Avis juridique important

|

31999L0096

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/96/EY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1999, ajoneuvojen puristussytytysmoottoreiden kaasumaisten ja hiukkasmaisten päästöjen sekä ajoneuvoissa käytettävien maa- tai nestekaasulla toimivien ottomoottoreiden kaasupäästöjen torjumiseksi toteutettavista toimenpiteistä annetun jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja neuvoston direktiivin 88/77/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 044 , 16/02/2000 s. 0001 - 0155

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 1999/96/EY,annettu 13 päivänä joulukuuta 1999,ajoneuvojen puristussytytysmoottoreiden kaasumaisten ja hiukkasmaisten päästöjen sekä ajoneuvoissa käytettävien maa- tai nestekaasulla toimivien ottomoottoreiden kaasupäästöjen torjumiseksi toteutettavista toimenpiteistä annetun jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja neuvoston direktiivin 88/77/ETY muuttamisestaEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,ottavat huomioon komission ehdotukset(1),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(3),sekä katsovat seuraavaa:1) Olisi toteutettava toimia sisämarkkinoiden puitteissa.2) Neuvoston 22 päivänä marraskuuta 1973 hyväksymässä Euroopan yhteisön ensimmäisessä toimintaohjelmassa ympäristön suojelemiseksi(4) kehotetaan ottamaan huomioon viimeisin tieteellinen kehitys moottoriajoneuvojen kaasujen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi ja mukauttamaan jo annetut direktiivit sen mukaisesti.Viidennessä toimintaohjelmassa, jonka päälinjat neuvosto hyväksyi 1 päivänä helmikuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa(5), määrätään lisätoimenpiteistä moottoriajoneuvojen päästöjen vähentämiseksi huomattavasti nykyiseltä tasolta.3) Voidaan olla samaa mieltä siitä, että liikenteen kehitys yhteisössä on kuormittanut ympäristöä merkittävästi. Tietyt viralliset liikennetiheyden kasvua koskevat ennusteet ovat osoittautuneet todellisia lukuja alhaisemmiksi. Tämän vuoksi kaikille moottoriajoneuvoille on asetettava tiukkoja päästöstandardeja.4) Direktiivissä 88/77/ETY(6) vahvistetaan raja-arvot ajoneuvojen dieselmoottoreiden hiilimonoksidin, palamattomien hiilivetyjen ja typen oksidien päästöille kyseisten ajoneuvojen käyttöoloja Euroopassa vastaavan testausmenettelyn perusteella. Direktiiviä 88/77/ETY muutettiin ensin direktiivillä 91/542/ETY(7) kahdessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe (1992/1993) osui samaan aikaan kuin uusien eurooppalaisten henkilöautojen päästöstandardien käyttöönottaminen. Toisessa vaiheessa (1995/1996) määritettiin eurooppalaiselle autoteollisuudelle pitemmän aikavälin suuntaviivat vahvistamalla kehitteillä olevilta tekniikoilta odotettuihin saavutuksiin perustuvat raja-arvot, samalla kun teollisuudelle myönnettiin aikaa kehittää näitä tekniikoita. Direktiivissä 96/1/EY(8) vaaditaan, että pienille dieselmoottoreille, joiden yhden sylinterin sylinteritilavuus on alle 0,7 dm3 ja nimellispyörimisnopeus yli 3000/min, sovelletaan direktiivissä 91/542/ETY vahvistettua hiukkaspäästöjen raja-arvoa vuodesta 1999. Teknisin perustein on kuitenkin kohtuullista sallia vuoteen 2005 saakka erilainen hiukkaspäästöjen arvo pienille korkean pyörimisnopeuden dieselmoottoreille, joiden yhden sylinterin sylinteritilavuus on alle 0,75 dm3 ja nimellispyörimisnopeus yli 3000/min.5) Direktiivin 91/542/ETY 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti komission oli määrä laatia ennen vuoden 1996 loppua neuvostolle selvitys päästöjen raja-arvojen sekä tarvittaessa testausmenettelyjen tarkistamisen edistymisestä. Kyseisiä tarkistettuja raja-arvoja ei sovellettaisi uusiin tyyppihyväksyntöihin ennen 1 päivää lokakuuta 1999.6) Komissio on toteuttanut ilman laatua, tieliikenteen päästöjä, polttoaineita ja moottoritekniikkaa koskevan eurooppalaisen ohjelman (Auto Oil -ohjelma) täyttääkseen direktiivin 94/12/EY(9) 4 artiklan vaatimukset. Auto Oil -ohjelman kustannustehokkuutta koskeva tutkimus on osoittanut, että raskaiden ajoneuvojen dieselmoottoritekniikkaa on edelleen tarpeen parantaa, jotta vuonna 2010 saavutettaisiin Auto Oil -ohjelmasta annetussa komission tiedonannossa tarkoitettu ilman laatu.7) Direktiivissä 88/77/ETY säädettyjen uusia dieselmoottoreita koskevien vaatimusten parantaminen on osa johdonmukaista yhteisön kokonaisstrategiaa, johon kuuluu myös kevyitä hyötyajoneuvoja ja henkilöautoja koskevien standardien tarkistaminen vuodesta 2000, moottoripolttoaineiden parantaminen sekä käytössä olevien ajoneuvojen päästöjen tarkempi arviointi.8) Direktiivi 88/77/ETY on yksi moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/156/ETY(10) mukaisen tyyppihyväksyntämenettelyn mukaisesti hyväksytyistä erityisdirektiiveistä. Yksittäiset jäsenvaltiot eivät voi riittävässä määrin saavuttaa moottoriajoneuvoista aiheutuvien epäpuhtauspäästöjen vähentämistavoitetta, joka voidaan siten saavuttaa paremmin lähentämällä moottoriajoneuvojen aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä.9) Vuodesta 2000 sovellettavat päästöjen raja-arvojen alennukset, jotka vastaavat 30 prosentin vähennystä hiilimonoksidin, kaikkien hiilivetyjen, typen oksidien päästöjen sekä hiukkaspäästöjen osalta, on todettu Auto Oil -ohjelmassa keskeisiksi toimenpiteiksi tyydyttävän ilman laadun saavuttamiseksi keskipitkällä aikavälillä. Neuvoston direktiivin 72/306/ETY(11) täydennyksenä pakokaasujen savun läpinäkymättömyyden vähentäminen 30 prosentilla nykyisten moottorityyppien arvoihin verrattuna vaikuttaa hiukkaspäästöjen vähenemiseen. Vuodesta 2005 sovellettavat päästöjen raja-arvojen lisäalennukset, jotka vastaavat 30 prosentin vähennystä hiilimonoksidin, kaikkien hiilivetyjen ja typen oksidien päästöjen osalta, ja 80 prosentin vähennystä hiukkaspäästöjen osalta, edistävät huomattavasti ilman laatua keskipitkällä aikavälillä. Kyseisissä alennuksissa otetaan huomioon käytössä olevien ajoneuvojen ajoa paremmin simuloivien uusien testisyklien vaikutus päästöihin. Vuodesta 2008 sovellettava typen oksidien päästöjen raja-arvojen lisäalennus johtaa niiden päästöjen raja-arvojen alentamiseen lisäksi 43 prosentilla. Komissio tarkastelee käytettävissä olevaa teknologiaa jo vuoden 2002 lopulla vahvistaakseen typen oksideja koskevat sallitut normit vuodeksi 2008 Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitettavassa kertomuksessaan, johon se liittää tarvittaessa asianmukaisia ehdotuksia.10) Otetaan käyttöön päästöjen suurimmat sallitut raja-arvot, joita sovelletaan "erittäin ympäristöystävällisiksi ajoneuvoiksi" (EYA) määriteltäviin ajoneuvoihin.11) Ajoneuvon sisäistä valvontajärjestelmää (OBD-järjestelmä) ei ole täysin kehitetty raskaita ajoneuvoja varten, ja se otetaan käyttöön vuodesta 2005, jotta voitaisiin nopeasti tunnistaa ajoneuvojen päästöjen kannalta tärkeiden osien ja järjestelmien häiriöt ja tarkastusta ja huoltoa parantamalla auttaa pitämään käytössä olevien ajoneuvojen päästöt paremmin alkuperäisten päästöjen tasolla. Uusien raskaiden ajoneuvojen kestävyyttä ja käytössä olevien raskaiden ajoneuvojen vaatimustenmukaisuuden testaamista koskevat erityisvaatimukset olisi otettava käyttöön vuodesta 2005.12) Kaasu- ja hiukkaspäästöjen ja savun läpinäkymättömyyden osalta otetaan käyttöön uudet tyyppihyväksynnän testisyklit, jotka antavat mahdollisuuden dieselmoottoreiden päästöjen kattavampaan arviointiin ajoneuvojen käyttöolosuhteita lähemmin muistuttavissa testausolosuhteissa. Tavanomaisten dieselmoottoreiden ja katalysaattorihapetuksella varustettujen dieselmoottoreiden osalta otetaan käyttöön uusi yhdistetty kahden syklin testausmenettely. Kaasulla toimivien dieselmoottoreiden ja edistyneillä päästöjen rajoitusjärjestelmillä varustettujen dieselmoottoreiden osalta otetaan käyttöön uusi yhdistetty (kahden syklin) testausmenettely. Vuodesta 2005 alkaen kaikki dieselmoottorit testataan molemmilla testisykleillä. Komissio valvoo maailmanlaajuiseen yhdenmukaistettuun testausmenetelmään tähtäävien neuvottelujen edistymistä.13) Jäsenvaltioiden olisi sallittava nopeuttaa verohelpotuksia käyttämällä sellaisten ajoneuvojen markkinoille saattamista, jotka täyttävät yhteisön tasolla hyväksytyt määräykset. Tällaisten helpotusten on oltava perustamissopimuksen määräysten mukaisia ja niiden on täytettävä tietyt edellytykset, joiden tarkoituksena on sisämarkkinoiden vääristymisen ehkäiseminen. Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen sisällyttää epäpuhtaus- ja muita päästöjä moottoriajoneuvojen liikennemaksujen laskentaperusteisiin.14) Kehitettäessä moottoriajoneuvojen päästöjä koskevaa yhteisön lainsäädäntöä olisi otettava huomioon hiukkasten ominaisuuksia koskevan meneillään olevan tutkimuksen tulokset.15) Komissio antaa ennen 31 päivää joulukuuta 2000 kertomuksen, jossa käsitellään raskaiden dieselajoneuvojen päästöjen valvontalaitteiden kehittymistä ja suhdetta polttoaineen laatuun, tarvetta parantaa hiukkasmittauksen ja näytteenottomenetelmien tarkkuutta ja uusittavuutta, sekä maailmanlaajuisen yhdenmukaistetun testisyklin kehittämistä.16) Direktiiviä 88/77/ETY olisi muutettava vastaavasti,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiivi 88/77/ETY seuraavasti:1. Korvataan nimi seuraavasti: "Neuvoston direktiivi 88/77/ETY annettu 3 päivänä joulukuuta 1987 ajoneuvojen puristussytytysmoottoreiden kaasumaisten ja hiukkasmaisten päästöjen sekä ajoneuvoissa käytettävien maa- tai nestekaasulla toimivien ottomoottoreiden kaasupäästöjen torjumiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä".2. Korvataan 1 artikla seuraavasti: " 1 artiklaTässä direktiivissä tarkoitetaan:- 'ajoneuvolla' kaikkia direktiivin 70/156/ETY liitteessä II olevassa A jaksossa määriteltyjä ajoneuvoja, joiden käyttövoimana on puristussytytys- tai kaasumoottori, lukuun ottamatta M1-luokan ajoneuvoja, joiden suurin teknisesti sallittu kokonaismassa on enintään 3,5 tonnia,- 'puristussytytys- tai kaasumoottorilla' ajoneuvon käyttövoiman lähdettä, jolle voidaan antaa tyyppihyväksyntä erillisenä teknisenä yksikkönä, sellaisena kuin se on direktiivin 70/156/ETY 2 artiklassa määriteltynä,- 'erittäin ympäristöystävällisellä ajoneuvolla' (EYA) tarkoitetaan ajoneuvoa, jonka käyttövoimana on moottori, joka ei ylitä direktiivin 88/77/ETY liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä C annettujen päästöjen sallittuja raja-arvoja."3. Korvataan liitteet I-VIII tämän direktiivin liitteessä olevilla liitteillä I-VII.2 artikla1. Jäsenvaltiot eivät saa 1 päivästä heinäkuuta 2000 alkaen moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöihin sekä savupäästöjen läpinäkymättömyyteen liittyvistä syistä:- evätä ajoneuvotyypiltä, jonka käyttövoimana on puristussytytys- tai kaasumoottori, EY-tyyppihyväksyntää tai kieltäytyä antamasta direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa tai kansallista tyyppihyväksyntää, taikka- kieltää tällaisten uusien ajoneuvojen rekisteröintiä, myyntiä, käyttöönottoa tai käyttöä, tai- evätä EY-tyyppihyväksyntää puristussytytys- tai kaasumoottorityypiltä, tai- kieltää uusien puristussytytys- tai kaasumoottoreiden myyntiä tai käyttöä,jos direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteiden asiaankuuluvat vaatimukset täyttyvät, eivätkä moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt ja savun läpinäkymättömyys ylitä direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden riveillä A tai B1 tai B2 annettuja raja-arvoja ja rivillä C annettuja raja-arvoja.2. Alkaen 1 päivästä lokakuuta 2000:- jäsenvaltiot eivät enää saa antaa EY-tyyppihyväksyntää tai antaa direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa, ja- jäsenvaltioiden on evättävä kansallinen tyyppihyväksyntäpuristussytytys- tai kaasumoottorityyppien ja puristussytytys- tai kaasumoottorilla käyvien ajoneuvotyyppien osalta, jos moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt tai savun läpinäkymättömyys ylittävät direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, iitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä A annetut raja-arvot.3. Alkaen 1 päivästä lokakuuta 2001, kolmansiin maihin vietäväksi tarkoitettuja ajoneuvoja ja moottoreita sekä käytössä oleviin ajoneuvoihin asennettavia vaihtomoottoreita lukuun ottamatta:- jäsenvaltiot eivät pidä uusille ajoneuvoille tai uusille moottoreille direktiivin 70/156/ETY säännösten mukaisesti annettuja vaatimustenmukaisuustodistuksia enää voimassa olevina sovellettaessa mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohtaa, ja- jäsenvaltioiden on kiellettävä puristussytytys- tai kaasumoottorilla käyvien uusien ajoneuvojen rekisteröinti, myynti, käyttöönotto ja käyttö sekä uusien puristussytytys- tai kaasumoottoreiden myynti ja käyttö,jos moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt tai savun läpinäkymättömyys ylittävät direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä A annetut raja-arvot.4. Alkaen 1 päivästä lokakuuta 2005:- jäsenvaltiot eivät enää saa antaa EY-tyyppihyväksyntää tai antaa direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa, ja- jäsenvaltioiden on evättävä kansallinen tyyppihyväksyntäpuristussytytys- tai kaasumoottorityyppien ja puristussytytys- tai kaasumoottorilla käyvien ajoneuvotyyppien osalta, jos moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt tai savun läpinäkymättömyys ylittävät direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä B1 annetut raja-arvot.5. Alkaen 1 päivästä lokakuuta 2006, kolmansiin maihin vietäväksi tarkoitettuja ajoneuvoja ja moottoreita sekä käytössä oleviin ajoneuvoihin asennettavia vaihtomoottoreita lukuun ottamatta:- jäsenvaltiot eivät pidä uusille ajoneuvoille tai uusille moottoreille direktiivin 70/156/ETY säännösten mukaisesti annettuja vaatimustenmukaisuustodistuksia enää voimassa olevina sovellettaessa mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohtaa, ja- jäsenvaltioiden on kiellettävä puristussytytys- tai kaasumoottorilla käyvien uusien ajoneuvojen rekisteröinti, myynti, käyttöönotto ja käyttö sekä uusien puristussytytys- tai kaasumoottoreiden myynti ja käyttö,jos moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt tai savun läpinäkymättömyys ylittävät direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä B1 annetut raja-arvot.6. Alkaen 1 päivästä lokakuuta 2008:- jäsenvaltiot eivät enää saa antaa EY-tyyppihyväksyntää tai antaa direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa, ja- jäsenvaltioiden on evättävä kansallinen tyyppihyväksyntäpuristussytytys- tai kaasumoottorityyppien ja puristussytytys- tai kaasumoottorilla käyvien ajoneuvotyyppien osalta, jos moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt sekä savun läpinäkymättömyys eivät täytä direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä B2 annettuja raja-arvoja.7. Alkaen 1 päivästä lokakuuta 2009, kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitettuja ajoneuvoja ja moottoreita sekä käytössä oleviin ajoneuvoihin asennettavia vaihtomoottoreita lukuun ottamatta:- jäsenvaltiot eivät pidä uusille ajoneuvoille tai uusille moottoreille direktiivin 70/156/ETY säännösten mukaisesti annettuja vaatimustenmukaisuustodistuksia enää voimassa olevina sovellettaessa mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohtaa, ja- jäsenvaltioiden on kiellettävä puristussytytys- tai kaasumoottorilla käyvien uusien ajoneuvojen rekisteröinti, myynti, käyttöönotto tai käyttö ja uusien puristussytytys- tai kaasumoottoreiden myynti ja käyttö,jos moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt sekä savun läpinäkymättömyys eivät täytä direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä B2 annettuja raja-arvoja.8. Edellä 1 kohdan mukaisesti moottorin, joka täyttää direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteiden asiaa koskevat vaatimukset eikä ylitä direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä C annettuja raja-arvoja, katsotaan täyttävän 2-7 kohdan vaatimukset.3 artikla1. Jäsenvaltiot saavat säätää verohelpotuksia ainoastaan direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, mukaisille moottoriajoneuvoille. Tällaisten helpotusten on oltava perustamissopimuksen määräysten mukaiset ja lisäksi täytettävä seuraavat a tai b kohdan mukaiset edellytykset:a) Niitä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion markkinoilla myytäväksi tarjottaviin uusiin ajoneuvoihin, jotka eivät ylitä ennalta direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä A annettuja raja-arvoja ja 1 päivästä lokakuuta 2000 alkaen kyseisten taulukoiden rivillä B1 tai B2 annettuja raja-arvoja.Niiden voimassaolon on päätyttävä 2 artiklan 3 kohdassa vahvistettuna määräpäivänä, jolloin uusia ajoneuvoja koskevat päästöjen raja-arvot tulevat pakollisina voimaan tai päästöjen raja-arvojen pakollisen voimaantulon määräpäivinä, jos on kyse direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä B1 tai B2 annetuista raja-arvoista;b) Niitä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion markkinoilla myytäväksi tarjottuihin uusiin ajoneuvoihin, jotka eivät ylitä direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä C annettuja päästöjen suurimpia sallittuja raja-arvoja.2. Verohelpotukset eivät saa olla minkään ajoneuvotyypin osalta suuremmat kuin direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteessä I olevan 6.2.1 jakson taulukoiden riveillä A tai B1 tai B2 annettujen arvojen tai rivillä C annettujen tavoitearvojen noudattamiseksi käyttöön otetuista teknisistä ratkaisuista ja niiden asentamisesta ajoneuvoon aiheutuneet lisäkustannukset.3. Komissiolle on ilmoitettava riittävän ajoissa kaikista suunnitelmista ottaa käyttöön tai muuttaa tässä artiklassa tarkoitettuja verohelpotuksia, jotta komissio voi esittää huomautuksensa.4 artiklaAlkaen 1 päivästä lokakuuta 2005 uudentyyppiset ajoneuvot sekä alkaen 1 päivästä lokakuuta 2006 kaikki ajoneuvot varustetaan ajoneuvojen sisäisellä valvontajärjestelmällä (OBD) tai ajoneuvojen sisäisellä mittausjärjestelmällä (OBM), jolla tarkkaillaan käytön aikaisia pakokaasupäästöjä.Komissio tekee Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen asiaa koskevista säännöksistä. Niihin on kuuluttava:- rajoittamaton ja standardoitu pääsy OBD-järjestelmään tarkastusta, diagnoosia, huoltoa ja korjausta varten,- virhekoodien standardointi,- osien ja varaosien yhteensopivuus, jotta taataan OBD-järjestelmällä varustettujen ajoneuvojen korjaus, vaihto ja huolto.5 artiklaAlkaen 1 päivästä lokakuuta 2005 uusien tyyppien ja 1 päivästä lokakuuta 2006 kaikkien tyyppien ajoneuvojen ja moottoreiden tyyppihyväksynnässä on vahvistettava myös päästöjä rajoittavien laitteiden toimintakelpoisuus ajoneuvon tai moottorin normaalin käyttöiän aikana.Komissio tutkii raskaiden hyötyajoneuvojen eri luokkien normaalien käyttöikien välisiä eroja ja harkitsee ehdotusten tekemistä asianmukaisista, eri ajoneuvoluokkien mukaan eritellyistä kestävyysvaatimuksista.6 artiklaAlkaen 1 päivästä lokakuuta 2005 uusien tyyppien ja 1 päivästä lokakuuta 2006 kaikkien tyyppien ajoneuvojen ja moottoreiden tyyppihyväksynnässä on vahvistettava myös päästöjä rajoittavien laitteiden toimintakelpoisuus ajoneuvon normaalin käyttöiän aikana normaaleissa käyttöolosuhteissa (käytössä olevien, asianmukaisesti huollettujen ja käytettyjen ajoneuvojen vaatimustenmukaisuus).Komissio vahvistaa ja täydentää tämän säännöksen 7 artiklan mukaisesti.7 artiklaKomissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen tämän direktiivin vahvistamisesta tai täydentämisestä viimeistään 12 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta tai 31 päivänä joulukuuta 2000, sen mukaan, kumpi päivämääristä on aiempi.Ehdotuksessa on otettava huomioon:- Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/69/EY(12) 3 artiklassa ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/70/EY(13) 9 artiklassa esitetty tarkastusmenettely,- puristussytytys- ja kaasumoottoreiden päästöjen rajoitustekniikan, mukaan lukien jälkikäsittelyteknologian, kehitys ottaen huomioon kyseisen tekniikan ja polttoaineen laadun riippuvuus toisistaan,- tarve parantaa moottorien erittäin alhaisten hiukkaspäästöjen nykyisten mittaus- ja näytteenottomenetelmien tarkkuutta ja toistettavuutta,- tyyppihyväksyntätestauksen maailmanlaajuisen, yhdenmukaistetun testisyklin kehittäminen,ja ehdotukseen on otettava mukaan:- säännökset OBD-järjestelmän käyttöönotosta raskaissa hyötyajoneuvoissa 1 päivästä lokakuuta 2005 alkaen tämän direktiivin 4 artiklan säännösten mukaisesti sekä henkilöautojen ja kevyiden hyötyajoneuvojen pakokaasupäästöjen vähentämisestä annettua direktiiviä 98/69/EY vastaavasti,- säännökset päästöjä rajoittavien laitteiden kestävyydestä 1 päivästä lokakuuta 2005 alkaen tämän direktiivin 5 artiklan säännösten mukaisesti,- säännökset käytössä olevien ajoneuvojen vaatimustenmukaisuuden varmistamisesta ajoneuvojen tyyppihyväksyntämenettelyssä 1 päivästä lokakuuta 2005 alkaen tämän direktiivin 6 artiklan säännösten nojalla ottaen huomioon näiden ajoneuvojen moottoreille tehtyjen testien erityispiirteet sekä OBD-järjestelmistä saatavat erityistiedot kustannustehokasta lähestymistapaa noudattaen,- niiden epäpuhtauksien asiaa koskevat raja-arvot, joiden osalta ei ole tällä hetkellä sääntelyä, johtuen siitä, että uusia vaihtoehtoisia polttoaineita on otettu laajasti käyttöön.Komissio tekee 31 päivään joulukuuta 2001 mennessä selvityksen maailmanlaajuisen, yhdenmukaistetun testisyklin kehittämistä koskevissa neuvotteluissa saavutetuista tuloksista.Komissio antaa 30 päivään kesäkuuta 2002 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen ajoneuvojen sisäisen OBM-järjestelmän käyttöä koskevista vaatimuksista. Komissio toimittaa kertomuksen perusteella ehdotuksen viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2005 voimaan tulevista toimenpiteistä, joihin sisältyvät tekniset erittelyt ja vastaavat liitteet sellaisen sisäisten mittausjärjestelmien tyyppihyväksynnän mahdollistamiseksi, jolla varmistetaan vähintään sisäistä valvontajärjestelmää vastaavat valvontatasot ja joka on yhteensopiva kyseisten järjestelmien kanssa.Komissio tarkastelee 31 päivään joulukuuta 2002 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitettavassa kertomuksessa käytettävissä olevia tekniikkoja vuonna 2008 sovellettavien pakollisten typpioksidinormien vahvistamiseksi ja liittää siihen tarvittaessa asianmukaisia ehdotuksia.8 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään heinäkuuta 2000 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainen viittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.9 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.10 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 13 päivänä joulukuuta 1999.Euroopan parlamentin puolestaN. FONTAINEPuhemiesNeuvoston puolestaS. HASSIPuheenjohtaja(1) EYVL C 173, 8.6.1998, s. 1 jaEYVL C 43, 17.2.1999, s. 25.(2) EYVL C 407, 28.12.1998, s. 27.(3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 21. lokakuuta 1998 (EYVL C 341, 9.11.1998, s. 74), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 22. huhtikuuta 1999 (EYVL C 296, 15.10.1999, s. 1) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 16. marraskuuta 1999 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).(4) EYVL C 112, 20.12.1973, s. 1.(5) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 1.(6) EYVL L 36, 9.2.1988, s. 33.(7) EYVL L 295, 25.10.1991, s. 1.(8) EYVL L 40, 17.2.1996, s. 1.(9) EYVL L 100, 19.4.1994, s. 42.(10) EYVL L 42, 23.2.1970, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/91/EY (EYVL L 11, 16.1.1999, s. 25).(11) EYVL L 190, 20.8.1972, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/20/EY (EYVL L 125, 16.5.1997, s. 21).(12) EYVL L 350, 28.12.1998, s. 1.(13) EYVL L 350, 28.12.1998, s. 58.LIITESISÄLLYS>TAULUKON PAIKKA>KUVAT>TAULUKON PAIKKA>TAULUKOT>TAULUKON PAIKKA>LIITE ISOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT JA LYHENTEET, EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄHAKEMUS, ERITELMÄT JA TESTIT SEKÄ TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS1 SOVELTAMISALATätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin dieselmoottorilla varustettujen moottoriajoneuvojen tuottamiin kaasu- ja hiukkaspäästöihin ja kaikkiin maakaasua tai nestekaasua polttoaineena käyttävien ottomoottorilla varustettujen moottoriajoneuvojen kaasupäästöihin sekä 1 artiklassa tarkoitettuihin diesel- ja ottomoottoreihin lukuun ottamatta sellaisia N1-, N2- ja M2-luokan ajoneuvoja, joiden tyyppihyväksyntä on myönnetty neuvoston direktiivin 70/220/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 98/77/EY(2), mukaisesti.2 MÄÄRITELMÄT JA LYHENTEETTässä direktiivissä:2.1 "testisyklillä" tarkoitetaan useiden testipisteiden, joille kullekin on määritetty nopeus ja vääntömomentti, muodostamaa jaksoa; moottorin on noudatettava määritettyä nopeutta ja vääntömomenttia joko tasaisella nopeudella (ESC-testi) tai vaihtuvissa käyttöolosuhteissa (ETC-, ELR-testi),2.2 "moottorin (moottoriperheen) hyväksynnällä" tarkoitetaan moottorityypin (moottoriperheen) hyväksyntää kaasu- ja hiukkaspäästöjen tason osalta,2.3 "dieselmoottorilla" tarkoitetaan puristussytytysperiaatteella toimivaa moottoria,"kaasumoottorilla" tarkoitetaan maakaasua tai nestekaasua polttoaineena käyttävää moottoria,2.4 "moottorityypillä" tarkoitetaan sellaisten moottoreiden luokkaa, jotka eivät eroa toisistaan tämän direktiivin liitteessä II esitettyjen moottorin olennaisten ominaisuuksien osalta,2.5 "moottoriperheellä" tarkoitetaan valmistajan tekemää sellaisten moottoreiden ryhmittelyä, joilla tämän direktiivin liitteen II lisäyksessä 2 määritellyn rakenteen perusteella on samanlaiset pakokaasupäästöjen ominaisuudet; kaikkien moottoriperheeseen kuuluvien moottoreiden on oltava sovellettavien päästöjen raja-arvojen mukaisia,2.6 "kantamoottorilla" tarkoitetaan moottoriperheestä valittua moottoria, jonka päästöominaisuudet edustavat kyseistä moottoriperhettä,2.7 "kaasupäästöillä" tarkoitetaan hiilimonoksidia, hiilivetyjä [dieselmoottorin suhteeksi oletetaan CH1,85, nestekaasua polttoaineena käyttävän moottorin suhteeksi CH2,525 ja maakaasua polttoaineena käyttävän moottorin suhteeksi CH2,93 [NMHC]), metaania (maakaasua polttoaineena käyttävän moottorin suhteeksi oletetaan CH4) ja typen oksideja, joiden määrä ilmoitetaan typpidioksidivastaavuutena (NO2),"hiukkaspäästöillä" tarkoitetaan tiettyyn suodatinaineeseen jääviä aineita, kun pakokaasu on laimennettu puhtaalla, suodatetulla ilmalla siten, että lämpötila on enintään 325 K (52 °C),2.8 "savulla" tarkoitetaan dieselmoottorin pakokaasuvirrassa suspensiona olevia hiukkasia, jotka absorboivat, heijastavat tai taittavat valoa,2.9 "nettoteholla" tarkoitetaan tehoa, joka ilmaistaan EY-kilowatteina ja joka mitataan testipenkissä kampiakselin tai sitä vastaavan osan päästä direktiivissä 80/1269/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 97/21/EY(4), tarkoitetun tehon mittaamisen EY-menetelmän mukaisesti,2.10 "ilmoitetulla suurimmalla teholla (Pmax)" tarkoitetaan valmistajan tyyppihyväksyntähakemuksessa ilmoittamaa suurinta tehoa EY-kilowatteina (nettoteho),2.11 "kuormitusprosentilla" tarkoitetaan tietyllä moottorin kierrosnopeudella saatua prosenttiosuutta suurimmasta mahdollisesta vääntömomentista,2.12 "ESC-testillä" tarkoitetaan kolmestatoista tämän liitteen 6.2 kohdan mukaisesti suoritettavasta vakiomoodista muodostuvaa testisykliä,2.13 "ELR-testillä" tarkoitetaan tämän liitteen 6.2 kohdan mukaisesti moottorin vakiokierrosnopeudella suoritettavista kuormitusvaiheista muodostuvaa testisykliä,2.14 "ETC-testillä" tarkoitetaan tämän liitteen 6.2 kohdan mukaisesti suoritettavista 1800:sta sekunneittain vaihtuvasta moodista muodostuvaa testisykliä,2.15 "moottorin käyttökierrosnopeuden alueella" tarkoitetaan moottorin yleisimmin käytössä olevaa tämän direktiivin liitteen III mukaisesti määritettyjen alimman ja suurimman kierrosnopeuden välissä olevaa kierrosnopeuden aluetta,2.16 "alimmalla kierrosnopeudella (nlo)" tarkoitetaan moottorin alinta kierrosnopeutta, jolla moottori tuottaa 50 prosenttia ilmoitetusta suurimmasta tehosta,2.17 "suurimmalla kierrosnopeudella (nhi)" tarkoitetaan moottorin suurinta kierrosnopeutta, jolla moottori tuottaa 70 prosenttia ilmoitetusta suurimmasta tehosta,2.18 "moottorin kierrosnopeuksilla A, B ja C" tarkoitetaan ESC- ja ELR-testeissä käytettäviä, tämän direktiivin liitteen III lisäyksessä 1 esitettyjä moottorin käyttökierrosnopeuden alueella olevia testinopeuksia,2.19 "valvonta-alueella" tarkoitetaan moottorin kierrosnopeuksien A-C sekä 25-100 prosentin kuormituksen välistä aluetta,2.20 "viitenopeudella (nref)" tarkoitetaan 100 prosentin kierrosnopeusarvoa, jota käytetään poistettaessa ETC-testin suhteellisten kierrosnopeusarvojen normalisointi tämän direktiivin liitteen III lisäyksen 2 mukaisesti,2.21 "opasimetrillä" tarkoitetaan laitetta, jolla mitataan savuhiukkasten opasiteettia valon vähenemisperiaatteen mukaisesti,2.22 "maakaasun ryhmällä" tarkoitetaan joko H- tai L-ryhmää sellaisina kuin ne on määritelty marraskuussa 1993 annetussa eurooppalaisessa standardissa EN 437,2.23 "itsesäätyvyydellä" tarkoitetaan moottorin laitetta, jonka avulla ilman ja polttoaineen suhde pidetään vakiona,2.24 "uudelleenkalibroinnilla" tarkoitetaan maakaasumoottorin hienosäätöä, jonka avulla sama suorituskyky (teho, polttoaineen kulutus) saavutetaan toisen lajin maakaasulla,2.25 "Wobben indeksillä (alempi Wl tai ylempi Wu)" tarkoitetaan kaasun tilavuusyksikköä kohti mitatun vastaavan lämpöarvon ja kaasun suhteellisen tiheyden neliöjuuren suhdetta samoissa viiteolosuhteissa seuraavan kaavan mukaisesti:>VIITTAUS KAAVIOON>2.26 "λ-muutoskertoimella (S)" tarkoitetaan lauseketta, joka kuvaa moottorin hallintajärjestelmältä vaadittavaa ilman ylimäärän λ muutoksen mukautuvuutta, jos moottorin polttoaineena käytetään koostumukseltaan puhtaasta metaanista eroavaa kaasua (Sλ:n laskeminen: ks. liite VII).2.27 "erittäin ympäristöystävällisellä ajoneuvolla" (EYA) tarkoitetaan ajoneuvoa, jonka käyttövoimana on moottori, joka ei ylitä tässä liitteessä olevan 6.2.1 jakson taulukoiden