniin mahdollisimman nopeasti.Paine säädetään 100 torriksi ja annetaan kuivua vielä neljän tunnin ajan tässä paineessa joko kuumassa, kuivassa ilmavirrassa tai kuivausainetta käyttäen (noin 300 g 20 näytettä kohden). Jälkimmäisessä tapauksessa vakuumipumppu kytketään pois päältä, kun vaadittu paine on saavutettu. Kuivausaika lasketaan siitä hetkestä, kun lämpökaapin lämpötila on uudelleen saavuttanut 80 85 °C. Kuivausajan päätyttyä lämpökaapin paine palautetaan varovasti normaalipaineeseen. Lämpökaappi avataan, näyteastia suljetaan välittömästi kannella, se otetaan pois lämpökaapista, annetaan jäähtyä 30 45 minuuttia eksikaattorissa (3.6) ja punnitaan 1 mg:n tarkkuudella. Näytteen annetaan kuivua vielä 30 minuuttia vakuumikuivauskaapissa 80 85 °C:ssa ja se punnitaan uudelleen. Kahden punnituksen välinen ero ei saa ylittää 0,1 % kosteudesta.4.3 Esikuivaus4.3.1 Muut kuin 4.3.2 kohdassa olevat rehutKiinteille, vaikeasti jauhettaville näytteille, joiden kosteuspitoisuus on suuri, suoritetaan esikuivaus seuraavasti:Punnitaan 50 g hienontamatonta näytettä (puristetut tai kokkareina olevat rehut voidaan tarvittaessa hienontaa karkeiksi) 10 mg:n tarkkuudella sopivaan astiaan (esim. 0,5 cm:n reunalla varustettu 20 x 12 cm:n alumiiniastia). Annetaan kuivua lämpökaapissa 60 70 °C:ssa kunnes kosteuspitoisuus on laskenut välille 8 12 %. Näyteastia otetaan pois lämpökaapista, annetaan jäähtyä avoimena laboratoriossa tunnin ajan ja punnitaan 10 mg:n tarkkuudella. Näyte jauhetaan välittömästi 4.1.1 kohdassa esitetyllä tavalla ja kosteusmääritys suoritetaan rehusta riippuen 4.2.1 tai 4.2.3 kohdan mukaan.4.3.2 ViljatJyvät, joiden kosteuspitoisuus on yli 17 %, on esikuivattava seuraavasti:Punnitaan 50 g jauhamattomia jyviä 10 mg:n tarkkuudella sopivaan astiaan (esim. 0,5 cm:n reunalla varustettu 20 x 12 cm:n alumiiniastia). Annetaan kuivua lämpökaapissa 130 °C:ssa 5 7 minuuttia. Astia poistetaan lämpökaapista, annetaan jäähtyä avoimena laboratoriossa 2 tunnin ajan ja punnitaan 10 mg:n tarkkuudella. Jyvät jauhetaan välittömästi 4.1.2 kohdassa esitetyllä tavalla ja suoritetaan kosteusmääritys 4.2.2 kohdan mukaan.5 Tulosten laskeminenKosteuspitoisuus, joka ilmoitetaan prosentteina näytteestä, lasketaan seuraavilla kaavoilla:5.1 Kosteuspitoisuus ilman esikuivausta(E m)  7 >NUM>100>DEN>Ejossa:E = alkuperäinen näytemäärä grammoinam = näytteen paino grammoina kuivauksen jälkeen5.2 Kosteuspitoisuus esikuivausta käyttäen[>NUM>(M'   m) M >DEN>M'  + E M]  7 >NUM>100 >DEN>E  = 100(1 - >NUM>Mm >DEN>EM')jossa: E = alkuperäinen näytemäärä grammoinaM = näytemäärä grammoina esikuivauksen jälkeenM' = jauhamisen jälkeen punnittu näytemäärä grammoinam = näytteen paino grammoina kuivauksen jälkeen5.3 ToistettavuusSamasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen tulosten välinen ero ei saa ylittää 0,2 % kosteudesta.6 HuomautusJos jauhaminen on tarpeen ja sen havaitaan muuttavan tuotteen kosteuspitoisuutta, rehun komponenttien määritystulokset on korjattava alkuperäisen näytteen kosteuspitoisuuden perusteella.II HAIHTUVIEN TYPPIPITOISTEN EMÄSTEN MÄÄRITYS A MIKRODIFFUUSIO1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää rehuista haihtuvien typpipitoisten emästen pitoisuus ammoniakkina ilmoitettuna.2 PeriaateNäyte uutetaan vedellä, liuos kirkastetaan ja suodatetaan. Haihtuvat typpipitoiset emäkset vapautetaan mikrodiffuusiolla käyttäen kaliumkarbonaattiliuosta, sidotaan boorihappoliuokseen ja titrataan rikkihapolla.3 Reagenssit3.1 20 % (w/v) trikloorietikkahappoliuos3.2 Indikaattori: liuotetaan 33 mg bromikresolivihreää ja 65 mg metyylipunaista 100 ml:aan 95 96 % (v/v) etanolia.3.3 Boorihappoliuos: liuotetaan 10 g boorihappoa (p.a.) 1 l mittapullossa 200 ml:aan 95 96 % (v/v) etanolia ja 700 ml:aan vettä. Lisätään 10 ml indikaattoria (3.2). Sekoitetaan ja liuoksen väri säädetään tarvittaessa vaaleanpunaiseksi lisäämällä natriumhydroksidiliuosta. 1 ml tätä liuosta sitoo enintään 300 µg NH3:a.3.4 Kyllästetty kaliumkarbonaattiliuos: liuotetaan 100 g kaliumkarbonaattia (p.a.) 100 ml:aan kiehuvaa vettä. Annetaan jäähtyä ja suodatetaan.3.5 0,02 N rikkihappo.4 Välineistö4.1 Sekoittaja: noin 35 40 kierr./min.4.2 Lasisia tai muovisia Conway-maljoja (ks. oheinen kaavio).4.3 1/100 ml:n asteikolla varustettuja mikrobyrettejä.5 MenettelyPunnitaan 10 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella 200 ml:n mittapulloon, johon lisätään 100 ml vettä. Pidetään sekoittajassa 30 minuuttia. Lisätään 50 ml trikloorietikkahappoliuosta (3.1), täytetään merkkiin vedellä, ravistellaan voimakkaasti ja suodatetaan laskostetun suodatinpaperin läpi.Pipetoidaan Conway-maljan keskiympyrään 1 ml boorihappoliuosta (3.3) ja reunaympyrään 1 ml näytemaljasuodosta. Kansi asetetaan peittämään malja osittain. Reunaympyrään lisätään nopeasti 1 ml kyllästettyä kaliumkarbonaattiliuosta (3.4) ja peitetään osittain rasvatulla kannella. Maljaa pyöritetään varovasti vaakasuorassa tasossa siten, että nämä kaksi reagenssia sekoittuvat. Inkuboidaan vähintään neljä tuntia huoneenlämmössä tai yksi tunti 40 °C:ssa.Boorihappoliuoksessa olevat haihtuvat emäkset titrataan 0,02 N rikkihapolla (3.5) mikrobyrettiä (4.3) käyttäen.Sokeakoe suoritetaan samalla tavalla, mutta ilman määritettävää näytettä.6 Tulosten laskeminen1 ml 0,02 N H2SO4:ää vastaa 0,34 mg ammoniakkia.Tulos ilmoitetaan prosenttina näytteestä.ToistettavuusSamasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaismäärityksen tulosten välinen ero ei saa olla yli:10 %, suhteellisena arvona ilmoitettuna, alle 1,0 % olevien ammoniakkipitoisuuksien osalta;0,1 %, absoluuttisena arvona ilmoitettuna, vähintään 1,0 % olevien ammoniakkipitoisuuksien osalta.7 HuomautusJos näytteen ammoniakkipitoisuus ylittää 0,6 %, on alkuperäinen suodos laimennettava.>VIITTAUS FILMIIN>B TISLAUSMENETELMÄ 1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää haihtuvien typpipitoisten emästen pitoisuus ammoniakkina ilmoitettuna kalajauhosta, joka ei käytännöllisesti katsoen sisällä ureaa. Menetelmä soveltuu ainoastaan näytteisiin, joiden ammoniakkipitoisuus on alle 0,25 %.2 PeriaateNäyte uutetaan vedellä, liuos kirkastetaan ja suodatetaan. Haihtuvat typpipitoiset emäkset vapautuvat keitettäessä näyteliuosta magnesiumoksidin kanssa ja ne sidotaan tunnettuun määrään rikkihappoa, jonka ylimäärä titrataan takaisin natriumhydroksidiliuoksella.3 Reagenssit3.1 20 % trikloorietikkahappoliuos (w/v).3.2 Magnesiumoksidi, p.a.3.3 Kuohunestoaine (esim. silikoni).3.4 0,1 N rikkihappo.3.5 0,1 N natriumhydroksidiliuos.3.6 0,3 % (w/v) metyylipunaliuos joka on valmistettu 95 96 % (v/v) etanoliin4 Välineistö4.1 Sekoittaja : noin 35 40 kierr./min.4.2 Kjeldahl-tyyppinen tislauslaitteisto.5 MenettelyPunnitaan 10 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella 200 ml:n mittapulloon, johon lisätään 100 ml vettä. Pidetään sekoittajassa 30 minuutin ajan. Lisätään 50 ml trikloorietikkahappoliuosta (3.1), täytetään merkkiin vedellä, ravistellaan voimakkaasti ja suodatetaan laskostetun suodatinpaperin läpi.Otetaan kirkasta liuosta sopiva määrä oletettujen haihtuvien typpipitoisten emästen kannalta (100 ml on yleensä sopiva määrä). Laimennetaan 200 ml:ksi ja lisätään 2 g magnesiumoksidia (3.2) ja muutama pisara kuohunestoainetta (3.3). Liuoksen on oltava lakmuspaperilla määritettynä emäksinen; muussa tapauksessa siihen lisätään hieman magnesiumoksidia (3.2). Kjeldahl-tyyppistä laitteistoa käyttäen tislataan noin 150 ml liuosta erlenmeyerpulloon, joka sisältää tarkasti mitatun määrän (25 50 ml) 0,1 N rikkihappoa (3.4). Tislausastian reunamien ylikuumenemista vältettävä tislauksen aikana. Rikkihappoliuosta keitetään kaksi minuuttia, se jäähdytetään ja rikkihappoylimäärä titrataan takaisin 0,1 N natriumhydroksidiliuoksella (3.5) metyylipunaindikaattorin (3.6) läsnäollessa.Sokeakoe suoritetaan samalla tavalla, mutta ilman määritettävää näytettä.6 Tulosten laskeminen1 ml 0,1 N H2SO4:a vastaa 1,7 mg ammoniakkia.Tulos ilmoitetaan prosentteina näytteestä.ToistettavuusKahden samasta näytteestä suoritetun rinnakkaismäärityksen tulosten välinen ero ei saa ylittää suhteellisena arvona ilmoitettuna 10 % ammoniakkimäärästä.III KOKONAISFOSFORIN MÄÄRITYS Fotometrinen menetelmä1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää rehujen kokonaisfosforipitoisuus. Se soveltuu erityisesti alhaisten fosforipitoisuuksien analysoimiseen. Tietyissä tapauksissa (runsaasti fosforia sisältävät tuotteet) voidaan käyttää gravimetristä menetelmää.2 PeriaateNäyte mineralisoidaan joko polttamalla kuivana ja liuottamalla happoon (orgaaniset rehut) tai happokeiton avulla (mineraaliyhdisteet ja nestemäiset rehut). Liuos käsitellään molybdovanadaattireagenssilla. Tästä muodostuneen keltaisen liuoksen optinen tiheys mitataan spektrofotometrissä 430 nm:ssa.3 Reagenssit3.1 Kalsiumkarbonaatti, analyysilaatua3.2 Kloorivetyhappo, analyysilaatua, tiheys: 1,1 (noin 6 N).3.3 Typpihappo, analyysilaatua, tiheys: 1,045.3.4 Typpihappo, analyysilaatua, tiheys: 1,38 1,42.3.5 Rikkihappo, analyysilaatua, tiheys: 1,84.3.6 Molybdovanadaattireagenssi: sekoitetaan 200 ml ammoniumheptamolybdaattiliuosta (3.6.1), 200 ml ammoniummonovanadaattiliuosta (3.6.2) ja 134 ml typpihappoa (3.4) 1 litran mittapullossa. Täytetään merkkiin vedellä.3.6.1 Ammoniumheptamolybdaattiliuos: liuotetaan 100 g ammoniumheptamolybdaattia analyysilaatua (NH4)6Mo7O24 74 H2O kuumaan veteen. Lisätään 10 ml ammoniakkia (tiheys: 0,91) ja täytetään 1 litraksi vedellä.3.6.2 Ammoniumonovanadaattiliuos: Liuotetaan 2,35 g ammoniummonovanadaattia analyysilaatua NH4VO3 400 ml:aan kuumaa vettä. Lisätään hitaasti, samalla sekoittaen 20 ml laimeaa typpihappoa (7 ml HNO3 (3.4) + 13 ml H2O) ja täytetään 1 litraksi vedellä.3.7 Fosforistandardiliuos, 1 mg P/ml: liuotetaan 4,387 g kaliumdivetyfosfaattia analyysilaatua KH2PO4 veteen. Täytetään 1 litraksi vedellä.4 Välineistö4.1 Kvartsi- tai posliinipolttoupokkaita.4.2 Sähkölämmitteinen muhveliuuni, jossa on 550 °C:een säädetty termostaatti.4.3 250 ml:n Kjeldahl-pullo.4.4 Mittapulloja ja