rivillä C annettuja päästöjen suurimpia sallittuja raja-arvoja,2.28 "estolaitteella" tarkoitetaan moottorin tai ajoneuvon rakenteeseen kuuluvaa laitetta, joka mittaa tai havainnoi ajoneuvon nopeutta, moottorin kierrosnopeutta, vaihdetta, lämpötilaa, imusarjan painetta tai jotain muuta parametriä aktivoidakseen, muuttaakseen, viivästääkseen tai palauttaakseen päästöjenrajoitusjärjestelmän jonkin osan toiminnan siten, että päästöjenrajoitusjärjestelmän tehokkuus ajoneuvon tavanomaisen käytön aikana vähenee.Tällaista laitetta ei pidetä estolaitteena, jos- laite on perustellusti tarpeen moottorin tilapäiseksi suojaamiseksi sellaisia ajoittaisia käyttöolosuhteita vastaan, jotka voisivat johtaa moottorin vaurioitumiseen tai häiröön, eikä tähän tarkoitukseen ole käytettävissä muita toimenpiteitä, jotka eivät vähentäisi päästöjenrajoitusjärjestelmän tehokkuutta,- laite toimii ainoastaan tarvittaessa moottorin käynistämisen ja/tai lämmittämisen aikana, eikä tähän tarkoitukseen ole käytettävissä muita toimenpiteitä, jotka eivät vähentäisi päästöjenrajoitusjärjestelmän tehokkuutta.Kuva 1Testisyklien spesifiset määritelmät>PIC FILE= "L_2000044FI.001201.TIF">2.29 Symbolit ja lyhenteet2.29.1 Testimuuttujien symbolit>TAULUKON PAIKKA>2.29.2 Kemiallisten komponenttien symbolit>TAULUKON PAIKKA>2.29.3 Lyhenteet>TAULUKON PAIKKA>3 EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄHAKEMUS3.1 Moottorityyppiä tai moottoriperhettä erillisenä teknisenä yksikkönä koskeva EY-tyyppihyväksyntähakemus3.1.1 Moottorin valmistajan tai valtuutetun edustajan on tehtävä moottorityypin tai moottoriperheen hyväksyntähakemus dieselmoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen tason sekä kaasumoottoreiden kaasupäästöjen tason osalta.3.1.2 Hakemukseen on sisällyttävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavat tiedot:3.1.2.1 moottorityypin tai tarvittaessa moottoriperheen kuvaus, joka sisältää tämän direktiivin liitteessä II tarkoitetut, direktiivin 70/156/ETY 3 ja 4 artiklan mukaiset tiedot.3.1.3 Liitteessä II kuvattujen "moottorityypin" tai "kantamoottorin" ominaisuuksien mukainen moottori on luovutettava 6 kohdassa määritellyt hyväksyntätestit suorittavalle tekniselle tutkimuslaitokselle.3.2 Ajoneuvotyypin EY-tyyppihyväksyntähakemus sen moottorin osalta3.2.1 Ajoneuvon valmistajan tai valtuutetun edustajan on tehtävä ajoneuvon hyväksyntähakemus sen dieselmoottorin tai moottoriperheen kaasu- ja hiukkaspäästöjen tason ja sen kaasumoottorin tai moottoriperheen kaasupäästöjen tason osalta.3.2.2 Hakemukseen on sisällyttävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavat tiedot:3.2.2.1 ajoneuvotyypin, moottoriin liittyvien ajoneuvon osien sekä moottorityypin ja tarvittaessa moottoriperheen kuvaus, joka sisältää tämän direktiivin liitteessä II tarkoitetut tiedot sekä direktiivin 70/156/ETY 3 artiklan soveltamiseen vaadittavat asiakirjat.3.3 Hyväksytyllä moottorilla varustetun ajoneuvotyypin EY-tyyppihyväksyntähakemus3.3.1 Ajoneuvon valmistajan tai valtuutetun edustajan on tehtävä ajoneuvon hyväksyntähakemus sen hyväksytyn dieselmoottorin tai moottoriperheen kaasu- ja hiukkaspäästöjen tason ja sen hyväksytyn kaasumoottorin tai moottoriperheen kaasupäästöjen tason osalta.3.3.2 Hakemukseen on sisällyttävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavat tiedot:3.3.2.1 ajoneuvotyypin ja moottoriin liittyvien ajoneuvon osien tarvittavat, liitteessä II tarkoitetut tiedot sisältävä kuvaus sekä jäljennös ajoneuvotyyppiin asennetun moottorin ja tarvittaessa moottoriperheen EY-tyyppihyväksyntätodistuksesta (liite VI) erillisenä teknisenä yksikkönä sekä direktiivin 70/156/ETY 3 artiklan soveltamiseen vaadittavat asiakirjat.4 EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ4.1 EY-tyyppihyväksynnän myöntäminen kaikille polttoaineilleEY-tyyppihyväksynnän myöntäminen kaikille polttoaineille edellyttää seuraavien vaatimusten täyttymistä:4.1.1 Dieselöljyä polttoaineena käyttävä kantamoottori täyttää tämän direktiivin vaatimukset käytettäessä liitteessä IV määritettyä vertailupolttoainetta.4.1.2 Maakaasua polttoaineena käyttävän kantamoottorin pitää pystyä käyttämään kaikkia kaupan olevia, koostumukseltaan erilaisia polttoaineita. Maakaasua on periaatteessa kahta eri lajia, suurilämpöarvoista (H-ryhmän kaasua) ja vähälämpöarvoista (L-ryhmän kaasua), joskin lämpöarvot saattavat vaihdella huomattavasti kaasuryhmien sisällä; niiden energiamäärä Wobben indeksinä ja λ-muutoskertoimena (Sλ) ilmaistuna vaihtelee huomattavasti. Wobben indeksin ja Sλ-arvon laskemisessa käytettävät kaavat esitetään 2.25 ja 2.26 kohdassa. Kyseisten muuttujien vaihtelut on otettu huomioon vertailupolttoaineiden koostumuksessa.Kantamoottorin on täytettävä tämän direktiivin vaatimukset liitteessä IV määritettyjen vertailupolttoaineiden G20 ja G25 osalta ilman eri säätöjä testien välillä.Polttoaineen vaihdon jälkeen sallitaan kuitenkin yhden ETC-syklin mittainen mukautusajo ilman mittausta. Ennen testiä kantamoottorille on suoritettava liitteen III lisäyksessä 2 olevassa 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukainen totutusajo.4.1.3 Jos maakaasumoottori on tarkoitettu käytettäväksi itsesäätyvästi sekä H-ryhmän kaasuilla että L-ryhmän kaasuilla siten, että kaasujen energiasisältöalue valitaan katkaisimella, kantamoottori testataan sekä H- että L-ryhmän molemmilla liitteessä IV määritetyillä vertailupolttoaineilla. Katkaisimen ollessa H-ryhmän asennossa moottori testataan polttoaineilla G20 (polttoaine 1) ja G23 (polttoaine 2) ja katkaisimen ollessa L-asennossa moottori testataan polttoaineilla G23 (polttoaine 1) ja G25 (polttoaine 2). Kantamoottorin on täytettävä tämän direktiivin vaatimukset katkaisimen kummassakin asennossa ilman polttoaineen uudelleensäätöä kahden testin välillä katkaisimen kummassakin asennossa. Polttoaineen vaihdon jälkeen sallitaan kuitenkin yhden ETC-syklin mittainen mukautusajo ilman mittausta. Ennen testiä kantamoottorille on suoritettava liitteen III lisäyksessä 2 olevassa 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukainen totutusajo.4.1.3.1 Valmistajan pyynnöstä moottori voidaan testata kolmannella polttoaineella (polttoaine 3), jos λ-muutoskerroin (Sλ) on polttoaineiden G20 ja G25 muutoskertoimien välillä, esimerkiksi jos polttoaine 3 on kaupan oleva polttoaine. Tämän testin tuloksia voidaan käyttää vaatimustenmukaisuusarvioinnin perustana.4.1.3.2 Päästötulosten suhde r kullekin päästölle määritetään seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>tai>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>4.1.4 Nestekaasua polttoaineena käyttävän kantamoottorin pitää pystyä käyttämään kaikkia kaupan olevia, koostumukseltaan erilaisia polttoaineita. Käytettävän nestekaasun C3/C4-koostumus vaihtelee. Nämä vaihtelut on otettu huomioon vertailupolttoaineissa. Kantamoottorin on täytettävä päästövaatimukset liitteessä IV tarkoitetuilla vertailupolttoaineilla A ja B ilman, että polttoaineen syöttöä säädetään testien välillä. Polttoaineen vaihdon jälkeen sallitaan kuitenkin yhden ETC-syklin mittainen mukautusajo ilman mittausta. Ennen testiä kantamoottorille on suoritettava liitteen III lisäyksessä 2 olevassa 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukainen totutusajo.4.1.4.1 Päästötulosten suhde r kullekin päästölle määritetään seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>4.2 Polttoainerajoitetun EY-tyyppihyväksynnän myöntäminenNykyisellä tekniikalla ei ole vielä mahdollista valmistaa itsesäätyviä laihaseosmaakaasumoottoreita. Kyseiset moottorit ovat kuitenkin edullisia hyötysuhteensa ja vähäisten CO2-päästöjensä vuoksi. Jos käyttäjä voi osoittaa, että hänelle toimitetaan koostumukseltaan yhdenmukaista polttoainetta, hän voi valita käyttöönsä laihaseosmoottorin. Tällaiselle moottorille voidaan myöntää polttoainerajoitettu hyväksyntä. Kansainvälisen yhdenmukaistamisen vuoksi katsotaan toivottavaksi, että kyseisen moottorin mallikappaleelle myönnetään kansainvälinen hyväksyntä. Polttoainerajoitettujen muunnosten on oltava samanlaisia lukuun ottamatta polttoaineen syöttöjärjestelmän ECU-tietokannan sisältöä ja ruiskutussuuttimien kaltaisia polttoaineen syöttöjärjestelmän osia, joihin on tehtävä muutoksia niiden sovittamiseksi erilaiselle polttoainevirtaamalle.Polttoainerajoitettu EY-tyyppihyväksyntä myönnetään, jos seuraavat vaatimukset täyttyvät:4.2.1 Joko H-ryhmän tai L-ryhmän kaasulla toimimaan säädetyn maakaasukäyttöisen moottorin pakokaasupäästöjen hyväksyntäKantamoottori on testattava kahdella liitteessä IV tarkoitetulla vastaavan kaasuryhmän vertailupolttoaineella. H-ryhmän kaasun osalta polttoaineet ovat G20 (polttoaine 1) ja G23 (polttoaine 2), L-ryhmän kaasun osalta polttoaineet ovat G23 (polttoaine 1) ja G25 (polttoaine 2). Kantamoottorin on täytettävä päästövaatimukset ilman polttoaineen syötön säätöjä testien välillä. Polttoaineen vaihdon jälkeen sallitaan kuitenkin yhden ETC-syklin mittainen mukautusajo ilman mittausta. Ennen testiä kantamoottorille on suoritettava liitteen III lisäyksessä 2 olevassa 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukainen totutusajo.4.2.1.1 Valmistajan pyynnöstä moottori voidaan testata kolmannella polttoaineella (polttoaine 3), jos muutoskerroin Sλ on polttoaineiden G20 ja G23 tai vastaavasti G23 ja G25 muutoskertoimien välillä, esimerkiksi jos polttoaine 3 on kaupan oleva polttoaine. Tämän testin tuloksia voidaan käyttää vaatimustenmukaisuusarvioinnin perustana.4.2.1.2 Päästötulosten suhde r kullekin päästölle määritetään seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>tai>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>4.2.1.3 Asiakkaalle toimitettaessa moottorissa on oltava tarra (ks. 5.1.5 kohta), josta ilmenee, mille kaasuryhmälle moottori on hyväksytty.4.2.2 Yhdellä polttoaineen koostumuksella toimimaan säädetyn, maakaasulla tai nestekaasulla käyvän moottorin pakokaasupäästöjen hyväksyntä4.2.2.1 Maakaasukäyttöisen kantamoottorin on täytettävä päästövaatimukset liitteessä IV tarkoitettujen vertailupolttoaineiden G20 ja G25 osalta ja nestekaasukäyttöisen kantamoottorin liitteessä IV tarkoitettujen vertailupolttoaineiden A ja B osalta. Polttoaineen syöttöä saa hienosäätää testien välissä. Hienosäätöön sisältyy polttoaineen syöttötietokannan uudelleenkalibrointi, kuitenkin tietokannan perusrakennetta tai sen säätöstrategiaa muuttamatta. Tarvittaessa suoraan polttoaineen virtaamaan vaikuttavat osat, esimerkiksi ruiskutussuuttimet, voi vaihtaa.4.2.2.2 Valmistajan niin halutessa moottori voidaan testata vertailupolttoaineiden G20 ja G23 tai G23 ja G25 osalta, jolloin tyyppihyväksyntä on vastaavasti voimassa ainoastaan joko H-ryhmän tai L-ryhmän kaasun osalta.4.2.2.3 Asiakkaalle toimitettaessa moottorissa on oltava tarra (ks. 5.1.5 kohta), josta ilmenee, mikä polttoainekoostumus moottorille on kalibroitu.4.3 Moottoriperheen jäsenen pakokaasupäästöjen hyväksyntä4.3.1 Jäljempänä 4.3.2 kohdassa mainittua poikkeusta lukuun ottamatta kantamoottorin hyväksyntä koskee kaikkia moottoriperheen jäseniä ilman eri testejä käytettäessä polttoainetta, joka kuuluu koostumukseltaan ryhmään, jolle kantamoottori on hyväksytty (4.2.2 kohdassa kuvattujen moottoreiden osalta) tai samaa polttoaineryhmää (4.1 tai 4.2 kohdassa kuvattujen moottoreiden osalta), jolle kantamoottori on hyväksytty.4.3.2 Toissijainen testimoottoriJos hyväksyntäviranomainen havaitsee moottoriperheeseen kuuluvan moottorin tyyppihyväksyntähakemuksen tai ajoneuvon moottorin tyyppihyväksyntähakemuksen yhteydessä, että jätetty hakemus ei valitun kantamoottorin osalta täysin edusta liitteen I lisäyksessä 1 määritettyä moottoriperhettä, hyväksyntäviranomainen voi valita testattavaksi vaihtoehtoisen ja tarvittaessa uuden viitetestimoottorin.4.4 TyyppihyväksyntätodistusEdellä 3.1, 3.2 ja 3.3 kohdassa tarkoitetun hyväksynnän osalta myönnetään liitteessä VI määritetyn mallin mukainen todistus.5 MOOTTORIMERKINNÄT5.1 Teknisenä yksikkönä hyväksytyssä moottorissa on oltava seuraavat merkinnät:5.1.1 moottorin valmistajan tavaramerkki tai kauppanimi,5.1.2 valmistajan kaupallinen kuvaus,5.1.3 EY-tyyppihyväksyntänumero, jonka edellä on EY-tyyppihyväksynnän myöntäneen maan tunnuskirjain tai -numero (tunnuskirjaimet tai -numerot)(5).5.1.4 Maakaasumoottorissa on EY-tyyppihyväksyntänumeron jälkeen oltava jokin seuraavista merkinnöistä:- H, jos moottori on hyväksytty ja kalibroitu H-ryhmän kaasujen osalta,- L, jos moottori on hyväksytty ja kalibroitu L-ryhmän kaasujen osalta,- HL, jos moottori on hyväksytty ja kalibroitu sekä H- että L-ryhmän kaasujen osalta,- Ht, jos moottori on kalibroitu ja hyväksytty tietyn H-ryhmän kaasun koostumuksen osalta ja moottori voidaan muuttaa jollekin toiselle H-ryhmän kaasulle hienosäätämällä moottorin polttoainejärjestelmää,- Lt, jos moottori on kalibroitu ja hyväksytty tietyn L-ryhmän kaasun koostumuksen osalta ja moottori voidaan muuttaa jollekin toiselle L-ryhmän kaasulle hienosäätämällä moottorin polttoainejärjestelmää,- HLt, jos moottori on kalibroitu ja hyväksytty tietyn joko H- tai L-ryhmän kaasun koostumuksen osalta ja moottori voidaan muuttaa jollekin toiselle H- tai L-ryhmän kaasulle hienosäätämällä moottorin polttoainejärjestelmää.5.1.5 TarratPolttoainerajoituksin hyväksytyssä maakaasu- tai nestekaasumoottorissa on oltava seuraavat tarrat:5.1.5.1 SisältöTarrassa on oltava seuraavat tiedot:Edellä 4.2.1.3 kohdan tapauksessa tarrassa on oltava teksti: "AINOASTAAN H-RYHMÄN MAAKAASUN KÄYTTÖ SALLITTUA". Tarvittaessa kirjain H korvataan kirjaimella L.Edellä 4.2.2.3 kohdan tapauksessa tarrassa on oltava teksti: "AINOASTAAN ...-LUOKAN MAAKAASUN KÄYTTÖ SALLITTUA" tai tarvittaessa "AINOASTAAN ...-LUOKAN NESTEKAASUN KÄYTTÖ SALLITTUA". Liitteen IV vastaavan taulukon (vastaavien taulukoiden) tiedot sekä moottorin valmistajan määrittämät yksittäiset komponentit ja rajat on annettava.Kirjainten ja numeroiden on oltava vähintään 4 mm korkeita.Huomautus:Jos tällaisen tarran sijoittaminen ei tilan puutteen vuoksi ole mahdollista, voidaan käyttää yksinkertaistettua koodia. Tässä tapauksessa kaikki edellä tarkoitetut tiedot sisältävän selvityksen on oltava vaivattomasti polttoainesäiliön täyttävän tai moottoria ja sen lisälaitteita huoltavan tai korjaavan henkilön sekä asianmukaisten viranomaisten saatavilla. Valmistaja ja hyväksyntäviranomainen sopivat keskenään selvityksen paikasta ja sisällöstä.5.1.5.2 OminaisuudetTarrojen on kestettävä moottorin käyttöikä. Tarrojen on oltava helppolukuisia, ja niiden kirjainten ja numeroiden on oltava kulumattomia. Lisäksi tarrat on kiinnitettävä siten, että niiden kiinnitys kestää moottorin käyttöiän eikä tarroja voi irrottaa tuhoamatta tai vahingoittamatta niitä.5.1.5.3 SijoittaminenTarrat on kiinnitettävä moottorin sellaiseen osaan, joka on tarpeen moottorin tavanomaisessa käytössä ja jota ei yleensä tarvitse vaihtaa moottorin käyttöiän aikana. Lisäksi tarrat on sijoitettava siten, että ne ovat helposti nähtävissä, kun moottoriin on asennettu kaikki moottorin käytön kannalta tarpeelliset apulaitteet.5.2 Ajoneuvotyypin moottorin EY-tyyppihyväksyntähakemuksen osalta 5.1.5 kohdassa tarkoitettu merkintä on myös sijoitettava polttoaineen täyttöaukon läheisyyteen.5.3 Hyväksytyllä moottorilla varustetun ajoneuvotyypin EY-tyyppihyväksyntähakemuksen osalta 5.1.5 kohdassa tarkoitettu merkintä on myös sijoitettava polttoaineen täyttöaukon läheisyyteen.6 ERITELMÄT JA TESTIT6.1 YleistäNe osat, jotka voivat vaikuttaa dieselmoottorin kaasu- ja hiukkaspäästöihin ja kaasumoottorin kaasupäästöihin, on suunniteltava, rakennettava ja koottava siten, että moottori on tavanomaisessa käytössä tämän direktiivin vaatimusten mukainen.6.1.1 Estolaitteen ja/tai irrationaalisen päästöjenrajoitusmenetelmän käyttö on kielletty. Jos tyyppihyväksyntäviranomainen epäilee, että ajoneuvotyypissä käytetään tietyissä käyttöolosuhteissa estolaitetta (-laitteita) ja/tai irrationaalista päästöjenrajoitusmenetelmää, valmistajan on pyynnöstä toimitettava tiedot tällaisten laitteiden ja/tai rajoitusmenetelmän toiminnasta ja niiden käytön vaikutuksista päästöihin. Tietoihin on sisällyttävä kuvaus kaikista päästöjenrajoitusjärjestelmän osista sekä polttoaineensäätöjärjestelmän toimintaperiaate, mukaan lukien ajoitusmenetelmät ja kytkentäpisteet kaikilla käyttötavoilla. Näitä tietoja on pidettävä tiukasti luottamuksellisina, eikä niitä liitetä liitteessä I olevassa 3 jaksossa edellytettyyn aineistoon.6.2 Kaasu- ja hiukkaspäästöjä sekä savua koskevat eritelmätJäljempänä 6.2.1 kohdassa olevien taulukoiden rivin A mukaista tyyppihyväksyntää varten tavanomaisten dieselmoottoreiden, mukaan lukien ne moottorit, joissa käytetään elektronista polttoaineen ruiskutusta, pakokaasujen kierrätystä (EGR), ja/tai hapettavaa katalysaattoria, päästöt määritetään ESC- ja ELR-testeissä. Dieselmoottorit, joissa käytetään kehittyneitä pakokaasujen jälkikäsittelymenetelmiä, mukaan lukien typenpoistokatalysaattorit (deNOX) ja/tai hiukkasloukut, testataan lisäksi ETC-testissä.Jäljempänä 6.2.1 kohdassa olevien taulukoiden rivin B1 tai B2 tai C mukaista tyyppihyväksyntätestausta varten päästöt määritellään ESC-, ELR- ja ETC-testeissä.Kaasumoottoreiden kaasupäästöt määritetään ETC-testissä.ESC- ja ELR-testausmenettelyt kuvataan liitteen III lisäyksessä 1 ja ETC-testausmenettely liitteen III lisäyksissä 2 ja 3.Testattavaksi toimitetun moottorin kaasupäästöt ja tarvittaessa hiukkaspäästöt sekä savu mitataan liitteen III lisäyksessä 4 kuvatuilla menetelmillä. Liitteessä V kuvataan kaasupäästöjen suositeltavat analysointimenetelmät, suositeltavat näytteenottojärjestelmät ja suositeltava savunmittausjärjestelmä.Tekninen tutkimuslaitos saattaa hyväksyä muita järjestelmiä tai analysaattoreita, jos niiden havaitaan tuottavan samat tulokset vastaavassa testisyklissä. Järjestelmän vastaavuus määritetään vähintään seitsemän harkittavan järjestelmän ja tämän direktiivin viitejärjestelmän välisen näyteparin korrelaatiotutkimuksen perusteella. Hiukkaspäästöjen osalta viitejärjestelmäksi katsotaan ainoastaan täysvirtauslaimennusjärjestelmä. "Tulos" tarkoittaa tietyn syklin päästöarvoja. Korrelaatiotestaus on suoritettava samassa laboratoriossa, testisolussa ja samalla testimoottorilla, ja se suositellaan suoritettavaksi samanaikaisesti. Vastaavuuden peruste on ± 5 prosentin yhdenmukaisuus näyteparien keskiarvojen välillä. Uuden järjestelmän sisällyttämiseksi direktiiviin vastaavus on määritettävä laskemalla toistettavuus ISO 5725 -standardissa kuvatulla tavalla.6.2.1 Raja-arvotHiilimonoksidin, kaikkien hiilivetyjen, typen oksidien ja hiukkasten ESC-testissä määritetyt massat sekä ELR-testissä määritetty savun läpinäkyvyys eivät saa ylittää taulukossa 1 esitettyjä arvoja.Taulukko 1Raja-arvot - ESC- ja ELR-testit>TAULUKON PAIKKA>Niiden dieselmoottoreiden, jotka lisäksi testataan ETC-testissä, ja erityisesti kaasumoottoreiden osalta hiilimonoksidin, metaanittomien hiilivetyjen, metaanin (tarvittaessa), typen oksidien ja hiukkasten (tarvittaessa) määritetyt massat eivät saa ylittää taulukossa 2 esitettyjä arvoja.Taulukko 2Raja-arvot - ETC-testit((ETC-testien hyväksyttävyyden tarkastamisessa noudatettavia edellytyksiä (katso liite III, lisäys 2, 3.9 kohta) tarkastellaan uudelleen ja tarvittaessa muutetaan direktiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti mitattaessa kaasukäyttöisten moottoreiden päästöjä suhteessa rivillä A esitettyihin raja-arvoihin.))>TAULUKON PAIKKA>6.2.2 Diesel- ja kaasumoottoreiden hiilivetypäästöjen mittaukset6.2.2.1 Valmistaja voi halutessaan mittauttaa kaikkien hiilivetyjen kokonaismassan ETC-testissä metaanittomien hiilivetyjen mittauksen sijasta. Tässä tapauksessa kaikkien hiilivetyjen kokonaismassan raja-arvo on sama kuin taulukon 2 metaanittomien hiilivetyjen massan raja-arvo.6.2.3 Dieselmoottoreiden erityisvaatimukset6.2.3.1 Tarkistusalueen satunnaisilla kohdilla ESC-testissä mitatut typen oksidien spesifiset massat saavat ylittää rinnakkaisista testitiloista saatavat interpoloidut arvot enintään kymmenellä prosentilla (viite liite III, lisäys 1, 4.6.2 ja 4.6.3 kohta).6.2.3.2 ELR-testin satunnaisen testinopeuden savuarvo saa ylittää joko rinnakkaisten testinopeuksien suurimman savuarvon enintään 20 prosentilla tai raja-arvon enintään 5 prosentilla sen mukaan, kumpi on suurempi.7 ASENNUS AJONEUVOON7.1 Ajoneuvon moottoriasennuksen on oltava seuraavien ominaisuuksien mukainen moottorin tyyppihyväksynnän mukaan:7.1.1 imualipaine ei saa olla tyyppihyväksytylle moottorille liitteessä VI määritettyä suurempi,7.1.2 pakojärjestelmän vastapaine ei saa olla tyyppihyväksytylle moottorille liitteessä VI määritettyä suurempi,7.1.3 pakojärjestelmän tilavuus saa poiketa enintään 40 prosenttia tyyppihyväksytylle moottorille liitteessä VI määritetystä arvosta,7.1.4 moottorin käyttämiseen tarvittavien apulaitteiden käyttöteho ei saa olla tyyppihyväksytylle moottorille liitteessä VI määritettyä suurempi.8 MOOTTORIPERHE8.1 Moottoriperheen määrittävät muuttujatMoottorin valmistajan määrittämä moottoriperhe voidaan määritellä perheeseen kuuluvien moottoreiden yhteisten perusominaisuuksien avulla. Joissain tapauksissa muuttujien välillä saattaa olla vuorovaikutusta. Nämä tekijät on myös otettava huomioon, jotta varmistetaan, että moottoriperheeseen sisällytetään ainoastaan moottoreita, joiden pakokaasupäästöjen ominaisuudet ovat samanlaiset.Moottoreiden voidaan katsoa kuuluvan samaan moottoriperheeseen, jos niiden seuraavat muuttujat ovat samat:8.1.1 Työtapa:- kaksitahti- nelitahti8.1.2 Jäähdytysjärjestelmä:- ilma- vesi- öljy8.1.3 Kaasumottoreiden ja jälkikäsittelylaitteilla varustettujen moottoreiden osalta- sylinteriluku(muiden dieselmoottoreiden, joissa on vähemmän sylintereitä kuin kantamoottorissa, voidaan katsoa kuuluvan samaan moottoriperheeseen, jos polttoaineen syöttöjärjestelmä syöttää polttoaineen kullekin sylinterille erikseen.)8.1.4 Yksittäisen sylinterin iskutilavuus:- enintään 15 prosentin hajonta moottoriperheen sisällä8.1.5 Ilman täytösmenetelmä:- luonnollinen ilmanotto- paineahdettu- paineahdettu ahtoilman jäähdyttimellä8.1.6 Palotilan tyyppi tai rakenne:- esikammio- pyörrekammio- avokammio8.1.7 Venttiilit ja kanavat - sijainti, koko ja lukumäärä:- sylinterin kansi- sylinterin seinämä- kampikammio8.1.8 Polttoainejärjestelmä (dieselmoottorit):- pumppu-putki-suutin- rivipumppu- jakajapumppu- yksikköpumppu- yksikkösuutin8.1.9 Polttoainejärjestelmä (kaasumottorit):- sekoitusyksikkö- kaasuinduktio/ruiskutus (yksipiste, monipiste)- nesteruiskutus (yksipiste, monipiste)8.1.10 Sytytysjärjestelmä (kaasumoottorit)8.1.11 Muut ominaisuudet:- pakokaasujen kierrätys- veden ruiskutus/emulsio- apuilman ruiskutus- ahtimen jäähdytysjärjestelmä8.1.12 Pakokaasun jälkikäsittely:- kolmitiekatalysaattori- hapetuskatalysaattori- pelkistyskatalysaattori- lämpöreaktori- hiukkasloukku8.2 Kantamoottorin valitseminen8.2.1 DieselmoottoritMoottoriperheen kantamoottori valitaan käyttäen ensisijaisena valintaperusteena suurinta polttoaineen syöttöä tahtia kohti ilmoitetulla suurimmalla vääntömomentin kierrosnopeudella. Jos tämä valintaperuste on sama kahdella tai usealla moottorilla, kantamoottori valitaan käyttäen toissijaisena valintaperusteena suurinta polttoaineen syöttöä tahtia kohti nimelliskierrosnopeudella. Joissakin tapauksissa hyväksyntäviranomainen saattaa tulla siihen tulokseen, että moottoriperheen suurimpien päästöarvojen määrittämiseen tarvitaan toinen moottori. Tämän vuoksi hyväksyntäviranomainen saattaa valita jonkin muun moottorin, jos joidenkin ominaisuuksien perusteella voidaan päätellä, että kyseisen moottorin päästöt ovat moottoriperheen moottoreiden suurimmat.Jos perheen moottoreissa on muita ominaisuuksia, joiden voidaan olettaa vaikuttavan pakokaasupäästöihin, nämä ominaisuudet on tunnistettava ja otettava huomioon perheen kantamoottoria valittaessa.8.2.2 KaasumoottoritPerheen kantamoottori valitaan käyttäen ensisijaisena valintaperusteena suurinta iskutilavuutta. Jos tämä peruste on sama kahdella tai usealla moottorilla, kantamoottori valitaan toissijaisten valintaperusteiden avulla seuraavassa järjestyksessä:- suurin polttoaineen syöttö tahtia kohti ilmoitetun nimellistehon kierrosnopeudella,- suurin sytytysennakko,- alhaisin EGR-arvo,- ei ilmapumppua tai ilmapumpun alhaisin todellinen virtaama.Joissakin tapauksissa hyväksyntäviranomainen saattaa tulla siihen tulokseen, että perheen suurimpien päästöarvojen määrittämiseen tarvitaan toinen moottori. Tämän vuoksi hyväksyntäviranomainen saattaa valita jonkin muun moottorin, jos joidenkin ominaisuuksien perusteella voidaan päätellä, että kyseisen moottorin päästöt ovat moottoriperheen moottoreiden suurimmat.9 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS9.1 Toimenpiteet tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi on toteutettava direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan mukaisesti. Tuotannon vaatimustenmukaisuus tarkistetaan tämän direktiivin liitteen VI mukaisten tyyppihyväksyntätodistusten kuvausten perusteella.Direktiivin 70/156/ETY liitteessä X olevaa 2.4.2 ja 2.4.3 kohtaa sovelletaan, jos toimivaltaiset viranomaiset eivät ole tyytyväisiä valmistajan tarkastusmenettelyyn.9.1.1 Jos epäpuhtauspäästöjä mitataan ja moottorin tyyppihyväksynnällä on ollut yksi tai useita laajennuksia, testit suoritetaan vastaavaan laajennukseen liittyvässä tietopaketissa kuvatulle moottorille (kuvatuille moottoreille).9.1.1.1 Epäpuhtaustestissä käytettävän moottorin vaatimustenmukaisuusKun moottori on luovutettu viranomaisille, valmistaja ei saa tehdä säätöjä valittuihin moottoreihin.9.1.1.1.1 Sarjasta otetaan satunnaisotannalla kolme moottoria. Moottoreita, jotka testataan 6.2.1 kohdassa olevan rivin A mukaista tyyppihyväksyntää varten vain ESC- ja ELR-testeillä tai vain ETC-testillä, koskevat tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkistamisessa sovellettavat testit. Viranomaisen suostumuksella kaikki muut 6.2.1 kohdassa olevien taulukoiden rivien A, B1 tai B2 tai C mukaisesti hyväksytyt moottorit testataan joko ESC- ja ELR-testisykleissä tai ETC-testisyklissä tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkistamiseksi. Raja-arvot on annettu tämän liitteen 6.2.1 kohdassa.9.1.1.1.2 Kun toimivaltainen viranomainen on tyytyväinen valmistajan ilmoittamiin tavanomaisiin tuotannonvaihteluihin, testit suoritetaan tämän liitteen lisäyksen 1 sekä moottoriajoneuvoihin ja niiden perävaunuihin sovellettavan direktiivin 70/156/ETY liitteen X mukaisesti.Kun toimivaltainen viranomainen ei ole tyytyväinen valmistajan ilmoittamiin tavanomaisiin tuotannonvaihteluihin, testit suoritetaan tämän liitteen lisäyksen 2 sekä moottoriajoneuvoihin ja niiden perävaunuihin sovellettavan direktiivin 70/156/ETY liitteen X mukaisesti.Valmistajan pyynnöstä testit voidaan suorittaa tämän liitteen lisäyksen 3 mukaisesti.9.1.1.1.3 Vaatimustenmukaisuus todetaan moottorin näytteisiin perustuvan testin mukaan siten, että sarjan tuotannon katsotaan täyttävän vaatimustenmukaisuuden edellytykset, jos kaikkien päästöjen osalta voidaan tehdä myönteinen päätös, ja sarjan tuotannon ei katsota täyttävän vaatimustenmukaisuuden edellytyksiä, jos jollekin päästölle voidaan tehdä kielteinen päätös, vastaavassa liitteessä olevien testiperusteiden mukaisesti. Kun yhden päästön osalta on tehty myönteinen päätös, päätöstä ei voi muuttaa muita päästöjä koskevien päätösten tekemiseksi tarvittavien lisätestien vuoksi.Jos kaikkien päästöjen osalta ei saada myönteistä päätöstä ja jos jonkin päästön osalta ei saada kielteistä päätöstä, testi suoritetaan toiselle moottorille (ks. kuva 2).Jos päätöstä ei saada, valmistaja voi päättää keskeyttää testauksen milloin tahansa. Tällöin kirjataan kielteinen päätös.9.1.1.2 Testit suoritetaan uusilla moottoreilla. Kaasumoottoreille on suoritettava liitteen III lisäyksessä 2 olevan 3 kohdan mukainen totutuskäyttö.9.1.1.2.1 Valmistajan pyynnöstä testit voidaan kuitenkin suorittaa diesel- tai kaasumoottoreille, joilla on suoritettu pidempi kuin 9.1.1.2 kohdan mukainen totutuskäyttö, kuitenkin enintään 100 tuntia. Tässä tapauksessa moottorin totutuskäytön suorittaa valmistaja, joka sitoutuu siihen, ettei säädä moottoreita.9.1.1.2.2 Kun valmistaja pyytää saada suorittaa 9.1.1.2.1 kohdan mukaisen totutuskäytön, totutuskäyttö voidaan suorittaa joko:- kaikille testattaville moottoreilletai- ensimmäiselle testattavalle moottorille, jolloin evoluutiokerroin lasketaan seuraavasti:- epäpuhtauspäästöt mitataan ensimmäisen testattavan moottorin 0 ja x käyttötunnilla,- kunkin pilaavan aineen päästöjen evoluutiokerroin lasketaan 0 ja x käyttötunnin välillä:>VIITTAUS KAAVIOON>Kerroin voi olla pienempi kuin yksi.Tämän jälkeen testattaville moottoreille ei tehdä totutuskäyttöä, mutta niiden 0 käyttötunnin päästöt korjataan evoluutiokertoimella.Tässä tapauksessa otettavat arvot ovat:- ensimmäisen moottorin arvot kohdassa x tuntia,- muiden moottoreiden 0 tunnin arvot, jotka kerrotaan evoluutiokertoimella.9.1.1.2.3 Diesel- ja nestekaasumoottoreiden testit voidaan suorittaa kaupallisella polttoaineella. Valmistajan pyynnöstä voidaan kuitenkin käyttää liitteessä IV kuvattuja vertailupolttoaineita. Tämä edellyttää tämän liitteen kohdassa 4 kuvattuja testejä, joissa kukin kaasumoottori testataan vähintään kahdella vertailupolttoaineella.9.1.1.2.4 Maakaasukäyttöisten kaasumoottoreiden testit voidaan suorittaa kaupallisella polttoaineella seuraavasti:- H-merkityt moottorit H-ryhmän kaupallisella polttoaineella,- L-merkityt moottorit L-ryhmän kaupallisella polttoaineella,- HL-merkityt moottorit H- tai L-ryhmän kaupallisella polttoaineella.Valmistajan pyynnöstä voidaan kuitenkin käyttää liitteessä IV kuvattuja vertailupolttoaineita. Tämä edellyttää tämän liitteen kohdassa 4 kuvattuja testejä, joissa kukin kaasumoottori testataan vähintään kahdella vertailupolttoaineella.9.1.1.2.5 Jos testeissä kaupallista polttoainetta käyttänyt kaasumoottori ei ole vaatimusten mukainen ja testin tulos riitautetaan, testit on suoritettava uudelleen vertailupolttoaineella, jonka osalta kantamoottori on testattu, tai mahdollisesti 4.1.3.1 ja 4.1.3.2 kohdassa tarkoitetulla kolmannella polttoaineella, jos kantamoottori on testattu kyseisen polttoaineen osalta. Tämän jälkeen tulos on muunnettava laskutoimituksella käyttäen vastaavaa kerrointa (vastaavia kertoimia) r, ra tai rb sellaisina kuin ne kuvataan 4.1.3.2, 4.1.4.1 ja 4.2.1.2 kohdassa. Jos r, ra tai rb on arvoltaan alle yksi, korjausta ei tehdä. Sekä mitattujen että laskettujen tulosten on osoitettava, että moottori on raja-arvojen mukainen kaikkien polttoaineiden osalta (polttoaineet 1 ja 2 sekä tarvittaessa polttoaine 3).9.1.1.2.6 Tietyllä polttoainekoostumuksella käytettäväksi vahvistetun kaasumoottorin tuotannon vaatimustenmukaisuustestit on suoritettava polttoaineella, jolle moottori on kalibroitu.Kuva 2Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testauksen kaaviokuva>PIC FILE= "L_2000044FI.002701.TIF">(1) EYVL L 76, 6.4.1970, s. 1.(2) EYVL L 286, 23.10.1998, s. 1.(3) EYVL L 375, 31.12.1980, s. 46.(4) EYVL L 125, 16.5.1997, s. 31.(5) 1 = Saksa, 2 = Ranska, 3 = Italia, 4 = Alankomaat, 5 = Ruotsi, 6 = Belgia, 9 = Espanja, 11 = Yhdistynyt kuningaskunta, 12 = Itävalta, 13 = Luxemburg, 16 = Norja, 17 = Suomi, 18 = Tanska, 21 = Portugali, 23 = Kreikka, FL = Liechtenstein, IS = Islanti, IRL = Irlanti.Lisäys 1TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TESTAUSMENETTELY, KUN TAVANOMAINEN TUOTANNONVAIHTELU ON TYYDYTTÄVÄ1. Tässä lisäyksessä kuvataan menettelytavat, joita käytetään tuotannon vaatimustenmukaisuuden osoittamiseen epäpuhtauspäästöjen osalta, kun valmistajan ilmoittama tavanomainen tuotannonvaihtelu on tyydyttävä.2. Näytteidenoton menettelytapa on valittu siten, että näytteen vähimmäiskoon ollessa kolme moottoria erän mahdollisuus läpäistä testi silloin, kun 40 prosenttia moottoreista on viallisia, on 0,95 (tuottajan riski = 5 prosenttia), kun taas erän mahdollisuus läpäistä testi silloin, kun 65 prosenttia moottoreista on viallisia, on 0,10 (kuluttajan riski = 10 prosenttia).3. Seuraavaa menettelytapaa käytetään kunkin liitteessä I olevassa 6.2.1 kohdassa mainitun pilaavan aineen osalta (ks. kuva 2):Olkoon:L= pilaavan aineen raja-arvon luonnollinen logaritmi,χi= näytteen i:nnen moottorin mitatun arvon luonnollinen logaritmi,s= tuotannon tavanomaisen vaihtelun arvio (mitattujen arvojen luonnollisen logaritmin ottamisen jälkeen),n= nykyisen näytteen numero.4. Kunkin näytteen vakioitujen poikkeamien summa raja-arvolla lasketaan seuraavan kaavan avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>5. Jonka jälkeen:- jos testin tilastollinen tulos on suurempi kuin näytteen koolle taulukossa 3 annettu myönteisen päätöksen luku, pilaavalle aineelle annetaan myönteinen päätös;- jos testin tilastollinen tulos on pienempi kuin näytteen koolle taulukossa 3 annettu kielteisen päätöksen luku, pilaavalle aineelle annetaan kielteinen päätös;- muussa tapauksessa testataan ylimääräinen moottori liitteessä I olevan 9.1.1.1 kohdan mukaisesti ja laskutoimitus sovelletaan näytteeseen, johon on lisätty yksi yksikkö.Taulukko 3Lisäyksen 1 näytetaulukon myönteisten ja kielteisten päätösten luvut>TAULUKON PAIKKA>Lisäys 2TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TESTAUSMENETTELY, KUN TAVANOMAINEN VAIHTELU EI OLE TYYDYTTÄVÄ TAI SE EI OLE KÄYTETTÄVISSÄ1. Tässä lisäyksessä kuvataan menettelytavat, joita käytetään tuotannon vaatimustenmukaisuuden toteamiseen epäpuhtauspäästöjen osalta, kun valmistajan ilmoittama tavanomainen tuotannonvaihtelu ei ole tyydyttävä tai ei ole käytettävissä.2. Näytteidenoton menettelytapa on valittu siten, että näytteen vähimmäiskoon ollessa kolme moottoria erän mahdollisuus läpäistä testi silloin, kun 40 prosenttia moottoreista on viallisia, on 0,95 (tuottajan riski = 5 prosenttia), kun taas erän mahdollisuus läpäistä testi silloin, kun 65 prosenttia moottoreista on viallisia, on 0,10 (kuluttajan riski = 10 prosenttia).3. Liitteessä I olevassa 6.2.1 kohdassa mainittujen pilaavien aineiden arvojen jakauman oletetaan olevan logaritmisesti normaali, ja arvot pitää muuttaa ottamalla niiden luonnollinen logaritmi. Arvot m0 ja m ovat vastaavasti näytteen vähimmäis- ja enimmäiskoko (m0 = 3 ja m = 32), ja n on testattavan näytteen numero.4. Jos sarjassa mitattujen arvojen luonnolliset logaritmit ovat χ1, χ2,..., χj, ja L on pilaavan aineen raja-arvon luonnollinen logaritmi, on>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>5. Taulukossa 4 esitetään myönteisen (An) ja kielteisen (Bn) päätöksen luvut kunkin näytemäärän osalta. Testin tilastollinen tulos on suhde>VIITTAUS KAAVIOON>, ja sitä käytetään sarjan myönteisen tai kielteisen päätöksen määrittämiseen seuraavasti:Jotta m0 <= n <  m:- päätös on sarjan osalta myönteinen, jos>VIITTAUS KAAVIOON>- päätös on sarjan osalta kielteinen, jos>VIITTAUS KAAVIOON>- suoritetaan uusi mittaus, jos>VIITTAUS KAAVIOON>6. HuomautuksiaSeuraavat rekursiiviset kaavat ovat hyödyksi testin peräkkäisiä tilastollisia arvoja laskettaessa:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Taulukko 4Lisäyksen 2 näytetaulukon myönteisten ja kielteisten päätösten luvut>TAULUKON PAIKKA>Lisäys 3TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TESTAUSMENETTELY VALMISTAJAN PYYNNÖSTÄ1. Tässä lisäyksessä kuvataan menettelytavat, joiden avulla valmistajan pyynnöstä varmistetaan tuotannon vaatimustenmukaisuus epäpuhtauspäästöjen osalta.2. Näytteidenoton menettelytapa on valittu siten, että näytteen vähimmäiskoon ollessa kolme moottoria erän mahdollisuus läpäistä testi silloin, kun 30 prosenttia moottoreista on viallisia, on 0,90 (tuottajan riski = 10 prosenttia), kun taas erän mahdollisuus läpäistä testi silloin, kun 65 prosenttia moottoreista on viallisia, on 0,10 (kuluttajan riski = 10 prosenttia).3. Seuraavaa menettelytapaa käytetään kunkin liitteessä I olevassa 6.2.1 kohdassa mainitun pilaavan aineen osalta (ks. kuva 2):Olkoon:L= pilaavan aineen raja-arvo,xi= näytteen i:nnen moottorin mittausarvo,n= testattavan näytteen numero.4. Lasketaan näytteelle testin tilastollinen arvo, joka määrää ei-vaatimustenmukaisten moottoreiden määrän, eli xi >= L.5. Jonka jälkeen:- jos testin tilastollinen tulos on pienempi tai yhtä suuri kuin näytteen koolle taulukossa 5 annettu myönteisen päätöksen luku, pilaavalle aineelle annetaan myönteinen päätös,- jos testin tilastollinen tulos on suurempi tai yhtä suuri kuin näytteen koolle taulukossa 5 annettu kielteisen päätöksen luku, pilaavalle aineelle annetaan kielteinen päätös,- muussa tapauksessa testataan ylimääräinen moottori liitteessä I olevan 9.1.1.1 kohdan mukaisesti ja laskutoimitus sovelletaan näytteeseen, johon on lisätty yksi yksikkö.Taulukossa 5 esitetyt myönteisen ja kielteisen päätöksen luvut on laskettu kansainvälisen ISO 8422/1991 -standardin avulla.Taulukko 5Lisäyksen 3 näytetaulukon myönteisten ja kielteisten päätösten luvut>TAULUKON PAIKKA>LIITE II>PIC FILE= "L_2000044FI.003402.TIF">Lisäys 1(KANTA)MOOTTORIN OLENNAISET OMINAISUUDET JA TESTIN SUORITTAMISTA KOSKEVAT TIEDOT(1)>PIC FILE= "L_2000044FI.003502.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.003601.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.003701.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.003801.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.003901.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004001.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004101.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004201.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004301.TIF">(1) Jos moottorit ja järjestelmät eivät ole tavanomaisia valmistajan on toimitettava tässä tarkoitettuja tietoja vastaavat tiedot.Lisäys 2MOOTTORIPERHEEN OLENNAISET OMINAISUUDET>PIC FILE= "L_2000044FI.004402.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004501.TIF">Lisäys 3MOOTTORIPERHEESEEN KUULUVAN MOOTTORITYYPIN OLENNAISET OMINAISUUDET(1)>PIC FILE= "L_2000044FI.004602.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004701.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004801.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.004901.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.005001.TIF">>PIC FILE= "L_2000044FI.005101.TIF">(1) Ilmoitettava moottoriperheen kunkin moottorin osalta.Lisäys 4MOOTTORIIN LIITTYVIEN AJONEUVON OSIEN OMINAISUUDET>PIC FILE= "L_2000044FI.005202.TIF">LIITE IIITESTAUSMENETTELY1. JOHDANTO1.1 Tässä liitteessä kuvataan menetelmät testattavien moottoreiden kaasu-, hiukkas- ja savupäästöjen määrittämiseksi. Liitteessä kuvataan kolme testisykliä, joita sovelletaan liitteessä I olevan 6.2 kohdan säännösten mukaisesti:- FSC-testi, joka muodostuu kolmestatoista tasaisen moodin syklistä,- ELR-testi, joka muodostuu eri nopeuksilla suoritettavista vaihtelevista kuormitusvaiheista, jotka ovat yhden testausmenettelyn kiinteitä osia, ja ne suoritetaan samanaikaisesti;- ETC-testi, joka muodostuu sekunnittaisten siirtymätilojen sarjasta.1.2 Testi suoritetaan moottori testipenkkiin asennettuna ja dynamometriin kytkettynä.1.3 MittausperiaateMoottorin pakokaasuista mitattaviin päästöihin kuuluvat kaasumaiset komponentit (hiilimonoksidi, hiilivetyjen kokonaismäärä ainoastaan dieselmoottoreiden osalta ESC-testissä, metaanittomat hiilivedyt ainoastaan diesel- ja kaasumoottoreiden osalta ETC-testissä, metaani ainoastaan kaasumoottoreiden osalta ETC-testissä sekä typen oksidit), hiukkaset (ainoastaan dieselmoottoreiden osalta) ja savu (ainoastaan dieselmoottoreiden osalta ELR-testissä). Tämän lisäksi käytetään merkkikaasuna usein hiilidioksidia osittaisen ja täyslaimennusmenetelmän laimennussuhteen selvittämiseksi. Hyvän insinööritavan mukaisesti suositellaan hiilidioksidin yleistä mittausta mittausongelmien havaitsemiseksi testauskäytön aikana.1.3.1 ESC-testiEdellä mainittujen pakokaasupäästöjen määrät mitataan ennalta määrätyssä lämpimän moottorin käyttötilannesarjassa ottamalla jatkuvasti näytteitä raakapakokaasusta. Testisykli muodostuu useista nopeus- ja tehotiloista, jotka kattavat dieselmoottoreiden tyypillisimmät käyttöolosuhteet. Kunkin moodin aikana määritetään teho, pakokaasun virtaus ja kunkin kaasupäästön konsentraatio, ja mitatut arvot painotetaan. Hiukkasnäyte laimennetaan käsitellyllä ulkoilmalla. Koko testin aikana otetaan yksi näyte, joka kerätään sopiviin suodattimiin. Kunkin päästön määrät lasketaan grammoina kilowattituntia kohti tämän liitteen lisäyksessä 1 kuvatulla tavalla. Lisäksi mitataan NOx kolmessa tutkimuslaitoksen valitsemassa säätöalueen testauspisteessä(1), ja mitattuja arvoja verrataan valitut testauspisteet sisältävistä testisyklin tiloista saatujen laskutoimitusten tuloksiin. NOx-tarkistuksessa varmistetaan moottorin päästöjen hallinnan tehokkuus moottorin tyypillisellä käyttöalueella.1.3.2 ELR-testiLämpimän moottorin savu määritetään ennalta määrätyssä kuormavastetestissä opasimetrin avulla. Testi muodostuu moottorin kuormittamisesta vakionopeudella 10-100 prosentin kuormalla kolmella eri moottorin kierrosnopeudella. Lisäksi suoritetaan neljäs teknisen tutkimuslaitoksen(2) valitsema kuormitusvaihe, jonka arvoa verrataan aikaisempien kuormitusvaiheiden tuloksiin. Savun enimmäismäärä määritetään keskiarvoalgoritmin avulla tämän liitteen lisäyksessä 1 kuvatulla tavalla.1.3.3 ETC-testiEdellä mainittujen pakokaasupäästöjen määrät tutkitaan ennalta määrätyssä lämpimän moottorin siirtymäsyklissä, joka perustuu kuorma- ja linja-autoihin asennettujen moottoreiden maantiekäytön rasitusmalleihin, laimentamalla kokonaispakokaasu ensin käsitellyllä ulkoilmalla. Dynamometriltä saatavia moottorin vääntömomentin ja kierrosnopeuden signaaleja käytetään tehon integroimiseksi suhteessa syklin aikaan, jolloin tulokseksi saadaan moottorin syklin aikana tekemä työ. NOx- ja HC-konsentraatiot syklin aikana määritetään integroimalla analysaattorin signaali. CO-, CO2- ja NMHC-konsentraatiot voidaan määrittää joko integroimalla analysaattorin signaali tai ottamalla pussinäytteitä. Hiukkaspäästöistä kerätään suhteellinen näyte sopiviin suodattimiin. Laimennetun pakokaasun virtaus syklin aikana määritetään pilaavien aineiden massapäästöarvojen laskemiseksi. Massapäästöarvot suhteutetaan moottorin työhön kunkin pilaavan aineen päästön määrittämiseksi grammoina kilowattituntia kohti tämän liitteen lisäyksessä 2 kuvatulla tavalla.2. TESTIOLOSUHTEET2.1 Moottorin testiolosuhteet2.1.1 Moottorin imuilman absoluuttinen lämpötila (Ta) kelvineinä ja kuiva ilmanpaine kilopascaleina (kPa) mitataan, ja muuttuja F määritetään seuraavasti:(a) dieselmoottorit:Luonnollinen ilmanotto ja mekaanisesti ahdetut moottorit:>VIITTAUS KAAVIOON>Turboahdetut moottorit, joko imuilman jäähdytyksellä tai ilman sitä:>VIITTAUS KAAVIOON>(b) kaasumoottorit:>VIITTAUS KAAVIOON>2.1.2 Testin kelpoisuusJotta testiä voitaisiin pitää kelpoisena, muuttujan F on oltava seuraavien edellytysten mukainen:>VIITTAUS KAAVIOON>2.2 Ahtoilman jäähdytyksellä varustetut moottoritAhtoilman lämpötila kirjataan, ja se saa ilmoitetun enimmäistehon kierrosnopeudella ja täydellä kuormalla poiketa ± 5 K liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 1.16.3 kohdassa määritetystä ahtoilman enimmäislämpötilasta. Jäähdytysväliaineen lämpötilan on oltava vähintään 293 K (20 °C).Jos käytössä on testauslaitoksen järjestelmä tai ulkoinen puhallin, ahtoilman lämpötila saa ilmoitetun enimmäistehon kierrosnopeudella ja täydellä kuormalla poiketa ± 5 K liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 1.16.3 kohdassa määritetystä ahtoilman enimmäislämpötilasta. Edellä mainittujen edellytysten täyttämiseksi käytettyjä ahtoilman jäähdyttimen asetuksia ei säädetä ja niitä on käytettävä koko testisyklin ajan.2.3 Moottorin ilman imujärjestelmäMoottorissa on käytettävä ilman imujärjestelmää, joka rajoittaa ilman imun korkeintaan ± 100 Pa:iin moottorin ylärajasta, kun moottori toimii ilmoitetun enimmäistehon kierrosnopeudella ja täydellä kuormalla.2.4 Moottorin pakojärjestelmäMoottorissa on käytettävä pakojärjestelmää, jonka vastapaine on korkeintaan ± 1000 Pa moottorin ylärajasta, kun moottori toimii ilmoitetun enimmäistehon kierrosnopeudella ja täydellä kuormalla, ja jonka tilavuus on ± 40 prosentin tarkkuudella sama kuin valmistajan määrittämä. Testauslaitoksen järjestelmää voidaan käyttää, jos sen avulla saavutetaan moottorin todelliset toimintaolosuhteet. Pakojärjestelmän on oltava pakokaasun näytteenottoa koskevien, liitteen III lisäyksessä 4 olevan 3.4 kohdan ja liitteessä V olevan 2.2.1 kohdan, EP ja 2.3.1 kohdan, EP vaatimusten mukainen.Jos moottorissa on pakokaasujen jälkikäsittelyjärjestelmä, pakoputken halkaisijan on oltava sama kuin käytössä olevissa laitteissa vähintään 4 pakoputken halkaisijaa virtaussuuntaa vastaan jälkikäsittelylaitteen sisältävän paisuntakammion syöttöaukosta lähtien. Etäisyys pakosarjan laipasta tai turboahtimen poistoaukolta jälkikäsittelylaitteeseen on oltava sama kuin ajoneuvokokoonpanossa tai valmistajan ilmoittamien, etäisyyttä koskevien määritelmien mukainen. Pakokaasujen vastapaineen tai rajoituksen on oltava edellä mainittujen perusteiden mukainen, ja siihen voidaan asettaa venttiili. Jälkikäsittelysäiliö voidaan poistaa harjoitustestien ja moottorin määrityskäytön ajaksi, ja se voidaan korvata vastaavalla epäaktiivista katalysaattoritukea sisältävällä säiliöllä.2.5 JäähdytysjärjestelmäTestissä on käytettävä tilavuudeltaan sellaista moottorin jäähdytysjärjestelmää, joka riittää moottorin valmistajan ilmoittaman normaalin käyntilämpötilan säilyttämiseen.2.6 VoiteluöljyTestissä käytettävän voiteluöljyn eritelmät on kirjattava ja esitettävä yhdessä testin tulosten kanssa kuten liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 7.1 kohdassa määritetään.2.7 PolttoainePolttoaineen on oltava liitteessä IV määritettyä vertailupolttoainetta.Valmistajan on määritettävä polttoaineen lämpötila ja mittauspiste liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 1.16.5 kohdassa annetuissa rajoissa. Polttoaineen lämpötilan on oltava vähintään 306 K (33 °C). Jos polttoaineen lämpötilaa ei ole määritetty, sen on oltava 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C) polttoaineen syötön tuloaukolla.Maakaasu- ja nestekaasukäyttöisissä moottoreissa polttoaineen lämpötilan ja mittauspisteen on oltava liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 1.16.5 kohdassa tai liitteen II lisäyksessä 3 olevassa 1.16.5 kohdassa annetuissa rajoissa, jos moottori ei ole kantamoottori.2.8 Pakokaasun jälkikäsittelyjärjestelmän testausJos moottorissa on pakokaasun jälkikäsittelyjärjestelmä, testisyklin (testisyklien) aikana mitattujen pakokaasupäästöjen on vastattava käyttöolosuhteiden päästöjä. Jos tätä ei voida saavuttaa yhdellä testisyklillä (esimerkiksi kun hiukkassuodatin on ajoittain regeneroituva), on suoritettava useita testisyklejä, joiden tuloksista otetaan keskiarvot ja/tai ne painotetaan. Moottorin valmistaja ja tekninen tutkimuslaitos sopivat hyvän insinööritavan mukaisesta tarkasta menettelytavasta.(1) Testipisteet on valittava hyväksyttyjen tilastollisten satunnaismenetelmien avulla.(2) Testipisteet on valittava hyväksyttyjen tilastollisten satunnaismenetelmien avulla.Lisäys 1ESC- JA ELR-TESTISYKLIT1 MOOTTORIN JA DYNAMOMETRIN ASETUKSET1.1 Moottorin kierrosnopeuksien A, B ja C määrittäminenValmistajan on ilmoitettava moottorin kierrosnopeudet A, B ja C seuraavien säännösten mukaisesti:Suuri nopeus nhi määritetään laskemalla 70 prosenttia liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 8.2 kohdassa määritetystä ilmoitetusta suurimmasta nettotehosta P(n). Suurin moottorin kierrosnopeus, jolla tämä tehoarvo esiintyy tehokäyrällä, määritetään kierrosnopeudeksi nhi.Alhainen nopeus nlo määritetään laskemalla 50 prosenttia liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 8.2 kohdassa määritetystä ilmoitetusta suurimmasta nettotehosta P(n). Alhaisin moottorin kierrosnopeus, jolla tämä tehoarvo esiintyy tehokäyrällä, määritetään kierrosnopeudeksi nlo.Moottorin kierrosnopeudet A, B ja C lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Nopeudet A, B ja C voidaan varmentaa jommalla kummalla seuraavista menetelmistä:(a) Muut testikohdat on mitattava direktiivin 80/1269/ETY mukaisen moottorin tehon hyväksynnän aikana nopeuksien nhi ja nlo määrittämiseksi tarkasti. Suurin teho, nhi ja nlo, on määritettävä tehokäyrästä, ja moottorin kierrosnopeudet A, B ja C lasketaan edellä olevien säännösten mukaisesti.(b) Moottorin koko kuormituskäyrä kartoitetaan kuormittamattoman enimmäisnopeuden ja joutokäynnin välillä käyttäen vähintään viittä mittauspistettä tuhannen kierroksen käyntinopeusalaa kohti sekä mittauspisteitä ± 50 kierroksen tarkkuudella ilmoitetun enimmäistehon nopeudesta. Suurin teho, nhi ja nlo määritetään kyseisestä kartoituskäyrästä, ja moottorin kierrosnopeudet A, B ja C lasketaan yllä olevien säännösten mukaisesti.Jos mitatut moottorin kierrosnopeudet vaihtelevat enintään ± 3 prosenttia moottorin valmistajan ilmoittamista moottorin kierrosnopeuksista, päästötestissä käytetään ilmoitettuja kierrosnopeuksia. Jos toleranssi ylittyy jollakin moottorin kierrosnopeudella, päästötestissä käytetään mitattuja moottorin kierrosnopeuksia.1.2 Dynamometrin asetusten määrittäminenTäyskuormituksen vääntömomenttikäyrä määritetään kokeellisesti eri testitilojen vääntömomenttiarvojen laskemiseksi liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 8.2 1 kohdassa määritetyissä netto-olosuhteissa. Mahdollisten moottorin käyttämien laitteiden käyttöteho otetaan laskuissa huomioon. Kunkin testimoodin dynamometriasetukset lasketaan seuraavan kaavan avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>jos testi suoritetaan netto-olosuhteissa,>VIITTAUS KAAVIOON>jos testiä ei suoriteta netto-olosuhteissa,jossas= dynamometrin asetus, kWP(n)= liitteen II lisäyksessä 1 olevassa 8.2 kohdassa tarkoitettu moottorin nettoteho, kWL= 2.7.1 kohdassa tarkoitettu prosentuaalinen kuormitus, %P(a)= liitteen II lisäyksessä 1 olevan 6.1 kohdan mukaisesti asennettavien apulaitteiden käyttötehoP(b)= liitteen II lisäyksessä 1 olevan 6.2 kohdan mukaisesti poistettavien apulaitteiden käyttöteho.2 ESC-TESTIKÄYTTÖValmistajan pyynnöstä voidaan suorittaa harjoitustesti, jonka aikana moottori ja pakoputkisto mukautetaan ennen mittaussykliä.2.1 Näytteenottosuodattimien valmisteleminenKukin suodatin (suodatinpari) sijoitetaan vähintään tuntia ennen testiä suljettuun mutta sinetöimättömään petrimaljaan, joka asetetaan punnituskammioon vakautumaan. Vakautusajan lopussa kukin suodatin (suodatinpari) punnitaan ja taarapaino kirjataan. Tämän jälkeen suodatin (suodatinpari) varastoidaan suljettuun petrimaljaan tai sinetöityyn suodatintelineeseen siihen asti, kun sitä käytetään testauksessa. Jos suodatinta (suodatinparia) ei käytetä kahdeksan tunnin kuluessa punnituskammiosta poistamisesta, se on käsiteltävä ja punnittava uudelleen ennen käyttöä.2.2 Mittauslaitteiston asentaminenInstrumentaatio ja näytteenottimet asennetaan vaatimusten mukaisesti. Jos käytössä on pakokaasun laimennuksen täysvirtauslaimennusjärjestelmä, järjestelmään on liitettävä peräputki.2.3 Laimennusjärjestelmän ja moottorin käynnistäminenLaimennusjärjestelmä ja moottori on käynnistettävä ja lämmitettävä valmistajan suositusten ja hyvän insinööritavan mukaisesti, kunnes kaikki paineet ja lämpötilat ovat vakautuneet enimmäistehoon.2.4 Hiukkasten keräämisjärjestelmän käynnistäminenHiukkasten keräämisjärjestelmä käynnistetään ja asetetaan ohitusasentoon. Laimennusilman hiukkasten taustataso voidaan määrittää johtamalla laimennusilmaa hiukkassuodattimien läpi. Jos käytetään suodatettua laimennusilmaa, voidaan tehdä yksi mittaus ennen testiä tai sen jälkeen. Jos laimennusilmaa ei suodateta, mittaukset voidaan tehdä ennen testiä sekä sen jälkeen ja laskea tulosten keskiarvo.2.5 Laimennussuhteen säätäminenLaimennusilma säädetään siten, että laimennetun pakokaasun välittömästi ennen ensisijaista suodatinta mitattu lämpötila ei missään moodissa ole suurempi kuin 325 K (52 °C). Laimennussuhteen (q) on oltava vähintään 4.Järjestelmissä, joissa laimennussuhteen säätö toteutetaan mittaamalla CO2- tai NOx-konsentraatio, laimennusilman CO2- tai NOx-konsentraatio on mitattava kunkin testin alussa ja lopussa. Tällöin taustailman CO2- tai NOx-konsentraatiomittausten alku- ja loppumittausten tulokset saavat erota toisistaan enintään 100 ppm (CO2) tai 5 ppm (NOx).2.6 Analysaattoreiden tarkistusPäästöanalysaattorit on nollattava ja kohdistettava.2.7 Testisykli2.7.1>TAULUKON PAIKKA>2.7.2 TestisarjaTestisarja käynnistetään. Testi suoritetaan 2.7.1 kohdassa asetetussa moodien numerojärjestyksessä.Moottoria on käytettävä kussakin moodissa määrätty aika, ja moottorin kierrosnopeuden ja kuormituksen muutokset on tehtävä moodin 20 ensimmäisen sekunnin aikana. Määritetty kierrosnopeus on säilytettävä ± 50 kierroksen tarkkuudella, ja määritetty vääntömomentti on säilytettävä ± 2 prosentin tarkkuudella testinopeuden suurimmasta vääntömomentista.Valmistajan pyynnöstä testisarja voidaan toistaa riittävän monta kertaa suuremman hiukkasmassan keräämiseksi suodattimeen. Valmistajan on toimitettava tarkka kuvaus tietojen arvioinnista ja laskutoimituksista. Kaasupäästöt määritetään ainoastaan ensimmäisen testisyklin aikana.2.7.3 Analysaattorin tuloksetAnalysaattoreiden tulokset on tallennettava nauhapiirturilla tai mitattava vastaavalla tiedonkeruujärjestelmällä pakokaasun virratessa analysaattoreiden läpi koko testisyklin ajan.2.7.4 Hiukkasnäytteiden ottoKoko testimenettelyn aikana käytetään yhtä suodatinparia (ensisijainen suodatin ja toissijainen suodatin, ks. liitteen III lisäys 4). Testisyklin menettelytavassa määritetyt moodikohtaiset painotuskertoimet on otettava huomioon ottamalla syklin kunkin yksittäisen moodin pakokaasun massavirtaan suhteessa oleva näyte. Tämä voidaan toteuttaa säätämällä näytteen virtausta, näytteenottoaikaa ja/tai laimennussuhdetta siten, että 5.6 kohdassa tarkoitettujen tehollisten painotuskertointen perusteet saavutetaan.Moodikohtaisen näytteenottoajan on oltava vähintään 4 sekuntia / painotuskertoimen arvo 0,01. Näyte on otettava kussakin moodissa mahdollisimman myöhään. Hiukkasten kerääminen on lopetettava enintään 5 sekuntia ennen moodin loppua.2.7.5 Moottorin tilaKunkin moodin aikana on kirjattava moottorin kierrosnopeus ja kuormitus, imuilman lämpötila ja alipaine, pakokaasun lämpötila ja vastapaine, polttoaineen virtaus ja ilman tai pakokaasun virtaus, ahtoilman lämpötila, polttoaineen lämpötila sekä kosteus siten, että kierrosnopeus- ja kuormitusvaatimukset (ks. 2.7.2 kohta) täyttyvät hiukkasnäytteen oton aikana tai joka tapauksessa kunkin moodin viimeisen minuutin aikana.Muut laskutoimituksiin mahdollisesti tarvittavat tiedot on kirjattava (ks. 4 ja 5 kohta).2.7.6 Valvonta-alueen NOx-tarkistusValvonta-alueen Nox-tarkistus on suoritettava välittömästi sen jälkeen, kun moodi 13 on suoritettu. Moottoria on vakautettava moodissa 13 kolmen minuutin ajan ennen mittausten aloittamista. Valvonta-alueella on tehtävä kolme mittausta eri mittauspisteissä, jotka tekninen tutkimuslaitos valitsee(1). Kunkin mittauksen ajan on oltava kaksi minuuttia.Mittauksen menettelytapa on samanlainen kuin 13-moodisen syklin NOx-mittaus, ja se on suoritettava tämän lisäyksen 2.7.3, 2.7.5 ja 4.1 kohdan sekä liitteen III lisäyksessä 4 olevan 3 kohdan mukaisesti.Laskutoimitukset on suoritettava 4 kohdan mukaisesti.2.7.7 Analysaattorien uusintatarkistusUusintatarkistuksessa päästötestin jälkeen on käytettävä nollakaasua ja samaa vertailukaasua. Testi katsotaan hyväksyttäväksi, jos ennen testiä ja testin jälkeen saatujen tulosten ero on alle 2 prosenttia vertailukaasun arvosta.3 ELR-TESTIKÄYTTÖ3.1 Mittauslaitteiden asentaminenOpasimetri ja mahdolliset näyteanturit asennetaan äänenvaimentimen tai mahdollisesti asennetun jälkikäsittelylaitteen jälkeen mittauslaitteiden valmistajan yleisten asennusohjeiden mukaisesti. Lisäksi ISO-normin DIS 11614 10 kohdan vaatimukset on otettava soveltuvin osin huomioon.Ennen nollauksen ja asteikon tarkistamista opasimetri on lämmitettävä ja vakautettava laitteen valmistajan suositusten mukaisesti. Jos opasimetri on varustettu puhdistusilmajärjestelmällä mittausoptiikan nokeentumisen estämiseksi, myös tämä järjestelmä on aktivoitava ja säädettävä valmistajan suositusten mukaisesti.3.2 Opasimetrin tarkistaminenNollauksen ja asteikon tarkistukset on tehtävä opasiteetin lukematilassa, sillä opasiteettiasteikossa on kaksi helposti määritettävää kalibrointipistettä eli nollan prosentin ja sadan prosentin opasiteetti. Tämän jälkeen lasketaan oikea valonabsorptiokerroin mitatun opasiteetin ja opasimetrin valmistajan antaman LA-arvon mukaisesti, kun laite palautetaan k-lukematilaan testausta varten.Kun opasimetrin valokiilan edessä ei ole esteitä, opasiteettiarvon lukemaksi on säädettävä arvo 0,0 % ± 1,0 %. Kun valoa estetään pääsemästä vastaanottimeen, opasiteettiarvon lukemaksi on asetettava 100,0 % ± 1,0 %.3.3 Testisykli3.3.1 Moottorin vakioiminenMoottori ja järjestelmä on lämmitettävä enimmäisteholla moottorin muuttujien vakioimiseksi moottorin valmistajan suositusten mukaisesti. Esivakiointivaiheen pitäisi myös estää pakokaasujärjestelmään aikaisemmista testeistä jääneiden kertymien vaikutus varsinaiseen mittaukseen.Kun moottori on vakioitu, sykli on aloitettava 20 ± 2 sekunnin kuluessa esivakiointivaiheen jälkeen. Valmistajan pyynnöstä voidaan suorittaa harjoitustesti moottorin lisävakioimiseksi ennen mittaussykliä.3.3.2 TestisarjaTesti koostuu kolmen kuormitusvaiheen sarjasta kullakin kolmesta moottorin kierrosnopeudesta A (sykli 1), B (sykli 2) ja C (sykli 3), jotka on määritetty liitteessä III olevan 1.1 kohdan mukaisesti; niiden jälkeen seuraa valvonta-alueeseen kuuluvalla nopeudella ja teknisen tutkimuslaitoksen valitsemalla 10-100 prosentin kuormituksella suoritettava sykli 4. Testimoottorin dynamometrikäytössä on noudatettava kuvassa 3 esitettävää jaksoa.Kuva 3ELR-testin kulku>PIC FILE= "L_2000044FI.006001.TIF">(a) Moottoria on käytettävä nopeudella A ja 10 prosentin kuormalla 20 ± 2 sekunnin ajan. Määritetty kierrosnopeus on säilytettävä ± 20 kierroksen tarkkuudella ja määritetty vääntömomentti on säilytettävä ± 2 prosentin tarkkuudella testinopeuden enimmäisvääntömomentista.(b) Edellisen lohkon lopussa kierrosnopeuden säätövipu on siirrettävä nopeasti täysin auki -asentoon, jossa se on pidettävä 10 ± 1 sekunnin ajan. Dynamometrissä on käytettävä sopivaa kuormaa moottorin kierrosnopeuden pitämiseksi vakiona ± 150 kierroksen tarkkuudella kolmen ensimmäisen sekunnin ajan ja ± 20 kierroksen tarkkuudella lohkon loppuosan ajan.(c) Kohdissa a) ja b) kuvattu jakso on toistettava kaksi kertaa.(d) Kun kolmas kuormitusvaihe on suoritettu, moottori on säädettävä kierrosnopeudelle B ja 10 prosentin kuormalle 20 ± 2 sekunnin kuluessa.(e) Jakso kohdasta a) kohtaan c) on suoritettava moottorin toimiessa kierrosnopeudella B.(f) Kun kolmas kuormitusvaihe on suoritettu, moottori on säädettävä kierrosnopeudelle C ja 10 prosentin kuormalle 20 ± 2 sekunnin kuluessa.(g) Jakso kohdasta a) kohtaan c) on suoritettava moottorin toimiessa kierrosnopeudella C.(h) Kun kolmas kuormitusvaihe on suoritettu, moottori on säädettävä valitulle kierrosnopeudelle ja mille tahansa yli 10 prosentin kuormalle 20 ± 2 sekunnin kuluessa.(i) Jakso kohdasta a) kohtaan c) on suoritettava moottorin toimiessa valitulla kierrosnopeudella.3.4 Syklin kelpoisuusKunkin testinopeuden (A, B, C) keskisavuarvojen suhteellisten vakiopoikkeamien on oltava vähemmän kuin 15 prosenttia vastaavasta keskiarvosta (kunkin testinopeuden kolmesta peräkkäisestä kuormitusvaiheesta 6.3.3 kohdan mukaisesti lasketut SVA, SVB, SVC) tai vähemmän kuin 10 prosenttia liitteen I taulukossa 1 esitetystä raja-arvosta sen mukaan, kumpi on suurempi. Jos ero on suurempi, jakso on toistettava, kunnes kaikki kolme peräkkäistä kuormitusvaihetta täyttävät kelpoisuusperusteet.3.5 Opasimetrin uusintatarkistusOpasimetrin testin jälkeinen nollapisteen poikkeama saa olla enintään ± 5,0 prosenttia liitteen I taulukossa 1 esitetystä raja-arvosta.4 KAASUPÄÄSTÖJEN LASKEMINEN4.1 Tietojen arviointiKaasupäästöjen arvioimiseksi kunkin moodin viimeisen 30 sekunnin kaaviolukemasta on otettava keskiarvo, ja hiilivetyjen (HC), hiilimonoksidin (CO) ja typen oksidien (NOx) keskimääräiset konsentraatiot (conc) kunkin jakson aikana on määritettävä keskimääräisistä kaaviolukemista ja vastaavista kalibrointitiedoista. Toista kirjaamistapaa voidaan käyttää, jos se varmistaa vastaavanlaisen tietojen hankinnan.Valvonta-alueen NOx-tarkistuksessa edellä mainittuja vaatimuksia sovelletaan ainoastaan typen oksideihin.Pakokaasun virtaus GEXHW tai laimennetun pakokaasun virtaus GTOTW, jos sitä käytetään, on määritettävä liitteen III lisäyksessä 4 olevan 2.3 kohdan mukaisesti.4.2 Kuiva/kostea korjausMitattu konsentraatio on muunnettava kosteaksi seuraavien kaavojen avulla, jos konsentraatiota ei ole mitattu kosteana.