tarkkuuspipettejä.4.5 Spektrofotometri.4.6 Noin 16 mm:n läpimittaisia koeputkia, joissa on 14,5 mm:n läpimittaiset tulpat ja joiden vetoisuus on 25 30 ml.5 Menettely5.1 Liuoksen valmistusNäytteen pitoisuuden mukaan valmistetaan 5.1.1 tai 5.1.2 kohdassa esitetty liuos.5.1.1 Tavallinen suoritusPunnitaan 1 g tai tätä suurempi määrä näytettä 1 mg:n tarkkuudella Kjeldahl-pulloon. Lisätään 20 ml rikkihappoa (3.5), ravistellaan aineen täydelliseksi imeyttämiseksi hapolla ja välttäen sen tarttuminen estämiseksi pullon kylkiin, kuumennetaan ja pidetään kiehuvana 10 minuutin ajan. Annetaan jäähtyä hieman, lisätään 2 ml typpihappoa (3.4), kuumennetaan varovasti, annetaan jäähtyä hieman, lisätään uudelleen hieman typpihappoa (3.4) ja kohotetaan lämpötila kiehumispisteeseen. Tämä suoritus toistetaan kunnes saadaan väritön liuos. Jäähdytetään, lisätään hieman vettä, neste dekantoidaan 500 ml:n mittapulloon huuhtomalla Kjeldahl-pullo kuumalla vedellä. Annetaan jäähtyä, täytetään merkkiin vedellä, homogenoidaan ja suodatetaan.5.1.2 Orgaanisia aineita sisältävät näytteet, jotka eivät sisällä kalsium- ja magnesiumdivetyfosfaattejaPolttoupokkaaseen punnitaan noin 2,5 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella. Näytteeseen lisätään 1 g kalsiumkarbonaattia (3.1) ja sekoitetaan kunnes se on siihen täysin sekoittunut. Poltetaan tuhkaksi uunissa 550 ± 5 °C:ssa kunnes saadaan valkoista tai harmaata tuhkaa (pieni määrä hiiltä ei häiritse).Tuhka siirretään 250 ml:n dekantterilasiin. Lisätään 20 ml vettä ja kloorivetyhappoa (3.2) kunnes kuohuminen lakkaa. Lisätään vielä 10 ml kloorivetyhappoa (3.2). Dekantterilasi asetetaan hiekkahauteelle ja haihdutetaan kuivaksi piin saostamiseksi. Jäännös liuotetaan uudelleen 10 ml:aan typpihappoa (3.3) ja keitetään hiekkahauteella 5 minuuttia haihduttamatta sitä kuivaksi. Neste dekantoidaan 500 ml:n mittapulloon huuhtomalla dekantterilasi useaan kertaan kuumalla vedellä. Annetaan jäähtyä, täytetään merkkiin vedellä, homogenoidaan ja suodatetaan.5.2 Värin kehitys ja optisen tiheyden mittausLaimennetaan 5.1.1 tai 5.1.2 kohdassa saatu suodos siten, että fosforipitoisuus on enintään 40 µg/ml. Pipetoidaan 10 ml tätä liuosta koeputkeen (4.6) ja lisätään siihen 10 ml molybdovanadaattireagenssia (3.6). Homogenoidaan ja annetaan seistä ainakin 10 minuuttia 20 °C:ssa. Mitataan optinen tiheys spektrofotometrissä 430 nm:ssa liuosta vastaan, joka on saatu lisäämällä 10 ml molybdovanadaattireagenssia (3.6) 10 ml:aan vettä.5.3 KalibrointikäyräStandardiliuoksesta (3.7) valmistetaan liuokset, joista kukin sisältää erikseen 5, 10, 20, 30 ja 40 µg fosforia/ml. Kaikista liuoksista otetaan 10 ml:n erä ja siihen lisätään 10 ml molybdovanadaattireagenssia (3.6). Homogenoidaan ja annetaan seistä ainakin 10 minuuttia 20 °C:ssa. Optinen tiheys mitataan 5.2 kohdassa.Kalibrointikäyrä laaditaan piirtämällä optisia tiheyksiä ja näitä vastaavia fosforimääriä esittävä kuvaaja. Käyrä on lineaarinen välillä 0 40 µg/ml olevien konsentraatioiden osalta.6 Tulosten laskeminenTutkittavassa näytteessä oleva fosforimäärä määritetään kalibrointikäyrää käyttäen.Tulokset ilmoitetaan prosentteina näytteestä.ToistettavuusSamasta näytteestä suoritetun kahden rinnakkaismäärityksen tulosten välinen ero ei saa ylittää:3 %, suhteellisena arvona ilmoitettuna, alle 5 % olevien fosforipitoisuuksien osalta;0,15 %, absoluuttisena arvona ilmoitettuna, vähintään 5 % olevien fosforipitoisuuksien osalta.IV RAAKARASVAN JA RAAKAÖLJYN MÄÄRITYS 1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää rehuissa oleva raakarasvan ja -öljyn määrä. Siihen eivät kuulu määritykset 22 päivänä syyskuuta 1966 annetussa neuvoston asetuksessa N:o 136/66/ETY määritellyistä öljykasvien siemenistä ja öljypitoisista hedelmistä. Näiden tuotteiden öljypitoisuuden määritys on esitetty 23 päivänä syyskuuta 1968 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1470/68 liitteessä V.Rehun laadusta riippuen käytetään kahta eri menetelmää.1.1 A menetelmä (eetteriuutto): soveltuu kaikkiin muihin paitsi 1.2 kohdassa mainittuihin rehuihin.1.2 B menetelmä: soveltuu rehuihin, joiden öljyjä ja rasvoja ei voida ilman edeltävää hydrolyysiä kokonaan uuttaa dietyylieetterillä, eläinperäisiin rehuihin, gluteeneihin, kuivattuun perunamassaan, kuivattuihin tislaus- ja panimomäskeihin, kuivahiivoihin, keksien, leivän ja keitettyjen elintarvikkeiden tähteisiin, maitotuotteisiin ja rehuihin, jotka sisältävät suuren määrän mainittuja aineita (vähintään 40 %) ja rehuseoksiin, joihin on lisätty rasvoja.2 Periaate2.1 A menetelmä: Rasvat ja öljyt uutetaan dietyylieetterillä. Liuos tislataan ja jäännös kuivataan ja punnitaan.2.2 B menetelmä: Näyte käsitellään keittämällä sitä suolahapon kanssa. Seos jäähdytetään ja suodatetaan. Jäännös pestään ja kuivataan sekä uutetaan dietyylieetterillä A menetelmän mukaan.3 Reagenssit3.1 Dietyylieetteri, vedetön, tiheys: 0,720, kiehumispiste: 34,5 °C, käytännössä peroksidivapaa.3.2 Natriumsulfaatti, analyysilaatua, vedetön.3.3 3 N suolahappo.3.4 Suodatuksen apuaine, esim. Kieselgur, Hyflo-supercel.3.5. Hiilitetrakloridi analyysilaatua.4 Välineistö4.1 Soxhlet-uuttolaitteisto tai vastaava.4.2. Räjähdyksenkestävä lämmityslaitteisto, joka on varustettu lämpötilan säätölaitteella.4.3 Vakuumikaappi (alle 100 torria).5 Menettely5.1 A menetelmä (ks. 7.1 kohta)Punnitaan 5 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella ja lisätään 2 3 g (tarvittaessa enemmän) vedetöntä natriumsulfaattia (3.2). Seos pannaan raakarasvaa tai -öljyä sisältämättömään uuttohylsyyn ja peitetään rasvattomalla vanulla tai puuvillalla. (Seos voidaan tarvittaessa valmistaa uuttohylsyssä.)Hylsy asetetaan uuttolaitteeseen (4.1) ja sitä uutetaan kuusi tuntia dietyylieetterillä (3.1). Jos käytetään Soxhlet-uuttolaitteistoa lämpötila säädetään siten, että väliosan täyttyminen liuottimella ja tyhjeneminen siitä tapahtuvat vähintään 15 kertaa tunnissa. Eetteriuute otetaan talteen kuivaan, punnittuun pulloon, joka sisältää hohkakivijyväsiä(4).Eetteri tislataan pois ja haihdutusjäännös kuivataan pitämällä pulloa puolitoista tuntia vakuumikaapissa (4.3) 75 °C:n lämpötilassa. Sen annetaan jäähtyä eksikaattorissa ja se punnitaan. Kuivausta jatketaan edelleen 30 minuutin ajan sen varmistamiseksi, että öljyn ja rasvan paino pysyy vakiona (punnituksen välisen painon eron on oltava alle 1 mg).5.2 B menetelmäPunnitaan 2,5 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella (katso kohta 7.2) 400 ml:n dekantterilasiin tai 300 ml:n erlenmeyerpulloon. Lisätään 100 ml 3 N (3.3) suolahappoa ja hohkakivijyväsiä. Dekantterilasi peitetään kellolasilla tai erlenmeyerpullo yhdistetään pystyjäähdyttäjään. Seoksen lämpötila nostetaan varovasti kiehumispisteeseen käyttäen pientä liekkiä tai lämpölevyä ja seoksen annetaan kiehua hiljalleen tunnin ajan. Näytteen tarttumista astian seinämiin tulee välttää.Astian sisällön annetaan jäähtyä ja lisätään suodatuksen apuainetta (3.4) sen verran, ettei rasvaa ja öljyä häviä suodatuksessa. Suodatukseen käytetään kostutettua rasvatonta kaksinkertaista suodatinpaperia. Jäännös pestään kylmällä vedellä kunnes saadaan neutraali suodos. Tarkastetaan, ettei suodos sisällä öljyä tai rasvaa. Jos niitä esiintyy, on näyte uutettava ennen hydrolyysiä dietyylieetterillä 5.1 kohdassa esitetyn menetelmän mukaan.Jäännöksen sisältävä kaksinkertainen suodatinpaperi asetetaan kellolasille ja sen annetaan kuivua puolitoista tuntia lämpökaapissa 95 98 °C:ssa.Kuivan jäännöksen sisältävä kaksinkertainen suodatinpaperi pannaan uuttohylsyyn, uutetaan dietyylieetterillä ja suoritusta jatketaan 5.1 kohdan toisessa alakohdassa esitetyllä tavalla.6 Tuloksen ilmoittaminenTulos ilmoitetaan prosenttina näytteestä.ToistettavuusSamasta näytteestä suoritetun kahden rinnakkaismäärityksen tulosten välinen ero ei saa ylittää 0,3 prosenttiyksikköä raakarasva- ja raakaöljypitoisuudesta.7 Huomautuksia7.1 Runsaasti rasvaa sisältävien näytteiden, vaikeasti hienonnettavien näytteiden tai näytteiden, joista on vaikea saada homogeenista näytettä osalta menetellään seuraavasti. Punnitaan 20 g näytettä 1 mg:n tarkkuudella ja siihen sekoitetaan vähintään 10 g vedetöntä natriumsulfaattia (3.2). Näytettä uutetaan dietyylieetterillä (3.1) 5.1 kohdassa kuvatulla tavalla. Uutoksen tilavuus säädetään 500 ml:ksi hiilitetrakloridilla (3.5) ja homogenoidaan. Siirretään 50 ml liuosta pieneen, kuivaan ja punnittuun pulloon, joka sisältää hohkakivijyväsiä(5). Liuotin erotetaan tislaamalla, jäännös kuivataan ja suoritusta jatketaan 5.1 kohdan viimeisessä alakohdassa kuvatulla tavalla. Liuotin erotetaan hylyssä olevasta uuttojäännöksestä, jäännös jauhetaan 1 mm hienoiseksi, pannaan takaisin hylsyyn (lisäämättä natriumsulfaattia), uutetaan dietyylieetterillä ja suoritusta jatketaan 5.1 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa esitetyllä tavalla.Tulos lasketaan prosentteina näytteestä, ottaen huomioon ensimmäisessä uutossa käytetty liuosmäärä, seuraavalla kaavalla:(10 a + b)  7 5jossa:a = ensimmäisen uuton jälkeen saadun jäännöksen (osa liuosmäärästä) paino grammoina,b = toisen uuton jälkeen saadun jäännöksen paino grammoina7.2 Pieniä rasva- ja öljymääriä sisältävien näytteiden punnitusmäärä voidaan nostaa 5 g:aan.(1) EYVL N:o 172, 30.9.1966, s. 3025/66(2) EYVL N:o L 239, 28.9.1968, s. 2(3) Viljan, jauhojen, suurimoiden ja rouheiden kuivaamiseen kuivauskaapin lämpökapasiteetin on oltava sellainen, että 13 °C:een etukäteen säädettynä kaapin lämpötila palautuu ennalleen alle 45 minuutissa sen jälkeen, kun siellä on samanaikaisesti suurin mahdollinen määrä näytteitä. Kaapin tuuletuksen on oltava sellainen, että kun siinä kahden tunnin ajan kuivataan niin monta vehnänäytettä kuin sinne mahtuu, tulokset eroavat neljän tunnin ajan suoritetun kuivauksen tuloksista alle 0,15 %.(4) Kun rasvoille tai öljyille tehdään vielä tämän jälkeen laatutestejä, hohkakivijyväset korvataan lasihelmillä.(5) Kun rasvoille tai öljyille tehdään vielä tämän jälkeen laatutestejä, hohkakivijyväset korvataan lasihelmillä.


Avis juridique important

|

31989L0465

Kahdeksastoista neuvoston direktiivi 89/465/ETY, annettu 18 päivänä heinäkuuta 1989, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta-Tiettyjen kuudennen direktiivin 77/388/ETY 28 artiklan 3 kohdassa säädettyjen poikkeusten kumoaminen

Virallinen lehti nro L 226 , 03/08/1989 s. 0021 - 0022 Suomenk. erityispainos Alue 9 Nide 2 s. 0014  Ruotsink. erityispainos Alue 9 Nide 2 s. 0014

KAHDEKSASTOISTA NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 18 päivänä heinäkuuta 1989,jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta   Tiettyjen kuudennen direktiivin 77/388/ETY 28 artiklan 3 kohdassa säädettyjen poikkeusten kumoaminen (89/465/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(),sekä katsoo, ettäjäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta   yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY(), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjalla, 28 artiklan 3 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden soveltaa siirtymäkautena tiettyjä poikkeuksia yhteisen arvonlisäverojärjestelmän (ALV) tavanomaisesta menettelystä; tämä siirtymäkausi vahvistettiin alun perin viideksi vuodeksi; neuvosto otti tehtäväkseen päättää ennen siirtymäkauden päättymistä komission ehdotuksesta tiettyjen tai kaikkien näiden poikkeusten mahdollisesta kumoamisesta,monet näistä poikkeuksista aiheuttavat yhteisöjen omien varojen järjestelmässä vaikeuksia laskea arvonlisäverosta kertyvien omien varojen kannon lopullisesta yhdenmukaisesta menettelystä 29 päivänä toukokuuta 1989 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom) N:o 1553/89() tarkoitettuja korvauksia; tämän järjestelmän paremman toimivuuden varmistamiseksi nämä poikkeukset olisi kumottava,näiden poikkeusten kumoaminen edistää tulevaisuudessa osaltaan arvonlisäverojärjestelmän tasapuolisuutta yhteisön tasolla,tietyt näistä poikkeuksista olisi kumottava 1 päivästä tammikuuta 1990, 1 päivästä tammikuuta 1991, 1 päivästä tammikuuta 1992 ja vastaavasti 1 päivästä tammikuuta 1993,liittymisasiakirjan määräykset huomioon ottaen Portugalin tasavalta voi lykätä direktiivin 77/388/ETY liitteessä F olevissa 3 ja 9 kohdassa tarkoitettujen liiketoimien vapautusten kumoamista enintään 1 päivään tammikuuta 1994, jaon tarkoituksenmukaista, että neuvosto tarkastelee 1 päivään tammikuuta 1991 mennessä komission kertomuksen perusteella uudelleen muiden direktiivin 77/388/ETY 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten tilannetta, mukaan lukien tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu poikkeus ja päättää komission ehdotuksesta näiden poikkeusten kumoamisesta, ottaen huomioon kilpailun vääristymisen, joka on aiheutunut poikkeusten soveltamisesta tai voi aiheutua tulevaisuudessa sisämarkkinoita toteutettaessa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiivi 77/388/ETY seuraavasti:1. Kumotaan liitteessä E olevissa 1, 3 6, 8, 9, 10, 12, 13 ja 14 kohdassa tarkoitetut liiketoimet 1 päivästä tammikuuta 1990.Jäsenvaltioille, jotka 1 päivänä tammikuuta 1989 sovelsivat arvonlisäveroa liitteessä E olevissa 4 ja 5 kohdassa tarkoitettuihin liiketoimiin, annetaan lupa soveltaa 13 artiklan A kohdan 2 alakohdan a alakohdan viimeisessä luetelmakohdassa säädettyjä edellytyksiä myös 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan m ja n alakohdassa tarkoitettuihin julkisoikeudellisten laitosten palvelujen suorituksiin ja tavaroiden luovutuksiin.2. Kumotaan liitteessä F:a) 3, 14 ja 18 22 kohdassa tarkoitetut liiketoimet 1 päivästä tammikuuta 1990,b) 4, 13, 15 ja 24 kohdassa tarkoitetut liiketoimet 1 päivästä tammikuuta 1991,c) 9 kohdassa tarkoitettu liiketoimi 1 päivästä tammikuuta 1992,d) 11 kohdassa tarkoitettu liiketoimi 1 päivästä tammikuuta 1993.2 artiklaPortugalin tasavalta voi lykätä enintään 1 päivään tammikuuta 1994 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja liitteessä F olevan 3 kohdan kumoamisen ajankohtaa ja 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua liitteessä F olevan 9 kohdan kumoamisen ajankohtaa.3 artiklaNeuvosto tarkastelee 1 päivään tammikuuta 1991 mennessä komission kertomuksen perusteella uudelleen muiden direktiivin 77/388/ETY 28 artiklan 3 kohdassa säädettyjen poikkeusten tilannetta, mukaan lukien tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu poikkeus, ja päättää komission ehdotuksesta näiden poikkeusten kumoamisesta, ottaen huomioon kilpailun vääristymisen, joka on aiheutunut näiden poikkeusten soveltamisesta tai voi aiheutua tulevaisuudessa sisämarkkinoita toteutettaessa.4 artiklaJäsenvaltiot voivat 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitettujen liiketoimien osalta toteuttaa arvonlisäveron vähennysoikeuteen liittyviä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on kokonaan tai osittain estää kyseisille verovelvollisille aiheutumasta perusteetonta hyötyä tai haittaa.5 artikla1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 1 ja 2 artiklassa tarkoitettuina ajankohtina.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.6 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 18 päivänä heinäkuuta 1989.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaR. DUMAS() EYVL N:o C 347, 29.12.1984, s. 3 ja EYVL N:o C 183, 11.7.1987, s. 9() EYVL N:o C 125, 11.5.1987, s. 27() EYVL N:o C 218, 29.8.1985, s. 11() EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1() EYVL N:o L 155, 7.6.1989, s. 9


Avis juridique important

|

31976L0308

Neuvoston direktiivi 76/308/ETY, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1976, keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä

Virallinen lehti nro L 073 , 19/03/1976 s. 0018 - 0023 Suomenk. erityispainos Alue 2 Nide 2 s. 0066  Kreikank. erityispainos: Luku 02 Nide 2 s. 0126  Ruotsink. erityispainos Alue 2 Nide 2 s. 0066  Espanjank. erityispainos: Luku 02 Nide 3 s. 0046  Portugalink. erityispainos: Luku 02 Nide 3 s. 0046