>VIITTAUS KAAVIOON>Raakapakokaasun osalta:>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>Laimennetun pakokaasun osalta:>VIITTAUS KAAVIOON>tai>VIITTAUS KAAVIOON>>TAULUKON PAIKKA>jossaHa, Hd= veden määrä grammoina/kg kuivaa ilmaaRd, Ra= laimennus-/imuilman suhteellinen kosteus, %pd, pa= laimennus-/imuilman kylläisen höyryn paine, kPapB= barometrinen kokonaispaine, kPa.4.3 Kosteuden ja lämpötilan NOx-korjausKoska NOx-päästöt riippuvat ulkoilman olosuhteista, NOx-konsentraatioon on tehtävä seuraavan kaavan mukaiset ulkoilman lämpötilan ja kosteuden mukaiset korjaukset:>VIITTAUS KAAVIOON>kun:A= 0,309 GFUEL/GAIRD - 0,0266B= - 0,209 GFUEL/GAIRD + 0,00954Ta= imuilman lämpötila, K (lämpötila ja kosteus on mitattava samasta pisteestä)Ha= imuilman kosteus, veden määrä grammoina/kg kuivaa ilmaa>VIITTAUS KAAVIOON>jossaRa= imuilman suhteellinen kosteus, %pa= imuilman kylläisen höyryn paine, kPapB= barometrinen kokonaispaine, kPa.4.4 Päästöjen massavirtauksien laskeminenKunkin moodin päästöjen massavirtaus (g/h) lasketaan seuraavasti olettaen, että pakokaasun tiheys lämpötilassa 273 K (0 °C) ja 101,3 kPa:n paineessa on 1,293 kg/m3:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa NOx conc, COconc, HCconc(2) ovat keskimääräisiä konsentraatioita (ppm) raakapakokaasussa 4.1 kohdan mukaisesti määritettynä.Jos kaasupäästöt on vaihtoehtoisesti määritetty täysvirtauslaimennusjärjestelmän avulla, on sovellettava seuraavia kaavoja:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa NOx conc, COconc, HCconc(3) ovat kunkin moodin keskimääräisiä taustakorjattuja konsentraatioita (ppm) laimennetussa pakokaasussa tämän liitteen III lisäyksessä 2 olevan 4.3.1.1 kohdan mukaisesti määritettynä.4.5 Spesifisten päästöjen laskeminenPäästöt (g/kWh) on laskettava kaikille komponenteille erikseen seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Edellä olevassa laskussa käytetyt painotuskertoimet (WF) ovat 2.7.1 kohdan mukaiset.4.6 Pinta-alan tarkistusarvojen laskeminenNOx-päästöt on mitattava ja laskettava 4.6.1 kohdan mukaisesti kolmessa 2.7.6 kohdan mukaan valitussa tarkistuspisteessä, ja ne on myös määritettävä interpoloimalla vastaavaa tarkistuspistettä lähinnä olevista testisyklin moodeista 4.6.2 kohdan mukaisesti. Mitattuja arvoja on sitten verrattava interpoloituihin arvoihin 4.6.3 kohdan mukaisesti.4.6.1 Spesifisen päästön laskeminenKunkin tarkistuspisteen (Z) NOx-päästöt on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>4.6.2 Testisyklin päästöarvon määrittäminenKunkin tarkistuspisteen NOx-päästöt on interpoloitava valitun tarkistuspisteen Z kattavan testisyklin neljästä lähimmästä moodista kuten kuvassa 4 esitetään. Kyseisissä moodeissa (R, S, T, U) sovelletaan seuraavia määritelmiä:Nopeus (R)= Nopeus (T) = nRTNopeus (S)= Nopeus (U) = nSUProsentuaalinen kuorma (R)= Prosentuaalinen kuorma (S)Prosentuaalinen kuorma (T)= Prosentuaalinen kuorma (U)Valitun tarkistuspisteen Z NOx-päästöt on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>ja:ETU=>VIITTAUS KAAVIOON>ERS=>VIITTAUS KAAVIOON>MTU=>VIITTAUS KAAVIOON>MRS=>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:ER, ES, ET, EU= tarkistuspisteen kattavien moodien 4.6.1 kohdan mukaisesti lasketut spesifiset NOx-päästötMR, MS, MT, MU= moottorin vääntömomentti tarkistuspisteen kattavissa moodeissaKuva 4NOx-tarkistuspisteen interpolointi>PIC FILE= "L_2000044FI.006301.TIF">4.6.3 NOx-päästöarvojen vertailuTarkistuspisteen Z mitattua spesifistä NOx -päästöä (NOx,Z) verrataan interpoloituun arvoon (EZ) seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>5 HIUKKASPÄÄSTÖJEN LASKEMINEN5.1 Tietojen arviointiSuodattimien näytteiden kokonaismassat (MSAM,i) kirjataan kussakin moodissa hiukkasten arvioimiseksi.Suodattimet on palautettava punnituskammioon, jossa niitä vakautetaan vähintään yhden ja enintään 80 tunnin ajan, minkä jälkeen ne punnitaan. Suodattimien bruttopaino kirjataan ja siitä vähennetään suodattimien taarapaino (ks. tämän lisäyksen 2.1 kohta). Hiukkasten massa Mf on ensisijaiseen suodattimeen ja toissijaiseen suodattimeen jääneiden hiukkasten massan summa.Jos taustakorjausta käytetään, suodattimen läpi virtaavan laimennusilman massa (MDIL) ja hiukkasten massa (Md) on kirjattava. Jos mittauksia on tehty enemmän kuin yksi, kerroin Md/MDIL on laskettava kullekin yksittäiselle mittaukselle, ja arvoista on otettava keskiarvo.5.2 OsavirtauslaimennusjärjestelmäLopulliset, raportoitavat hiukkaspäästöjen testitulokset on määritettävä seuraavien vaiheiden avulla. Koska laimennussuhteen säädössä voi käyttää eri tapoja, arvo GEDFW voidaan laskea eri tavoin. Kaikkien laskutapojen on perustuttava näytteenottoajan yksittäisten moodien keskiarvoille.5.2.1 Isokineettiset järjestelmät>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa r vastaa isokineettisen anturin ja pakoputken poikkileikkauksen pinta-alan arvojen suhdetta:>VIITTAUS KAAVIOON>5.2.2 Järjestelmät, joissa mitataan CO2- tai NOx-konsentraatio>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossaconcE= merkkikaasun kostea konsentraatio raakapakokaasussaconcD= merkkikaasun kostea konsentraatio laimennetussa pakokaasussaconcA= merkkikaasun kostea konsentraatio laimennusilmassa.Kuivana mitatut konsentraatiot on muunnettava kosteiksi konsentraatioiksi tämän lisäyksen 4.2 kohdan mukaisesti.5.2.3 Järjestelmät, joissa käytetään CO2-mittausta ja hiilitasapainomenetelmää(4)>VIITTAUS KAAVIOON>jossaCO2D= laimennetun pakokaasun CO2-konsentraatioCO2A= laimennusilman CO2-konsentraatio(kostea konsentraatio, tilavuusprosentteina)Tämä yhtälö perustuu hiilitasapaino-oletukseen (moottoriin johdetut hiiliatomit päästetään hiilidioksidina) ja määritetään seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>5.2.4 Järjestelmät, joissa käytetään virtauksen mittausta>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>5.3 TäysvirtauslaimennusjärjestelmäRaportoitavat hiukkaspäästöjen testitulokset on määritettävä seuraavien vaiheiden avulla. Kaikkien laskutapojen on perustuttava näytteenottoajan yksittäisten moodien keskiarvoihin.>VIITTAUS KAAVIOON>5.4 Hiukkasten massavirran laskeminenHiukkasten massavirta on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossa>VIITTAUS KAAVIOON>=>VIITTAUS KAAVIOON>MSAM=>VIITTAUS KAAVIOON>i= 1, ... nmääritettynä testisyklin ajalta laskemalla yhteen yksittäisten moodien keskiarvot näytteenottoajalta.Hiukkasten massavirran taustakorjaus voidaan tehdä seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>Jos mittauksia tehdään enemmän kuin yksi,>VIITTAUS KAAVIOON>on korvattava yhtälöllä>VIITTAUS KAAVIOON>.DFi = 13,4/(concCO2 + (concCO + concHC)*10-4)) yksittäisissä moodeissataiDFi = 13,4/concCO2 yksittäisissä moodeissa5.5 Spesifisen päästön laskeminenHiukkaspäästöt on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>5.6 Tehollinen painotuskerroinKunkin moodin tehollinen painotuskerroin WFE,i lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>Tehollisten painotuskertoimien arvo saa poiketa enintään ± 0,003 (± 0,005 joutokäyntitilassa) 2.7.1 kohdassa luetelluista painotuskertoimista.6 SAVUARVOJEN LASKEMINEN6.1 Besselin algoritmiBesselin algoritmia on käytettävä yhden sekunnin keskiarvojen laskemiseksi hetkellisistä savulukemista 6.3.1 kohdan mukaisesti muunnettuna. Algoritmi emuloi toisen kertaluvun alipäästösuodatinta, ja sen käyttö vaatii iteroituja laskutoimituksia kertoimien määrittämiseksi. Kyseiset kertoimet ovat opasimetrijärjestelmän vasteajan ja näytteenottotaajuuden funktio. Tämän vuoksi 6.1.1 kohdan toimenpiteet on toistettava aina, kun vasteaika ja/tai näytteenottotaajuus muuttuu.6.1.1 Suodattimen vasteajan ja Besselin vakioiden laskeminenTarvittava Bessel-suodattimen vasteaika (tF) on liitteen III lisäyksessä 4 olevassa 5.2.4. kohdassa tarkoitetun opasimetrijärjestelmän fyysisen ja sähköisen vasteajan funktio, ja se on laskettava seuraavan yhtälön avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:tp= fyysinen vasteaika, ste= sähköinen vasteaika, s.Suodattimen katkaisutaajuuden (fc) arvioinnin laskut perustuvat 0-1 askelsyötteeseen ajassa <  0,01 s (ks. liite VII). Vasteaika on tämän askeltoiminnon Bessel-suodatetun lähtösignaalin 10 prosentin (t10) ja 90 prosentin (t90) välinen nousuaika. Tämä tulos on saatava iteroimalla fc-arvo, kunnes t90minus t10[ap      ]tF. fc-arvon ensimmäinen iterointi saadaan seuraavasta kaavasta:>VIITTAUS KAAVIOON>Besselin vakiot E ja K on laskettava seuraavien yhtälöiden avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:D= 0,618034Δt= 1 / näytteenottotaajuusΩ= 1/[tan(π * Δt * fc)]6.1.2 Besselin algoritmin laskeminenBesselin algoritmin avulla laskettu keskimääräinen yhden sekunnin vaste askelsyötteeseen Si on laskettava seuraavasti arvojen E ja K avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaSi-2= Si-1 = 0Si= 1Yi-2= Yi-1 = 0.Ajat t10 ja t90 on interpoloitava. Arvojen t90 ja t10 välinen aikaero määrittää fc:n tämän arvon vasteajan tF. Jos kyseinen vasteaika ei ole tarpeeksi lähellä vaadittavaa vasteaikaa, iterointia on jatkettava, kunnes todellinen vasteaika on yhden prosentin tarkkuudella sama kuin vaadittava vasteaika:>VIITTAUS KAAVIOON>6.2 Tietojen arviointiSavun mittausarvojen näytteenoton vähimmäistaajuus on 20 Hz.6.3 Savun määrittäminen6.3.1 Tietojen muuntaminenKoska kaikkien opasimetrien perusmittayksikkö on läpäisykyky, savuarvot on muunnettava läpäistävyydestä (τ ) valon absorptiokertoimeksi (k) seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>jossak= valon absorptiokerroin, m-1LA= laitteen valmistajan antama optisen reitin tehollinen pituus, mN= opasiteetti, %τ= läpäistävyys, %.Muunnos on tehtävä ennen tietojen käsittelemistä edelleen.6.3.2 Besselin keskiarvon mukaisen savuarvon laskeminenOikea katkaisutaajuus fc tuottaa suodattimen vaadittavan vasteajan tF. Kun tämä taajuus on määritetty 6.1.1 kohdan iterointiprosessin avulla, on laskettava Besselin algoritmin oikeat vakiot E ja K. Tämän jälkeen Besselin algoritmia on sovellettava hetkelliseen savujälkeen (k-arvo) 6.1.2 kohdan mukaisesti:>VIITTAUS KAAVIOON>Besselin algoritmi on luonnostaan rekursiivinen. Tämän vuoksi algoritmin käynnistämiseen tarvitaan muutamia arvojen Si-1 ja Si-2 alkusyötearvoja sekä arvojen Yi-1 ja Yi-2 alkulähtöarvoja. Näiden voidaan olettaa olevan 0.Kolmen nopeuden A, B ja C kunkin kuormitusvaiheen suurin yhden sekunnin arvo Ymax on valittava kunkin savujäljen yksittäisistä Y1-arvoista.6.3.3 LopputulosKeskimääräiset savuarvot (SV) kustakin testisyklistä (testinopeudesta) on laskettava seuraavasti:Testinopeus A:>VIITTAUS KAAVIOON>Testinopeus B:>VIITTAUS KAAVIOON>Testinopeus C:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaYmax1, Ymax2, Ymax3= savuarvon korkein Besselin algoritmin mukainen yhden sekunnin keskiarvo kussakin kolmesta kuormitusvaiheestaLopullinen arvo on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>(1) Testipisteet on valittava hyväksyttyjen tilastollisten satunnaismenetelmien avulla.(2) Perustuu C1-ekvivalenttiin.(3) Perustuu C1-ekvivalenttiin.(4) Arvo koskee ainoastaan liitteessä IV määritettyä vertailupolttoainetta.Lisäys 2ETC-TESTISYKLI1 MOOTTORIN KARTOITUSMENETTELY1.1 Kartoitusnopeusalueen määrittäminenETC:n luomiseksi testisolussa moottorin kierrosnopeudet on kartoitettava ennen testisykliä kierrosnopeus/vääntömomenttikäyrän määrittämiseksi. Suurin ja pienin kartoitusnopeus määritetään seuraavasti:Pienin kartoitusnopeus= joutokäyntiSuurin kartoitusnopeus= nhi * 1,02 tai kierrosnopeus, jossa täyden kuormituksen vääntömomentti putoaa nollaan, sen mukaan, kumpi nopeus on alempi.1.2 Moottorin tehokartoituksen tekeminenMoottori on lämmitettävä enimmäisteholla moottorin muuttujien vakioimiseksi moottorin valmistajan suositusten ja hyvän insinööritavan mukaisesti. Kun moottori on vakioitu, moottorin kartoitus on suoritettava seuraavasti:a) Moottori irrotetaan kuormasta ja sitä käytetään joutokäyntinopeudella.b) Moottoria käytetään täyskuormituksella / kaasuläppä täysin auki alimmalla kartoitusnopeudella.c) Moottorin kierrosnopeutta nostetaan alimmasta kartoitusarvosta ylimpään kartoitusarvoon keskimäärin 8 ± 1 min-1/s nopeudella. Moottorin nopeus- ja vääntömomenttipisteet on kirjattava ja näytteenottotaajuuden on oltava vähintään yksi piste sekunnissa.1.3 Kartoituskäyrän luominenKaikki 1.2 kohdassa kirjatut tietopisteet on yhdistettävä pisteiden välisen lineaarisen interpoloinnin avulla. Tästä saatava vääntömomenttikäyrä on kartoituskäyrä, ja sen avulla moottorisyklin normalisoidut vääntömomenttiarvot muunnetaan testisyklin todellisiksi vääntömomenttiarvoiksi, kuten 2 kohdassa kuvataan.1.4 Vaihtoehtoinen kartoitusJos valmistaja uskoo, että edellä mainitut kartoitusmenetelmät eivät ole turvallisia tai että ne eivät edusta jonkin moottorin ominaisuuksia, voidaan käyttää muita kartoitusmenetelmiä. Kyseisillä vaihtoehtoisilla tekniikoilla on toteutettava eriteltyjen kartoitusmenetelmien tarkoitus suurimman käytettävissä olevan vääntömomentin määrittämiseksi kaikilla testisyklien aikana saavutettavilla kierrosnopeuksilla. Teknisen tutkimuslaitoksen on hyväksyttävä sekä poikkeaminen tässä kohdassa ilmoitetuista kartoitusmenetelmistä turvallisuus- tai sopimattomuussyistä että vaihtoehtoisen menettelyn perustelut. Missään tapauksessa ei kuitenkaan voida hyväksyä rajoitettujen tai turboahdettujen moottoreiden osalta moottorin kierrosnopeutta jatkuvasti laskevia ajoja.1.5 Testien replikoiminenMoottoria ei tarvitse kartoittaa ennen jokaista testisykliä. Moottori on uudelleenkartoitettava ennen testisykliä, jos:- edellisestä kartoituksesta on kulunut kohtuuttoman pitkä aika asiantuntijan harkinnan mukaisesti tai- moottoriin on tehty fyysisiä muutoksia tai uudelleenkalibrointeja, jotka saattavat vaikuttaa moottorin suorituskykyyn.2 VIITETESTISYKLIN MUODOSTAMINENSiirtymätestin sykli kuvataan tämän liitteen lisäyksessä 3. Vääntömomentin ja kierrosnopeuden normalisoidut arvot on muutettava todellisiksi arvoiksi seuraavasti, jolloin tulokseksi saadaan viitesykli.2.1 Todellinen nopeusNopeuden normalisointi poistetaan seuraavan kaavan avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>Viitenopeus (nref) vastaa lisäyksen 3 moottorin dynamometrisäädöissä eriteltyjä 100 prosentin nopeusarvoja. Se määritetään seuraavasti (ks. liitteen I kuva 1):>VIITTAUS KAAVIOON>jossa nhi ja nlo on joko eritelty liitteessä I olevan 2 kohdan mukaisesti tai määritetty liitteen III lisäyksessä 1 olevan 1.1 kohdan mukaisesti.2.2 Todellinen vääntömomenttiVääntömomentti normalisoidaan vastaavan kierrosnopeuden enimmäisvääntömomentiksi. Viitesyklin vääntömomenttiarvojen normalisointi on poistettava seuraavasti 1.3 kohdan mukaisesti määritetyn kartoituskäyrän avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>edellä 2.1 kohdassa määritetyn vastaavan todellisen nopeuden osalta.Käyttöpisteiden ("m") negatiiviset vääntömomenttiarvot ohittavat viitesyklin luonnin ajaksi normalisoimattomat arvot jollakin seuraavista tavoista:- negatiivinen 40 prosenttia vastaavassa nopeuspisteessä käytettävissä olevasta positiivisesta vääntömomentista,- negatiivisen vääntömomentin kartoitus vaaditaan moottorin käyttämiseksi kartoituksen vähimmäisnopeudesta enimmäisnopeuteen,- negatiivisen vääntömomentin määrittäminen on tarpeen moottorin käyttämiseksi joutokäynti- ja viitenopeuksilla ja näiden kahden pisteen välisellä lineaarisella interpoloinnilla.2.3 Esimerkki normalisoinninpoistomenettelystäTässä esimerkissä poistetaan seuraavan testipisteen normalisointi:prosentuaalinen nopeus= 43prosentuaalinen vääntömomentti= 82Oletetaan seuraavat arvot:viitenopeus= 2200 min-1joutokäyntinopeus= 600 min-1jolloin tulokseksi saadaan>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa kartoituskäyrältä saatu enimmäisvääntömomentti moottorin kierrosnopeudella 1288 min-1 on 700 Nm.3 PÄÄSTÖTESTIN KULKUValmistajan pyynnöstä voidaan ennen mittaussykliä suorittaa harjoitustesti moottorin ja pakojärjestelmän vakioimiseksi.Maa- ja nestekaasua polttoaineena käyttäville moottoreille on suoritettava totutuskäyttö ETC-testillä. Moottoria käytetään vähintään kahden ETC-syklin ajan kunnes yhden ETC-syklin aikana mitattujen CO-päästöjen taso ylittää enintään 25 prosentilla edellisen ETC-syklin aikana mitattujen CO-päästöjen tason.3.1 Näytteenottosuodattimien valmisteleminen (ainoastaan dieselmoottorit)Kukin suodatin (suodatinpari) sijoitetaan vähintään tuntia ennen testiä suljettuun, mutta sinetöimättömään petrimaljaan, joka asetetaan punnituskammioon vakautusta varten. Vakautusajan lopussa kukin suodatin (suodatinpari) punnitaan ja taarapaino kirjataan. Tämän jälkeen suodatin (suodatinpari) varastoidaan suljettuun petrimaljaan tai sinetöityyn suodatintelineeseen siihen asti, kun sitä tarvitaan testauksessa. Jos suodatinta (suodatinparia) ei käytetä kahdeksan tunnin kuluessa punnituskammiosta poistamisesta, se on käsiteltävä ja punnittava uudelleen ennen käyttöä.3.2 Mittauslaitteiston asentaminenInstrumentaatio ja näytteenottimet asennetaan vaatimusten mukaisesti. Täysvirtauslaimennusjärjestelmään on liitettävä peräputki.3.3 Laimennusjärjestelmän ja moottorin käynnistäminenLaimennusjärjestelmä ja moottori on käynnistettävä ja lämmitettävä valmistajan suositusten ja hyvän insinööritavan mukaisesti, kunnes kaikki lämpötilat ja paineet ovat vakautuneet enimmäistehon kierrosnopeudella.3.4 Hiukkasten keräämisjärjestelmän käynnistäminen (ainoastaan dieselmoottorit)Hiukkasten keräämisjärjestelmä käynnistetään ja sitä käytetään ohituksella. Laimennusilman hiukkasten taustataso voidaan määrittää johtamalla laimennusilmaa hiukkassuodattimien läpi. Jos käytetään suodatettua laimennusilmaa, yksi mittaus voidaan tehdä ennen testiä tai sen jälkeen. Jos laimennusilmaa ei suodateta, mittaukset voidaan tehdä syklin alussa ja lopussa ja laskea tuloksista keskiarvo.3.5 Täysvirtauslaimennusjärjestelmän säätäminenLaimennettu kokonaispakokaasuvirtaus on säädettävä siten, että vettä ei kondensoidu järjestelmään ja että suodattimen pinnan enimmäislämpötila on 325 K (52 °C) tai vähemmän (ks. liitteessä V oleva 2.3.1 kohta, DT).3.6 Analysaattoreiden tarkistusPäästöanalysaattorit on nollattava ja kohdistettava. Jos käytetään näytepusseja, ne on tyhjennettävä.3.7 Moottorin käynnistäminenVakautettu moottori on käynnistettävä omistajan käsikirjassa valmistajan suositteleman käynnistysmenetelmän mukaisesti joko tuotantokäynnistysmoottorin tai dynamometrin avulla. Testi voidaan valinnaisesti käynnistää myös moottorin esimukautusvaiheesta moottoria sammuttamatta, kun moottori on saavuttanut joutokäyntinopeuden.3.8 Testisykli3.8.1 TestijaksoTestijakso on käynnistettävä, jos moottori on saavuttanut joutokäyntinopeuden. Testi on suoritettava tämän lisäyksen 2 kohdan viitesyklin mukaisesti. Moottorin kierrosnopeuden ja vääntömomentin komentojen säätöpisteiden taajuuden on oltava 5 Hz (suositus: 10 Hz) tai suurempi. Moottorin kierrosnopeuden ja vääntömomentin takaisinkytkentä on kirjattava testisyklin aikana vähintään kerran sekunnissa, ja signaalit voidaan suodattaa elektronisesti.3.8.2 Analysaattorin vasteJos sykli käynnistetään suoraan esimukautusvaiheesta, mittauslaitteisto on käynnistettävä samanaikaisesti moottorin tai testijakson käynnistämisen kanssa:- laimennusilman kerääminen tai analysointi on aloitettava,- laimennetun pakokaasun kerääminen tai analysointi on aloitettava,- laimennetun pakokaasun (CVS) määrän sekä tarvittavien lämpötilojen ja paineiden mittaaminen on aloitettava,- dynamometrin kierrosnopeuden ja vääntömomentin takaisinkytkentätietojen kirjaaminen on aloitettava.HC ja Nox on mitattava jatkuvasti laimennustunnelissa 2 Hz:n taajuudella. Keskimääräiset konsentraatiot on määritettävä integroimalla analysaattorin signaalit testisyklin aikana. Järjestelmän vasteaika ei saa ylittää 20:tä sekuntia, ja se on tarvittaessa koordinoitava CVS:n virtauksen muutosten ja näytteenottoajan/testisyklin poikkeamien kanssa. CO, CO2, NMHC ja CH4 on määritettävä integroimalla tai analysoimalla syklin aikana näytepussiin kerääntyneet konsentraatiot. Laimennusilman kaasumaisten pilaavien aineiden konsentraatiot on määritettävä integroimalla tai keräämällä ne taustapussiin. Kaikki muut arvot on kirjattava vähintään kerran sekunnissa (1 Hz).3.8.3 Hiukkasten kerääminen (ainoastaan dieselmoottorit)Jos sykli käynnistetään suoraan esimukautusvaiheesta, hiukkasten keräämisjärjestelmä on vaihdettava ohitustilasta hiukkasten keräämistilaan samanaikaisesti moottorin tai testijakson käynnistämisen kanssa.Jos virtauksen kompensaatiota ei käytetä, näytepumppu (näytepumput) on säädettävä siten, että virtaama hiukkasten näyteanturin tai siirtoputken läpi pidetään ± 5 prosentin tarkkuudella asetetusta virtauksesta. Jos virtauksen kompensaatiota (eli näytevirtauksen suhteellista säätöä) käytetään, on osoitettava, että päätunnelin virtauksen suhde hiukkasten näytevirtaukseen vaihtelee enintään ± 5 prosenttia asetusarvostaan (paitsi näytteenkeruun kymmenen ensimmäisen sekunnin aikana).Huomautus:Kaksoislaimennustoiminnassa näytevirta on näytesuodattimien virtauksen ja toisen laimennuksen ilman virtauksen välinen nettoero.Kaasumittarin (kaasumittareiden) tai virtausinstrumentaation syötön keskimääräinen lämpötila ja paine on kirjattava. Jos asetettua virtausta ei voida säilyttää koko syklin ajan (± 5 prosentin tarkkuudella) suodattimen suuren hiukkaskuormituksen vuoksi, testi ei ole pätevä. Testi on suoritettava uudelleen käyttäen pienempää virtausta ja/tai halkaisijaltaan suurempaa suodatinta.3.8.4 Moottorin pysähtyminenJos moottori pysähtyy milloin tahansa testisyklin aikana, moottori on esimukautettava ja käynnistettävä uudelleen, ja testi on toistettava. Jos jossakin tarvittavista testilaitteista esiintyy vika testisyklin aikana, testi ei ole pätevä.3.8.5 Testin jälkeiset toimetKun testi on suoritettu kokonaan, laimennetun pakokaasun tilavuusmittaus ja kaasun virtaus näytepusseihin on lopetettava ja hiukkasten näytepumppu on pysäytettävä. Integroiduissa analysointijärjestelmissä näytteenoton on jatkuttava, kunnes järjestelmän vasteajat ovat kuluneet umpeen.Mahdollisten keräyspussien konsentraatiot on analysoitava mahdollisimman pian, viimeistään 20 minuutin kuluessa testisyklin päättymisestä.Päästötestin jälkeen analysaattoreille tehdään uusintatarkistus nollakaasulla ja samalla vertailukaasulla. Testin tulos katsotaan hyväksyttäväksi, jos ennen testiä ja sen jälkeen saadut tulokset eroavat enintään kaksi prosenttia vertailukaasun arvosta.Ainoastaan dieselmoottoreiden osalta hiukkassuodattimet on palautettava punnituskammioon viimeistään tunnin kuluttua testin päättymisestä ja niitä on vakautettava suljetussa, sinetöimättömässä petrimaljassa vähintään tunnin, mutta enintään 80 tunnin ajan ennen punnitsemista.3.9 Testikäytön verifiointi3.9.1 Tietojen siirtymäTakaisinkytkennän ja viitesyklin arvojen välisen aikaviiveen aiheuttaman painotuksen minimoimiseksi koko moottorin kierrosnopeuden ja vääntömomentin takaisinkytkentäsignaalin sekvenssiä voidaan edistää tai jätättää ajallisesti suhteessa viitekierrosnopeuden ja -vääntömomentin sekvenssiin. Jos takaisinkytkentäsignaaleja siirretään, sekä kierrosnopeutta että vääntömomenttia on siirrettävä saman verran samaan suuntaan.3.9.2 Syklin työn laskeminenSyklin todellinen työ Wact (kWh) on laskettava kirjattujen moottorin kierrosnopeuden ja vääntömomentin takaisinkytkentäarvojen kunkin parin avulla. Työ on laskettava takaisinkytkentätietojen siirron jälkeen, jos tämä vaihtoehto valitaan. Syklin todellista työtä Wact verrataan syklin viitetyöhön Wref ja sen avulla lasketaan jarrukohtaiset päästöt (ks. 4.4 ja 5.2 kohta). Samaa menetelmää käytetään sekä moottorin todellisen että viitetehon integroimiseen. Jos arvot on määritettävä vierekkäisten viitearvojen tai vierekkäisten mittausarvojen väliin, on käytettävä lineaarista interpolointia.Syklin viitetyön ja todellisen työn integroinnissa kaikki negatiiviset vääntömomentin arvot on asetettava nollaksi ja otettava mukaan laskuihin. Jos integrointi suoritetaan viittä hertsiä pienemmällä taajuudella, ja jos tiettynä ajanjaksona vääntömomentin arvo muuttuu positiivisesta negatiiviseksi tai negatiivisesta positiiviseksi, negatiivinen osa on laskettava ja asetettava nollaksi. Positiivinen osa on sisällytettävä integroituun arvoon.Wact-arvon on oltava - 15 % - + 5 % Wref-arvosta.3.9.3 Testisyklin tilastollinen validointiKierrosnopeuden, vääntömomentin ja tehon takaisinkytkentäarvot on regressoitava lineaarisesti viitearvoihin nähden. Tämä on tehtävä takaisinkytkentätietojen siirron jälkeen, jos tämä vaihtoehto valitaan. Menetelmänä on käytettävä pienimmän neliösumman menetelmää, jossa yhtälöllä on seuraava muoto:>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:y= kierrosnopeuden (min-1), vääntömomentin (Nm) tai tehon (kW) takaisinkytkennän (todellinen) arvom= regressiolinjan kaltevuusx= kierrosnopeuden (min-1), vääntömomentin (Nm) tai tehon (kW) viitearvob= regressiolinjan y-leikkausY-arvon X-arvolle asetettu estimaatin keskivirhe (SE) ja determinaatiokerroin (r2) on laskettava kullekin regressiolinjalle.Tämä analyysi suositellaan suoritettavaksi yhden hertsin taajuudella. Kaikki negatiiviset vääntömomentin viitearvot ja niiden takaisinkytkentäarvot on poistettava syklin vääntömomentin ja tehon tilastollisista validointilaskutoimituksista. Jotta testi voidaan katsoa kelpoiseksi, taulukossa 6 esitettyjen perusteiden on täytyttävä.Taulukko 6Regressiolinjan toleranssit>TAULUKON PAIKKA>Regressioanalyysistä saa poistaa pisteitä taulukossa 7 ilmoitetuista kohdista.Taulukko 7Pisteet, jotka saa poistaa regressioanalyysistä>TAULUKON PAIKKA>4 KAASUPÄÄSTÖJEN LASKEMINEN4.1 Laimennetun pakokaasun virtauksen määrittäminenLaimennetun pakokaasun kokonaisvirta syklin aikana (kg/testi) on laskettava syklin mittausarvoista ja virtauksen mittauslaitteen vastaavista kalibrointitiedoista (PDP:lle V0 tai CFV:lle KV kuten liitteen III lisäyksessä 5 olevassa 2 kohdassa määritetään). Jos laimennetun pakokaasun lämpötila pidetään vakiona lämmönvaihtimen avulla koko syklin ajan (PDP-CVS:lle ± 6 K, CFV-CVS:lle ± 11 K, ks. liitteessä V oleva 2.3 kohta), on sovellettava seuraavia kaavoja.PDP-CVS-järjestelmä:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMTOTW= laimennetun pakokaasun massa syklin aikana kosteana, kgV0= testiolosuhteissa yhden kierroksen aikana pumpatun kaasun määrä, m3/kierrosNP= pumpun kierrosten kokonaismäärä testin aikanapB= testisolun ilmanpaine, kPap1= ilmanpaineen alittava alipaine pumpun syötössä, kPaT= laimennetun pakokaasun keskimääräinen lämpötila pumpun syötössä syklin aikana, KCFV-CVS-järjestelmä:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMTOTW= laimennetun pakokaasun massa syklin aikana kosteana, kgt= syklin aika, sKv= kriittisen aukon virtaamaan perustuvan vakiotilavuusvirtalaitteen kalibrointikerroin normaaliolosuhteissapA= absoluuttinen paine vakiotilavuusvirtalaitteen syöttöpuolella, kPaT= absoluuttinen lämpötila vakiotilavuusvirtalaitteen syöttöpuolella, KJos käytetään järjestelmää, jossa on virtauksen kompensaatio (eli järjestelmää, jossa ei ole lämmönvaihdinta), hetkellisten päästöjen massa on laskettava ja integroitava koko syklin ajalle. Tässä tapauksessa laimennetun pakokaasun hetkellinen massa lasketaan seuraavasti:PDP-CVS-järjestelmä:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMTOTW,i= laimennetun pakokaasun hetkellinen massa kosteana, kgNp,i= pumpun kierrosten kokonaismäärä ajanjaksonaCFV-CVS-järjestelmä:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMTOTW,i= laimennetun pakokaasun hetkellinen massa kosteana, kgΔti= ajanjakso, sJos näytteen hiukkasmaisten (MSAM) ja kaasumaisten pilaavien aineiden kokonaismassa on suurempi kuin 0,5 prosenttia CVS:n kokonaisvirtauksesta (MTOTW), CVS:n virtaus on korjattava MSAM-arvolle tai hiukkasnäyte on johdettava uudelleen CVS:n läpi ennen virtauksen mittauslaitetta (PDP tai CFV).4.2 Kosteuden NOx-korjausKoska Nox-päästöt riippuvat ympäröivän ilman olosuhteista, Nox-konsentraatio on korjattava ilman kosteuden suhteen seuraavissa kaavoissa annettujen tekijöiden avulla.a) dieselmoottorit:>VIITTAUS KAAVIOON>b) kaasumoottorit:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaHa= imuilman kosteus, vettä/kg kuivaa ilmaajossa>VIITTAUS KAAVIOON>Ra= imuilman suhteellinen kosteus, %pa= kylläisen vesihöyryn paine imuilmassa, kPapB= barometrinen kokonaispaine, kPa.4.3 Päästöjen massavirtauksen laskeminen4.3.1 VakiomassavirtausjärjestelmätJärjestelmissä, joissa on lämmönvaihdin, pilaavien aineiden massa (g/testi) määritetään seuraavien yhtälöiden avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossaNOx conc, COconc, HCconc(1), NMHCconc= keskimääräisiä integroimalla (pakollinen NOx:lle ja HC:lle) tai pussimittauksesta saatuja syklin aikaisia taustakorjattuja konsentraatioita, ppmMTOTW= 4.1 kohdan mukaisesti määritetty syklin aikainen laimennetun pakokaasun kokonaismassa, kgKH,D= 4.2 kohdan mukaisesti määritetty dieselmoottoreiden kosteuden korjauskerroinKH,G= 4.2. kohdan mukaisesti määritetty kaasumoottoreiden kosteuden korjauskerroin.Kuivana mitatut konsentraatiot on muunnettava kosteiksi konsentraatioiksi liitteen III lisäyksessä 1 olevan 4.2 kohdan mukaisesti.NMHCconc-arvon määrittäminen riippuu käytetystä menetelmästä (ks. liitteen III lisäyksessä 4 oleva 3.3.4 kohta). Molemmissa tapauksissa on määritettävä CH4-konsentraatio, ja se on vähennettävä HC-konsentraatiosta seuraavasti:a) GC-menetelmä>VIITTAUS KAAVIOON>b) NMC-menetelmä>VIITTAUS KAAVIOON>jossaHC(wCutter)= HC-konsentraatio, kun näytekaasu virtaa NMC:n läpiHC(w/oCutter)= HC-konsentraatio, kun näytekaasu ohittaa NMC:nCEM= liitteen III lisäyksessä 5 olevan 1.8.4.1 kohdan mukaisesti määritetty metaanitehokkuusCEE= liitteen III lisäyksessä 5 olevan 1.8.4.2 kohdan mukaisesti määritetty etaanitehokkuus4.3.1.1 Taustakorjattujen konsentraatioiden määrittäminenKaasumaisten pilaavien aineiden keskimääräiset taustakorjauskonsentraatiot laimennusilmassa on vähennettävä mitatuista konsentraatioista pilaannuttavien aineiden nettokonsentraatioiden selvittämiseksi. Taustakonsentraatioiden keskimääräiset arvot voidaan määrittää näytepussimenetelmällä tai integroimalla jatkuva mittaus. Seuraavaa kaavaa on käytettävä:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaconc= vastaavan pilaavan aineen konsentraatio laimennetussa pakokaasussa korjattuna laimennusilman sisältämällä vastaavan pilaavan aineen määrällä, ppmconce= vastaavan pilaavan aineen konsentraatio mitattuna laimennetussa pakokaasussa, ppmconcd= vastaavan pilaavan aineen konsentraatio mitattuna laimennusilmassa, ppmDF= laimennuskerroinLaimennuskerroin on laskettava seuraavasti:a) dieselmoottorit ja nestekaasukäyttöiset kaasumoottorit:>VIITTAUS KAAVIOON>b) maakaasukäyttöiset kaasumoottorit:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaCO2, conce= CO2-konsentraatio laimennetussa pakokaasussa, tilavuusprosenttiaHCconce= HC-konsentraatio laimennetussa pakokaasussa, ppm C1NMHCconce= NMHC-konsentraatio laimennetussa pakokaasussa, ppm C1COconce= CO-konsentraatio laimennetussa pakokaasussa, ppmFS= stoikiometrinen kerroinKuivana mitatut konsentraatiot on muunnettava kosteiksi konsentraatioiksi liitteen III lisäyksessä 1 olevan 4.2 kohdan mukaisesti.Stoikiometrinen kerroin lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossax, y= polttoaineen koostumus CxHyVaihtoehtoisesti voidaan käyttää seuraavia stoikiometrisiä kertoimia, jos polttoaineen koostumus ei ole tiedossa:FS (diesel)= 13,4FS (nestekaasu)= 11,6FS (maakaasu)= 9,54.3.2 Virtauskompensoidut järjestelmätJos järjestelmässä ei ole lämmönvaihdinta, pilaavien aineiden massa (g/testi) on määritettävä laskemalla hetkellisten päästöjen massa ja integroimalla hetkelliset arvot koko syklin ajalle. Myös taustakorjaus on laskettava suoraan hetkellisen konsentraation arvolle. Seuraavia kaavoja on sovellettava:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossaconce= laimennetusta pakokaasusta mitatun vastaavan pilaavan aineen konsentraatio, ppmconcd= laimennusilmasta mitatun vastaavan pilaavan aineen konsentraatio, ppmMTOTW,i= laimennetun pakokaasun hetkellinen massa (ks. 4.1 kohta), kgMTOTW= laimennetun pakokaasun kokonaismassa syklin aikana (ks. 4.1 kohta), kgKH,D= 4.2 kohdan mukaisesti määritetty dieselmoottoreiden kosteuden korjauskerroinKH,G= 4.2 kohdan mukaisesti määritetty kaasumoottoreiden kosteuden korjauskerroinDF= 4.3.1.1 kohdan mukaisesti määritetty laimennuskerroin4.4 Spesifisten päästöjen laskeminenKaikkien yksittäisten komponenttien päästöt (g/kWh) on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossaWact= 3.9.2 kohdassa määritetty syklin todellinen työ, kWh5 HIUKKASPÄÄSTÖJEN LASKEMINEN (AINOASTAAN DIESELMOOTTORIT)5.1 Massavirtauksen laskeminenHiukkasten massavirta (g/testi) on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMf= syklin aikana kerättyjen hiukkasnäytteiden massa, mgMTOTW= 4.1 kohdassa määritetty laimennetun pakokaasun kokonaismassa syklin aikana, kgMSAM= laimennustunnelista hiukkasten keräämistä varten otetun laimennetun pakokaasun massa, kgjaMf= Mf,p + Mf,b, jos nämä on punnittu erikseen, mgMf,p= ensisijaiseen suodattimeen kerättyjen hiukkasten massa, mgMf,b= toissijaiseen suodattimeen kerättyjen hiukkasten massa, mgJos käytössä on kaksoislaimennusjärjestelmä, toisiolaimennusilman massa on vähennettävä hiukkassuodattimien läpi johdetun kaksoislaimennetun pakokaasun kokonaismassasta.