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 15 päivänä maaliskuuta 1976,keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä (76/308/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2788/72(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(3),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(4),sekä katsoo, ettänykyisessä vaiheessa jonkin jäsenvaltion viranomaisten laatimassa asiakirjassa tarkoitettua saatavaa ei voida periä toisessa jäsenvaltiossa,perintää koskevat kansalliset säännökset muodostavat jo siksi, että niiden soveltamisala rajoittuu kansalliselle alueelle, esteen yhteismarkkinoiden perustamiselle tai toiminnalle; tämä tilanne ei mahdollista yhteisön säännösten yhtenäistä ja tasapuolista soveltamista varsinkaan yhteisen maatalouspolitiikan alalla, ja se helpottaa vilpillisiä toimia,tämän vuoksi on tarpeen antaa yhteisiä sääntöjä keskinäisestä avunannosta perinnässä,näitä sääntöjä on sovellettava sekä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista eri toimenpiteistä aiheutuvien saatavien että maatalousmaksujen ja tullien perintään jäsenvaltioiden rahoitusosuuksien korvaamisesta yhteisön omilla varoilla 21 päivänä huhtikuuta 1970 tehdyn päätöksen 70/243/EHTY, ETY, Euratom(5) 2 artiklassa ja liittymisasiakirjan 128 artiklassa tarkoitetulla tavalla; sääntöjä on sovellettava myös näihin saataviin liittyvien korkojen ja kulujen perintään,keskinäisen avunannon on tapahduttava siten, että viranomainen, jolta avunantoa pyydetään, toisaalta toimittaa avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän tarvitsemat tiedot ensin mainitun viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden saatavien perintää varten ja ilmoittaa velalliselle kaikista tästä jäsenvaltiosta peräisin olevista ja näihin saataviin liittyvistä asiakirjoista sekä toisaalta perii avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä saatavat, jotka ovat syntyneet avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa,viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on käytettävä näitä eri avunantomuotoja noudattaen kotipaikkajäsenvaltion lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä,on aiheellista määritellä edellytykset, joilla avunantoa pyytävän viranomaisen on laadittava avunantopyynnöt, sekä rajata erityisolosuhteet, joissa viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi tietyissä tapauksissa jättää pyynnön täyttämättä,viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, joutuessa toimimaan avunantoa pyytävän viranomaisen puolesta saatavan perimiseksi sen on voitava, jos sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen mahdollistavat, ja avunantoa pyytävän viranomaisen suostumuksella, myöntää velalliselle maksuaikaa tai mahdollisuus maksaa vähittäin; näiden maksutapojen myöntämisestä mahdollisesti saatavat korot on siirrettävä avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltioon,avunantoa pyytävän viranomaisen perustellusta pyynnöstä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on myös voitava, jos sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen mahdollistavat, toteuttaa varotoimenpiteitä avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa syntyneiden saatavien perinnän varmistamiseksi; näille saataville ei kuitenkaan saa antaa mitään etuoikeuksia sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan,perintämenettelyn aikana sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voi tapahtua, että se, jota asia koskee, kiistää saatavan tai avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa annetun asiakirjan, joka mahdollistaa sen perimisen; tällöin on aiheellista säätää, että sen, jota asia koskee, on annettava kiistetty toimi avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen käsiteltäväksi ja että viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on lykättävä aloittamaansa täytäntöönpanomenettelyä, kunnes kyseinen toimivaltainen laitos on tehnyt päätöksen asiassa,on aiheellista säätää, että perintään liittyvän keskinäisen avunannon yhteydessä toimitettuja asiakirjoja ja tietoja ei saa käyttää muihin tarkoituksiin,tämän direktiivin säännökset eivät saa johtaa sellaisen tiettyjen jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon rajoittamiseen, joka perustuu kahdenvälisiin tai monenvälisiin sopimuksiin tai järjestelyihin, jaon tärkeää varmistaa keskinäisen avunannon sopusointuinen toiminta ja säätää sitä varten yhteisön menettelystä, jolla voidaan vahvistaa sen soveltamista koskevat käytännön yksityiskohtaiset säännöt sopivassa määräajassa; on perustettava komitea tiiviin ja tehokkaan yhteistyön järjestämiseksi jäsenvaltioiden ja komission välillä tällä alalla,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, jotka jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten on sisällettävä sen varmistamiseksi, että jokaisessa jäsenvaltiossa voidaan periä toisessa jäsenvaltiossa syntyneitä 2 artiklassa tarkoitettuja saatavia.2 artiklaTätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin saataviin, jotka liittyvät:a) tukiin, interventioihin ja muihin toimenpiteisiin, jotka kuuluvat Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston kokonaisvaltaiseen tai osittaiseen rahoitusjärjestelmään, mukaan luettuina näiden toimien yhteydessä perittävät summat;b) päätöksen 70/243/EHTY, ETY, Euratom 2 artiklan a kohdassa ja liittymisasiakirjan 128 artiklan a kohdassa tarkoitettuihin maatalousmaksuihin;c) mainitun päätöksen 2 artiklan b kohdassa ja liittymisasiakirjan 128 artiklan b kohdassa tarkoitettuihin tulleihin;d) edellä tarkoitettujen saatavien perintään liittyviin kuluihin ja korkoihin.3 artiklaTässä direktiivissä tarkoitetaan:- `avunantoa pyytävällä viranomaisella` jonkin jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, joka laatii 2 artiklassa tarkoitettuun saatavaan liittyvän avunantopyynnön,- `viranomaisella, jolle pyyntö osoitetaan` jonkin jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jolle avunantopyyntö osoitetaan.4 artikla1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän pyynnöstä saatavan perintään tarvittavat tiedot.Näiden tietojen saamiseksi viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on käytettävä kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden samanlaisten saatavien perintään sovellettavissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä annettuja valtuuksia.2. Tietojen pyynnössä on ilmoitettava sen henkilön nimi ja osoite, jota toimitettavat tiedot koskevat, sekä sen saatavan luonne ja määrä, jonka perusteella pyyntö esitetään.3. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, ei tarvitse toimittaa tietoja:a) joita se ei voisi hankkia kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden vastaavien saatavien perimiseksi;b) jotka paljastaisivat kaupallisen, teollisen tai ammattisalaisuuden;c) tai joiden toimittaminen olisi luonteeltaan sellaista, että se vaarantaisi kyseisen valtion turvallisuuden tai yleisen järjestyksen.4. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syyt, joiden vuoksi tietojen pyyntöä ei voida täyttää.5 artikla1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava vastaanottajalle avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä ja kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien vastaavien asiakirjojen ilmoittamista koskevien sääntöjen mukaisesti kaikista saatavaan ja sen perintään liittyvistä, myös oikeudellisista asiakirjoista ja päätöksistä, jotka ovat peräisin avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta.2. Ilmoituspyynnössä on oltava vastaanottajan nimi ja osoite, ilmoitettavan asiakirjan tai päätöksen luonne ja kohde sekä tarvittaessa velallisen nimi ja osoite, asiakirjassa tai päätöksessä tarkoitettu saatava sekä kaikki muut tarvittavat tiedot.3. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava viipymättä avunantoa pyytävälle viranomaiselle ilmoituspyynnön tulos ja erityisesti päivämäärä, jona asiakirja tai päätös on toimitettu vastaanottajalle.6 artikla1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä perinnän mahdollistavassa asiakirjassa tarkoitettujen saatavien perintä kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden vastaavien saatavien perintään sovellettavien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti.2. Tätä varten kaikkia perintäpyynnön kohteena olevia saatavia on käsiteltävä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion saatavina, lukuun ottamatta tapauksia, joissa sovelletaan 12 artiklaa.7 artikla1. Saatavan perintäpyyntöön, jonka avunantoa pyytävä viranomainen osoittaa toiselle viranomaiselle, on liitettävä virallinen tai oikeaksi todistettu jäljennös saatavan perinnän mahdollistavasta asiakirjasta, joka on peräisin avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta, sekä tarvittaessa muut perintään tarvittavat asiakirjat alkuperäiskappaleina tai oikeaksi todistettuina jäljennöksinä.2. Avunantoa pyytävä viranomainen saa laatia perintäpyynnön ainoastaan, jos:a) saatavaa tai sen perinnän mahdollistavaa asiakirjaa ei kiistetä avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa;b) avunantoa pyytävä viranomainen on käynnistänyt kotipaikkajäsenvaltiossa perintämenettelyn, jollaista voidaan käyttää 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan perusteella, ja jos toteutetut toimenpiteet eivät ole johtaneet saatavan maksuun kokonaan.3. Perintäpyynnössä on mainittava sen henkilön nimi ja osoite, jota asia koskee, saatavan luonne, pääoman sekä korkojen ja kulujen summat ja kaikki muut tarvittavat tiedot.4. Lisäksi perintäpyynnössä on oltava avunantoa pyytävän viranomaisen ilmoitus, jossa täsmennetään, mistä päivästä perintä on mahdollinen avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti, ja vahvistetaan, että 2 kohdassa tarkoitetut edellytykset ovat täyttyneet.5. Avunantoa pyytävän viranomaisen on toimitettava viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, kaikki perintäpyyntöön johtaneeseen asiaan liittyvät tiedot heti ne saatuaan.8 artiklaSaatavan perinnän mahdollistavan asiakirjan on oltava tarvittaessa sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti vahvistettu, hyväksytty, täydennetty tai korvattu asiakirjalla, joka mahdollistaa sen täytäntöönpanon kyseisen jäsenvaltion alueella.Asiakirjan vahvistamisen, hyväksymisen, täydentämisen tai korvaamisen on tapahduttava mahdollisimman pian perintäpyynnön saapumisen jälkeen. Niistä ei voida kieltäytyä, jos asiakirja, joka mahdollistaa perinnän avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, on muodoltaan sääntöjen mukainen.Jos jonkin edellä tarkoitetun muodollisuuden täyttäminen antaa aiheen tarkistukseen tai kiistämiseen, joka koskee saatavaa tai sen perinnän mahdollistavaa, avunantoa pyytävän viranomaisen toimittamaa asiakirjaa, sovelletaan 12 artiklaa.9 artikla1. Perintä on suoritettava sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, jäsenvaltion valuuttana.2. Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten salliessa ja avunantoa pyytävää viranomaista kuultuaan myöntää velalliselle maksuaikaa tai antaa tälle mahdollisuuden maksaa vähittäin. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, tältä maksuajalta perimät korot on siirrettävä avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltioon.Avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltioon on siirrettävä myös kaikki muut korot, joita viivästyneestä maksusta peritään sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti.10 artiklaPerittävillä saatavilla ei saa olla etuoikeuksia sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan.11 artiklaViranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava viipymättä avunantoa pyytävälle viranomaiselle toimista, joita se on toteuttanut perintäpyynnön johdosta.12 artikla1. Jos henkilö, jota asia koskee, kiistää perintämenettelyn aikana saatavan tai avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta peräisin olevan asiakirjan, joka mahdollistaa saatavan perinnän, kyseisen henkilön on annettava asia avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen ratkaistavaksi kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti. Avunantoa pyytävän viranomaisen on ilmoitettava tästä toimesta viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan. Myös henkilö, jota asia koskee, voi ilmoittaa tästä toimesta viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan.2. Kun viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, on vastaanottanut 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen joko avunantoa pyytävältä viranomaiselta tai henkilöltä, jota asia koskee, sen on keskeytettävä perintämenettely, kunnes toimivaltainen laitos tekee päätöksen asiassa. Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi toteuttaa varotoimenpiteitä perinnän varmistamiseksi, jos se pitää niitä tarpeellisina, siltä osin kuin sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat lait ja asetukset mahdollistavat sen vastaavien saatavien osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 13 artiklan soveltamista.3. Kun kiistäminen koskee perintätoimenpiteitä, jotka on toteutettu sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan, asia on annettava tämän jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen ratkaistavaksi sen lakien ja asetusten mukaisesti.4. Kun toimivaltainen laitos, jonka ratkaistavaksi asia on 1 kohdan mukaisesti annettu, on oikeudellinen tai hallinnollinen tuomioistuin, tämän tuomioistuimen päätös, jos se on avunantoa pyytävälle viranomaiselle myönteinen ja mahdollistaa saatavan perinnän avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, on 6, 7 ja 8 artiklassa tarkoitettu "perinnän mahdollistava asiakirja", ja saatavan perintä on toteutettava tämän päätöksen perusteella.13 artiklaAvunantoa pyytävän viranomaisen perustellusta pyynnöstä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toteutettava varotoimenpiteitä saatavan perinnän varmistamiseksi siltä osin kuin sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat lait ja asetukset sen mahdollistavat.Ensimmäisen kohdan täytäntöön panemiseksi sovelletaan soveltuvin osin 6 artiklaa, 7 artiklan 1, 3 ja 5 kohtaa sekä 8, 11, 12 ja 14 artiklaa.14 artiklaViranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, ei tarvitse:a) toteuttaa 6-13 artiklassa tarkoitettua avunantoa, jos saatavan perintä on velallisen tilanteen vuoksi omiaan aiheuttamaan vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia sen kotipaikkajäsenvaltiossa;b) aloittaa saatavan perintää, jos avunantoa pyytävä viranomainen ei ole käyttänyt kotipaikkajäsenvaltion alueella kaikkia keinoja kyseisen saatavan perimiseksi.Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syyt, joiden vuoksi avunantopyyntöä ei voida täyttää. Tämä perusteltu kieltäytyminen on annettava tiedoksi myös komissiolle.15 artikla1. Vanhentumista koskevia kysymyksiä sääntelevät yksinomaan avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset.2. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, toteuttamia avunantopyynnön mukaisia perintätoimia, jotka, jos avunantoa pyytävä viranomainen olisi toteuttanut ne, olisivat aiheuttaneet vanhentumisen lykkäytymisen tai keskeytymisen avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti, on pidettävä tältä osin toteutettuina viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.16 artiklaViranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, saa toimittaa sille tämän direktiivin soveltamiseksi toimitetut asiakirjat ja tiedot ainoastaan:a) avunantopyynnössä tarkoitetulle henkilölle;b) saatavien perinnästä vastaaville henkilöille ja viranomaisille sekä ainoastaan perintää varten;c) oikeusviranomaisille, jotka käsittelevät saatavien perintää koskevista asioita.17 artiklaAvunantopyyntöihin ja niiden liitteisiin on liitettävä käännös sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen viranomaisen oikeutta kieltäytyä käännöksen toimittamisesta.18 artiklaJäsenvaltioiden on luovuttava vastavuoroisesti tämän direktiivin mukaisesti toisilleen antamastaan keskinäisestä avunannosta aiheutuvien kustannusten korvaamisesta.Avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltio on kuitenkin vastuussa sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiolle saatavan olemassaolon ja avunantoa pyytävän viranomaisen lähettämän asiakirjan pätevyyden osalta perusteettomiksi todettujen toimien rahallisista seurauksista.19 artiklaJäsenvaltioiden on toimitettava toisilleen luettelo viranomaisista, joilla on valtuudet laatia tai vastaanottaa avunantopyyntöjä.20 artikla1. Perustetaan perintäkomitea, jäljempänä `komitea`, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.2. Komitea laatii työjärjestyksensä.21 artiklaKomitea voi käsitellä kaikkia tämän direktiivin soveltamiseen liittyviä kysymyksiä, jotka sen puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäviksi joko omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.22 artikla1. Tämän direktiivin 4 artiklan 2 ja 4 kohdan, 5 artiklan 2 ja 3 kohdan, 7 artiklan 1, 3 ja 5 kohdan, 9 ja 11 artiklan sekä 12 artiklan 1 kohdan soveltamista sekä valuuttojen muuntamista, perittyjen summien siirtoa ja avunantopyynnön aiheuttavien saatavien vähimmäissumman määrittämistä koskevat käytännön yksityiskohtaiset säännöt annetaan 2 ja 3 kohdassa määriteltyä menettelyä noudattaen.2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen annettavista säännöksistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan neljänkymmenenyhden äänen enemmistöllä, ja jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. a) Komissio antaa ehdotetut säännökset, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.b) Jos ehdotetut säännökset eivät ole komitean lausunnon mukaiset tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista säännöksistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.c) Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista säännöksistä.23 artiklaTämän direktiivin säännökset eivät estä soveltamasta laajempaa keskinäistä avunantoa, jota tietyt jäsenvaltiot myöntävät tai myöntäisivät toisilleen sopimusten tai järjestelyjen perusteella, mukaan luettuna avunanto oikeudellisten tai muiden asiakirjojen ilmoittamisen alalla.24 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1978.25 artiklaJäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän direktiivin soveltamiseksi antamistaan säännöksistä. Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille.26 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 15 päivänä maaliskuuta 1976.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaR. VOUEL(1) EYVL N:o L 94, 28.4.1970, s. 13(2) EYVL N:o L 295, 30.12.1972, s. 1(3) EYVL N:o C 19, 12.4.1973, s. 38(4) EYVL N:o C 69, 28.8.1973, s. 3(5) EYVL N:o L 94, 28.4.1970, s. 19