>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMTOT= hiukkassuodattimien läpi johdetun kaksoislaimennetun pakokaasun massa, kgMSEC= toisiolaimennusilman massa, kgJos laimennusilman taustahiukkastaso on määritetty 3.4 kohdan mukaisesti, hiukkasten massaan voidaan tehdä taustakorjaus. Tässä tapauksessa hiukkasten massa (g/testi) on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaMf, MSAM, MTOTW= ks. edelläMDIL= taustahiukkasnäyteanturin ottaman ensimmäisen laimennusilman massa, kgMd= ensimmäisestä laimennusilmasta kerättyjen taustahiukkasten massa, mgDF= 4.3.1.1 kohdassa määritetty laimennuskerroin5.2 Spesifisten päästöjen laskeminenHiukkaspäästöt (g/kWh) on laskettava seuraavalla tavalla:>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:Wact= 3.9.2 kohdassa määritetty syklin todellinen työ, kWh(1) Perustuu C1-ekvivalenttiin.Lisäys 3ETC-TESTIN DYNAMOMETRIAJO>TAULUKON PAIKKA>"m"= käyttö.Kuvassa 5 esitetään ETC-testin dynamometriajo graafisesti.Kuva 5ETC-testin dynamometriajo>PIC FILE= "L_2000044FI.008801.TIF">Lisäys 4MITTAUS- JA NÄYTTEENOTTOMENETTELYT1 JOHDANTOTestattavaksi luovutetun moottorin päästöjen kaasumaiset komponentit sekä hiukkas- ja savupäästöt on mitattava liitteessä V kuvattujen menetelmien avulla. Liitteen V vastaavissa kohdissa kuvataan suositeltuja analyysijärjestelmiä kaasupäästöille (1 kohta), suositeltuja hiukkasten laimennus- ja näytteenottojärjestelmiä (2 kohta) ja suositeltuja savunmittausopasimetrejä (3 kohta).ESC-testissä kaasumaiset komponentit on määritettävä raakapakokaasusta. Ne voidaan määrittää myös laimennetusta pakokaasusta, jos hiukkasmäärityksessä käytetään täysvirtauslaimennusjärjestelmää. Hiukkaset on määritettävä joko osa- tai täysvirtauslaimennusjärjestelmän avulla.ETC-testissä on käytettävä ainoastaan täysvirtauslaimennusjärjestelmää kaasu- ja hiukkaspäästöjen määrittämiseksi, ja sen katsotaan olevan viitejärjestelmä. Tekninen tutkimuslaitos voi kuitenkin hyväksyä osavirtauslaimennusjärjestelmät, jos niiden liitteessä I olevan 6.2 kohdan mukainen vastaavuus on osoitettu ja jos tekniselle tutkimuslaitokselle annetaan yksityiskohtainen kuvaus tietojen arviointi- ja laskemismenettelyistä.2 DYNAMOMETRI JA TESTISOLUN LAITTEETSeuraavia laitteita on käytettävä testattaessa moottoreiden päästöjä moottoridynamometrissä:2.1 MoottoridynamometriKäytettävän moottoridynamometrin ominaisuuksien on oltava riittävät tämän liitteen lisäyksissä 1 ja 2 kuvattujen testisyklien suorittamiseen. Nopeudenmittausjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 2 prosenttia lukemasta. Vääntömomentin mittausjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 3 prosenttia lukemasta asteikon 20 prosenttia ylittävällä osalla ja ± 0,6 prosenttia koko asteikosta asteikon 20 prosenttia alittavalla osalla.2.2 Muut laitteetPolttoaineen ja ilman kulutuksen, jäähdytysväliaineen ja voiteluaineen lämpötilan, pakokaasun paineen ja imuilman alipaineen, pakokaasun ja imuilman lämpötilan, ilmanpaineen, kosteuden ja polttoaineen lämpötilan mittauslaitteita on käytettävä tarpeen mukaan. Kyseisten laitteiden on oltava taulukossa 8 esitettyjen vaatimusten mukaiset:Taulukko 8Mittauslaitteiden tarkkuus>TAULUKON PAIKKA>2.3 Pakokaasun virtausRaakapakokaasun päästöjen laskemiseksi on tiedettävä pakokaasun virtaus (ks. lisäyksessä 1 oleva 4.4 kohta). Pakokaasun virtauksen määrittämiseen voidaan käyttää toista seuraavista menetelmistä:a) pakokaasun virtauksen suora mittaus virtaussuuttimen tai vastaavan laitteen avulla,b) ilman ja polttoaineen virtauksen mittaus sopivilla mittausjärjestelmillä ja pakokaasun virtauksen laskeminen seuraavan yhtälön avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>Pakokaasun virtauksen määrittämisen tarkkuuden on oltava vähintään ± 2,5 prosenttia lukemasta tai parempi.Myös muita vastaavia menetelmiä voidaan käyttää.2.4 Laimennetun pakokaasun virtausLaimennetun pakokaasun sisältämien päästöjen laskemiseksi täysvirtauslaimennusjärjestelmän (pakollinen ETC-testissä) avulla on tiedettävä laimennetun pakokaasun virtaus (ks. lisäyksessä 2 oleva 4.3 kohta). Laimennetun pakokaasun massan kokonaisvirtaus (GTOTW) tai laimennetun pakokaasun kokonaismassa syklin aikana (MTOTW) on mitattava PDP:n tai CFV:n avulla (liitteessä V oleva 2.3.1 kohta). Tarkkuuden on oltava vähintään ± 2 prosenttia lukemasta, ja se on määritettävä liitteen III lisäyksessä 5 olevan 2.4 kohdan säännösten mukaisesti.3 KAASUMAISTEN KOMPONENTTIEN MÄÄRITTÄMINEN3.1 Analysaattorin yleiset eritelmätAnalysaattorin mittausalueen on sovelluttava pakokaasun komponenttien konsentraatioiden mittauksessa vaadittavalle tarkkuudelle (3.1.1 kohta). On suositeltavaa käyttää analysaattoreita siten, että mitattu konsentraatio on koko asteikon 15-100 prosentin välillä.Jos tulostusjärjestelmä (tietokone, tietojenkoontiyksikkö) voi tuottaa riittävän tarkan ja erottelukykyisen tuloksen myös koko asteikon 15 prosenttia alittavalla osalla, myös kyseisen alueen mittaukset voidaan hyväksyä. Tässä tapauksessa on suoritettava lisäkalibrointi vähintään neljässä ei-nollakohtaisessa nimellisesti vakioetäisyyksin sijaitsevassa pisteessä kalibrointikäyrien tarkkuuden varmistamiseksi liitteen III lisäyksessä 5 olevan 1.5.5.2 kohdan mukaisesti.Laitteiston sähkömagneettisen yhteensopivuuden (EMC) on oltava sellaisella tasolla, että sillä minimoidaan lisävirheiden mahdollisuus.3.1.1 MittausvirheMittauksen kokonaisvirhe, mukaan lukien ristiherkkyys muille kaasuille (ks. liitteen III lisäyksessä 5 oleva 1.9 kohta), ei saa ylittää ± 5:tä prosenttia lukemasta tai ± 3,5:tä prosenttia koko asteikosta sen mukaan, kumpi näistä on pienempi. Jos konsentraatio on alle 100 ppm, mittausvirhe saa olla enintään ± 4 ppm.3.1.2 ToistettavuusToistettavuuden, joka on määrityksen mukaisesti 2,5 kertaa kymmenen peräkkäisen kalibrointi- tai vertailukaasun vasteen vakiopoikkeama, on oltava enintään ± 1 prosentti koko asteikon konsentraatiosta kullekin 155 ppm (tai ppm C) ylittävälle alueelle tai ± 2 prosenttia kullekin 155 ppm (tai ppm C) alittavalle alueelle.3.1.3 KohinaAnalysaattorin huipusta huippuun -vaste nolla- ja kalibrointi- tai vertailukaasulle minä tahansa kymmenen sekunnin jaksona ei saa ylittää kahta prosenttia kaikkien käytettävien alueiden koko asteikosta.3.1.4 Nollapisteen poikkeamaNollapisteen poikkeaman on oltava tunnin aikana alle 2 prosenttia alimman käytettävän alueen koko asteikosta. Nollavaste on määritetty nollakaasun keskivasteeksi 30 sekunnin aikana kohina mukaan lukien.3.1.5 Asteikon poikkeamaAsteikon poikkeaman on oltava tunnin aikana alle 2 prosenttia alimman käytettävän alueen koko asteikosta. Asteikko on määritetty asteikkovasteen ja nollavasteen väliseksi eroksi. Asteikkovaste on määritetty vertailukaasun keskivasteeksi 30 sekunnin aikana kohina mukaan lukien.3.2 Kaasun kuivaaminenMahdollisen kaasun kuivauslaitteen vaikutuksen mitattavien kaasujen konsentraatioon on oltava mahdollisimman pieni. Kemiallisia kuivauslaitteita ei saa käyttää veden poistamiseen näytteestä.3.3 AnalysaattoritKäytettävät mittausperiaatteet kuvataan 3.3.1-3.3.4 kohdissa. Liitteessä V annetaan yksityiskohtainen kuvaus mittausjärjestelmistä. Mitattavat kaasut on analysoitava seuraavien laitteiden avulla. Epälineaarisissa analysaattoreissa saa käyttää linearisointipiirejä.3.3.1 Hiilimonoksidin (CO) analyysiHiilimonoksidianalysaattorin on oltava tyypiltään ei-dispersiivinen infrapuna-absorptioanalysaattori (NDIR).3.3.2 Hiilidioksidin (CO2) analyysiHiilidioksidianalysaattorin on oltava tyypiltään ei-dispersiivinen infrapuna-absorptioanalysaattori (NDIR).3.3.3 Hiilivetyjen (HC) analyysiDieselmoottoreiden hiilivetyanalysaattorin on oltava tyypiltään lämmitetty liekki-ionianalysaattori (HFID), jonka ilmaisimen, venttiilien, putkistojen ja muiden lämmitettyjen osien avulla voidaan pitää kaasun lämpötilana 463 K ± 10K (190 ± 10 °C). Maa- ja nestekaasukäyttöisten moottoreiden hiilivetyanalysaattori voi olla tyypiltään lämmittämätön liekki-ionianalysaattori (FID) käytettävän menetelmän mukaan (ks. liitteessä V oleva 1.3 kohta).3.3.4 Metaanittomien hiilivetyjen (NMHC) analyysi (ainoastaan maakaasukäyttöiset kaasumoottorit)Metaanittomat hiilivedyt on määritettävä toisella seuraavista menetelmistä:3.3.4.1 Kaasukromatografiamenetelmä (GC)Metaanittomat hiilivedyt on määritettävä vähentämällä kaasukromatografilla (GC) 423 K:n (150 °C:n) lämpötilassa analysoitu metaani 3.3.3 kohdan mukaisesti mitatuista hiilivedyistä.3.3.4.2 Metaanierotin-menetelmä (NMC)Metaaniton jae on määritettävä lämmitetyn, FID:n kanssa sarjassa käytetyn NMC:n avulla 3.3.3 kohdan mukaisesti vähentämällä metaani hiilivedyistä.3.3.5 Typen oksidien (NOx) analyysiTypen oksidien analysaattorin on oltava tyypiltään kemiluminisenssianalysaattori (CLD) tai lämmitetty kemiluminisenssianalysaattori (HCLD), jossa on NO2/NO-muunnin, jos mittaus tehdään kuivana. Jos mittaus tehdään kosteana, on käytettävä HCLD-analysaattoria, jonka muuntimen lämpötilan on oltava yli 328 K (55 °C), jos vesijäähdytyskokeen (ks. liitteen III lisäyksessä 5 oleva 1.9.2.2 kohta) tulos on tyydyttävä.3.4 Näytteiden ottaminen kaasupäästöistä3.4.1 Raakapakokaasu (ainoastaan ESC-testi)Kaasupäästöjen näytteenottimet on sijoitettava mahdollisimman etäälle virtaussuuntaa vastaan pakojärjestelmän pakoaukosta, joko vähintään 0,5 metrin tai kolme kertaa pakoputken halkaisijan päähän, sen mukaan, kumpi on suurempi, ja niin lähelle moottoria, että pakokaasun lämpötila anturin kohdalla on vähintään 343 K (70 °C).Jos monisylinterisessä moottorissa on monihaarainen pakosarja, näytteenottimen imuaukko on sijoitettava niin kauas virtaussuuntaan, että näyte edustaa kaikkien sylintereiden keskimääräisiä päästöjä. Jos monisylinterisessä moottorissa, esimerkiksi V-moottorissa, on selkeästi toisistaan erillään olevat pakosarjat, näyte voidaan ottaa kustakin ryhmästä erikseen ja laskea pakokaasun keskimääräiset päästöt. Myös muita menetelmiä, joiden on osoitettu korreloivan yllä kuvattujen menetelmien kanssa, voidaan käyttää. Pakokaasun päästöjen laskemisessa on käytettävä pakokaasun kokonaismassavirtaa.Jos moottorissa on pakokaasujen jälkikäsittelyjärjestelmä, pakokaasunäyte on otettava pakokaasujen jälkikäsittelyjärjestelmän jälkeen.3.4.2 Laimennettu pakokaasu (palkollinen ETC-testissä, valinnainen ESC-testissä)Moottorin ja täysvirtauslaimennusjärjestelmän välisen pakoputken on oltava liitteessä IV olevan 2.3.1 kohdan, EP, mukainen.Kaasupäästöjen näytteenotin (näytteenottimet) on asennettava laimennustunneliin hiukkasten näytteenottimen lähelle kohtaan, jossa laimennusilma ja pakokaasu ovat hyvin sekoittuneet.ETC-testissä näytteenotto voidaan yleensä tehdä kahdella tavalla:- pilaavat aineet kerätään näytepussiin koko syklin ajan ja mitataan testin päätyttyä,- pilaavia aineita kerätään jatkuvasti ja ne integroidaan koko syklin ajalle; tämä menetelmä on pakollinen HC:n ja NOx:n osalta.4 HIUKKASTEN MÄÄRITTÄMINENHiukkasten määrittämiseen tarvitaan laimennusjärjestelmä. Laimentaminen voidaan toteuttaa joko osavirtauslaimennuksena (ainoastaan ESC-testi) tai täysvirtauslaimennuksena (pakollinen ETC-testissä). Laimennusjärjestelmän virtauskapasiteetin on oltava riittävä estämään täysin veden kondensoituminen laimennus- ja näytteenottojärjestelmiin ja pitämään laimennetun pakokaasun lämpötila enintään 325 K:ssa (52 °C:ssa) suodattimien telineistä välittömästi virtaussuuntaa vastaan. Laimennusilmasta saa poistaa kosteuden ennen sen johtamista laimennusjärjestelmään, ja se on erityisen hyödyllistä, jos laimennusilma on hyvin kosteata. Laimennusilman lämpötilan on oltava 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Jos ulkoilman lämpötila on alle 293 K (20 °C), laimennusilma on suositeltavaa esilämmittää lämpötilan ylärajan 303 K (30 °C) yläpuolelle. Laimennusilman lämpötila saa kuitenkin olla enintään 325 K (52 °C) ennen pakokaasun johtamista laimennustunneliin.Osavirtauslaimennusjärjestelmä on suunniteltava siten, että pakokaasuvirta jaetaan kahteen jakeeseen, joista pienempi laimennetaan ilmalla ja jota näin ollen käytetään hiukkasten mittaamiseen. Tämän vuoksi on olennaisen tärkeää määrittää laimennussuhde erittäin tarkasti. Pakokaasuvirta voidaan jakaa eri menetelmillä, jolloin käytettävä jakomenetelmä määrää käytettävät näytteenottolaitteet ja -menettelyt varsin pitkälle (liitteessä V oleva 2.2 kohta). Hiukkasten näytteenotin on asennettava kaasupäästöjen näytteenottimen läheisyyteen, ja asennuksen on oltava 3.4.1 kohdan säännösten mukainen.Hiukkasten massan määrittämiseksi vaaditaan hiukkasten näytteenottojärjestelmä, hiukkasten näytteenottosuodattimet, mikrogrammavaaka ja punnituskammio, jonka lämpötila ja kosteus on säädelty.Hiukkasten näytteenotossa on käytettävä yksisuodatinmenetelmää, jossa käytetään yhtä suodatinparia (ks. 4.1.3 kohta) koko testisyklin ajan. ESC-testissä on seurattava näytteenottoaikoja ja -virtauksia erittäin tarkoin testin näytteenottovaiheen aikana.4.1 Hiukkasnäytesuodattimet4.1.1 Suodattimen eritelmäSuodattimina on käytettävä fluorohiilipäällystettyjä lasikuitusuodattimia tai fluorohiilipohjaisia kalvosuodattimia. Kaikkien tyyppien 0,3 μm DOP (dioktyyliftalaatti) -keräystehokkuuden on oltava vähintään 95 prosenttia kaasun pintanopeudella 35-80 cm/s.4.1.2 Suodattimen kokoHiukkassuodattimen pienin halkaisija on 47 mm (tahran halkaisija 37 mm). Myös halkaisijaltaan suurempia suodattimia voidaan käyttää (4.1.5 kohta).4.1.3 Ensisijaiset suodattimet ja toissijaiset suodattimetLaimennetusta pakokaasusta on otettava testijakson ajan näytteet sarjaan sijoitetun suodatinparin avulla (yksi ensisijainen suodatin ja yksi toissijainen suodatin). Toissijainen suodatin saa sijaita enintään 100 mm virtaussuuntaan ensisijaisesta suodattimesta, eikä se saa koskettaa ensisijaista suodatinta. Suodattimet voi punnita erikseen tai parina siten, että suodattimien tahrapuolet ovat vierekkäin.4.1.4 Suodattimen pintanopeusKaasun pintanopeuden suodattimen läpi on oltava 35-80 cm/s. Paineen putoamisen kasvu testin alun ja lopun välillä saa olla enintään 25 kPa.4.1.5 Suodattimen kuormitusSuodattimen suositeltu vähimmäiskuormitus on 0,5 mg/1075 mm2:n tahra-alue. Taulukossa 9 esitetään yleisimmän kokoisten suodattimien arvot.Taulukko 9Suositellut suodattimen kuormitukset>TAULUKON PAIKKA>4.2 Punnituskammion ja analyysivaa'an eritelmät4.2.1 Punnituskammion olosuhteetPunnituskammio (tai punnitushuone), jossa hiukkassuodattimia vakautetaan ja jossa suodattimet punnitaan, on pidettävä suodattimien vakautus- ja punnitusaikana 295 K ± 3 K:n lämpötilassa (22 °C ± 3 °C). Kosteus on pidettävä 282,5 K ± 3 K:n (9,5 °C ± 3 °C) kastepisteessä ja suhteellisen kosteuden on oltava 45 prosenttia ± 8 prosenttia.4.2.2 Viitesuodattimen punnitseminenKammiossa (tai huoneessa) ei saa olla epäpuhtauksia (kuten pölyä), joka voisi laskeutua hiukkassuodattimille niiden vakautuksen aikana. Punnitushuoneen olot saavat poiketa 4.2.1 kohdassa eritellyistä, jos poikkeama kestää enintään 30 minuuttia. Punnitushuoneen pitäisi olla vaatimusten mukainen ennen henkilöstön menemistä huoneeseen. Näytesuodattimen (näytesuodatinparin) kanssa on punnittava mielellään samanaikaisesti tai enintään neljän tunnin kuluessa vähintään kaksi käyttämätöntä viitesuodatinta (viitesuodatinparia). Viitesuodattimien (viitesuodatinparien) on oltava saman kokoisia ja samasta materiaalista kuin näytesuodattimien.Jos viitesuodattimien (viitesuodatinparien) keskipaino muuttuu näytesuodattimien punnituksen välillä enemmän kuin ± 5 prosenttia (vastaavasti ± 7,5 prosenttia suodatinparin osalta) suositellusta suodattimen vähimmäiskuormituksesta (4.1.5 kohta), kaikki näytesuodattimet on hävitettävä ja päästötesti on uusittava.Jos punnitushuoneen 4.2.1 kohdassa määritellyt vakausperusteet eivät täyty, mutta viitesuodattimien (viitesuodatinparien) punnitukset ovat kyseisten perusteiden mukaisia, moottorin valmistaja voi valita, hyväksyykö hän näytesuodattimien painot vai hylkääkö hän testin, korjauttaa punnitushuoneen säätöjärjestelmän ja suorituttaa testin uudelleen.4.2.3 AnalyysivaakaKaikkien suodattimien painojen määrittämiseen käytettävän analyysivaa'an tarkkuuden (vakiopoikkeaman) on oltava 20 μg ja erotuskyvyn 10 μg (1 numero = 10 μg). Jos suodattimen halkaisija on alle 70 mm, tarkkuuden on oltava 2 μg ja erotuskyvyn 1 μg.4.3 Hiukkasten mittauksen lisäeritelmätKaikki laimennusjärjestelmän ja näytteenottojärjestelmän raaka- ja laimennetun pakokaasun kanssa kosketuksiin joutuvat osat pakoputkesta suodatintelineeseen on suunniteltava siten, että hiukkasten kerääntyminen tai muuttuminen on mahdollisimman vähäistä. Kaikki osat on valmistettava sähköä johtavista materiaaleista, jotka eivät reagoi pakokaasun komponenttien kanssa, ja ne on maadoitettava sähköisesti sähköstaattisten vaikutusten estämiseksi.5 SAVUN MÄÄRITYSTässä osassa annetaan vaadittavien ja valinnaisien ELR-testissä käytettävien laitteiden eritelmät. Savun mittauksessa on käytettävä opasimetriä, jossa on opasiteetin ja valon absorptiokertoimen lukutilat. Opasiteetin lukutilaa on käytettävä ainoastaan kalibrointiin ja opasimetrin tarkistamiseen. Testisyklin savuarvot on mitattava valon absorptiokertoimen lukutilassa.5.1 Yleiset vaatimuksetELR-testissä on käytettävä kolme toiminnallista yksikköä sisältävää savun mittaus- ja tietojenkäsittelyjärjestelmää. Nämä yksiköt voidaan integroida yhdeksi komponentiksi tai niitä voidaan käsitellä toisiinsa yhteydessä olevien komponenttien järjestelmänä. Toiminnalliset yksiköt ovat seuraavat:- liitteessä V olevan 3 kohdan eritelmien mukainen opasimetri,- liitteen III lisäyksessä 1 olevan 6 ja 6.4 kohdan mukaisten funktioiden suorittamiseen pystyvä tietojenkäsittely-yksikkö,- kirjoitin ja/tai sähköinen tallennusväline liitteen III lisäyksessä 1 olevassa 6.3 kohdassa määritettyjen vaadittavien savuarvojen kirjaamiseen ja tulostamiseen.5.2 Erityiset vaatimukset5.2.1 LineaarisuusLineaarisuuden on oltava ± 2 prosenttia opasiteetista.5.2.2 Nollapisteen poikkeamaNollapisteen poikkeama ei saa ylittää ± 1:tä prosenttia opasiteetista yhden tunnin mittaisen jakson aikana.5.2.3 Opasimetrin näyttö ja alueOpasiteetin näyttöasteikon on oltava 0-100 prosentin opasiteetti ja luettavuuden 0,1 prosentin opasiteetti. Valon absorptiokertoimen näyttöasteikon on oltava 0-30 m-1 valon absorptiokerroin ja luettavuuden 0,01 m-1 valon absorptiokerroin.5.2.4 Laitteen vasteaikaOpasimetrin fyysinen vasteaika saa olla enintään 0,2 sekuntia. Fyysinen vasteaika on aika, joka kuluu nopeavasteisen vastaanottimen tulosteen muuttumiseen 10:stä 90 prosenttiin kokonaispoikkeamasta silloin, kun mitattavan kaasun opasiteetti muuttuu alle 0,1 sekunnissa.Opasimetrin sähköinen vasteaika saa olla enintään 0,05 sekuntia. Sähköinen vasteaika on aika, joka kuluu opasimetrin tulosteen muuttumiseen 10:stä 90 prosenttiin koko asteikolla silloin, kun valonlähde keskeytetään tai sammutetaan kokonaan alle 0,01 sekunnissa.5.2.5 HarmaasuodattimetOpasimetrin kalibrointiin, lineaarisuuden mittauksiin tai asteikon säätämiseen käytettävän harmaasuodattimen opasiteetin arvo on tunnettava 1,0 prosentin tarkkuudella. Suodattimen nimellisarvon tarkkuus on tarkistettava vähintään kerran vuodessa kansallisen tai kansainvälisen standardin viitteen avulla.Harmaasuodattimet ovat herkkiä laitteita, ja ne vahingoittuvat helposti käytössä. Niitä on käsiteltävä ainoastaan tarvittaessa ja silloinkin huolellisesti suodattimen naarmuuntumisen tai likaantumisen välttämiseksi.Lisäys 5KALIBROINTIMENETTELY1 ANALYYSILAITTEIDEN KALIBROINTI1.1 JohdantoKaikki analysaattorit on kalibroitava niin usein kuin se on tarpeen tämän direktiivin tarkkuusvaatimusten täyttämiseksi. Tässä osassa kuvataan liitteen III lisäyksessä 4 olevassa 3 kohdassa ja liitteessä V olevassa 1 kohdassa tarkoitettujen analysaattoreiden kalibroimiseen käytettävät menetelmät.1.2 KalibrointikaasutKaikkien kalibrointikaasujen pisimmät säilytysajat on otettava huomioon.Valmistajan ilmoittama kalibrointikaasujen viimeinen käyttöpäivä on kirjattava.1.2.1 Puhtaat kaasutKaasuilta vaadittava puhtaus on määritetty jäljempänä esitetyillä epäpuhtauksien raja-arvoilla. Seuraavien kaasujen on oltava käytettävissä:Puhdistettu typpi(Epäpuhtaudet <= 1 ppm C1, <= 1 ppm CO, <= 400 ppm CO2, <= 0,1 ppm NO)Puhdistettu happi(Puhtaus  > 99,5 tilavuusprosenttia O2)Vety-helium-seos(40 ± 2 % vetyä, loput heliumia)(Epäpuhtaudet <= 1 ppm C1, <= 400 ppm CO2)Puhdistettu synteettinen ilma(Epäpuhtaudet <= 1 ppm C1, <= 1 ppm CO, <= 400 ppm CO2, <= 0,1 ppm NO)(Happipitoisuus 18-21 tilavuusprosenttia)Puhdistettua propaania tai hiilimonoksidia (CO) CVS-tarkistukseen1.2.2 Kalibrointi- ja vertailukaasutKemialliselta koostumukseltaan seuraavat kaasujen sekoitukset on oltava käytettävissä:C3H8 ja puhdistettua synteettistä ilmaa (ks. 1.2.1 kohta),CO ja puhdistettua typpeä,NOx ja puhdistettua typpeä (tämän kalibrointikaasun NO2-pitoisuus saa olla enintään 5 prosenttia NO-pitoisuudesta),CO2 ja puhdistettua typpeä,CH4 ja puhdistettua synteettistä ilmaa,C2H6 ja puhdistettua synteettistä ilmaa.Huomautus:Muita kaasujen yhdistelmiä saa käyttää, jos kaasut eivät reagoi keskenään.Kalibrointi- ja vertailukaasun todellisen konsentraation on oltava ± 2 prosentin tarkkuudella sama kuin nimellisarvon. Kalibrointikaasun kaikki konsentraatiot on annettava tilavuuspohjaisina (tilavuusprosentteina tai tilavuus-ppm-arvoina).Kalibrointi- ja vertailukaasut voidaan tuottaa myös kaasunjakajan avulla, jolloin kaasu laimennetaan puhdistetulla typellä (N2) tai puhdistetulla synteettisellä ilmalla. Sekoituslaitteen tarkkuuden on oltava riittävä, jotta laimennettujen kalibrointikaasujen tarkkuus voidaan määrittää ± 2 prosentin tarkkuudella.1.3 Analysaattoreiden ja näytteenottojärjestelmän käyttöAnalysaattoreita on käytettävä laitteen valmistajan käynnistys- ja käyttöohjeiden mukaisesti. Jäljempänä 1.4-1.9 kohdissa esitetyt vähimmäisvaatimukset on otettava huomioon.1.4 VuototestiJärjestelmälle on tehtävä vuototesti. Näytteenotin on irrotettava pakojärjestelmästä ja pakojärjestelmän pää on tukittava. Analysaattorin pumppu on käynnistettävä. Alun vakautusjakson jälkeen kaikkien virtausmittareiden lukeman on oltava nolla. Jos lukema ei ole nolla, näytteenottolinjat on tarkistettava ja vika on korjattava.Tyhjiöpuolen suurin sallittu vuotomäärä on 0,5 prosenttia tarkistettavan järjestelmän osan käytön aikaisesta virtauksesta. Analysaattorin ja ohituksen virtoja voidaan käyttää käytön aikaisten virtausten arvioimiseen.Toinen tapa on aiheuttaa konsentraation askelmuutos näytteenottolinjan alussa vaihtamalla nollakaasusta vertailukaasuun. Alkukonsentraatiosta riittävän ajan kuluessa laskenut konsentraatio viittaa kalibroinnin tai tiiviyden häiriöihin.1.5 Kalibrointimenettely1.5.1 InstrumentitInstrumentit on kalibroitava ja kalibrointikäyriä on verrattava vakiokaasuihin. Kalibroinnissa on käytettävä samoja kaasun virtauksia kuin pakokaasunäytteiden otossa.1.5.2 LämmitysaikaLämmitysajan on oltava valmistajan suositusten mukainen. Jos lämmitysaikaa ei ole määritetty, on suositeltavaa lämmittää analysaattoreita kahden tunnin ajan.1.5.3 NDIR- ja HFID-analysaattoritNDIR-analysaattori on viritettävä tarpeen mukaisesti ja HFID-analysaattorin liekki on optimoitava (1.8.1 kohta).1.5.4 KalibrointiKaikki tavallisesti käytettävät käyttöalueet on kalibroitava.CO-, CO2-, NOx- ja HC-analysaattorit on nollattava puhdistetun synteettisen ilman (tai typen) avulla.Analysaattoreihin on johdettava oikeat kalibrointikaasut, arvot on kirjattava, ja kalibrointikäyrä on määritettävä 1.5.5 kohdan mukaisesti.Nollaus on tarkistettava uudelleen ja kalibrointimenettely tarvittaessa toistettava.1.5.5 Kalibrointikäyrän määrittäminen1.5.5.1 Yleiset ohjeetAnalysaattorin kalibrointikäyrä on määritettävä vähintään viiden mahdollisimman tasaisesti sijoitetun kalibrointipisteen (ei nollan) avulla. Suurimman nimelliskonsentraation on oltava vähintään 90 prosenttia koko asteikosta.Kalibrointikäyrä on laskettava pienimmän neliösumman menetelmällä. Jos tuloksen polynominen aste on suurempi kuin 3, kalibrointipisteiden määrän (nolla mukaan lukien) on oltava vähintään yhtä suuri kuin tämä polynominen aste ± 2.Kalibrointikäyrä saa poiketa enintään ± 2 prosenttia kunkin kalibrointipisteen nimellisarvosta ja enintään ± 1 prosenttia kokonaisasteikosta nollan kohdalla.Kalibrointikäyrästä ja kalibrointipisteistä voi varmistaa, että kalibrointi on suoritettu oikein. Analysaattorin erilaiset ominaismuuttujat on ilmoitettava, erityisesti seuraavat:- mittausalue- herkkyys- kalibroinnin suorituspäivämäärä.1.5.5.2 Kalibrointi alle 15 prosenttia kokonaisasteikosta olevalla alueellaAnalysaattorin kalibrointikäyrä on muodostettava vähintään neljän nimellisen tasaisesti kokonaisasteikon 15 prosentin alle sijoitetun lisäkalibrointipisteen (ei nollan) avulla.Kalibrointikäyrä on laskettava pienimmän neliösumman menetelmällä.Kalibrointikäyrä saa poiketa enintään ± 4 prosenttia kunkin kalibrointipisteen nimellisarvosta ja enintään ± 1 prosentti kokonaisasteikosta nollan kohdalla.Näitä säännöksiä ei sovelleta, jos kyseessä on kokonaisasteikkoarvo, joka on enintään 155 ppm.1.5.5.3 Vaihtoehtoiset menetelmätJos jonkin muun menetelmän (esimerkiksi tietokoneen, elektronisesti säädetyn katkaisimen) voidaan osoittaa tuottavan vastaavan tarkkuuden, sitä voi käyttää.1.6 Kalibroinnin verifiointiKukin normaalisti käytettävä toiminta-alue on tarkistettava ennen kutakin analyysiä seuraavan menettelyn mukaisesti.Kalibrointi on tarkistettava nollakaasun ja nimellisarvoltaan yli 80 prosenttia koko mittausasteikosta olevan vertailukaasun avulla.Jos kahden testattavan pisteen mittausarvot eroavat enintään ± 4 prosenttia ilmoitetun viitearvon koko asteikosta, säätömuuttujia saa muuttaa. Jos erot ovat suuremmat, on muodostettava uusi kalibrointikäyrä 1.5.5 kohdan mukaisesti.1.7 NOx-muuntimen tehokkuustestiNO2:n muuntamisessa NO:ksi käytettävän muuntimen tehokkuus on testattava 1.7.1-1.7.8 kohtien ohjeiden mukaisesti (kuva 6).1.7.1 Testin asetuksetMuuntimien tehokkuus voidaan testata otsonaattoria käyttäen kuvassa 6 esitetyn testilaitteiston (ks. myös liitteen III lisäyksessä 4 oleva 3.3.5 kohta) ja jäljempänä kuvatun menettelyn avulla.1.7.2 KalibrointiCLD ja HCLD on kalibroitava yleisimmälle käyttöalueelle