title: Neuvoston direktiivi 2008/9/EY, annettu 12 päivänä helmikuuta 2008 , yksityiskohtaisista säännöistä direktiivissä 2006/112/EY säädetyn arvonlisäveron palauttamiseksi palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomille mutta toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille verovelvollisille

text:
               20.2.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 44/23

      NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/9/EY,
   annettu 12 päivänä helmikuuta 2008,
   yksityiskohtaisista säännöistä direktiivissä 2006/112/EY säädetyn arvonlisäveron palauttamiseksi palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomille mutta toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille verovelvollisille
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Huomattavia ongelmia aiheutuu sekä jäsenvaltioiden hallintoviranomaisille että yrityksille täytäntöönpanosäännöistä, jotka on annettu jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt – 6 päivänä joulukuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/1072/ETY (3).

               (2)

               Direktiivissä säädettyjä järjestelyjä olisi muutettava niiden määräaikojen osalta, joiden kuluessa palautushakemuksia koskevat päätökset annetaan yrityksille tiedoksi. Samalla olisi säädettävä, että myös yritysten on annettava vastaukset määräajassa. Menettelyä olisi lisäksi yksinkertaistettava ja nykyaikaistettava mahdollistamalla nykyaikaisen tekniikan käyttö.

               (3)

               Uudella menettelyllä on tarkoitus edistää yritysten asemaa, sillä jäsenvaltioiden on maksettava korkoa, jos palautus suoritetaan myöhässä, ja yritysten muutoksenhakuoikeutta vahvistetaan.

               (4)

               Selkeyden ja luettavuuden parantamiseksi direktiivin 79/1072/ETY soveltamista koskeva säännös, joka on sisältynyt aiemmin yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annettuun neuvoston direktiiviin 2006/112/EY (4), olisi nyt sisällytettävä tähän direktiiviin.

               (5)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän direktiivin tavoitteita, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.

               (6)

               Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen (5) 34 kohdan mukaisesti jäsenvaltioita kannustetaan laatimaan itseään varten ja yhteisön edun vuoksi omia taulukoitaan, joista ilmenee mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja sen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen edellyttämien toimenpiteiden välinen vastaavuus, ja julkaisemaan ne.

               (7)

               Selkeyden vuoksi direktiivi 79/1072/ETY olisi siksi kumottava, ottaen huomioon tarvittavat siirtymätoimenpiteet ennen tammikuun 1 päivää 2010 jätettyjen palautushakemuksien osalta,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Tässä direktiivissä vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt direktiivin 2006/112/EY 170 artiklassa säädetylle arvonlisäveron palautukselle 3 artiklan edellytykset täyttäville palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomille verovelvollisille.
   2 artikla
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan

               1)

               ’palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomalla verovelvollisella’ direktiivin 2006/112/EY 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua verovelvollista, joka ei ole sijoittautunut palautusjäsenvaltioon vaan toisen jäsenvaltion alueelle;

               2)

               ’palautusjäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa arvonlisävero on veloitettu tai kannettu palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomalta verovelvolliselta tavaroista tai palveluista, joita muut verovelvolliset kyseisessä jäsenvaltiossa ovat luovuttaneet tai suorittaneet hänelle, tai jossa arvonlisävero on kannettu häneltä tavaroiden tuonnista kyseiseen jäsenvaltioon;

               3)

               ’palautusajanjaksolla’ palautushakemuksen kattamaa 16 artiklan mukaista ajanjaksoa;

               4)

               ’palautushakemuksella’ hakemusta, jolla haetaan palautusta arvonlisäverosta, joka on veloitettu tai kannettu palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomalta verovelvolliselta kyseisessä jäsenvaltiossa tavaroista tai palveluista, joita muut verovelvolliset kyseisessä jäsenvaltiossa ovat luovuttaneet tai suorittaneet hänelle, tai arvonlisäverosta, joka on kannettu häneltä tavaroiden tuonnista kyseiseen jäsenvaltioon;

               5)

               ’hakijalla’ palautusjäsenvaltioon sijoittautumatonta verovelvollista, joka tekee palautushakemuksen.

         3 artikla
   Tätä direktiiviä sovelletaan palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomaan verovelvolliseen, joka täyttää seuraavat edellytykset:

               a)

               hänellä ei palautusajanjakson aikana ole ollut palautusjäsenvaltiossa taloudellisen toimintansa kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa, josta on suoritettu liiketoimia, taikka tällaisen kotipaikan tai kiinteän toimipaikan puuttuessa omaa kotipaikkaa tai vakinaista asuinpaikkaa;

               b)

               hän ei palautusajanjakson aikana ole suorittanut yhtään palautusjäsenvaltiossa suoritetuksi katsottavaa tavaroiden luovutusta tai palveluiden suoritusta, lukuun ottamatta seuraavia liiketoimia:

                           i)

                           kuljetuspalvelut ja niiden liitännäispalvelut, jotka on vapautettu verosta direktiivin 2006/112/EY 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 tai 160 artiklan nojalla;

                           ii)

                           tavaroiden luovutukset ja palveluiden suoritukset henkilölle, joka on veronmaksuvelvollinen direktiivin 2006/112/EY 194–197 artiklan ja 199 artiklan mukaisesti.

         4 artikla
   Tätä direktiiviä ei sovelleta

               a)

               arvonlisäveron määriin, jotka on palautusjäsenvaltion lainsäädännön mukaan laskutettu virheellisesti;

               b)

               laskutettuihin, sellaisten tavaroiden luovutuksia koskeviin arvonlisäveron määriin, joiden luovutus on vapautettu tai voidaan vapauttaa verosta direktiivin 2006/112/EY 138 artiklan tai 146 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.

         5 artikla
   Kunkin jäsenvaltion on palautettava jokaiselle palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomalle verovelvolliselle arvonlisävero, joka on kannettu muiden verovelvollisten kyseiselle verovelvolliselle kyseisessä jäsenvaltiossa luovuttamista tavaroista tai suorittamista palveluista taikka tavaroiden maahantuonnista kyseiseen jäsenvaltioon, siltä osin kuin tavaroita tai palveluita käytetään seuraavien liiketoimien suorittamiseen:

               a)

               direktiivin 2006/112/EY 169 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetut liiketoimet;

               b)

               liiketoimet henkilölle, joka on veronmaksuvelvollinen direktiivin 2006/112/EY 194–197 ja 199 artiklan mukaisesti sellaisina kuin niitä sovelletaan palautusjäsenvaltiossa.

         Tätä direktiiviä sovellettaessa oikeus veron palautukseen määritetään direktiivin 2006/112/EY mukaisesti sellaisena kuin sitä sovelletaan palautusjäsenvaltiossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan soveltamista.
   6 artikla
   Jotta palautusjäsenvaltioon sijoittautumaton verovelvollinen olisi oikeutettu palautukseen palautusjäsenvaltiossa, hänen on suoritettava vähennykseen oikeuttavia liiketoimia jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut.
   Kun palautusjäsenvaltioon sijoittautumaton verovelvollinen suorittaa jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut, sekä sellaisia liiketoimia, jotka oikeuttavat vähennykseen, että sellaisia liiketoimia, jotka eivät oikeuta vähennykseen kyseisessä jäsenvaltiossa, palautusjäsenvaltio voi palauttaa 5 artiklan mukaisesti palautettavissa olevasta arvonlisäveron määrästä ainoastaan vähennyksiin oikeuttaviin liiketoimiin liittyvän arvonlisäveron osuuden, joka on määritetty direktiivin 2006/112/EY 173 artiklan mukaisesti sellaisena kuin sitä sovelletaan sijoittautumisjäsenvaltiossa.
   7 artikla
   Saadakseen arvonlisäveron palautuksen palautusjäsenvaltiossa palautusjäsenvaltioon sijoittautumattoman verovelvollisen on tehtävä palautusjäsenvaltiolle sähköinen palautushakemus ja toimitettava se jäsenvaltiolle, johon hän on sijoittautunut, kyseisen jäsenvaltion perustaman sähköisen portaalin kautta.
   8 artikla
   1.   Palautushakemuksen on sisällettävä seuraavat tiedot:

               a)

               hakijan nimi ja täydellinen osoite;

               b)

               sähköiset yhteystiedot;

               c)

               kuvaus hakijan liiketoiminnasta, jota varten tavarat tai palvelut on hankittu;

               d)

               hakemuksen kattama palautusajanjakso;

               e)

               hakijan selvitys siitä, että hän ei ole kyseisen palautusajanjakson aikana suorittanut yhtään palautusjäsenvaltiossa suoritetuksi katsottavaa tavaroiden luovutusta tai palveluiden suoritusta 3 artiklan b alakohdan i ja ii alakohdassa tarkoitettuja liiketoimia lukuun ottamatta;

               f)

               hakijan arvonlisäverotunniste tai verorekisterinumero;

               g)

               pankkitilitiedot IBAN- ja BIC-koodit mukaan lukien.

         2.   Edellä 1 kohdassa mainittujen tietojen lisäksi palautushakemuksessa on annettava kunkin palautusjäsenvaltion ja kunkin laskun tai tuontiasiakirjan osalta seuraavat tiedot:

               a)

               tavaroiden luovuttajan tai palveluiden suorittajan nimi ja täydellinen osoite;

               b)

               tavaroiden luovuttajan tai palveluiden suorittajan arvonlisäverotunniste tai verorekisterinumero, jonka palautusjäsenvaltio on myöntänyt direktiivin 2006/112/EY 239 ja 240 artiklan säännösten mukaisesti, ei kuitenkaan tuonnin ollessa kyseessä;

               c)

               palautusjäsenvaltion etuliite direktiivin 2006/112/EY 215 artiklan mukaisesti, ei kuitenkaan tuonnin ollessa kyseessä;

               d)

               laskun tai tuontiasiakirjan päivämäärä ja numero;

               e)

               veron peruste ja arvonlisäveron määrä ilmaistuna palautusjäsenvaltion valuutassa;

               f)

               5 artiklan ja 6 artiklan toisen kohdan mukaisesti lasketun vähennettävän arvonlisäveron määrä ilmaistuna palautusjäsenvaltion valuutassa;

               g)

               soveltuvissa tapauksissa 6 artiklan mukaisesti laskettu vähennettävä osuus prosenttiosuutena ilmaistuna;

               h)

               hankittujen tavaroiden ja palveluiden laatu, joka merkitään 9 artiklan mukaisin koodein.

         9 artikla
   1.   Hankittujen tavaroiden ja palveluiden laatu on merkittävä palautushakemukseen seuraavin koodein:

               1

               =

               polttoaine;

               2

               =

               kulkuneuvon vuokraus;

               3

               =

               kulkuneuvoihin liittyvät kustannukset (muut kuin 1 ja 2 kohdissa tarkoitetut tavarat ja palvelut);

               4

               =

               tiemaksut ja tienkäyttömaksut;

               5

               =

               matkakustannukset, kuten taksimaksut, julkisen liikenteen maksut;

               6

               =

               majoitus;

               7

               =

               ruoka, juomat ja ravintolapalvelut;

               8

               =

               messujen ja näyttelyjen pääsymaksut;

               9

               =

               ylellisyys-, huvi- ja edustuskustannukset;

               10

               =

               muut.

         Jos käytetään koodia 10, on ilmoitettava luovutettujen tavaroiden ja suoritettujen palveluiden laatu.
   2.   Palautusjäsenvaltio voi vaatia hakijaa toimittamaan sähköisesti koodattuja lisätietoja kustakin 1 kohdassa esitetystä koodista siltä osin kuin tällaiset tiedot ovat tarpeellisia palautusjäsenvaltiossa sovellettavien, direktiivin 2006/112/EY mukaisten vähennysoikeutta koskevien rajoitusten vuoksi tai mainitun direktiivin 395 ja 396 artiklan nojalla palautusjäsenvaltiolle myönnetyn asiaankuuluvan poikkeuksen soveltamisen vuoksi.
   10 artikla
   Rajoittamatta 20 artiklan nojalla tehtyjä tietopyyntöjä palautusjäsenvaltio voi vaatia hakijaa toimittamaan sähköisesti palautushakemuksen mukana jäljennöksen laskusta tai tuontiasiakirjasta, jos veron peruste laskussa tai tuontiasiakirjassa on vähintään 1 000 euroa taikka vastaava määrä kansallisessa valuutassa. Jos lasku koskee polttoainetta, tämä alaraja on 250 euroa tai vastaava määrä kansallisessa valuutassa.
   11 artikla
   Palautusjäsenvaltio voi vaatia hakijaa toimittamaan kuvauksen liiketoiminnastaan käyttäen yhdenmukaistettuja koodeja, jotka määritellään neuvoston asetuksen (EY) N:o 1798/2003 (6) 34 a artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
   12 artikla
   Palautusjäsenvaltio voi määritellä kielen tai kielet, jolla tai joilla hakijan on annettava palautushakemuksen tiedot tai mahdolliset lisätiedot.
   13 artikla
   Jos vähennettävää osuutta tarkistetaan direktiivin 2006/112/EY 175 artiklan nojalla palautushakemuksen jättämisen jälkeen, hakijan on oikaistava haettu tai jo palautettu määrä.
   Oikaisu on tehtävä palautushakemuksessa palautusajanjaksoa seuraavan kalenterivuoden aikana tai, jos hakija ei tee tuona kalenterivuotena palautushakemusta, erillisellä ilmoituksella sijoittautumisjäsenvaltion perustaman sähköisen portaalin kautta.
   14 artikla
   1.   Palautushakemuksen on kohdistuttava

               a)

               tavaroiden tai palveluiden ostoon, joka on laskutettu palautusajanjakson aikana, edellyttäen että verosaatava syntyi ennen laskutusta tai laskutushetkellä, tai jonka osalta verosaatava syntyi palautusajanjakson aikana, edellyttäen että ostosta laskutettiin ennen verosaatavan syntymistä;

               b)

               palautusajanjakson aikana suoritettuun tavaroiden tuontiin.

         2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen liiketoimien lisäksi palautushakemus voi koskea laskuja tai tuontiasiakirjoja, joista ei aikaisemmin ole tehty palautushakemuksia ja jotka koskevat kyseisenä kalenterivuonna suoritettuja liiketoimia.
   15 artikla
   1.   Palautushakemus on tehtävä sijoittautumisjäsenvaltiolle viimeistään palautusajanjaksoa seuraavan kalenterivuoden syyskuun 30 päivänä. Palautushakemus katsotaan tehdyksi ainoastaan, jos hakija on antanut kaikki 8, 9 ja 11 artiklan nojalla vaaditut tiedot.
   2.   Sijoittautumisjäsenvaltion on toimitettava hakijalle viipymättä sähköinen vastaanottotodistus.
   16 artikla
   Palautusajanjakson pituus on enintään yksi kalenterivuosi tai vähintään kolme kalenterikuukautta. Palautushakemuksia voidaan kuitenkin tehdä alle kolmen kuukauden ajanjaksolta, jos kyseessä oleva ajanjakso koskee kalenterivuoden jäljellä olevaa osaa.
   17 artikla
   Jos palautushakemus koskee palautusajanjaksoa, joka on lyhyempi kuin yksi kalenterivuosi mutta vähintään kolme kuukautta, sen arvonlisäveron määrä, josta palautusta haetaan, ei saa olla pienempi kuin 400 euroa tai vastaava määrä kansallisena valuuttana.
   Jos palautushakemus koskee palautusajanjaksoa, joka on kalenterivuoden tai kalenterivuoden jäljellä olevan osan mittainen, arvonlisäveron määrä ei saa olla pienempi kuin 50 euroa tai vastaava määrä kansallisena valuuttana.
   18 artikla
   1.   Sijoittautumisjäsenvaltio ei toimita palautushakemusta palautusjäsenvaltiolle, jos hakijan tilanne sijoittautumisjäsenvaltiossa palautusajanjakson aikana on jokin seuraavista:

               a)

               hakija ei ole arvonlisäverovelvollinen; tai

               b)

               hakija suorittaa yksinomaan direktiivin 2006/112/EY 132, 135, 136 tai 371 artiklan, 374–377 artiklan, 378 artiklan 2 kohdan a alakohdan, 379 artiklan 2 kohdan tai 380–390 artiklan taikka vuoden 2005 liittymisasiakirjaan sisältyvien samansisältöisten määräysten perusteella verosta ilman edeltävässä vaiheessa maksetun arvonlisäveron vähennysoikeutta vapautettuja tavaroiden luovutuksia ja palvelusuorituksia;

               c)

               hakija kuuluu direktiivin 2006/112/EY 284–287 artiklan mukaisen pienyritysten verovapauden piiriin;

               d)

               hakija kuuluu direktiivin 2006/112/EY 296–305 artiklan mukaisen maataloustuottajien yhteisen vakiokantajärjestelmän piiriin.

         2.   Sijoittautumisjäsenvaltion on ilmoitettava sähköisesti hakijalle 1 kohdan nojalla tekemästään päätöksestä.
   19 artikla
   1.   Palautusjäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava hakijalle sähköisesti hakemuksen vastaanottopäivä.
   2.   Palautusjäsenvaltion on ilmoitettava hakijalle päätöksestään hyväksyä tai hylätä palautushakemus neljän kuukauden kuluessa siitä, kun kyseinen jäsenvaltio vastaanotti palautushakemuksen.
   20 artikla
   1.   Jos palautusjäsenvaltio katsoo, ettei sillä ole kaikkia asiaankuuluvia tietoja päätöksen tekemiseksi koko palautushakemuksesta tai sen osasta, se voi pyytää sähköisesti lisätietoja erityisesti hakijalta tai sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun neljän kuukauden määräajan kuluessa. Jos lisätietoja vaaditaan muulta henkilöltä kuin hakijalta tai jonkin jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta, pyyntö tehdään sähköisesti vain, jos sähköinen menettely on pyynnön vastaanottajalle mahdollista.
   Palautusjäsenvaltio voi tarvittaessa pyytää täydentäviä lisätietoja.
   Jos palautusjäsenvaltiolla on perusteltuja epäilyjä tietyn vaatimuksen pätevyyden tai oikeellisuuden osalta, tämän kohdan mukaisesti pyydettyihin tietoihin voi kuulua myös asiaankuuluvan laskun tai tuontiasiakirjan alkuperäiskappaleen tai jäljennöksen toimittaminen. Edellä 10 artiklassa mainittuja alarajoja ei tässä tapauksessa sovelleta.
   2.   Palautusjäsenvaltiolle on toimitettava 1 kohdan nojalla pyydetyt tiedot yhden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona pyynnön vastaanottaja vastaanotti kyseisen pyynnön.
   21 artikla
   Jos palautusjäsenvaltio pyytää lisätietoja, sen on ilmoitettava hakijalle päätöksestään hyväksyä tai hylätä palautushakemus kahden kuukauden kuluessa pyydettyjen tietojen saamisesta tai, jos se ei ole saanut vastausta pyyntöönsä, kahden kuukauden kuluessa 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan päättymisestä. Koko palautushakemusta tai sen osaa koskevaan päätökseen käytettävissä oleva määräaika on kuitenkin aina vähintään kuusi kuukautta siitä, kun palautusjäsenvaltio vastaanotti palautushakemuksen.
   Jos palautusjäsenvaltio pyytää täydentäviä lisätietoja, sen on ilmoitettava hakijalle koko palautushakemusta tai sen osaa koskevasta päätöksestään kahdeksan kuukauden kuluessa siitä, kun kyseinen jäsenvaltio vastaanotti palautushakemuksen.
   22 artikla
   1.   Jos palautushakemus hyväksytään, on palautusjäsenvaltion maksettava hyväksytty määrä viimeistään 10 työpäivän kuluessa 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun määräajan päättymisestä tai, jos lisätietoja tai täydentäviä lisätietoja on pyydetty, 21 artiklassa tarkoitettujen määräaikojen päättymisestä.
   2.   Palautus on maksettava palautusjäsenvaltiossa tai hakijan pyynnöstä jossakin muussa jäsenvaltiossa. Jälkimmäisessä tapauksessa palautusjäsenvaltio vähentää mahdolliset siirrosta aiheutuvat pankkikulut hakijalle maksettavasta määrästä.
   23 artikla
   1.   Jos palautushakemus hylätään kokonaisuudessaan tai osittain, palautusjäsenvaltion on ilmoitettava hylkäämisen syyt hakijalle yhdessä päätöksen kanssa.
   2.   Hakija voi hakea muutosta palautushakemuksen hylkäävään päätökseen palautusjäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta samoin muotoa ja määräaikoja koskevin edellytyksin, joita sovelletaan kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden henkilöiden palautushakemuksia koskeviin muutoksenhakuihin.
   Jos sitä, että palautushakemusta koskevaa päätöstä ei ole tehty tässä direktiivissä säädetyssä määräajassa, ei katsota palautusjäsenvaltion lainsäädännössä hakemuksen hyväksymiseksi eikä hylkäämiseksi, hakijalla on oltava käytettävissään samat hallinnolliset ja oikeudelliset menettelyt kuin kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilla verovelvollisilla samassa tilanteessa. Jos tällaisia menettelyjä ei ole käytettävissä, katsotaan se, että palautushakemusta koskevaa päätöstä ei ole tehty kyseisessä määräajassa, hakemuksen hylkäämiseksi.
   24 artikla
   1.   Jos palautus on saatu vilpillisesti tai muutoin virheellisesti, palautusjäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ryhtyy välittömästi perimään takaisin väärin perustein maksetut määrät ja mahdollisesti määrätyt seuraamukset ja korot palautusjäsenvaltiossa sovellettavan menettelyn mukaisesti, tämän kuitenkaan rajoittamatta keskinäistä apua arvonlisäveron perinnässä koskevien säännösten soveltamista.
   2.   Jos hallinnollinen seuraamus tai korko on määrätty mutta jätetty maksamatta, palautusjäsenvaltio voi lykätä kyseiselle verovelvolliselle tulevien myöhempien palautusten maksamisen maksamatta olevaan määrään saakka.
   25 artikla
   Palautusjäsenvaltio ottaa huomioon 13 artiklan mukaisesti tehdyn aiempaa palautushakemusta koskevan oikaisun palautuksen määrän alentamisena tai korottamisena tai, jos erillinen ilmoitus on toimitettu, erillisenä maksuna tai takaisinperintänä.
   26 artikla
   Palautusjäsenvaltion on maksettava hakijalle maksettavan palautuksen määrälle korkoa, jos palautus maksetaan 22 artiklan 1 kohdan mukaisen viimeisen maksupäivän jälkeen.
   Jos hakija ei toimita palautusjäsenvaltiolle pyydettyjä lisätietoja tai täydentäviä lisätietoja määräajassa, ensimmäistä kohtaa ei sovelleta. Sitä ei myöskään sovelleta ennen kuin palautusjäsenvaltio on vastaanottanut 10 artiklan nojalla sähköisesti toimitettavat asiakirjat.
   27 artikla
   1.   Korko lasketaan sitä päivää, jolloin palautus olisi 22 artiklan 1 kohdan mukaan viimeistään ollut maksettava, seuraavasta päivästä palautuksen tosiasialliseen maksupäivään saakka.
   2.   Korkokanta on se korkokanta, jota sovelletaan palautusjäsenvaltioon sijoittautuneille verovelvollisille maksettaviin arvonlisäveron palautuksiin kyseisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
   Jos kansallisen lainsäädännön mukaan ei makseta korkoa sijoittautuneille verovelvollisille maksettaville palautuksille, maksettava korko on yhtä kuin se korko tai vastaava maksu, jota palautusjäsenvaltio soveltaa verovelvollisten myöhässä maksamaan arvonlisäveroon.
   28 artikla
   1.   Tätä direktiiviä sovelletaan joulukuun 31 päivän 2009 jälkeen toimitettuihin palautushakemuksiin.
   2.   Kumotaan direktiivi 79/1072/ETY 1 päivästä tammikuuta 2010. Sen säännöksiä sovelletaan kuitenkin edelleen ennen tammikuun 1 päivää 2010 toimitettuihin palautushakemuksiin.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin muuten kuin ennen tammikuun 1 päivää 2010 toimitettujen palautushakemusten osalta.
   29 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset siten, että ne tulevat voimaan 1 päivästä tammikuuta 2010. Niiden on viipymättä ilmoitettava tästä komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   30 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   31 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä helmikuuta 2008.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         A. BAJUK