valmistajan ohjeiden mukaisesti nolla- ja vertailukaasun (jonka NO-pitoisuuden on oltava suunnilleen 80 prosenttia käyttöalueesta ja kaasuseoksen NO2-konsentraation on oltava alle 5 prosenttia NO-konsentraatiosta) avulla. NOx-analysaattorin on oltava NO-tilassa, jotta vertailukaasu ei läpäise muunninta. Ilmoitettu konsentraatio on kirjattava.1.7.3 LaskeminenNOx-muuntimen tehokkuus lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaa on 1.7.6 kohdan mukainen NOx-konsentraatiob on 1.7.7 kohdan mukainen NOx-konsentraatioc on 1.7.4 kohdan mukainen NO-konsentraatiod on 1.7.5 kohdan mukainen NO-konsentraatio.1.7.4 Hapen lisääminenHappea tai nollailmaa lisätään T-liittimen avulla jatkuvasti kaasuvirtaan, kunnes ilmoitettu konsentraatio on noin 20 prosenttia pienempi kuin 1.7.2 kohdassa annettu ilmoitettu kalibrointikonsentraatio (analysaattori NO-tilassa). Ilmoitettu konsentraatio c on kirjattava. Otsonaattori ei saa olla aktivoituna prosessin aikana.1.7.5 Otsonaattorin aktivoiminenOtsonaattori on nyt aktivoitu tuottamaan niin paljon otsonia, että NO-konsentraatio laskee noin 20 prosenttiin (vähimmäisarvo 10 prosenttia) 1.7.2 kohdassa annetusta kalibrointikonsentraatiosta. Ilmoitettu konsentraatio d on kirjattava (analysaattori NO-tilassa).1.7.6 NOx-tilaSeuraavaksi NO-analysaattori kytketään Nox-tilaan, jolloin (NO:sta, NO2:sta, O2:sta ja N2:sta koostuva) kaasuseos virtaa muuntimen läpi. Ilmoitettu konsentraatio a on kirjattava (analysaattori NOx-tilassa).1.7.7 Otsonaattorin aktivoinnin poistaminenOtsonaattorin aktivointi on nyt poistettu. Edellä 1.7.6 kohdassa kuvattu kaasuseos virtaa muuntimen läpi ilmaisimeen. Ilmoitettu konsentraatio b on kirjattava (analysaattori NOx-tilassa).1.7.8 NO-tilaKun otsonaattori on aktivoimattomassa tilassa ja laite on kytketty NO-tilaan, myös hapen tai synteettisen ilman virtaus katkaistaan. Analysaattorin NOx-lukema saa poiketa enintään ± 5 prosenttia 1.7.2 kohdan mukaisesti mitatusta arvosta (analysaattori NO-tilassa).1.7.9 Testin aikaväliMuuntimen tehokkuus on testattava ennen jokaista Nox-analysaattorin kalibrointia.1.7.10 TehokkuusvaatimuksetMuuntimen vähimmäistehokkuus on 90 prosenttia, mutta tehokkuudeltaan yli 95 prosenttia oleva muunnin on erittäin suositeltava.Huomautus:Jos otsonaattori ei voi 1.7.5 kohdan mukaisesti vähentää konsentraatiota 80 prosentista 20 prosenttiin analysaattorin yleisimmällä alueella, on käytettävä suurinta aluetta, jolla vähennys saavutetaan.Kuva 6Kaavio NO2-muuntimen tehokkuuden mittauslaitteesta>PIC FILE= "L_2000044FI.009901.TIF">1.8 FID:n säätäminen1.8.1 Ilmaisimen vasteen optimointiFID on säädettävä laitteen valmistajan ohjeiden mukaisesti. Tavallisimman käyttöalueen vasteen optimointiin on käytettävä propaania ilmavertailukaasussa.Kun polttoaineen ja ilman virtaukset on asetettu valmistajan suositusten mukaisiksi, analysaattoriin on johdettava 350 ± 75 ppm C -vertailukaasua. Vaste tietyllä polttoainevirtauksella on määritettävä vertailukaasun vasteen ja nollakaasun vasteen välisestä erosta. Polttoaineen virtaus on säädettävä asteittain sekä valmistajan suosittelemaa suuremmaksi että sitä pienemmäksi. Vertailu- ja nollakaasujen vasteet on kirjattava näillä polttoainevirtauksilla. Vertailu- ja nollakaasujen vasteiden välinen ero on piirrettävä ja polttoaineen virtaus on säädettävä käyrän rikkaammalle puolelle.1.8.2 HiilivetyvastekertoimetAnalysaattori on kalibroitava käyttämällä ilman propaanin ja puhdistetun synteettisen ilman sekoitusta 1.5 kohdan mukaisesti.Vasteen kertoimet on määritettävä otettaessa analysaattori käyttöön ja suurten huoltojen yhteydessä. Tietyn hiilivetylajin vastekerroin (Rf) on FID:n C1-lukeman suhde kaasun konsentraatioon sylinterissä ppm C1 -arvona ilmaistuna.Testikaasun konsentraation on oltava riittävä tuottamaan noin koko asteikon 80 prosentin suuruinen vaste. Konsentraatio on tunnettava ± 2 prosentin tarkkuudella käyttäen viitteenä tilavuutena ilmaistua gravimetristä vakiota. Tämän lisäksi kaasusylinteriä on esivakautettava 24 tunnin ajan 298 K:n ± 5 K:n (25 °C:n ± 5 °C:n) lämpötilassa.Käytettävät testikaasut ja suositellut suhteelliset vastekerroinalueet ovat seuraavat:Metaani ja puhdistettu synteettinen ilma 1,00 <= Rf <= 1,15Propyleeni ja puhdistettu synteettinen ilma 0,90 <= Rf <= 1,10Tolueeni ja puhdistettu synteettinen ilma 0,90 <= Rf <= 1,10Kyseiset arvot ovat suhteessa propaanin ja puhdistetun synteettisen ilman vastekertoimen (Rf) arvoon 1,00.1.8.3 Happi-interferenssitestiHappi-interferenssitarkistus on tehtävä analysaattorin käyttöönoton ja suurten huoltojen yhteydessä.Testissä on määritettävä vastekerroin 1.8.2 kohdan mukaisesti. Käytettävä testikaasu ja suositeltu suhteellinen vastekerroinalue on seuraava:>VIITTAUS KAAVIOON>Kyseinen arvo on suhteessa propaanin ja puhdistetun synteettisen ilman vastekertoimen (Rf) arvoon 1,00.FID-polttimen ilman happikonsentraation on oltava ± 1 mooliprosentin tarkkuudella sama kuin viimeisimmässä happi-intereferenssitestissä käytetyn polttimen ilman happikonsentraatio. Jos ero on suurempi, happi-intereferenssi on tarkistettava ja analysaattori on säädettävä tarvittaessa uudelleen.1.8.4 NMC:n tehokkuus (ainoastaan maakaasukäyttöisten kaasumoottoreiden osalta)NMC:tä käytetään ei-metaanisten hiilivetyjen poistamiseen kaasunäytteestä hapettamalla hiilivedyt metaania lukuun ottamatta. Ihanteellisesti metaanin muunnos on 0 prosenttia, ja muiden hiilivetyjen muunnos etaanina on 100 prosenttia. NMHC:n mittaamiseksi tarkasti nämä kaksi tehokkuutta on määritettävä ja niitä on käytettävä NMHC-päästön massavirtauksen laskemiseksi (ks. liitteen III lisäyksessä 2 oleva 4.3 kohta).1.8.4.1 MetaanitehokkuusMetaanikalibrointikaasua on johdettava FID:n läpi sekä NMC ohittaen että sitä ohittamatta, ja saadut kaksi konsentraatiota on kirjattava. Tehokkuus on määritettävä seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaconcw= HC-konsentraatio, kun CH4 virtaa NMC:n läpiconcw/o= HC-konsentraatio, kun CH4 ohittaa NMC:n.1.8.4.2 EtaanitehokkuusEtaanin kalibrointikaasu on johdettava FID:n läpi sekä NMC ohittaen että sitä ohittamatta, ja saadut kaksi konsentraatiota on kirjattava. Tehokkuus on määritettävä seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaconcw= HC-konsentraatio, kun C2H6 virtaa NMC:n läpiconcw/o= HC-konsentraatio, kun C2H6 ohittaa NMC:n.1.9 CO-, CO2- ja NOx-analysaattoreiden interferenssitMuiden kuin analysoitavien kaasujen läsnäolo pakokaasussa saattaa vaikuttaa lukemaan monin eri tavoin. NDIR-instrumenteissa esiintyy positiivista interferenssiä, kun interferoiva kaasu vaikuttaa samoin kuin mitattava kaasu, mutta vähäisemmässä määrin. NDIR-instrumenttien negatiivista interferenssiä esiintyy, kun interferoiva kaasu laajentaa mitattavan kaasun absorptioaluetta, ja CLD-instrumenteissa esiintyy negatiivista interferenssiä, kun interferoiva kaasu vaimentaa säteilyä. Interferenssitarkistukset 1.9.1 ja 1.9.2 kohdassa on tehtävä ennen analysaattorin alkukäyttöönottoa ja suurten huoltojen yhteydessä.1.9.1 CO-analysaattorin interferenssitarkistusVesi ja CO2 saattavat vaikuttaa CO-analysaattorin suorituskykyyn. Tämän vuoksi huoneenlämpöisen veden läpi on kuplitettava CO2-vertailukaasua, jonka konsentraatio on 80-100 prosenttia testauksessa käytettävän suurimman alueen koko asteikosta, ja analysaattorin vaste on kirjattava. Analysaattorin vaste saa olla enintään yksi prosentti koko asteikosta, kun alue on 300 ppm tai sitä suurempi, tai yli 3 ppm, jos alue on alle 300 ppm.1.9.2 NOx-analysaattorin vaimennustarkistuksetCLD- (ja HCLD-)analysaattoreihin vaikuttavat kaksi kaasua ovat CO2 ja vesihöyry. Näiden kaasujen vaimennusvasteet ovat suhteessa niiden konsentraatioihin, ja sen vuoksi niiden vaimennus suurimmilla testauksessa odotettavissa olevilla konsentraatioilla on määritettävä testaamalla.1.9.2.1 CO2-vaimennuksen tarkistusNDIR-analysaattorin läpi on johdettava CO2-vertailukaasua, jonka konsentraatio on 80-100 prosenttia suurimmasta käyttöalueesta, ja CO2-arvo on kirjattava arvona A. Tämän jälkeen vertailukaasua laimennetaan noin 50 prosenttia NO-vertailukaasulla, ja se johdetaan NDIR- ja (H)CLD-analysaattorin läpi, jolloin CO2- ja NO-arvot kirjataan vastaavasti arvoina B ja C: Tämän jälkeen CO2-virtaus katkaistaan ja (H)CLD-analysaattorin läpi johdetaan pelkästään NO-vertailukaasua, ja NO-arvo kirjataan arvona D.Vaimennus, joka saa olla enintään 3 prosenttia koko asteikosta, lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaA on NDIR-analysaattorin avulla mitattu laimentamaton CO2-konsentraatio prosentteinaB on NDIR-analysaattorin avulla mitattu laimennettu CO2-konsentraatio prosentteinaC on (H)CLD-analysaattorin avulla mitattu laimennettu NO-konsentraatio, ppmD on (H)CLD-analysaattorin avulla mitattu laimentamaton NO-konsentraatio, ppmCO2- ja NO-vertailukaasujen arvojen laimentamiseksi ja määrän määrittämiseksi voidaan myös käyttää muita menetelmiä, esimerkiksi dynaamista sekoitusta.1.9.2.2 Veden vaimennustestiTätä tarkistusta käytetään ainoastaan kostean kaasun konsentraatiomittauksiin. Veden vaimennuksen laskemisessa on otettava huomioon NO-vertailukaasun laimentaminen vesihöyryllä ja seoksen vesihöyrykonsentraation määrittäminen testauksen aikana odotettuun arvoon.(H)CLD-analysaattorin läpi johdetaan NO-vertailukaasua, jonka konsentraatio on 80-100 prosenttia tavallisen käyttöalueen koko asteikosta, ja NO-arvo kirjataan arvona D. NO-vertailukaasu kuplitetaan tämän jälkeen huoneenlämpöisen veden läpi ja johdetaan (H)CLD-analysaattorin läpi, jonka jälkeen NO-arvo kirjataan arvona C. Analysaattorin absoluuttinen käyttöpaine ja veden lämpötila on määritettävä ja kirjattava vastaavasti arvoina E ja F. Seoksen kylläisen vesihöyryn paine, joka vastaa kuplitusveden lämpötilaa F, on määritettävä ja kirjattava arvona G. Seoksen vesihöyrykonsentraatio (H, prosentteina) lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>Odotettu laimennetun NO-vertailukaasun (vesihöyryssä) konsentraatio (De) lasketaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>Dieselmoottorin pakokaasuissa pakokaasujen suurin testauksen aikana odotettu vesihöyrykonsentraatio (Hm, prosentteina) on arvioitava laimentamattoman CO2-vertailukaasun konsentraatiosta (A, mitattu 1.9.2.1 kohdan mukaisesti) seuraavasti olettaen, että polttoaineen atomien H/C-suhde on 1,8:1:>VIITTAUS KAAVIOON>Veden vaimennus, joka saa olla enintään 3 prosenttia, on laskettava seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaDe on oletettu laimennetun NO:n konsentraatio, ppmC on laimennetun NO:n konsentraatio, ppmHm on vesihöyryn suurin konsentraatio, prosentteinaH on vesihöyryn todellinen konsentraatio, prosentteinaHuomautus:On tärkeää, että NO-vertailukaasun NO2-konsentraatio on tämän tarkistuksen aikana erittäin pieni, sillä veden NO2-absorptiota ei ole otettu huomioon vaimennuslaskuissa.1.10 KalibrointivälitAnalysaattorit on kalibroitava 1.5 kohdan mukaisesti vähintään kolmen kuukauden välein tai aina, kun järjestelmää on korjattu tai muutettu siten, että se saattaa vaikuttaa kalibrointiin.2 CVS-JÄRJESTELMÄN KALIBROINTI2.1 YleistäCVS-järjestelmä on kalibroitava tarkan, kansallisten tai kansainvälisten standardien mukaisen virtausmittarin ja rajoituslaitteen avulla. Virtaus järjestelmän läpi on mitattava eri rajoitusasetuksilla, ja järjestelmän säätömuuttujat on mitattava ja suhteutettava virtaukseen.Kalibroinnissa voi käyttää erityyppisiä virtausmittareita, esimerkiksi kalibroitua vakiotilavuusvirtalaitetta, kalibroitua laminaarista virtausmittaria tai kalibroitua turbiinimittaria.2.2 Vakiotilavuusvirtapumpun (PDP) kalibrointiKaikki pumppuun liittyvät muuttujat on mitattava samanaikaisesti pumpun kanssa sarjaan kytketyn virtausmittarin muuttujien kanssa. Laskettu virtaus (m3/min pumpun syötössä, absoluuttinen paine ja lämpötila) on piirrettävä yhdessä korrelaatiofunktion, joka on pumpun muuttujien määrätyn yhdistelmän arvo, kanssa. Tämän jälkeen on määritettävä lineaarinen funktio, joka suhteuttaa pumpun virtauksen ja korrelaatiofunktion. Jos CVS:n käyttö on moninopeuksinen, kaikki käytettävät alueet on kalibroitava. Lämpötila on pidettävä vakaana kalibroinnin aikana.2.2.1 Tietojen analysointiIlman virtaus (Qs) kullakin rajoitusasetuksella (vähintään 6 asetusta) on laskettava virtausmittarin tiedoista valmistajan määrittämän menetelmän avulla vakio-oloissa m3/min-arvona. Ilman virtaus on tämän jälkeen muunnettava pumpun virtaukseksi (V0) kuutiometreinä pumpun kierrosta kohti (m3/kierros) pumpun syötön absoluuttisessa paineessa ja lämpötilassa seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaQs= ilman virtaus vakio-oloissa (101,3 kPa, 273 K), m3/sT= lämpötila pumpun syötössä, KpA= absoluuttinen paine pumpun syötössä (pB-p1), kPan= pumpun kierrosnopeus, kierrosta/s.Jotta paineen vaihtelut pumpussa ja pumpun jättämä voidaan ottaa huomioon, on laskettava pumpun nopeuden, pumpun syötön ja lähdön välisen paine-eron ja absoluuttisen pumpun lähtöpaineen välinen korrelaatiokerroin (X0) seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaΔpp= pumpun syötön ja lähdön välinen paine-ero, kPapA= absoluuttinen lähtöpaine pumpun lähdössä, kPa.Kalibrointiyhtälö on luotava tekemällä lineaarinen pienimmän neliösumman sovitus seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>D0 ja m ovat vastaavasti leikkauspiste- ja kulmakerroinvakiot, jotka kuvaavat regressiolinjoja.Jos CVS-järjestelmä on moninopeuksinen, pumpun eri virtausalueille luotujen kalibrointikäyrien on oltava lähes samansuuntaisia, ja leikkauspistearvojen (D0) on suurennuttava, kun pumpun virtausalue pienenee. Yhtälöstä laskettujen arvojen on oltava ± 0,5 prosentin tarkkuudella samat kuin mittausarvon V0. kulmakerroinvakio m:n arvot vaihtelevat pumpusta riippuen. Hiukkasten vaikutus vähentää ajan myötä pumpun jättämää, mitä pienentyneet m:n arvot esittävät. Tämän vuoksi kalibrointi on suoritettava pumpun käynnistyksen yhteydessä ja suurempien huoltojen jälkeen ja jos koko järjestelmän verifiointi (2.4 kohta) ilmaisee pumpun jättämän muuttuneen.2.3 Kriittisen aukon virtaamaan perustuvan vakiotilavuusvirtalaitteen (CFV) kalibrointiCFV:n kalibrointi perustuu kriittisen vakiotilavuusvirtalaitteen virtausyhtälöön. Kaasun virtaus on syöttöpaineen ja -lämpötilan funktio jäljempänä esitetyn yhtälön mukaisesti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaKv= kalibrointikerroinpA= absoluutinen paine vakiotilavuusvirtalaitteen syötössä, kPAT= lämpötila vakiotilavuusvirtalaitteen syötössä, K.2.3.1 Tietojen analysointiIlman virtaus (Qs) kullakin rajoitusasetuksella (vähintään 8 asetusta) on laskettava virtausmittarin tiedoista valmistajan määrittämän menetelmän avulla vakio-oloissa arvona m3/min. Kalibrointikerroin on laskettava kunkin asetuksen kalibrointitiedoista seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaQs= ilman virtaus vakio-oloissa (101,3 kPa, 273 K), m3/sT= lämpötila vakiotilavuusvirtalaitteen syötössä, KpA= absoluuttinen paine vakiotilavuusvirtalaitteen syötössä, kPa.Kriittisen virtauksen alueen määrittämiseksi KV on piirrettävä vakiotilavuusvirtalaitteen syöttöpaineen funktiona. Kriittisellä (kuristetulla) virtauksella KV:n arvo on verrattain vakio. Paineen alentuessa (alipaine kasvaa) vakiotilavuusvirtalaitteen kuristus poistuu ja KV pienenee, mikä ilmaisee, että CFV toimii sallitun alueen ulkopuolella.Keskimääräinen KV ja vakiopoikkeama on laskettava vähintään kahdeksassa pisteessä kriittisen virtauksen alueella. Vakiopoikkeama saa olla enintään ± 0,3 prosenttia KV:n keskimääräisestä arvosta.2.4 Järjestelmän kokonaisverifiointiCVS-näytteenottojärjestelmän ja analysointijärjestelmän kokonaistarkkuus on määritettävä johtamalla tunnettu massa pilaavaa kaasua järjestelmään sen toimiessa normaalisti. Pilaava aine analysoidaan ja massa lasketaan liitteen III lisäyksessä 2 olevan 4.3 kohdan mukaisesti lukuun ottamatta propaania, jolle on käytettävä kerrointa 0,000472 HC:n kertoimen 0,000479 sijasta. Tähän voidaan käyttää jompaa kumpaa seuraavista tekniikoista.2.4.1 Mittaaminen kriittisen virtausaukon avullaCVS-järjestelmään on johdettava tunnettu määrä puhdasta kaasua (hiilimonoksidia tai propaania) kalibroidun kriittisen aukon kautta. Jos syöttöpaine on riittävän suuri, kriittisen virtausaukon avulla säädettävä virtaus ei riipu aukon lähtöpaineesta ([equiv   ] kriittisestä virtauksesta). CVS-järjestelmää on käytettävä samoin kuin tavallisessa pakokaasujen päästötestissä noin 5-10 minuutin ajan. Kaasunäyte on analysoitava tavallisen laitteiston (näytepussi- tai integrointimenetelmä) avulla, ja kaasun massa on laskettava. Näin määritetyn massan on oltava ± 3 prosentin tarkkuudella sama kuin syötetyn kaasun tunnetun massan.2.4.2 Mittaaminen gravimetrisen tekniikan avullaPienen, hiilimonoksidilla tai propaanilla täytetyn sylinterin paino on määritettävä ± 0,01 gramman tarkkuudella. CVS-järjestelmää on käytettävä samoin kuin tavallisessa pakokaasujen päästötestissä noin 5-10 minuutin ajan samalla, kun järjestelmään syötetään hiilimonoksidia tai propaania. Syötetyn puhtaan kaasun määrä määritetään painoerot punnitsemalla. Kaasunäyte on analysoitava tavallisen laitteiston (näytepussi tai integrointimenetelmä) avulla, ja kaasun massa on laskettava. Näin määritetyn massan on oltava ± 3 prosentin tarkkuudella sama kuin syötetyn kaasun tunnettu massa.3 HIUKKASTEN MITTAUSJÄRJESTELMÄN KALIBROINTI3.1 JohdantoKaikki komponentit on kalibroitava aina, kun se on tarpeen tämän direktiivin tarkkuusvaatimuksien täyttämiseksi. Tässä osassa kuvataan liitteen III lisäyksessä 4 olevassa 4 kohdassa ja liitteessä V olevassa 2 kohdassa tarkoitettujen komponenttien kalibrointimenetelmät.3.2 Virtauksen mittausKaasun virtausmittarien tai virtauksen mittausinstrumenttien kalibroinnin on oltava kansainvälisten ja/tai kansallisten standardien mukainen. Mitatun arvon enimmäisvirhe saa olla enintään ± 2 prosenttia lukemasta.Jos kaasuvirtaus on määritetty virtauserojen mittauksella, eron suurimman virheen on oltava niin pieni, että GEDF:n tarkkuus on ± 4 prosenttia (ks. myös liitteessä V oleva 2.2.1 kohta, EGA). Se voidaan laskea ottamalla kunkin instrumentin virheistä neliöllinen keskiarvo.3.3 Osittaisen virtauksen olosuhteiden tarkistaminenPakokaasun nopeusalue ja paineenvaihtelut on tarkistettava ja säädettävä tarvittaessa liitteessä V olevan 2.2.1 kohdan, EP, vaatimusten mukaisiksi.3.4 KalibrointivälitVirtauksen mittausinstrumentit on kalibroitava vähintään kolmen kuukauden välein tai aina, kun järjestelmään tehdään korjauksia tai muutoksia, jotka saattavat vaikuttaa kalibrointiin.4 SAVUNMITTAUSLAITTEISTON KALIBROINTI4.1 JohdantoOpasimetri on kalibroitava aina, kun se on tarpeellista tämän direktiivin tarkkuusvaatimusten täyttämiseksi. Tässä osassa kuvataan liitteen III lisäyksessä 4 olevassa 5 kohdassa ja liitteessä V olevassa 3 kohdassa tarkoitettujen komponenttien kalibrointimenetelmät.4.2 Kalibrointi4.2.1 LämmitysaikaOpasimetri on lämmitettävä ja vakautettava valmistajan suositusten mukaisesti. Jos opasimetri on varustettu huuhteluilmajärjestelmällä laitteen optiikan nokeentumisen estämiseksi, myös kyseinen järjestelmä on aktivoitava ja säädettävä valmistajan suositusten mukaisesti.4.2.2 Lineaarisuusvasteen muodostaminenOpasimetrin lineaarisuus on tarkistettava opasiteetin lukutilassa valmistajan suositusten mukaisesti. Opasimetrin eteen on tuotava kolme valonläpäisykyvyltään tunnettua harmaasuodatinta, joiden on oltava liitteen III lisäyksessä 4 olevan 5.2.5 kohdan mukaisia, ja arvot on kirjattava. Harmaasuodattimien nimellisopasiteettien on oltava noin 10, 20 ja 40 prosenttia.Lineaarisuus saa erota enintään ± 2 prosenttia harmaasuodattimen nimellisopasiteetista. Edellä mainitun arvon mahdollisesti ylittävä epälineaarisuus on korjattava ennen testiä.4.3 KalibrointivälitOpasimetri on kalibroitava 4.2.2 kohdan mukaisesti vähintään kolmen kuukauden välein tai aina, kun järjestelmään tehdään korjauksia tai muutoksia, jotka saattavat vaikuttaa kalibrointiin.LIITE IVHYVÄKSYNTÄTESTEISSÄ JA TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN VARMISTAMISESSA KÄYTETTÄVIEN VERTAILUPOLTTOAINEIDEN TEKNISET OMINAISUUDET1.DIESELPOLTTOAINE((Jos moottorin tai ajoneuvon lämpöhyötysuhde on laskettava, polttoaineen lämpöarvo voidaan laskea seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossad= tiheys 15 °C:n lämpötilassax= suhde veden massaan nähden (% jaettuna sadalla)y= suhde tuhkan massaan nähden (% jaettuna sadalla)s= suhde rikin massaan nähden (% jaettuna sadalla).))>TAULUKON PAIKKA>2. MAAKAASU (NG)Euroopassa on kaupan kahta eri polttoainelajia:- H-ryhmä, jonka äärimmäiset vertailupolttoaineet ovat G20 ja G23,- L-ryhmä, jonka äärimmäiset vertailupolttoaineet ovat G23 ja G25.Jäljempänä esitetään yhteenveto G20-, G23- ja G25-vertailupolttoaineiden ominaisuuksista.Vertailupolttoaine G20>TAULUKON PAIKKA>Vertailupolttoaine G23>TAULUKON PAIKKA>Vertailupolttoaine G25>TAULUKON PAIKKA>3. NESTEKAASU (LPG)>TAULUKON PAIKKA>LIITE VNÄYTTEENOTTO- JA ANALYSOINTIJÄRJESTELMÄT1 KAASUPÄÄSTÖJEN MÄÄRITTÄMINEN1.1 JohdantoJäljempänä 1.2 kohdassa ja kuvissa 7 ja 8 on yksityiskohtaiset kuvaukset suositelluista näytteenotto- ja analysointijärjestelmistä. Koska eri kokoonpanot saattavat tuottaa vastaavia tuloksia, laitteistojen ei tarvitse olla täysin kuvien 7 ja 8 mukaiset. Mittalaitteiden, venttiilien, solenoidien, pumppujen ja kytkinten kaltaisia osia voi käyttää lisätietojen hankkimiseen ja järjestelmien toiminnan koordinoimiseen. Jos joitakin osia ei joissakin järjestelmissä tarvita tarkkuuden varmistamiseen, ne voidaan jättää pois, jos se on hyvän insinööritavan mukaista.Kuva 7Raakapakokaasun CO-, CO2-, NOx- ja HC-analysointijärjestelmän vuokaavioAinoastaan ESC-testi>PIC FILE= "L_2000044FI.010902.TIF">1.2 Analysointijärjestelmän kuvausSeuraavassa on kuvattu raakapakokaasun (kuva 7, ainoastaan ESC-testi) tai laimennetun (kuva 8, ETC- ja ESC-testi) pakokaasun kaasupäästöjen analysointijärjestelmä, joka perustuu- HFID-analysaattorin käyttöön hiilivetyjen mittaamisessa,- NDIR-analysaattoreiden käyttöön hiilimonoksidin ja hiilidioksidin mittaamisessa,- HCLD-analysaattorin tai vastaavan käyttöön typen oksidien mittaamisessa.Kaikkien tutkittavien komponenttien näyte voidaan ottaa yhdellä näytteenottimella tai kahdella lähekkäin sijaitsevalla näytteenottimella, jolloin näyte jaetaan sisäisesti eri analysaattoreihin. Pakokaasun komponenttien (mukaan lukien vesi ja rikkihappo) kondensoituminen analysointijärjestelmän laitteisiin missä tahansa pisteessä on estettävä.Kuva 8Laimennetun pakokaasun CO-, CO2-, NOx- ja HC-analysointijärjestelmän vuokaavio (ETC-testi, valinnainen ESC-testiin)>PIC FILE= "L_2000044FI.011001.TIF">1.2.1 Kuvien 7 ja 8 osatEP PakoputkiSP1 Pakokaasunäytteenotin (ainoastaan kuva 7)Päästä suljettu, monireikäinen ja suora ruostumattomasta teräksestä valmistettu näytteenotin on suositeltava. Sisähalkaisija ei saa olla näytteenottolinjan sisähalkaisijaa suurempi. Näytteenottimen seinämän paksuus saa olla enintään 1 mm. Näytteenottimessa on oltava vähintään kolme reikää kolmessa eri säteittäisessä tasossa näytteiden ottamiseksi lähes samasta virtauksesta. Näytteenottimen on peitettävä vähintään 80 prosenttia pakoputken halkaisijasta. Näytteenottoon voidaan käyttää yhtä tai kahta näytteenotinta.SP2 Laimennetun pakokaasun HC-näytteenotin (ainoastaan kuva 8)Näytteenottimen on oltava:- määritetty lämmitetyn näytteenottolinjan HSL1 ensimmäisen 254-762 millimetrin alueelle,- sisähalkaisijaltaan vähintään viisi millimetriä,- asennettu laimennustunnelin DT (ks. 2.3 kohta, kuva 20) kohtaan, jossa laimennusilma ja pakokaasu ovat sekoittuneet hyvin (noin 10 tunnelin halkaisijaa virtaussuuntaan kohdasta, jossa pakokaasu tulee laimennustunneliin),- (säteittäisesti) riittävän kaukana muista antureista ja tunnelin seinämistä pyörteilyn haitallisten vaikutusten välttämiseksi,- lämmitetty siten, että kaasun lämpötila näytteenottimen poistoaukolla on 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C).SP3 Laimennetun pakokaasun CO-, CO2- ja NOx-näytteenotin (ainoastaan kuva 8)Näytteenottimen on oltava:- samassa tasossa kuin SP 2,- (säteittäisesti) riittävän kaukana muista antureista ja tunnelin seinämistä pyörteilyn haitallisten vaikutusten välttämiseksi,- lämmitetty sekä eristetty koko pituudeltaan veden tiivistymisen estämiseksi siten, että alin lämpötila on 328 K (55 °C).HSL1 Lämmitetty näytteenottolinjaNäytteenottolinjasta otetaan kaasunäyte yhdellä näytteenottimella jakopisteeseen (jakopisteisiin) ja hiilivetyanalysaattoriin.Näytteenottolinjan:- sisähalkaisijan on oltava vähintään 5 millimetriä ja enintään 13,5 millimetriä,- on oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä tai polytetrafluorieteenistä (PTFE),- on pidettävä seinämä lämpötilassa 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C) mitattuna kustakin erikseen säädetystä lämmitetystä osasta, jos pakokaasun lämpötila näytteenottimessa on enintään 463 K (190 °C),- seinämän lämpötilan on oltava yli 453 K (180 °C), jos pakokaasun lämpötila näytteenottimessa on yli 463 K (190 °C),- kaasun lämpötilan on oltava 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C) välittömästi ennen lämmitettyä suodatinta F2 ja HFID-anturia.HSL2 Lämmitetty NOx-näytteenottolinjaNäytteenottolinjan:- seinämän lämpötilan on oltava 328 K-473 K (55 °C-200 °C) muuntimeen C saakka, kun käytetään jäähdytyskylpyä B, ja analysaattoriin saakka, kun jäähdytyskylpyä B ei käytetä,- on oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä tai polytetrafluorieteenistä (PTFE).SL CO- ja CO2-näytteenottolinjaNäytteenottolinjan on oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä tai polytetrafluorieteenistä (PTFE). Se voi olla lämmitetty tai lämmittämätön.BK Taustapussi (valinnainen, ainoastaan kuva 8)Taustailman konsentraatioiden mittaamista varten.BG Näytepussi (valinnainen; kuva 8, ainoastaan CO ja CO2)Näytekonsentraatioiden mittaamista varten.F1 Lämmitetty esisuodatin (valinnainen)Lämpötilan on oltava sama kuin pisteessä HSL1.F2 Lämmitetty suodatinSuodattimen on poistettava kaasunäytteestä kaikki kiinteät hiukkaset ennen analysaattoria. Lämpötilan on oltava sama kuin pisteessä HSL1. Suodatin on vaihdettava tarvittaessa.P Lämmitetty näytteenottopumppuPumppu on lämmitettävä samaan lämpötilaan kuin HSL1.HCLämmitetty liekki-ionianalysaattori (HFID) hiilivetyjen määrittämiseksi. Lämpötila on pidettävä välillä 453 K-473 K (180 °C-200 °C).CO, CO2NDIR-analysaattorit hiilimonoksidin ja hiilidioksidin määrittämistä varten (valinnainen hiukkasmittauksen laimennussuhteen määrittämistä varten).NOCLD- tai HCLD-analysaattori typen oksidien määrittämistä varten. Jos HCLD-analysaattoria käytetään, sen lämpötila on pidettävä välillä 328 K-473 K (55 °C-200 °C).C MuunninNO2 on pelkistettävä muuntimen avulla katalyyttisesti NO:ksi ennen analysointia CLD- tai HCLD-analysaattorissa.B Jäähdytyskylpy (valinnainen)Veden jäähdyttämistä ja pakokaasunäytteestä lauhduttamista varten. Kylpy on pidettävä lämpötilassa 273 K-277 K (0 °C-4 °C) jään tai jäähdytyslaitteiston avulla. Kylpy on valinnainen, jos vesihöyry ei häiritse analysaattoria liitteen III lisäyksessä 5 olevan 1.9.1 ja 1.9.2 kohdan mukaisesti. Jos vesi poistetaan kondensoimalla, näytekaasun lämpötilaa tai kastepistettä on tarkkailtava joko vesiloukussa tai siitä virtaussuuntaan. Näytekaasun lämpötila tai kastepiste ei saa ylittää lämpötilaa 280 K (7 °C). Näytteestä ei saa poistaa vettä kemiallisten kuivaimien avulla.T1, T2, T3 Lämpötila-anturiKaasuvirran lämpötilan seuraamista varten.T4 Lämpötila-anturiNO2-NO-muuntimen lämpötilan seuraamista varten.T5 Lämpötila-anturiJäähdytyskylvyn lämpötilan seuraamista varten.G1, G2, G3 PainemittariNäytteenottolinjojen paineen mittaamista varten.R1, R2 Paineen säädinVastaavasti HFID-analysaattorin ilman ja polttoaineen paineen säätämistä varten.R3, R4, R5 Paineen säädinNäytteenottolinjojen paineen ja analysaattoreihin menevän virtauksen säätämistä varten.FL1, FL2, FL3 VirtausmittariNäytteen ohitusvirtauksen tarkkailemista varten.FL4-FL6 Virtausmittari (valinnainen)Analysaattoreiden läpi kulkevan virtauksen tarkkailemista varten.V1-V5 ValitsinventtiiliNäytteen, vertailukaasun tai ilmakaasun virran valitsemiseksi analysaattoreille.V6, V7 SolenoidiventtiiliNO2-NO-muuntimen ohittamista varten.V8 NeulaventtiiliNO2-NO-muuntimen C ja ohituksen kautta ohjattavien virtausten tasapainottamista varten.V9, V10 NeulaventtiiliAnalysaattoreille menevien virtausten tasaamista varten.V11, V12 Poistoventtiili (valinnainen)Lauhteen poistamiseksi kylvystä B.1.3 NMHC-analyysi (ainoastaan maakaasukäyttöiset kaasumoottorit)1.3.1 Kaasukromatografimenetelmä (GC, kuva 9)Kaasukromatografimenetelmää käytettäessä näytettä syötetään pieni, mitattu määrä analyysikolonniin, jonka läpi se kuljetetaan inertin kantokaasun avulla. Kolonnissa erotetaan eri komponentit toisistaan niiden kiehumispisteiden mukaisesti siten, että ne poistuvat kolonnista eri aikoina. Tämän jälkeen komponentit johdetaan analysaattorin läpi, joka lähettää komponentin konsentraatiosta riippuvan sähköisen signaalin. Koska tämä ei ole jatkuva analyysimenetelmä, sitä voi käyttää ainoastaan liitteen III lisäyksessä 4 olevassa 3.4.2 kohdassa kuvatun pussinäytteenoton kanssa.NMHC-analyysissä on käytettävä automaattista kaasukromatografia, jossa on FID-analysaattori. Pakokaasunäyte on kerättävä näytepussiin, josta siitä otetaan osa kaasukromatografiin johdettavaksi. Näyte erotetaan kahdeksi osaksi (CH4/ilma/CO ja NMHC/CO2/H2O) Porapak-kolonnissa. Molekyyliseulakolonnissa erotetaan metaani (CH4) ilmasta ja hiilimonoksidista (CO), ennen kuin se johdetaan FID-analysaattoriin, jossa metaanikonsentraatio mitataan. Koko sykli yhden näytteen johtamisesta seuraavan näytteen johtamiseen voidaan suorittaa 30 sekunnissa. NMHC määritetään vähentämällä CH4-konsentraatio hiilivetyjen kokonaiskonsentraatiosta (ks. liitteen III lisäyksessä 2 oleva 4.3.1 kohta).Kuvassa 9 esitetään tavanomainen kaasukromatografi metaanin (CH4) rutiinimääritystä varten. Myös muita hyvän insinööritavan mukaisia kaasukromatografimenetelmiä voidaan käyttää.Kuva 9Metaanianalyysin vuokaavio (kaasukromatografimenetelmä)>PIC FILE= "L_2000044FI.011301.TIF">Kuvan 9 osatPC Porapak-kolonniAnalyysissa on käytettävä Porapak N -kolonnia, jonka mitat ovat 180/300 μm (50/80 verkko), 610 mm (pituus) × 2,16 mm (sisähalkaisija). Kolonnia on vakioitava kantokaasun avulla ennen ensimmäistä käyttöä vähintään 12 tunnin ajan lämpötilassa 423 K (150 °C).MSC MolekyyliseulakolonniAnalyysissa on käytettävä tyyppi 13X kolonnia, jonka mitat ovat 250/350 μm (45/60 verkko), 1220 mm (pituus) × 2,16 mm (sisähalkaisija). Kolonnia on vakioitava kantokaasun avulla ennen ensimmäistä käyttöä vähintään 12 tunnin ajan lämpötilassa 423 K (150 °C).OV UuniKolonnien ja venttiilien pitämiseksi analysaattorin toiminnan vaatimassa tasaisessa lämpötilassa ja kolonnien käyttölämpötilaansa 423 K (150 °C) vakioimista varten.SLP NäytesilmukkaRuostumattomasta teräksestä tehtyä putkea, jonka pituus riittää noin 1 kuutiosenttimetrin tilavuuden muodostamiseen.P PumppuNäytteen kaasukromatografiin johtamista varten.D KuivainKantokaasussa mahdollisesti olevan veden ja muiden epäpuhtauksien poistamiseen on käytettävä molekyyliseulan sisältävää kuivainta.HCLiekki-ionisaatioanalysaattori (FID) metaanikonsentraation mittaamista varten.V1 NäytteensyöttöventtiiliNäytepussista kuvan 8 näytteenottolinjan SL kautta otetun näytteen syöttämistä varten. Venttiilin on oltava kuolleelta tilavuudeltaan vähäinen, kaasutiivis ja lämmitettävissä lämpötilaan 423 K (150 °C).V3 ValintaventtiiliVertailukaasun, näytteen tai virtaamattoman tilan valitsemista varten.V2, V4, V5, V6, V7, V8 NeulaventtiiliJärjestelmän virtausten asettamista varten.R1, R2, R3 Paineen säädinVastaavasti polttoaineen (= kantokaasun), näytteen ja ilman virtausten säätämistä varten.FC VirtauskapillaariFID-analysaattorille menevän ilman virtauksen säätämistä varten.G1, G2, G3 PainemittariVastaavasti polttoaineen (= kantokaasun), näytteen ja ilman virtausten säätämistä varten.F1, F2, F3, F4, F5 SuodatinSintrattuja metallisuodattimia, joiden avulla estetään kiinteiden epäpuhtauksien pääseminen pumppuun tai mittauslaitteeseen.FL 1Näytteen ohitusvirtauksen mittaamista varten.1.3.2 Metaanierotinmenetelmä (NMC, kuva 10)Erotin hapettaa metaania (CH4), lukuun ottamatta kaikki hiilivedyt, hiilidioksidiksi (CO2) ja vedeksi, joten kun näyte on johdettu NMC:n läpi, FID-analysaattori havaitsee ainoastaan metaanin. Jos näytteet otetaan pusseihin, näytteenottolinjalle SL on asennettava virran poikkeutusjärjestelmä (ks. 1.2 kohta, kuva 8), jonka avulla virtaus voidaan vaihtoehtoisesti johtaa erottimen läpi tai sen ohitse kuvan 10 yläosan mukaisesti. NMHC-mittauksen yhteydessä molempia arvoja (HC ja CH4) on tarkkailtava FID-analysaattorissa ja ne on kirjattava.Integrointimenetelmää käytettäessä on HSL1-linjalle asennettava rinnakkain tavallisen FID-analysaattorin kanssa NMC-laite sarjaan toisen FID-analysaattorin kanssa (ks. 1.2 kohta, kuva 8) kuvan 10 alaosan mukaisesti. NMHC-mittausta varten kahden FID-analysaattorin arvoja (HC ja CH4) on tarkkailtava ja arvot on kirjattava.Erottimen CH4- ja C2H6-katalysointiominaisuudet pakokaasuvirran olosuhteita vastaavassa vesipitoisuudessa 600 K:n (327 °C) lämpötilassa tai sen yläpuolella on selvitettävä ennen testauksia. Näytteeksi otetun pakokaasuvirran kastepiste ja O2-taso on tunnettava. FID-analysaattorin suhteellinen CH4-vaste on kirjattava (ks. liitteen III lisäyksessä 5 oleva 1.8.2 kohta).Kuva 10Metaanierottimen (NMC) avulla tehtävän metaanianalyysin vuokaavio>PIC FILE= "L_2000044FI.011501.TIF">Kuvan 10 osatNMC MetaanierotinMuiden hiilivetyjen paitsi metaanin hapettamista varten.HCLämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori (HFID) hiilivety- ja metaanikonsentraation mittaamiseen. Lämpötila on pidettävä välillä 453 K-473 K (180 °C-200 °C).V1 ValitsinventtiiliNäytteen, nollakaasun tai vertailukaasun virran valitsemista varten. V1 on identtinen kuvan 8 venttiilin V2 kanssa.V2, V3 SolenoidiventtiiliNMC:n ohittamista varten.V4 NeulaventtiiliNMC:n ja ohituksen läpi kulkevien virtausten tasapainottamista varten.R1 Paineen säädinNäytteenottolinjan paineen ja HFID:n virtauksen säätämistä varten. R1 on identtinen kuvan 8 venttiilin R3 kanssa.FL1 VirtausmittariNäytteen ohituksen virtauksen mittaamista varten. FL1 on identtinen kuvan 8 mittarin FL1 kanssa.2 PAKOKAASUN LAIMENTAMINEN JA HIUKKASTEN MÄÄRITTÄMINEN2.1 JohdantoJäljempänä 2.2, 2.3 ja 2.4 kohdassa sekä kuvissa 11-22 esitetään suositellut laimennus- ja näytteenottojärjestelmät yksityiskohtaisesti. Koska erilaiset kokoonpanot voivat tuottaa vastaavia tuloksia, käytettävän laitteiston ei tarvitse olla täysin näiden kuvien mukainen. Lisätietojen tuottamiseen sekä järjestelmien toimintojen koordinointiin voi käyttää lisäosia, esimerkiksi mittalaitteita, venttiilejä, solenoideja, pumppuja ja kytkimiä. Jos joitakin osia ei joissakin järjestelmissä tarvita tarkkuuden varmistamiseen, ne voidaan jättää pois, jos se on hyvän insinööritavan mukaista.2.2 OsavirtauslaimennusjärjestelmäKuvissa 11-19 esitetään laimennusjärjestelmä, joka perustuu pakokaasuvirran osan laimentamiseen. Pakokaasuvirran jakaminen ja sen jälkeinen laimennusprosessi voidaan toteuttaa eri laimennusjärjestelmätyyppien avulla. Hiukkasten keräämistä varten hiukkasten keräilyjärjestelmään johdetaan joko laimennettu pakokaasu kokonaisuudessaan tai ainoastaan osa siitä (2.4 kohta, kuva 21). Ensimmäinen menetelmä on kokonaisnäytteenottomenetelmä, jälkimmäinen jakeittainen näytteenottomenetelmä.Laimennussuhteen laskeminen riippuu käytetystä järjestelmätyypistä. Seuraavia tyyppejä suositellaan:Isokineettiset järjestelmät (kuvat 11, 12)Näissä järjestelmissä siirtoputkeen tuleva virtaus sovitetaan kokonaispakokaasuvirtaan kaasun nopeuden ja/tai paineen suhteen, mikä vaatii häiriöttömän ja tasaisen pakokaasuvirran näytteenottimen kohdalla. Tämä saadaan yleensä aikaan käyttämällä resonaattoria ja suoraa lähestymisputkea näytteenottokohdasta virtaussuuntaa vastaan. Jakosuhde lasketaan sen jälkeen helposti mitattavista arvoista, kuten putken läpimitoista. On huomattava, että isokineesiä käytetään ainoastaan virtausolosuhteiden yhteen sovittamiseen eikä kokojakauman yhteen sovittamiseen. Jälkimmäinen ei ole tavallisesti välttämätöntä, koska hiukkaset ovat riittävän pieniä seuraamaan nesteen virtausviivoja.Virtausohjatut järjestelmät ja konsentraatiomittaus (kuvat 13-17)Näissä järjestelmissä näyte otetaan kokonaispakokaasuvirrasta säätämällä laimennusilmavirtaa ja kokonaislaimennuspakokaasuvirtaa. Laimennussuhde määritetään merkkikaasupitoisuuksista, esimerkiksi CO2:sta tai NOx:stä, joita esiintyy luonnostaan moottorin pakokaasussa. Konsentraatiot laimennuspakokaasussa ja laimennusilmassa mitataan, kun taas konsentraation raakapakokaasussa voi joko mitata suoraan tai määrittää polttoainevirran ja hiilitasapainon yhtälöstä, jos polttoaineen koostumus tunnetaan. Järjestelmiä voi ohjata lasketulla laimennussuhteella (kuvat 13 ja 14) tai virtauksella siirtoputkeen (kuvat 12, 13 ja 14).Virtausohjatut järjestelmät ja virtausmittaus (kuvat 18 ja 19)Näissä järjestelmissä näyte otetaan kokonaispakokaasuvirrasta säätämällä laimennusilmavirta ja laimennetun pakokaasun kokonaisvirta. Laimennussuhde määritetään näiden kahden virtauksen erosta. Virtausmittarien tarkka kalibrointi toisiinsa nähden on välttämätöntä, koska näiden kahden virtauksen suhteellinen suuruus voi johtaa merkittäviin virheisiin suuria laimennussuhteita käytettäessä (15 ja sitä suuremmat). Virtauksen ohjaus tapahtuu hyvin yksinkertaisesti pitämällä laimennuspakokaasuvirran nopeus vakiona ja vaihtelemalla tarvittaessa laimennusilmavirran nopeutta.Osavirtauslaimennusjärjestelmiä käytettäessä on kiinnitettävä huomiota siihen, että vältetään hiukkasten hävikkiin siirtoputkessa liittyvät mahdolliset ongelmat, ja siihen, että varmistetaan edustavan näytteen ottaminen moottorin pakokaasusta, sekä jakosuhteen määrittämiseen. Kuvatuissa järjestelmissä kiinnitetään huomiota näihin kriittisiin alueisiin.Kuva 11Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä isokineettinen näytteenotin ja näytteenotto jakeittain(SB-ohjaus)>PIC FILE= "L_2000044FI.011701.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT siirtoputken TT kautta isokineettisellä näytteenottimella ISP. Pakokaasun paine-ero pakoputken ja näytteenottimen sisääntulon välillä mitataan paineanturilla DPT. Tämä signaali lähetetään virtauksen ohjaimelle FC1, joka ohjaa imupuhallinta SB pitämään yllä nollapaine-eroa näytteenottimen kärjessä. Näissä olosuhteissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja ISP:ssä ovat samat, ja virtaus ISP:n ja TT:n kautta on vakio-osuus (jako-osa) pakokaasuvirrasta. Jakosuhde määritetään EP:n ja ISP:n poikkileikkauspinta-aloista. Laimennusilman virtaus mitataan virtauksen mittauslaitteella FM1. Laimennussuhde lasketaan laimennusilman virtauksesta ja jakosuhteesta.Kuva 12Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä isokineettinen näytteenotin ja näytteenotto jakeittain(PB-ohjaus)>PIC FILE= "L_2000044FI.011702.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT siirtoputken TT kautta isokineettisellä näytteenottimella ISP. Pakokaasun paine-ero pakoputken ja näytteenottimen sisääntulon välillä mitataan paineanturilla DPT. Tämä signaali lähetetään virtauksen ohjaimelle FC1, joka ohjaa painepuhallinta PB pitämään yllä nollapaine-eroa näytteenottimen kärjessä. Tämä tapahtuu ottamalla pieni osa laimennusilmasta, jonka virtausnopeus on jo mitattu virtauksen mittauslaitteella FM1, ja syöttämällä se TT:hen paineilma-aukon avulla. Näissä olosuhteissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja ISP:ssä ovat samat, ja virtaus ISP:n ja TT:n kautta on vakio-osuus (jako-osa) pakokaasuvirrasta. Jakosuhde määritetään EP:n ja ISP:n poikkileikkauspinta-aloista. Laimennusilma imetään DT:n läpi imupuhaltimella SB, ja virtausnopeus mitataan FM1:llä DT:n sisääntulon kohdalla. Laimennussuhde lasketaan laimennusilman virtauksesta ja jakosuhteesta.Kuva 13Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä CO2- tai NOx-konsentraatiomittaus ja näytteenotto jakeittain>PIC FILE= "L_2000044FI.011801.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. Merkkikaasupitoisuudet (CO2 tai NOx) mitataan raakapakokaasusta ja laimennetusta pakokaasusta sekä laimennusilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. Nämä signaalit lähetetään virtauksen ohjaimelle FC2, joka ohjaa joko painepuhallinta PB tai imupuhallinta SB pitämään yllä haluttu pakokaasun jako ja laimennussuhde DT:ssä. Laimennussuhde lasketaan raakapakokaasun, laimennetun pakokaasun ja laimennusilman merkkikaasupitoisuuksista.Kuva 14Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä CO2-konsentraation mittaus, hiilitasapaino ja kokonaisnäytteenotto>PIC FILE= "L_2000044FI.011802.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. CO2-konsentraatiot mitataan laimennetusta pakokaasusta ja laimennusilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. CO2- ja polttoainevirran GFUEL-signaalit lähetetään joko virtauksen ohjaimeen FC2 tai hiukkasnäytteenottojärjestelmän virtauksen ohjaimeen FC3 (ks. kuva 21). FC2 ohjaa painepuhallinta PB, kun taas FC3 ohjaa näytteenottopumppua P (ks. kuva 21) säätäen virrat järjestelmään ja siitä ulos siten, että pidetään yllä haluttu pakokaasun jako ja laimennussuhde DT:ssä. Laimennussuhde lasketaan CO2-konsentraatioista ja GFUEL-arvosta hiilitasapaino-oletuksen avulla.Kuva 15Osavirtauslaimennusjärjestelmä yhden kurkun avulla, konsentraatiomittaus ja näytteenotto jakeittain>PIC FILE= "L_2000044FI.011901.TIF">Raakapakokaasu siirtyy pakoputkesta EP laimennustunneliin DT näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta kurkun VN DT:ssä aikaansaaman alipaineen ansiosta. Kaasun virtaus TT:n läpi riippuu liikemäärän vaihdosta kurkun vyöhykkeellä, ja siksi siihen vaikuttaa kaasun absoluuttinen lämpötila TT:n ulostulon kohdalla. Tämän seurauksena pakokaasun jako tietyn tunnelin virtauksen osalta ei ole vakio, ja laimennussuhde pienellä kuormituksella on jonkin verran alhaisempi kuin suurella kuormituksella. Merkkikaasukonsentraatiot (CO2 tai NOx) mitataan raakapakokaasusta, laimennetusta pakokaasusta ja laimennetusta ilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA ja laimennussuhde lasketaan näin mitatuista arvoista.Kuva 16Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä kaksoiskurkku tai kaksoisaukko, konsentraatiomittaus ja näytteenotto jakeittain>PIC FILE= "L_2000044FI.012001.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta aukko- tai kurkkusarjan sisältävän virtauksen jakajan avulla. Ensimmäinen (FD1) sijaitsee EP:ssä ja toinen (FD2) TT:ssä. Lisäksi kaksi paineenohjausventtiiliä (PCV1 ja PCV2) tarvitaan ylläpitämään jatkuvaa pakokaasun jakoa ohjaamalla EP:n vastapainetta ja DT:n painetta. PCV1 sijaitsee EP:ssä SP:stä virtaussuuntaan, ja PCV2 sijaitsee painepuhaltimen PB ja DT:n välissä. Merkkikaasukonsentraatiot (CO2 tai NOx) mitataan raakapakokaasusta, laimennetusta pakokaasusta ja laimennusilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. Ne ovat tarpeen pakokaasujaon tarkistamista varten, ja niitä voidaan käyttää säätämään PCV1:tä ja PCV2:ta tarkkaa jako-ohjausta varten. Laimennussuhde lasketaan merkkikaasukonsentraatioista.Kuva 17Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä moniputkijako, konsentraatiomittaus ja näytteenotto jakeittain>PIC FILE= "L_2000044FI.012101.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT siirtoputken TT kautta virtauksen jakajalla FD3, joka koostuu useista pakoputkeen EP asennetuista putkista, joiden mitat ovat samat (sama läpimitta, pituus ja pohjan säde). Näistä putkista yhden läpi tuleva pakokaasu johdetaan DT:hen, ja jäljellä olevien putkien läpi tuleva pakokaasu johdetaan vaimennustilan DC läpi. Pakokaasun jako määräytyy täten putkien kokonaislukumäärän perusteella. Jatkuva jaon ohjaus vaatii nollapaine-eron DC:n ja TT:n ulostulon välillä, joka mitataan paine-eroanturilla DPT. Nollapaine-ero saadaan aikaan ruiskuttamalla raitista ilmaa DT:hen TT:n ulostulon kohdalla. Merkkikaasukonsentraatiot (CO2 tai NOx) mitataan raakapakokaasusta, laimennetusta pakokaasusta ja laimennusilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. Ne ovat tarpeen pakokaasun jaon tarkistamista varten, ja niitä voi käyttää ohjaamaan ruiskutusilman virtausta tarkkaa jako-ohjausta varten. Laimennussuhde lasketaan merkkikaasukonsentraatioista.Kuva 18Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä virtauksen ohjaus ja kokonaisnäytteenotto>PIC FILE= "L_2000044FI.012201.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. Tunnelin läpi kulkevaa kokonaisvirtaa säädetään virtauksen ohjaimella FC3 ja hiukkasnäytteenottojärjestelmän näytteenottopumpulla P (ks. kuva 18). Laimennusilmavirtaa ohjataan virtauksen ohjaimella FC2, joka voi käyttää GEXHW-, GAIRW- tai GFUEL-arvoja komentosignaaleina haluttua pakokaasun jakoa varten. Näytteen virta DT:hen on kokonaisvirran ja laimennusilmavirran välinen ero. Laimennusilman virtaus mitataan virtauksen mittauslaitteella FM1, ja kokonaisvirtaus hiukkasnäytteenottojärjestelmän virtauksen mittauslaitteella FM3 (ks. kuva 21). Laimennussuhde lasketaan näistä kahdesta virtausnopeudesta.Kuva 19Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä virtauksen ohjaus ja näytteenotto jakeittain>PIC FILE= "L_2000044FI.012202.TIF">Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. Pakokaasun jakoa sekä virtausta DT:hen ohjataan virtauksen ohjaimella FC2, joka säätää painepuhaltimen PB ja imupuhaltimen SB virtaukset (tai nopeudet). Tämä on mahdollista, koska hiukkasnäytteenottojärjestelmällä otettu näyte palautetaan DT:hen. GEXHW-, GAIRW- tai GFUEL-arvoja voidaan käyttää FC2:n komentosignaaleina. Laimennusilman virtaus mitataan virtauksen mittauslaitteella FM1 ja kokonaisvirta virtauksen mittauslaitteella FM2. Laimennussuhde lasketaan näistä kahdesta virtauksesta.2.2.1 Kuvien 11-19 osatEP PakoputkiPakoputki voi olla eristetty. Pakoputken lämpöinertian vähentämiseksi suositellaan paksuuden ja halkaisijan väliseksi suhteeksi 0,015 tai vähemmän. Joustavien osien käyttö on rajoitettava pituuden ja halkaisijan väliseen suhteeseen 12 tai vähemmän. Mutkat minimoidaan inertiakerrostumisen vähentämiseksi. Jos järjestelmään kuuluu testialustan äänenvaimennin, äänenvaimennin voi myös olla eristetty.Isokineettisen järjestelmän osalta pakoputkessa ei saa olla kulmia, mutkia ja äkillisiä halkaisijan muutoksia ainakaan kuuden putken halkaisijan matkalla näytteenottimen kärjestä virtaussuuntaa vastaan ja kolmen putken halkaisijan matkalla näytteenottimen kärjestä virtaussuuntaan. Kaasun nopeuden näytteenottovyöhykkeellä on oltava yli 10 m/s, paitsi joutokäyntimoodin aikana. Pakokaasun paineen heilahtelut eivät saa ylittää keskimäärin arvoa ± 500 Pa. Mikään toimenpide paineen heilahtelujen vähentämiseksi, paitsi alustatyyppisen pakokaasujärjestelmän (mukaan lukien äänenvaimennin ja jälkikäsittelylaitteet) käyttö, ei saa muuttaa moottorin suoritusarvoja eikä aiheuttaa hiukkasten kertymistä.Sellaisten järjestelmien osalta, joissa ei ole isokineettisiä näytteenottimia, suositellaan suoraa putkea kuuden putken halkaisijan matkalla näytteenottimen kärjestä virtaussuuntaa vastaan ja kolmen putken halkaisijan matkalla näytteenottimen kärjestä virtaussuuntaan.SP Näytteenotin (kuvat 10, 14, 15, 16, 18, 19)Pienimmän sisähalkaisijan on oltava 4 mm. Pienimmän halkaisijan suhteen pakoputken ja näytteenottimen välillä on oltava 4. Näytteenottimen on oltava avoin putki, joka osoittaa virtaussuuntaa vastaan pakoputken keskiviivan kohdalla, tai monireikäinen näytteenotin, kuten otsakkeen SP1 alla kuvataan 1.2.1 kohdan kuvassa 5.ISP Isokineettinen näytteenotin (kuvat 11, 12)Isokineettinen näytteenotin on asennettava virtaussuuntaa vastaan suunnattuna pakoputken keskiviivalle kohtaan, jossa osan EP virtausolosuhteet täyttyvät, ja se on suunniteltava antamaan suhteellinen näyte raakapakokaasusta. Pienimmän sisähalkaisijan on oltava 12 mm.Isokineettistä pakokaasun jakoa varten tarvitaan ohjausjärjestelmä pitämään yllä nollapaine-eroa EP:n ja ISP:n välillä. Näissä olosuhteissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja ISP:ssä ovat samat, ja massavirta ISP:n läpi on vakio-osuus pakokaasuvirrasta. ISP on liitettävä paine-eroanturiin DPT. Ohjaus nollapaine-eron aikaansaamiseksi EP:n ja ISP:n välillä toteutetaan virtauksen ohjaimella FC1.FD1, FD2 Virtauksen jakaja (kuva 16)Sarja kurkkuja tai aukkoja asennetaan vastaavasti pakoputkeen EP ja siirtoputkeen TT suhteellisen näytteen saamiseksi raakapakokaasusta. Ohjausjärjestelmä, joka koostuu kahdesta paineenohjausventtiilistä PCV1 ja PCV2, on tarpeen suhteellista jakoa varten ohjaamalla paineita EP:ssä ja DT:ssä.FD3 Virtauksen jakaja (kuva 17)Sarja putkia (moniputkiyksikkö) asennetaan pakoputkeen EP ottamaan suhteellinen näyte raakapakokaasusta. Yksi putkista syöttää pakokaasua laimennustunneliin DT, kun taas toiset putket poistavat pakokaasua vaimennustilaan DC. Putkilla on oltava samat mitat (sama halkaisija, pituus, taivutussäde) siten, että pakokaasun jako riippuu putkien kokonaismäärästä. Suhteellista jakoa varten on oltava myös ohjausjärjestelmä, jonka avulla nollapaine-eroa pidetään yllä moniputkiyksikön DC:hen johtavan ulostulon ja TT:n ulostulon välillä. Näissä olosuhteissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja FD3:ssa ovat suhteessa toisiinsa, ja virtaus TT on vakio-osuus pakokaasuvirrasta. Nämä kaksi pistettä on liitettävä paine-eroanturiin DPT. Ohjaus nollapaine-eron aikaansaamiseksi toteutetaan virtauksen ohjaimella FC1.EGA Pakokaasuanalysaattori (kuvat 13, 14, 15, 16, 17)CO2- tai NOx-analysaattoreita voidaan käyttää (hiilitasapainomenetelmää käytettäessä vain CO2). Analysaattorit on kalibroitava kuten kaasupäästöjen mittaukseen käytettävät analysaattorit. Konsentraatioerojen määrittämiseksi voidaan käyttää yhtä tai useampaa analysaattoria. Mittausjärjestelmien tarkkuuden on oltava sellainen, että GEDFW,i:n tarkkuus on ± 4 prosenttia.TT Siirtoputki (kuvat 11-19)Siirtoputken on oltava- mahdollisimman lyhyt, kuitenkin enintään 5 metriä pitkä,- halkaisijaltaan samankokoinen tai suurempi kuin näytteenotin, ei kuitenkaan suurempi kuin 25 mm,- laimennustunnelin keskiviivan kohdalla ulostuleva ja virtaussuuntaan suuntautuva.Jos putken pituus on 1 metri tai vähemmän, se on eristettävä aineella, jonka suurin lämmönjohtavuus on 0,05 W/m * K, säteittäissuuntaisen eristyksen paksuuden vastatessa näytteenottimen halkaisijaa. Jos putken pituus on enemmän kuin 1 metri, se on eristettävä ja seinämä lämmitettävä vähimmäislämpötilaan 523 K (250 °C).DPT Paine-eroanturi (kuvat 11, 12 ja 17)Paine-eroanturin toiminta-alueen on oltava ± 500 Pa tai pienempi.FC1 Virtauksen ohjain (kuvat 11, 12 ja 17)Isokineettisten järjestelmien (kuvat 11 ja 12) osalta virtauksen ohjain on tarpeen nollapaine-eron ylläpitämiseksi EP:n ja ISP:n välillä. Säätö voi tapahtua:a) ohjaamalla imupuhaltimen (SB) nopeutta tai virtausta ja pitämällä painepuhaltimen (PB) nopeus tai virtaus vakiona kunkin toimintatavan aikana (kuva 11) taib) säätämällä imupuhallin (SB) laimennetun pakokaasun tasaiselle massavirralle ja ohjaamalla painepuhaltimen PB virtausta ja siten myös pakokaasunäytevirtaa siirtoputken (TT) pään alueella (kuva 12).Jos järjestelmä on paineohjattu, jäännösvirhe säätöpiirissä saa olla enintään ± 3 Pa. Paineen heilahtelut laimennustunnelissa saavat olla keskimäärin enintään ± 250 Pa.Moniputkijärjestelmässä (kuva 17) virtauksen ohjain on tarpeen pakokaasun suhteellista jakoa varten, jotta voidaan pitää yllä nollapaine-ero moniputkiyksikön ulostulon ja TT:n ulostulon välillä. Säätö tapahtuu ohjaamalla DT:hen ruiskutettavan ilmavirran nopeutta TT:n ulostulon kohdalla.PCV1, PCV2 Paineensäätöventtiili (kuva 16)Kaksoiskurkku-/kaksoisaukkojärjestelmässä tarvitaan kaksi paineensäätöventtiiliä virran suhteellista jakoa varten ohjaamalla EP:n vastapainetta ja DT:ssä olevaa painetta. Venttiilit on sijoitettava SP:stä virtaussuuntaan EP:ssä ja PB:n ja DT:n väliin.DC Vaimennustila (kuva 17)Vaimennustila on asennettava moniputkiyksikön ulostulon kohdalle minimoimaan painevaihtelut pakoputkessa EP.VN Kurkku (kuva 15)Kurkku asennetaan laimennustunneliin DT alipaineen synnyttämiseksi siirtoputken TT:n ulostulon alueella. Kaasuvirtaus TT:n läpi määräytyy liikemäärän vaihdosta kurkkuvyöhykkeellä, ja se on periaatteessa suhteessa painepuhaltimen PB virtaukseen, mikä johtaa vakiolaimennussuhteeseen. Koska liikemäärän vaihtoon vaikuttaa TT:n ulostulossa vallitseva lämpötila ja paine-ero EP:n ja DT:n välillä, todellinen laimennussuhde on hieman pienempi pienellä kuormituksella kuin suurella kuormituksella.FC2 Virtauksen ohjain (kuvat 13, 14, 18 ja 19; valinnainen)Virtauksen ohjainta voidaan käyttää ohjaamaan painepuhaltimen PB ja/tai imupuhaltimen SB virtausta. Sen voi liittää pakokaasu-, imuilma- tai polttoainevirtasignaaleihin ja/tai CO2:n tai NOx:n erotussignaaleihin.Kun käytetään paineilmasyöttöä (kuva 18), FC2 ohjaa suoraan ilmavirtaa.FM1 Virtauksen mittauslaite (kuvat 11, 12, 18 ja 19)Kaasumittari tai muu virtausmittausvälineistö laimennusilmavirran mittaamista varten. FM1 on valinnainen, jos painepuhallin PB on kalibroitu mittaamaan virtausta.FM2 Virtauksen mittauslaite (kuva 19)Kaasumittari tai muu virtausmittausvälineistö laimennetun pakokaasuvirran mittaamista varten. FM2 on valinnainen, jos imupuhallin SB on kalibroitu mittaamaan virtausta.PB Painepuhallin (kuvat 11, 12, 13, 14, 15, 16 ja 19)PB voidaan liittää virtauksen ohjaimeen FC1 tai FC2 laimennusilman virtauksen säätämistä varten. PB:tä ei tarvita käytettäessä läppäventtiiliä. PB:tä voidaan käyttää mittaamaan laimennusilmavirtaa, jos se on kalibroitu.SB Imupuhallin (kuvat 11, 12, 13, 16, 17 ja 19)Ainoastaan jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa soveltavia järjestelmiä varten. SB:tä voidaan käyttää mittaamaan laimennettua pakokaasuvirtaa, jos se on kalibroitu.DAF Laimennusilmasuodatin (kuvat 11-19)Taustahiilivetyjen eliminoimiseksi suositellaan, että laimennusilma suodatetaan ja esipuhdistetaan puuhiilellä. Valmistajan pyynnöstä laimennusilmanäyte on otettava hyvän insinööritavan mukaisesti taustahiukkastasojen määrittämiseksi, ja nämä voidaan sen jälkeen vähentää laimennetusta pakokaasusta mitatuista arvoista.DT Laimennustunneli (kuvat 11-19)Laimennustunnelin:- on oltava riittävän pitkä, jotta pakokaasu ja laimennusilma sekoittuvat täydellisesti pyörrevirtausolosuhteissa,- on oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä, ja sen- paksuuden ja halkaisijan suhteen on oltava enintään 0,025 sellaisten laimennustunneleiden osalta, joiden sisähalkaisija on yli 75 mm,- seinämän nimellispaksuuden on oltava vähintään 1,5 mm sellaisten laimennustunneleiden osalta, joiden sisähalkaisija on 75 mm tai sitä pienempi,- halkaisijan on oltava vähintään 75 mm jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa varten,- halkaisijaksi kokonaisnäytteenottoa varten suositellaan vähintään 25 mm,- seinämän voi lämmittää korkeintaan 325 K:n (52 °C:n) lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esilämmityksellä edellyttäen, että ilman lämpötila ei ole yli 325 K (52 °C) ennen pakokaasun syöttämistä laimennustunneliin,- voi eristää.Moottorin pakokaasun on sekoituttava perusteellisesti laimennusilman kanssa. Jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa soveltavissa järjestelmissä sekoituksen laatu on tarkastettava käyttöönoton jälkeen tunnelin CO2-profiililla moottorin käydessä (ainakin neljästä toisistaan samalla etäisyydellä olevasta mittauskohdasta). Tarvittaessa voidaan käyttää sekoitussuutinta.Huomautus:Jos ympäristön lämpötila laimennustunnelin (DT) läheisyydessä on alle 293 K (20 °C), on ryhdyttävä varotoimenpiteisiin, jotta ei menetettäisi hiukkasia laimennustunnelin viileisiin seinämiin. Sen vuoksi suositellaan tunnelin lämmittämistä ja/tai eristämistä edellä esitettyjen rajoitusten mukaisesti.Suurilla moottorin kuormituksilla tunneli voidaan jäähdyttää sitä vahingoittamattomalla menetelmällä kuten kierrätyspuhaltimella edellyttäen, että jäähdytysaineen lämpötila on vähintään 293 K (20 °C).HE Lämmönvaihdin (kuvat 16 ja 17)Lämmönvaihtimen tehon on oltava riittävä pitämään lämpötila imupuhaltimen SB sisääntulon kohdalla ± 11 K:n tarkkuudella kokeen aikana noudatetusta keskimääräisestä käyttölämpötilasta.2.3 TäysvirtauslaimennusjärjestelmäKuvassa 20 esitetään kokonaispakokaasun laimennukseen perustuva laimennusjärjestelmä, jossa käytetään vakiokeräysjärjestelmää (CVS). Pakokaasun ja laimennusilman seoksen koko tilavuus on mitattava. Käytössä voi olla PDP- tai CFV-järjestelmä.Tämän jälkeen tapahtuvaa hiukkasten keruuta varten näyte laimennetusta pakokaasusta ohjataan hiukkasnäytteenottojärjestelmään (2.4 kohta, kuvat 21 ja 22). Jos tämä tehdään suoraan, tästä käytetään nimitystä yksinkertainen laimennus. Jos näyte laimennetaan vielä kerran toisessa laimennustunnelissa, tästä käytetään nimitystä kaksinkertainen laimennus. Tämä on hyödyllistä, jos suodattimen etupinnan lämpötilavaatimusta ei pystytä täyttämään yhdellä laimennuksella. Vaikka kaksinkertainen laimennusjärjestelmä onkin osittain laimennusjärjestelmä, se kuvataan hiukkasnäytteenottojärjestelmän muunnoksena 2.4 kohdassa kuvassa 22, koska useimmat sen osat ovat samoja kuin tyypillisessä hiukkasnäytteenottojärjestelmässä.Kuva 20Täysvirtauslaimennusjärjestelmä>PIC FILE= "L_2000044FI.012601.TIF">Raakapakokaasun kokonaismäärä sekoitetaan laimennusilmaan laimennustunnelissa DT. Laimennetun pakokaasun virtaus mitataan joko vakiotilavuusvirtapumpulla PDP tai kriittisen aukon virtaamaan perustuvalla vakiotilavuusvirtalaitteella CFV. Suhteelliseen hiukkasnäytteenottoon ja virtauksen määritykseen voidaan käyttää lämmönvaihdinta HE tai sähköistä virtauksen kompensointia EFC. Koska hiukkasten massan määritys perustuu laimennetun pakokaasun kokonaisvirtaukseen, laimennussuhdetta ei tarvitse laskea.2.3.1 Kuvan 20 osatEP PakoputkiPakoputken pituus moottorin pakosarjan ulostulon, turboahtimen ulostulon tai jälkikäsittelylaitteen kohdalta laimennustunneliin ei saa olla yli 10 metriä. Jos pakoputken pituus virtaussuuntaan moottorin pakosarjasta, turboahtimen ulostulosta tai jälkikäsittelylaitteesta on yli 4 metriä, kaikki yli 4 metriä pitkät putket on eristettävä lukuun ottamatta linjassa olevaa savumittaria, jos sellainen on käytössä. Eristyksen säteittäisen paksuuden on oltava vähintään 25 mm. Eristysaineen lämmönjohtavuusarvo ei saa olla suurempi kuin 0,1 W/mK lämpötilassa 673 K mitattuna. Pakoputken lämpöinertian vähentämiseksi suositellaan paksuuden ja halkaisijan väliseksi suhteeksi 0,015 tai vähemmän. Joustavien osien käyttö on rajoitettava pituuden ja halkaisijan väliseen suhteeseen 12 tai vähemmän.PDP VakiotilavuusvirtapumppuPDP mittaa laimennetun pakokaasun kokonaisvirran pumpun kierrosten lukumäärän ja pumpun iskutilavuuden perusteella. Pakokaasujärjestelmän vastapainetta ei saa alentaa keinotekoisesti PDP:n tai laimennusilman sisääntulojärjestelmän avulla. Staattisen pakokaasun vastapaineen, joka on mitattu PDP-järjestelmän ollessa käynnissä, on oltava ± 1,5 kPa:n tarkkuudella staattisesta paineesta, joka on mitattu ilman yhteyttä PDP:hen samalla moottorin käyntinopeudella ja kuormituksella. Kaasuseoksen lämpötilan välittömästi PDP:n edellä on oltava ± 6 K:n tarkkuudella kokeen aikana noudatetusta keskimääräisestä käyttölämpötilasta, kun virtauksen kompensointia ei käytetä. Virtauksen kompensointia voi käyttää ainoastaan, jos lämpötila PDP:n sisääntulon kohdalla ei ole yli 323 K (50 °C).CFV Kriittisen aukon virtaamaan perustuva vakiotilavuusvirtalaiteCFV mittaa laimennetun kokonaispakokaasuvirran pitämällä yllä virtausta kuristetussa olotilassa (kriittinen virtaus). Staattisen pakokaasun vastapaineen, joka on mitattu CFV-järjestelmän ollessa käynnissä, on oltava ± 1,5 kPa:n tarkkuudella staattisesta paineesta, joka on mitattu ilman yhteyttä CFV:hen samalla moottorin käyntinopeudella ja kuormituksella. Kaasuseoksen lämpötilan välittömästi CFV:n edellä on oltava ± 11 K:n tarkkuudella kokeen aikana noudatetusta keskimääräisestä käyttölämpötilasta, kun virtauksen