      (1)  EUVL C 285 E, 22.11.2006, s. 122.

      (2)  EUVL C 28, 3.2.2006, s. 86.

      (3)  EYVL L 331, 27.12.1979, s. 11. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2006/98/EY (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 129).

      (4)  EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2007/75/EY (EUVL L 346, 29.12.2007, s. 13).

      (5)  EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (6)  EUVL L 264, 15.10.2003, s. 1.


title: Neuvoston direktiivi 2009/71/Euratom, annettu 25 päivänä kesäkuuta 2009 , ydinlaitosten ydinturvallisuutta koskevan yhteisön kehyksen perustamisesta

text:
               2.7.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 172/18

      NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/71/EURATOM,
   annettu 25 päivänä kesäkuuta 2009,
   ydinlaitosten ydinturvallisuutta koskevan yhteisön kehyksen perustamisesta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 31 ja 32 artiklan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka komissio on laatinut saatuaan lausunnon asiantuntijaryhmältä, jonka tieteellis-tekninen komitea on nimennyt jäsenvaltioiden tieteellisten asiantuntijoiden keskuudesta, ja kuultuaan Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa (1),
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen, jäljempänä ”perustamissopimus”, 2 artiklan b alakohdassa määrätään, että on laadittava yhtenäiset turvallisuusmääräykset väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi.

               (2)

               Perustamissopimuksen 30 artiklassa määrätään, että yhteisössä on vahvistettava perusnormit väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta.

               (3)

               Perusnormien vahvistamisesta työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta 13 päivänä toukokuuta 1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/29/Euratom (3) vahvistetaan kyseiset turvallisuutta koskevat perusnormit. Kyseisen direktiivin säännöksiä on täydennetty erityislainsäädännöllä.

               (4)

               Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen, jäljempänä ”yhteisöjen tuomioistuin”, oikeuskäytännön (4) mukaan yhteisöllä on jäsenvaltioidensa kanssa jaettua toimivaltaa ydinturvallisuutta koskevan yleissopimuksen (5) soveltamisaloilla.

               (5)

               Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen terveyden suojelua koskevan 3 luvun määräykset muodostavat yhdenmukaisen kokonaisuuden, jossa komissiolle annetaan melko laaja toimivalta suojella väestöä ja ympäristöä radioaktiivisen saastumisen vaaroilta.

               (6)

               Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 2 artiklan b alakohdassa yhteisölle asetettu tehtävä laatia yhtenäiset turvallisuusmääräykset väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ei merkitse sitä, etteivät jäsenvaltiot voisi säätää pidemmälle menevistä suojelutoimenpiteistä sen jälkeen kun yhteisö on määritellyt kyseiset määräykset.

               (7)

               Yhteisön järjestelyistä nopeaksi tietojenvaihdoksi säteilyhätätilanteen yhteydessä 14 päivänä joulukuuta 1987 tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/600/Euratom (6) säädettiin tiedoksiantamista ja tietojen toimittamista koskevasta kehyksestä, jota jäsenvaltioiden on käytettävä suojellakseen väestöä säteilyhätätilanteen sattuessa. Säteilyhätätilanteessa tarvittavia suojelutoimenpiteitä ja noudatettavia ohjeita koskevien tietojen antamisesta väestölle 27 päivänä marraskuuta 1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/618/Euratom (7) on asetettu jäsenvaltioille velvoitteita, jotka koskevat tietojen antamista väestölle säteilyhätätilanteessa.

               (8)

               Jäsenvaltioiden vastuu ydinlaitosten ydinturvallisuudesta on perusperiaate, jonka pohjalta ydinturvallisuuden valvontaa on kehitetty kansainvälisellä tasolla, kuten vahvistetaan ydinturvallisuutta koskevassa yleissopimuksessa. Tässä direktiivissä olisi korostettava sekä mainittua kansallisen vastuun periaatetta että periaatetta, jonka mukaan päävastuu ydinlaitoksen ydinturvallisuudesta on luvanhaltijalla, jota kansallinen valvontaviranomainen valvoo. Tässä direktiivissä olisi myös vahvistettava toimivaltaisten valvontaviranomaisten asemaa ja riippumattomuutta.

               (9)

               Kukin jäsenvaltio voi päättää asiaa koskevien kansallisten politiikkojensa mukaisesti, millaista energialähdevalikoimaa se käyttää.

               (10)

               Kansalliset olosuhteet otetaan huomioon kehitettäessä tämän direktiivin mukaista kansallista kehystä.

               (11)

               Jäsenvaltiot ovat jo toteuttaneet toimenpiteitä, joiden avulla ne voivat saavuttaa korkean ydinturvallisuustason yhteisössä.

               (12)

               Vaikka tämä direktiivi koskee pääasiassa ydinlaitosten ydinturvallisuutta, on samoin tärkeää varmistaa käytetyn polttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallinen huolto, myös varastointi- ja loppusijoituslaitoksissa.

               (13)

               Jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa arvioitava asiaa koskevia Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) laatimia turvallisuuden perusperiaatteita (8), joiden olisi muodostettava puitteet menettelyille, jotka jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon tämän direktiivin täytäntöönpanossa.

               (14)

               On syytä hyödyntää menettelyä, jossa niiden jäsenvaltioiden turvallisuusviranomaiset, joiden alueella on ydinvoimalaitoksia, ovat tehneet yhteistyötä Läntisen Euroopan ydinturvallisuusviranomaisten järjestön (WENRA) puitteissa ja määritelleet sähköntuotantoon tarkoitetuille ydinreaktoreille useita turvallisuuden viitetasoja.

               (15)

               Neuvoston esitettyä kehotuksen perustaa EU:n laajuinen korkean tason työryhmä 8 päivänä toukokuuta 2007 annetuissa ydinturvallisuutta ja käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallista huoltoa koskevissa päätelmissä perustettiin ydinturvallisuutta ja ydinjätehuoltoa käsittelevän eurooppalaisen korkean tason asiantuntijaryhmän perustamisesta 17 päivänä heinäkuuta 2007 tehdyllä komission päätöksellä 2007/530/Euratom (9) ydinturvallisuusalan eurooppalaisten sääntelijöiden ryhmä, jäljempänä ’ENSREG’, osallistumaan työhön ydinturvallisuutta koskevien yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi.

               (16)

               On tarpeen vahvistaa yhtenäinen rakenne jäsenvaltioiden komissiolle toimittamille tämän direktiivin täytäntöönpanoa koskeville kertomuksille. ENSREG:n jäsenten laaja kokemus huomioon ottaen sen panos voisi tässä suhteessa olla merkittävä, mikä helpottaisi kansallisten valvontaviranomaisten kuulemista ja keskinäistä yhteistyötä.

               (17)

               ENSREG:n 15 päivänä lokakuuta 2008 pidetyssä viidennessä kokouksessa hyväksyttiin 10 periaatetta käytettäväksi ydinturvallisuutta koskevan direktiivin laatimisessa, kuten ENSREG:n 20 päivänä marraskuuta 2008 päivätyssä pöytäkirjassa todetaan.

               (18)

               Ydinteknologian kehittämisellä, laitosten käytöstä ja turvallisuustutkimuksesta saaduilla kokemuksilla sekä sääntelykehysten parannuksilla olisi mahdollista parantaa turvallisuutta edelleen. Noudattaen sitoumusta pitää yllä ja parantaa turvallisuutta jäsenvaltioiden olisi otettava nämä tekijät huomioon laajentaessaan ydinvoimaohjelmiaan tai päättäessään käyttää ydinvoimaa ensimmäistä kertaa.

               (19)

               Vahvan turvallisuuskulttuurin luominen ydinlaitokseen on yksi turvallisuusjohtamisen perusperiaatteista, jota tarvitaan ydinlaitoksen toiminnan turvallisuuden varmistamiseksi.

               (20)

               Ydinturvallisuutta koskevan asiantuntemuksen ja taitojen ylläpitämisen ja kehittämisen edelleen olisi perustuttava muun muassa laitosten käytöstä saaduista aiemmista kokemuksista oppimiseen sekä menetelmien ja tieteen kehityksen hyödyntämiseen tarpeen mukaan.

               (21)

               Aiemmin jäsenvaltiot toteuttivat itsearviointeja IAEA:n puitteissa tiiviisti kansainvälisen viranomaistoiminnan arviointiryhmän (IRRT) tai viranomaistoiminnan vertaisarviointien (IRRS) yhteydessä. Jäsenvaltiot suorittivat kyseiset itsearvioinnit ja pyysivät arviointeja vapaaehtoisesti avoimuuden periaatteiden mukaisesti. Oikeudellisen, organisaatio- ja valvontainfrastruktuurin itsearvioinneilla ja niihin liittyvillä vertaisarvioinneilla olisi pyrittävä kansallisen valvontakehyksen vahvistamiseen ja parantamiseen sekä tunnustamaan jäsenvaltioiden toimivalta alueellaan olevien ydinlaitosten ydinturvallisuuden varmistamisessa. Itsearvioinnit ja niitä seuraavat kansainväliset vertaisarvioinnit eivät ole tarkastuksia eivätkä auditointeja vaan vastavuoroisen oppimisen järjestelmiä, joissa hyväksytään erilaiset lähestymistavat toimivaltaisen valvontaviranomaisen organisaatioon ja käytäntöihin, ja samalla otetaan huomioon jäsenvaltion valvontaa, tekniikkaa ja politiikkaa koskevat kysymykset, jotka edistävät vahvan ydinturvallisuusjärjestelmän varmistamista. Kansainvälisiä vertaisarviointeja olisi pidettävä tilaisuutena jakaa ammatillista kokemusta ja vaihtaa saatuja kokemuksia ja hyviä käytäntöjä avoimuuden ja yhteistyön hengessä mieluummin vertaisryhmien antamien ohjeiden kuin valvonnan tai tuomitsemisen avulla. Ottaen huomioon tarvittavan joustavuuden ja tarkoituksenmukaisuuden suhteessa jäsenvaltioiden erilaisiin järjestelmiin, jäsenvaltion pitäisi voida määrittää järjestelmänsä ne osat, joihin sovelletaan erityistä pyydettyä vertaisarviointia tavoitteena jatkuva ydinturvallisuuden parantaminen edelleen.

               (22)

               Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen 34 kohdan mukaisesti (10) jäsenvaltioita kannustetaan laatimaan itseään varten ja yhteisön edun vuoksi omia taulukoitaan, joista ilmenee mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista koskevien toimenpiteiden välinen vastaavuus, ja julkaisemaan ne,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1   LUKU

      TAVOITTEET, MÄÄRITELMÄT JA SOVELTAMISALA

   1 artikla
   Tavoitteet
   Tämän direktiivin tavoitteena on

               a)

               ottaa käyttöön yhteisön kehys, jonka avulla pidetään yllä ja edistetään ydinturvallisuuden ja sen valvomisen jatkuvaa parantamista;

               b)

               varmistaa, että jäsenvaltiot huolehtivat asianmukaisista kansallisista järjestelyistä, joilla turvataan ydinturvallisuuden korkea taso työntekijöiden ja väestön suojelemiseksi ydinlaitosten ionisoivan säteilyn aiheuttamilta vaaroilta.

         2 artikla
   Soveltamisala
   1.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin siviilikäyttöön tarkoitettuihin ydinlaitoksiin, jotka toimivat jäljempänä 3 artiklan 4 kohdassa määritellyn luvan nojalla, kaikissa tämän luvan kattamissa vaiheissa.
   2.   Tämän direktiivin soveltaminen ei estä jäsenvaltioita toteuttamasta tämän direktiivin soveltamisalalla tiukempia turvallisuustoimenpiteitä yhteisön lainsäädännön mukaisesti.
   3.   Tällä direktiivillä täydennetään perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettuja ydinlaitosten ydinturvallisuutta koskevia perusnormeja eikä sillä rajoiteta direktiivin 96/29/Euratom soveltamista.
   3 artikla
   Määritelmät
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan

               1)

               ”ydinlaitoksella”

                           a)

                           rikastuslaitoksia, ydinpolttoaineen valmistuslaitoksia, ydinvoimalaitoksia, jälleenkäsittelylaitoksia, tutkimusreaktoreita, käytetyn polttoaineen varastoja; ja

                           b)

                           radioaktiivisen jätteen varastoja, jotka ovat edellä a alakohdassa lueteltujen ydinlaitosten kanssa samalla alueella ja liittyvät suoraan niihin;

               2)

               ”ydinturvallisuudella” asianmukaisia käyttöolosuhteita, onnettomuuksien ehkäisemistä ja onnettomuuksien seurausten lieventämistä niin, että työntekijöitä ja väestöä suojellaan ydinlaitoksien ionisoivan säteilyn aiheuttamilta vaaroilta;

               3)

               ”toimivaltaisella valvontaviranomaisella” viranomaista tai viranomaisjärjestelmää, joka on nimetty jäsenvaltiossa toimimaan ydinlaitosten ydinturvallisuuden valvonnan alalla 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla;

               4)

               ”luvalla” kaikkia jäsenvaltion lainsäädännön nojalla annettuja oikeudellisia asiakirjoja, joissa myönnetään lupa ydinlaitoksen sijoituspaikan valintaa ja laitoksen suunnittelua, rakentamista, käyttöönottoa ja käyttöä tai käytöstäpoistoa varten;

               5)

               ”luvanhaltijalla” oikeushenkilöä tai luonnollista henkilöä, jolla on luvassa määritelty kokonaisvastuu ydinlaitoksesta.

         2   LUKU

      VELVOLLISUUDET

   4 artikla
   Oikeudellinen, valvonta- ja organisaatiokehys
   1.   Jäsenvaltioiden on luotava ydinlaitosten ydinturvallisuutta koskeva asianmukainen kansallinen oikeudellinen, valvonta- ja organisaatiokehys, jäljempänä ’kansallinen kehys’, ja pidettävä sitä yllä; sen avulla jaetaan vastuut ja huolehditaan asianomaisten valtion viranomaisten välisestä koordinoinnista. Kansallisessa kehyksessä vahvistetaan seuraavat vastuualueet:

               a)

               kansallisten ydinturvallisuusvaatimusten vahvistaminen. Sen määrittäminen, miten ne vahvistetaan ja mitä välinettä käyttäen niitä sovelletaan, kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan;

               b)

               sellaisesta järjestelmästä säätäminen, joka vastaa ydinlaitoksia koskevien lupien käsittelystä ja toimintakielloista luvan puuttuessa;

               c)

               ydinturvallisuuden valvontajärjestelmästä säätäminen;

               d)

               täytäntöönpanon valvontaa koskevat toimet, kuten toiminnan keskeyttäminen ja luvan muuttaminen tai peruuttaminen.

         2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallista kehystä ylläpidetään ja tarvittaessa parannetaan laitosten käytöstä hankittujen kokemusten, toiminnassa olevia laitoksia koskevista turvallisuusanalyyseistä saatujen näkemysten, teknologian kehittymisen ja turvallisuutta koskevan tutkimustoiminnan tulosten perusteella, kun tällaisia on saatavilla ja kun sillä on asian kannalta merkitystä.
   5 artikla
   Toimivaltainen valvontaviranomainen
   1.   Kunkin jäsenvaltion on perustettava ydinlaitosten ydinturvallisuudesta vastaava toimivaltainen valvontaviranomainen ja ylläpidettävä sitä.
   2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen valvontaviranomainen on toiminnallisesti erotettu muista elimistä tai järjestöistä, jotka liittyvät ydinenergian edistämiseen tai käyttöön, mukaan lukien sähköntuotanto, sen todellisen riippumattomuuden suojaamiseksi asiattomalta vaikutukselta sen valvontatehtävään liittyvässä päätöksenteossa.
   3.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle annetaan oikeudelliset valtuudet ja henkilöstö- ja taloudelliset voimavarat, joita se tarvitsee täyttääkseen edellä 4 artiklan 1 kohdassa kuvattuun kansalliseen kehykseen liittyvät velvoitteensa painottaen riittävästi turvallisuutta. Tähän kuuluvat voimavarat ja valtuudet

               a)

               vaatia, että luvanhaltija noudattaa kansallisia ydinturvallisuusmääräyksiä ja asianomaisen luvan ehtoja;

               b)

               vaatia näyttöä tästä noudattamisesta mukaan lukien 6 artiklan 2–5 kohdassa säädettyjen vaatimusten noudattaminen;

               c)

               valvoa tätä noudattamista suorittamalla lakisääteistä arviointia ja tarkastuksia; ja

               d)

               ryhtyä noudattamisen varmistamiseksi viranomaistoimenpiteisiin mukaan lukien ydinlaitoksen toiminnan keskeyttäminen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa kansallisessa kehyksessä määriteltyjen edellytyksen mukaisesti.

         6 artikla
   Luvanhaltijat
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että päävastuu ydinlaitoksen ydinturvallisuudesta on luvanhaltijalla. Tätä luvanhaltijan vastuuta ei voida delegoida.
   2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että voimassa oleva kansallinen kehys edellyttää, että luvanhaltijat arvioivat, valvovat ja parantavat toimivaltaisen valvontaviranomaisen valvonnassa, ja siinä määrin kuin on kohtuullisesti toteutettavissa, jatkuvasti ydinlaitostensa ydinturvallisuutta järjestelmällisellä ja todennettavalla tavalla.
   3.   Edellä 2 kohdassa tarkoitettuihin arviointeihin sisältyy sen varmistaminen, että onnettomuuksien ehkäisemistä ja onnettomuuksien seurausten lievittämistä varten on määritelty toimenpiteet. Samalla määritetään fyysiset turvatoimenpiteet ja luvanhaltijan hallinnolliset turvamenettelyt, joiden olisi petettävä, ennen kuin ionisoiva säteily vaarantaisi merkittävästi työntekijöiden ja väestön turvallisuuden.
   4.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sovellettavassa kansallisessa kehyksessä edellytetään, että luvanhaltijat perustavat ja panevat täytäntöön johtamisjärjestelmät, joissa ydinturvallisuus on etusijalla ja jotka toimivaltainen valvontaviranomainen todentaa säännöllisesti.
   5.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sovellettavassa kansallisessa kehyksessä edellytetään, että luvanhaltijat järjestävät ja pitävät yllä riittävät rahoitus- ja henkilöstövarat täyttääkseen 1–4 kohdan mukaiset ydinlaitoksen ydinturvallisuutta koskevat velvoitteensa.
   7 artikla
   Ydinturvallisuutta koskeva asiantuntemus ja taidot
   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahvistetussa kansallisessa kehyksessä edellytetään koulutusjärjestelyjä, joita kaikki osapuolet järjestävät ydinlaitosten ydinturvallisuudesta vastaavalle henkilöstölleen ydinturvallisuutta koskevan asiantuntemuksen ja taitojen ylläpitämiseksi ja kehittämiseksi edelleen.
   8 artikla
   Tiedottaminen väestölle
   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ydinturvallisuuden valvontaa koskevat tiedot ovat työntekijöiden ja väestön saatavilla. Tämän velvoitteen mukaisesti on myös varmistettava, että toimivaltainen valvontaviranomainen tiedottaa väestölle toimivaltaansa kuuluvista asioista. Tiedot on saatettava väestön saataville kansallisen lainsäädännön ja kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti, edellyttäen että tämä ei vaaranna muita kansallisessa lainsäädännössä tai kansainvälisissä velvoitteissa tunnustettuja intressejä, kuten muun muassa turvajärjestelyjä.
   9 artikla
   Raportointi
   1.   Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta ensimmäisen kerran viimeistään 22 päivänä heinäkuuta 2014 ja joka kolmas vuosi sen jälkeen ydinturvallisuutta koskevassa yleissopimuksessa määriteltyjä tarkasteluja ja selontekoja koskevia määräaikoja noudattaen.
   2.   Komissio toimittaa jäsenvaltioiden kertomusten pohjalta neuvostolle ja Euroopan parlamentille kertomuksen direktiivin täytäntöönpanon edistymisestä.
   3.   Jäsenvaltioiden on järjestettävä vähintään joka kymmenes vuosi kansallisen kehyksensä ja toimivaltaisten valvontaviranomaistensa määräajoin tehtävä itsearviointi sekä pyydettävä kansallisen kehyksensä merkitseviä osia ja/tai viranomaisiaan koskeva kansainvälinen vertaisarviointi tavoitteena parantaa edelleen ydinturvallisuutta. Vertaisarviointien tulokset ilmoitetaan jäsenvaltioille ja komissiolle, kun ne ovat saatavilla.
   3   LUKU

      LOPPUSÄÄNNÖKSET

   10 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 22 päivänä heinäkuuta 2011. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset sekä niihin myöhemmin tehtävät muutokset kirjallisina komissiolle.
   11 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   12 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2009.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         L. MIKO

      (1)  Lausunto, annettu 10. kesäkuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 22. huhtikuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  EYVL L 159, 29.6.1996, s. 1.

      (4)  Asia C-187/87, Kok. 1988, s. 5013, asia C-376/90, Kok. 1992, s. I-6153, asia C-29/99, Kok. 2002, s. I-11221.

      (5)  EYVL L 318, 11.12.1999, s. 21.

      (6)  EYVL L 371, 30.12.1987, s. 76.

      (7)  EYVL L 357, 7.12.1989, s. 31.

      (8)  IAEA Safety Fundamentals: Fundamental safety principles, IAEA Safety Standard Series No SF-1, 2006

      (9)  EUVL L 195, 27.7.2007, s. 44.

      (10)  EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1.