kompensointia ei käytetä.HE Lämmönvaihdin (valinnainen, jos EFC on käytössä)Lämmönvaihtimen tehon on oltava riittävä pitämään lämpötila edellä vaadituissa rajoissa.EFC Elektroninen virtauksen kompensointi (valinnainen, jos HE on käytössä)Jos lämpötilaa joko PDP:n tai CFV:n sisääntulon kohdalla ei pidetä edellä mainituissa rajoissa, on otettava käyttöön virtauksen kompensointijärjestelmä virtauksen yhtäjaksoista mittaamista ja hiukkasjärjestelmän suhteellisen näytteenoton ohjausta varten. Tätä tarkoitusta varten jatkuvasti mitattuja virtaussignaaleja käytetään korjaamaan vastaavasti näytteenottovirtausta hiukkasnäytteenottojärjestelmän hiukkassuodattimien läpi (ks. 2.4 kohta, kuvat 21 ja 22).DT LaimennustunneliLaimennustunnelin:- on oltava halkaisijaltaan riittävän pieni pyörteisen virtauksen synnyttämistä varten (Reynoldsin luvun on oltava suurempi kuin 4000) ja riittävän pitkä, jotta pakokaasu ja laimennusilma sekoittuvat täydellisesti; sekoitussuutinta voidaan käyttää,- on oltava halkaisijaltaan vähintään 460 mm, kun käytetään yksinkertaista laimennusjärjestelmää,- on oltava halkaisijaltaan vähintään 210 mm, kun käytetään kaksinkertaista laimennusjärjestelmää,- voi eristää.Moottorin pakokaasu on johdettava virtaussuuntaan kohdassa, jossa se tulee laimennustunneliin, ja se on sekoitettava perusteellisesti.Kun käytetään yksinkertaista laimennusta, laimennustunnelista otettu näyte siirretään hiukkasnäytteen ottojärjestelmään (2.4 kohta, kuva 21). PDP:n tai CFV:n virtauskapasiteetin on oltava riittävä säilyttämään laimennetun pakokaasun lämpötila 325 K:ssa (52 °C:ssa) tai sitä alemmassa lämpötilassa välittömästi ennen ensisijaista hiukkassuodatinta.Kun käytetään kaksoislaimennusta, laimennustunnelista otettu näyte siirretään toiseen laimennustunneliin, jossa sitä laimennetaan edelleen, ja johdetaan sen jälkeen näytteenottosuodattimien läpi (2.4 kohta, kuva 22). PDP:n tai CFV:n virtauskapasiteetin on oltava riittävä pitämään DT:ssä olevan laimennetun pakokaasuvirran lämpötila 464 K:ssä (191 °C:ssa) tai sitä alemmassa lämpötilassa näytteenottovyöhykkeellä. Toisen laimennusjärjestelmän on tuotettava riittävästi toisiolaimennusilmaa pitämään kaksoislaimennettu pakokaasuvirta lämpötilassa 325 K (52 °C) tai sitä alemmassa lämpötilassa välittömästi ennen ensisijaista hiukkassuodatinta.DAF LaimennusilmasuodatinTaustahiilivetyjen poistamiseksi suositellaan, että laimennusilma suodatetaan ja esipuhdistetaan puuhiilellä. Moottorin valmistajan pyynnöstä laimennusilmanäytteet on otettava hyvän insinööritavan mukaisesti taustahiukkastasojen määrittämiseksi. Laimennusilmanäytteiden arvot voi tämän jälkeen vähentää laimennetusta pakokaasusta mitatuista arvoista.PSP HiukkasnäytteenotinNäytteenotin on PTT:n johto-osa, ja:- se on asennettava virtaussuuntaa vastaan suunnattuna kohtaan, jossa laimennusilma ja pakokaasu ovat hyvin sekoittuneet, eli laimennustunnelin DT keskiviivalle suunnilleen 10 tunnelin halkaisijan päähän virtaussuuntaan siitä kohdasta, jossa pakokaasu tulee sisään laimennustunneliin,- sen sisähalkaisijan on oltava vähintään 12 mm,- sen seinämä voidaan lämmittää korkeintaan 325 K:n (52 °C:n) lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esilämmityksellä, jos ilman lämpötila ei ole yli 325 K (52 °C) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,- se voidaan eristää.2.4 HiukkasnäytteenottojärjestelmäHiukkasnäytteenottojärjestelmä tarvitaan hiukkasten keräämiseksi hiukkassuodattimesta. Kun kyseessä on osavirtauslaimennuksen kokonaisnäytteenotto, jossa koko laimennettu pakokaasunäyte johdetaan suodattimien läpi, laimennus- (2.2 kohta, kuvat 14 ja 18) ja näytteenottojärjestelmä muodostavat yleensä yhtenäisen kokonaisuuden. Kun kyseessä on osavirtauslaimennuksen tai täysvirtauslaimennuksen jakeittain tapahtuva näytteenotto, jossa vain osa laimennetusta pakokaasusta ohjataan suodattimien läpi, laimennus- (2.2 kohta, kuvat 11, 12, 13, 15, 16, 17 ja 19 sekä 2.3 kohta, kuva 20) ja näytteenottojärjestelmät muodostavat yleensä eri kokonaisuudet.Tässä direktiivissä täysvirtauslaimennusjärjestelmän kaksoislaimennusjärjestelmää (kuva 22) pidetään tyypillisen, kuvassa 21 esitetyn hiukkasnäytteenottojärjestelmän erityismuunnoksena. Kaksoislaimennusjärjestelmä sisältää kaikki hiukkasnäytteenottojärjestelmän tärkeät osat, kuten suodatintelineet ja näytteenottopumpun, sekä lisäksi joitakin laimennuslaitteita, kuten laimennusilman syöttölaitteet ja toisen laimennustunnelin.Säätöpiireihin kohdistuvien vaikutusten välttämiseksi suositellaan, että näytteenottopumppua käytetään koko testausmenettelyn ajan. Yhtä suodatinta käyttävässä menetelmässä on käytettävä ohitusjärjestelmää näytteen ohjaamiseksi näytteenottosuodattimien läpi haluttuina aikoina. Kytkentätoiminnan häiriöt säätöpiireihin on minimoitava.Kuva 21Hiukkasnäytteenottojärjestelmä>PIC FILE= "L_2000044FI.012901.TIF">Näyte laimennetusta pakokaasusta otetaan osavirtaus- tai täysvirtauslaimennusjärjestelmän laimennustunnelista DT hiukkasnäytteenottimen PSP ja hiukkasten siirtoputken PTT kautta näytteenottopumpun P avulla. Näyte johdetaan hiukkasnäytteenottosuodattimet sisältävän (sisältävien) suodattimenpitim(i)en FH läpi. Näytteen virtausta ohjataan virtauksen ohjaimella FC3. Jos käytetään elektronista virtauksen kompensointia EFC (ks. kuva 20), laimennettua pakokaasuvirtaa käytetään komentosignaalina FC3:lle.Kuva 22Kaksoislaimennusjärjestelmä (ainoastaan täysvirtausjärjestelmä)>PIC FILE= "L_2000044FI.012902.TIF">Näyte laimennetusta pakokaasusta siirretään täysvirtauslaimennusjärjestelmän laimennustunnelista DT hiukkasnäytteenottimen PSP ja hiukkasten siirtoputken PTT kautta toiseen laimennustunneliin SDT, jossa se laimennetaan vielä kerran. Sen jälkeen näyte johdetaan hiukkasnäytteenottosuodattimet sisältävän (sisältävien) suodattimenpitim(i)en FH läpi. Laimennusilman virtaus on tavallisesti vakio, kun taas näytteen virtausta ohjataan virtauksen ohjaimella FC3. Jos käytetään elektronista virtauksen kompensointia EFC (ks. kuva 20), laimennettua kokonaispakokaasuvirtaa käytetään komentosignaalina FC3:lle.2.4.1 Kuvien 21 ja 22 osatPTT Hiukkasten siirtoputki (kuvat 21 ja 22)Hiukkasten siirtoputken pituus ei saa olla yli 1020 mm, ja sen pituus on pidettävä mahdollisimman pienenä aina, kun se on mahdollista. Mahdollisten näytteenottimien (esimerkiksi niissä osavirtauslaimennusjärjestelmissä, joissa näytteenotto tapahtuu jakeittain, ja täysvirtauslaimennusjärjestelmissä) pituus on otettava mukaan (SP, ISP ja PSP, ks. 2.2 ja 2.3 kohta).Kyseiset mitat koskevat:- osavirtauslaimennuksen jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa ja yksinkertaista täysvirtauslaimennusjärjestelmää näytteenottimen (SP, ISP ja PSP) kärjestä suodatintelineeseen,- osavirtauslaimennuksen kokonaisnäytteenottoa laimennustunnelin päästä suodatintelineeseen,- täysvirtauskaksoislaimennusjärjestelmää näytteenottimen (PSP) kärjestä toiseen laimennustunneliin.Siirtoputki- voidaan lämmittää suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esilämmityksellä siten, että seinämän lämpötila on enintään 325 K (52 °C) edellyttäen, että ilman lämpötila ei ole yli 325 K (52 °C) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,- voidaan eristää.SDT Toinen laimennustunneli (kuva 22)Toisen laimennustunnelin vähimmäishalkaisija on 75 mm, ja sen pituuden on oltava riittävä tuottamaan kaksoislaimennetulle näytteelle vähintään 0,25 sekunnin viipymisaika. Ensisijaisen suodattimen telineen FH on oltava 300 mm:n päässä SDT:n ulostulosta.Toinen laimennustunneli:- voidaan lämmittää suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esilämmityksellä siten, että seinämän lämpötila on enintään 325 K (52 °C) edellyttäen, että ilman lämpötila ei ole yli 325 K (52 °C) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,- voidaan eristää.FH Suodatinteline(et) (kuvat 21 ja 22)Ensisijaiselle ja toissijaiselle suodattimelle voidaan käyttää yhtä suodatinkoteloa tai erillisiä suodatinkoteloita. Liitteen III lisäyksessä 4 olevan 4.1.3 kohdan vaatimukset on täytettävä.Suodatinteline(et):- voidaan lämmittää suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esilämmityksellä siten, että seinämän lämpötila on enintään 325 K (52 °C) edellyttäen, että ilman lämpötila ei ole yli 325 K (52 °C) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,- voidaan eristää.P Näytteenottopumppu (kuvat 21 ja 22)Hiukkasnäytteenottopumpun on sijaittava riittävän kaukana tunnelista siten, että sisääntulokaasun lämpötila pysyy vakiona (± 3 K), jos virtauksen korjausta FC3:n avulla ei käytetä.DP Laimennusilmapumppu (kuva 22)Laimennusilmapumppu on sijoitettava siten, että toisiolaimennusilmaa syötetään lämpötilassa 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C), jos laimennusilmaa ei esilämmitetä.FC3 Virtauksen ohjain (kuvat 21 ja 22)Virtauksen ohjainta on käytettävä kompensoimaan hiukkasnäytteen virtaus lämpötilan ja vastapaineen vaihteluiden osalta näytteen kulkureitillä, jos muita välineitä ei ole käytettävissä. Virtauksen ohjain vaaditaan, jos käytetään elektronista virtauksen kompensaatiota EFC (ks. kuva 20).FM3 Virtauksen mittauslaite (kuvat 21 ja 22)Hiukkasnäytevirran kaasumittari tai virtausmittari on sijoitettava riittävän kauas näytteenottopumpusta P siten, että sisääntulokaasun lämpötila pysyy vakiona (± 3 K), jos virtauksen korjausta FC3:n avulla ei käytetä.FM4 Virtauksen mittauslaite (kuva 22)Laimennusilmavirran kaasumittari tai virtausmittari on sijoitettava siten, että sisääntulokaasun lämpötila on yhtäjaksoisesti 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C).BV Palloventtiili (valinnainen)Palloventtiilin sisähalkaisija ei saa olla pienempi kuin hiukkassiirtoputken PTT sisähalkaisija, ja sen kytkentäajan on oltava alle 0,5 sekuntia.Huomautus:Jos ympäristön lämpötila PSP:n, PTT:n, SDT:n ja FH:n läheisyydessä on alle 293 K (20 °C), on ryhdyttävä varotoimenpiteisiin, ettei hiukkasia menetettäisi kyseisten osien viileisiin seinämiin. Sen vuoksi suositellaan kyseisten osien lämmittämistä ja/tai eristämistä vastaavissa kuvauksissa annettujen rajoitusten mukaisesti. Samoin suositellaan, ettei suodattimen etupinnan lämpötila olisi näytteenoton aikana alle 293 K (20 °C).Suurilla moottorin kuormituksilla edellä mainitut osat voidaan jäähdyttää niitä vahingoittamattomalla menetelmällä kuten kierrätyspuhaltimella edellyttäen, että jäähdytysaineen lämpötila on vähintään 293 K (20 °C).3 SAVUN MÄÄRITYS3.1 JohdantoJäljempänä 3.2 ja 3.3 kohdassa ja kuvissa 23 ja 24 esitetään yksityiskohtaiset kuvaukset suositelluista opasimetrijärjestelmistä. Koska eri kokoonpanot saattavat tuottaa samoja tuloksia, laitteistojen ei tarvitse olla täysin kuvien 23 ja 24 mukaiset. Mittalaitteiden, venttiilien, solenoidien, pumppujen ja kytkimien kaltaisia komponentteja voi käyttää lisätietojen hankkimiseen ja komponenttijärjestelmien toiminnan koordinoimiseen. Jos joitakin komponentteja ei joissakin järjestelmissä tarvita tarkkuuden varmistamiseen, ne voidaan poistaa, jos se on hyvän insinööritavan mukaista.Mittausperiaatteena on, että valoa johdetaan tietty matka mitattavan savun lävitse ja että lähetetyn ja vastaanottimen saavuttavan valon välisen suhteen avulla arvioidaan väliaineen valonhimmennysominaisuudet. Savun mittaus riippuu laitteen mallista, ja mittaus voidaan tehdään tehdä pakoputkessa (täysvirtausopasimetri linjassa), pakoputken päässä (täysvirtausopasimetri linjan päässä) tai ottamalla näyte pakoputkesta (osavirtausopasimetri). Jotta opasiteettisignaalista voidaan määrittää valon absorptiokerroin, laitteen valmistajan on ilmoitettava laitteen optisen reitin pituus.3.2 TäysvirtausopasimetriKahta täysvirtausopasimetrin yleistä tyyppiä voidaan käyttää (kuva 23). Linjaopasimetrin avulla mitataan koko pakokaasuvirran opasiteetti pakoputkessa. Tämän tyyppisessä opasimetrissä optisen reitin tehollinen pituus on opasimetrin mallin funktio.Linjan päähän asennettavan opasimetrin avulla koko pakokaasuvirran opasiteetti mitataan pakokaasun poistuessa pakoputkesta. Tämän tyyppisessä opasimetrissä optisen reitin tehollinen pituus on pakoputken mallin ja pakoputken pään sekä opasimetrin välisen etäisyyden funktio.Kuva 23Täysvirtausopasimetri>PIC FILE= "L_2000044FI.013201.TIF">3.2.1 Kuvan 23 osatEP PakoputkiLinjaopasimetriä käytettäessä pakoputken halkaisijan on oltava vakio kolmen pakoputken halkaisijan verran mittausvyöhykkeestä virtaussuuntaa vastaan ja virtaussuuntaan. Jos mittausvyöhykkeen halkaisija on suurempi kuin pakoputken halkaisija, suositellaan käytettäväksi putkea, joka asteittain kapenee ennen mittausvyöhykettä.Linjan päähän asennettavaa opasimetriä käytettäessä pakoputken on oltava viimeisen 0,6 metrin pituudelta poikkileikkaukseltaan ympyränmuotoinen eikä siinä saa olla kulmia tai mutkia. Pakoputken pään on oltava suora. Opasimetri on asennettava keskelle pakokaasuvirtaa 25 ± 5 mm:n päähän pakoputken päästä.OPL Optisen reitin pituusSavun himmentämän optisen reitin pituus opasimetrin valonlähteestä vastaanottimeen, tiheysvaihteluista ja katveista johtuvat epäyhtenäisyydet tarvittaessa korjattuina. Laitteen valmistajan on ilmoitettava optisen reitin pituus ottaen samalla huomioon nokeentumisenestotoimet (esimerkiksi huuhteluilma). Jos optisen reitin pituus ei ole käytettävissä, se on määritettävä ISO IDS 11614 -standardin 11.6.5 kohdan mukaisesti. Optisen reitin pituuden määrittämiseksi oikein kaasun vähimmäisnopeuden on oltava 20 m/s.LS ValonlähdeValonlähteen on oltava joko hehkulamppu, jonka värilämpötila on 2800-3250 K tai vihreää valoa lähettävä diodi (LED), jonka spektrihuippu on välillä 550-570 nm. Valonlähteen on oltava suojattu nokeentumiselta siten, että optisen reitin pituus on valmistajan suositusten mukainen.LD ValoanturiAnturin on oltava joko valokenno tai valodiodi (tarvittaessa suodattimella varustettu). Jos valonlähde on hehkulamppu, anturin spektrivasteen huipun on oltava sama kuin ihmissilmän fototooppisen käyrän (suurin vaste) alueella 550-570 nm, alle 4 prosentin tarkkuudella alle 430 nm:n ja yli 680 nm:n alueiden suurimmasta vasteesta. Valoanturin on oltava suojattu nokeentumiselta siten, että optisen reitin pituus on valmistajan suositusten mukainen.CL KollimaatiolinssiValonlähteen on oltava kollimoitu siten, että valokeilan suurin halkaisija on 30 mm. Valokeilan säteiden on oltava 3 asteen tarkkuudella samansuuntaisia optiseen akseliin nähden.T1 Lämpötila-anturi (valinnainen)Pakokaasun lämpötilaa voidaan tarkkailla testin aikana.3.3 OsavirtausopasimetriOsavirtausopasimetriä käytettäessä (kuva 24) pakoputkesta otetaan edustava pakokaasunäyte, joka johdetaan siirtolinjaa pitkin mittauskammioon. Tämän tyyppisessä opasimetrissä optisen reitin tehollinen pituus on opasimetrin mallin funktio. Seuraavassa kohdassa tarkoitettuja vasteaikoja sovelletaan laitteen valmistajan ilmoittamaan opasimetrin vähimmäisvirtaukseen.Kuva 24Osavirtausopasimetri>PIC FILE= "L_2000044FI.013301.TIF">3.3.1 Kuvan 24 osatEP PakoputkiPakoputken on oltava suora putki ainakin 6 putken halkaisijan verran virtaussuuntaa vastaan ja 3 putken halkaisijan verran virtaussuuntaan näytteenottimen kärjestä.SP NäytteenotinNäytteenottimen on oltava avoin putki, joka osoittaa virtaussuuntaa vastaan pakoputken keskiviivan tai suunnilleen pakoputken keskiviivan kohdalla. Näytteenottimen on oltava vähintään 5 mm:n päässä pakoputken seinämästä. Näytteenottimen halkaisijan on oltava riittävän suuri varmistamaan edustavan näytteen otto ja riittävä virtaus opasimetrin läpi.TT SiirtoputkiSiirtoputken- on oltava mahdollisimman lyhyt, ja sillä on varmistettava pakokaasun lämpötila 373 ± 30 K (100 °C ± 30 °C) mittauskammion sisäänmenossa,- seinämälämpötilan on oltava riittävästi pakokaasun kastepistettä korkeampi, jotta estettäisiin kondensaatio,- halkaisijan on oltava koko pituudelta sama kuin näytteenottimen halkaisijan,- vasteajajan on oltava alle 0,05 sekuntia välineistön vähimmäisvirtauksella liitteen III lisäyksessä 4 olevan 5.2.4 kohdan mukaisesti määritettynä,- vaikutus savuhuippuun ei saa olla merkittävä.FM Virtauksen mittauslaiteVälineistö, jonka avulla mitataan oikea virtaus mittauskammioon. Välineistön valmistajan on ilmoitettava pienin ja suurin virtaus, ja niiden on oltava sellaiset, että TT:n vasteaikavaatimus ja optisen reitin pituutta koskevat määritelmät täyttyvät. Virtauksen mittauslaite saa sijaita mahdollisen näytteenottopumpun P läheisyydessä.MC MittauskammioMittauskammion sisäpinnan on oltava heijastamaton tai optisen ympäristön vastaava. Diffuusion aiheuttaman hajavalon heijastumisen anturiin on oltava mahdollisimman vähäistä.Mittauskammion kaasun paine ei saa erota ilmanpaineesta enempää kuin 0,75 kPa. Jos laitteen malli ei mahdollista tätä, opasimetrin lukema on muunnettava ilmanpaineeseen perustuvaksi.Mittauskammion seinämän lämpötilan on oltava ± 5 K:n tarkkuudella 343 K (70 °C)-373 K (100 °C), mutta joka tapauksessa niin paljon pakokaasun kastepisteen yläpuolella, että kondensaatiota ei esiinny. Mittauskammio on varustettava tarkoituksenmukaisilla lämpötilan mittauslaitteilla.OPL Optisen reitin pituusSavun himmentämän optisen reitin pituus opasimetrin valonlähteestä vastaanottimeen, tiheysvaihteluista ja katveista johtuvat epäyhtenäisyydet tarvittaessa korjattuina. Laitteen valmistajan on ilmoitettava optisen reitin pituus ottaen samalla huomioon nokeentumisenestotoimet (esimerkiksi huuhteluilma). Jos optisen reitin pituus ei ole käytettävissä, se on määritettävä ISO IDS 11614 -standardin 11.6.5 kohdan mukaisesti.LS ValonlähdeValonlähteen on oltava joko hehkulamppu, jonka värilämpötila on 2800-3250 K tai vihreää valoa lähettävä diodi (LED), jonka spektrihuippu on välillä 550-570 nm. Valonlähteen on oltava suojattu nokeentumiselta siten, että optisen reitin pituus on valmistajan suositusten mukainen.LD ValoanturiAnturin on oltava joko valokenno tai valodiodi (tarvittaessa suodattimella varustettu). Jos valonlähde on hehkulamppu, anturin spektrivasteen huipun on oltava sama kuin ihmissilmän fototooppisen käyrän (suurin vaste) alueella 550-570 nm, alle 4 prosentin tarkkuudella alle 430 nm:n ja yli 680 nm:n alueiden suurimmasta vasteesta. Valoanturin on oltava suojattu nokeentumiselta siten, että optisen reitin pituus on valmistajan suositusten mukainen.CL KollimaatiolinssiValonlähteen on oltava kollimoitu siten, että valokeilan suurin halkaisija on 30 mm. Valokeilan säteiden on oltava 3 asteen tarkkuudella samansuuntaisia optiseen akseliin nähden.T1 Lämpötila-anturiPakokaasun lämpötilan tarkkailemiseksi kohdassa, jossa pakokaasu tulee sisään mittauskammioon.P Näytteenottopumppu (valinnainen)Mittauskammiosta virtaussuuntaan voidaan asentaa näytteenottopumppu siirtämään näytekaasu mittauskammion läpi.LIITE VIEY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄTODISTUS>PIC FILE= "L_2000044FI.013502.TIF">Lisäys>PIC FILE= "L_2000044FI.013602.TIF">LIITE VIIESIMERKKEJÄ LASKUTOIMITUKSISTA1 ESC-TESTI1.1 KaasupäästötYksittäisen moodin tulosten laskemiseen tarvittavat tiedot esitetään jäljempänä. Tässä esimerkissä CO ja NOx on mitattu kuivana, HC kosteana. HC-konsentraatio on ilmoitettu propaanivastaavuutena (C3), ja C1-vastaavuus saadaan kertomalla se kolmella. Laskutoimitus suoritetaan samoin muissa moodeissa.>TAULUKON PAIKKA>Kuivan/kostean korjaustekijän KW,r laskeminen (liite III, lisäys 1, 4.2 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>ja>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Kostean konsentraation laskeminen:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>NOx:n kosteuskorjaustekijän KH,D laskeminen (liite III, lisäys 1, 4.3 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Päästöjen massavirtausten laskeminen (liite III, lisäys 1, 4.4 kohta)>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Spesifisten päästöjen laskeminen (liite III, lisäys 1, 4.5 kohta):Seuraavan esimerkinomaisen laskutoimituksen avulla lasketaan CO-arvot; muiden komponenttien laskutoimitukset ovat samanlaisia.Yksittäisten moodien päästöjen massavirtaukset kerrotaan vastaavilla painotuskertoimilla liitteen III lisäyksessä 1 olevan 2.7.1 kohdan mukaisesti ja ne lasketaan yhteen syklin keskimääräisen päästöjen massavirtauksen laskemiseksi:>VIITTAUS KAAVIOON>Yksittäisten moodien moottorin teho kerrotaan vastaavilla painotuskertoimilla liitteen III lisäyksessä 1 olevan 2.7.1 kohdan mukaisesti ja ne lasketaan yhteen syklin keskimääräisen tehon laskemiseksi:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Satunnaisen pisteen NOx-päästön laskeminen (liite III, lisäys 1, 4.6.1 kohta)Oletetaan, että satunnaisessa pisteessä on määritetty seuraavat arvot:nZ= 1600 min-1MZ= 495 NmNOx mass,Z= 487,9 g/h (edellisten kaavojen mukaan laskettuna)P(n)Z= 83 kWNOx,Z= 487,9/83 = 5,878 g/kWhPäästöarvon laskeminen testisyklistä (liite III, lisäys 1, 4.6.2 kohta)Oletetaan, että neljän ympäröivän ESC-testin moodin arvot ovat seuraavat:>TAULUKON PAIKKA>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>NOx-päästöarvojen vertaileminen (liite III, lisäys 1, 4.6.3 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>1.2 HiukkaspäästötHiukkasten mittaus perustuu hiukkasten keräämiseen koko syklin ajalta, mutta näytteen ja virtauksen arvot (MSAM ja GEDF) määritetään yksittäisten moodien aikana. GEDF:n laskeminen riippuu käytettävästä järjestelmästä. Seuraavissa esimerkeissä käytetään järjestelmää, jossa on CO2-mittaus ja hiilitasapainomenetelmä, sekä järjestelmää, jossa käytetään virtauksen mittausta. Täysvirtauslaimennusjärjestelmää käytettäessä GEDF mitataan suoraan CVS-laitteiston avulla.GEDF:n laskeminen (liite III, lisäys 1, 5.2.3 ja 5.2.4 kohta)Oletetaan, että moodista 4 on saatu seuraavat mittaustiedot. Laskutoimitus suoritetaan samoin muissa moodeissa.>TAULUKON PAIKKA>a) hiilitasapainomenetelmä>VIITTAUS KAAVIOON>b) virtauksen mittaus -menetelmä>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Massavirtauksen laskeminen (liite III, lisäys 1, 5.4 kohta)Yksittäisten moodien GEDFW-virtaukset kerrotaan vastaavilla painotuskertoimilla liitteen III lisäyksessä 1 olevan 2.7.1 kohdan mukaisesti ja ne lasketaan yhteen syklin keskimääräisen GEDFW:n laskemiseksi. Näytteen kokonaismäärä MSAM lasketaan yhteen yksittäisten moodien näytteiden määristä.>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Jos suodattimissa olevien hiukkasten massa on 2,5 mg, saadaan seuraava tulos:>VIITTAUS KAAVIOON>Taustakorjaus (valinnainen)Oletetaan, että on tehty yksi taustamittaus, josta on saatu seuraavat arvot. Laimennuskertoimen DF laskutoimitus suoritetaan tämän liitteen 3.1 kohdassa kuvatulla tavalla, eikä sitä esitetä tässä.>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Spesifist päästöjen laskeminen (liite III, lisäys 1, 5.5 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jos taustakorjattu>VIITTAUS KAAVIOON>Spesifisen painotuskertoimen laskeminen (liite III, lisäys 1, 5.6 kohta):Oletetaan edellä moodille 4 lasketut arvot, jolloin:>VIITTAUS KAAVIOON>Kyseinen arvo on vaadittavan arvon 0,10 ± 0,003 mukainen.2 ELR-TESTIKoska Bessel-suodatus on aivan uusi keskiarvonmääritysmenetelmä eurooppalaisessa pakokaasulainsäädännössä, alla selitetään Bessel-suodatin, esitetään esimerkki Besselin algoritmista sekä esimerkki lopullisten savuarvojen laskemisesta. Besselin algoritmin vakiot riippuvat ainoastaan opasimetrin mallista ja tietojenhankintalaitteiston näytteenottotaajuudesta. On suositeltavaa, että opasimetrin valmistaja ilmoittaa lopulliset Besselin suodatinvakiot eri näytteenottotaajuuksille ja että asiakas käyttää näitä vakioita Besselin algoritmin muodostamiseen ja savuarvojen laskemiseen.2.1 Yleisiä tietoja Bessel-suodattimestaKäsittelemättömässä opasiteettisignaalissa on yleensä erittäin hajanaisia arvoja suurtaajuisten vaihtelujen vuoksi. ELR-testissä nämä suurtaajuiset vaihtelut poistetaan Bessel-suodattimen avulla. Bessel-suodatin on rekursiivinen toisen kertaluvun alipäästösuodatin, joka mahdollistaa signaalin nopeimman nousun ilman ylitystä.Jos oletetaan, että pakoputkessa on reaaliaikainen raakapakokaasuvirta, kaikki opasimetrit näyttävät viivästyneen ja eri tavoin mitatun opasiteettijäljen. Mitatun opasiteettijäljen viive ja suuruus riippuvat pääasiallisesti opasimetrin mittauskammion, myös pakokaasun näytteenottolinjojen, geometriasta ja ajasta, joka opasimetrin elektroniikalta kuluu signaalin käsittelemiseen. Näitä kahta vaikutusta kuvaavia arvoja kutsutaan fyysiseksi ja sähköiseksi vasteajaksi, jotka vastaavat kunkin opasimetrityypin yhtä suodatinta.Bessel-suodattimen käyttämisen tarkoituksena on taata koko opasimetrijärjestelmässä samanlaiset suodatinominaisuudet, jotka koostuvat seuraavista:- opasimetrin fyysinen vasteaika (tp),- opasimetrin sähköinen vasteaika (te),- käytettävän Bessel-suodattimen suodatinvasteaika (tF).Tulokseksi saatava järjestelmän kokonaisvasteaika tAver saadaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>ja kaikentyyppisten opasimetrien kokonaisvasteajan on oltava yhtä suuri saman savuarvon tuottamiseksi. Tämän vuoksi Bessel-suodatin on muodostettava siten, että suodattimen vasteajan (tF) on yhdessä yksittäisen opasimetrin fyysisen (tp) ja sähköisen (te) vasteajan kanssa tuotettava tarvittava kokonaisvasteaika (tAver). Koska tp ja te ovat yksittäisten opasimetrien kiinteitä arvoja, ja tässä direktiivissä tAver on 1,0 sekuntia, tF voidaan laskea seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>Määrityksen mukaisesti suodattimen vasteaika tF on suodatetun lähtösignaalin 10 ja 90 prosentin välinen nousuaika askelsyötesignaalilla. Tämän vuoksi Bessel-suodattimen leikkaustaajuus on iteroitava siten, että Bessel-suodattimen vasteaika sopii vaadittavaan nousuaikaan.Kuva aAskelsyötesignaalin jälki ja suodatettu lähtösignaali>PIC FILE= "L_2000044FI.014101.TIF">Kuvassa a esitetään askelsyötesignaalin jälki, Bessel-suodatettu lähtösignaali ja Bessel-suodattimen vasteaika (tF).Bessel-suodattimen lopullisen algoritmin muodostaminen on monivaiheinen prosessi, joka vaatii useita iterointivaiheita. Iterointimenettelyn kaavio esitetään jäljempänä.>PIC FILE= "L_2000044FI.014201.TIF">2.2 Besselin algoritmin laskeminenTässä esimerkissä Besselin algoritmi muodostetaan useissa vaiheissa edellä olevan liitteen III lisäyksessä 1 olevaan 6.1 kohtaan perustuvan iterointimenettelyn mukaisesti.Opasimetrin ja tietojenhankintalaitteiston ominaisuuksien oletetaan olevan seuraavat:- fyysinen vasteaika tp 0,15 s- sähköinen vasteaika te 0,05 s- kokonaisvasteaika tAver 1,00 s (tämän direktiivin määrityksen mukaisesti)- näytteenottotaajuus 150 HzVaihe 1 Bessel-suodattimen tarvittava vasteaika tF:>VIITTAUS KAAVIOON>Vaihe 2 Katkaisutaajuuden arvioiminen ja Besselin vakioiden E ja K laskeminen ensimmäistä iterointia varten:fc=>VIITTAUS KAAVIOON>Δt= 1/150 = 0,006667 sΩ=>VIITTAUS KAAVIOON>E=>VIITTAUS KAAVIOON>K=>VIITTAUS KAAVIOON>Tästä saadaan Besselin algoritmi:>VIITTAUS KAAVIOON>jossa Si vastaa askelsyötesignaalien arvoja (joko "0" tai "1") ja Yi lähtösignaalin suodatettuja arvoja.Vaihe 3 Bessel-suodattimen käyttäminen askelsyötteeseen:Bessel-suodattimen vasteaika tF määritetään suodatetun lähtösignaalin 10 ja 90 prosentin väliseksi nousuajaksi askelsyötesignaalilla. Lähtösignaalin aikojen 10 % (t10) ja 90 % (t90) määrittämiseksi askelsyötteeseen on käytettävä Bessel-suodatinta yllä mainittujen arvojen fc, E ja K avulla.Taulukossa B esitetään indeksiluvut, aika ja askelsyötesignaalin arvot sekä tulokseksi saatavat suodatetun lähtösignaalin arvot ensimmäistä ja toista iterointia varten. t10:n ja t90:n viereiset pisteet on merkitty lihavoiduin numeroin.Taulukon B ensimmäisessä iteroinnissa 10 prosentin arvo esiintyy indeksilukujen 30 ja 31 välissä ja 90 prosentin arvo esiintyy indeksilukujen 191 ja 192 välissä. tF,iter-arvon laskemista varten t10:n ja t90:n tarkat arvot määritetään viereisten mittauspisteiden välisen lineaarisen interpoloinnin avulla seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa outupper ja outlower ovat vastaavasti Bessel-suodatetun lähtösignaalin viereiset pisteet ja jossa tlower on viereisen aikapisteen aika taulukossa B esitetyn mukaisesti.>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Vaihe 4 Ensimmäisen iterointikierroksen suodattimen vasteaika>VIITTAUS KAAVIOON>Vaihe 5 Vaaditun ja saadun suodattimen vasteajan ero ensimmäisellä iterointikierroksella>VIITTAUS KAAVIOON>Vaihe 6 Iterointiperusteiden tarkistaminen|Δ| <= 0,01 vaaditaan. Koska 0,081641  > 0,01, iterointiperuste ei täyty ja toinen iterointikierros on aloitettava. Tällä iterointikieroksella lasketaan uusi katkaisutaajuus Fc:n ja Δ:n avulla seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>Tätä uutta katkaisutaajuutta käytetään toisella iterointikierroksella alkaen jälleen vaiheesta 2. Iterointi on toistettava, kunnes iterointiperusteet täyttyvät. Taulukossa A esitetään ensimmäisen ja toisen iterointikierroksen tulokset.Taulukko AEnsimmäisen ja toisen iteroinnin arvot>TAULUKON PAIKKA>Vaihe 7 Lopullinen Besselin algoritmi:Kun iterointiperusteet on saavutettu, lopulliset Bessel-suodattimen vakiot ja lopullinen Besselin algoritmi lasketaan vaiheen 2 mukaisesti. Tässä esimerkissä iterointiperusteet on saavutettu toisen iteroinnin jälkeen (Δ = 0,006657 <= 0,01). Tδmδn jδlkeen kδytetδδn lopullista algoritmia keskimδδrδisten savuarvojen mδδrittδmiseen (ks. seuraava 3.3 kohta).>VIITTAUS KAAVIOON>Taulukko BAskelsyötesignaalin ja Bessel-suodatetun lähtösignaalin arvot ensimmäisellä ja toisella iterointikierroksella>TAULUKON PAIKKA>2.3 Savuarvojen laskeminenSeuraavassa kaaviossa esitetään yleinen menettelytapa lopullisen savuarvon määrittämiseksi.>PIC FILE= "L_2000044FI.014601.TIF">Kuvassa b esitetään ELR-testin ensimmäisessä kuormitusvaiheessa mitatun raakaopasiteettisignaalin ja sekä suodatetun että suodattamattoman valon absorptiokertoimen (k-arvo) jäljet. Suodatetun k-jäljen suurin arvo Ymax1,A on osoitettu. Taulukko C sisältää vastaavasti indeksin i, ajan (näytteenottotaajuus 150 Hz), raakaopasiteetin sekä suodattamattoman ja suodatetun k-arvon numeeriset arvot. Suodatus on tehty tämän liitteen 2.2 osassa muodostetun Besselin algoritmin vakioiden avulla. Suuren tietomäärän vuoksi taulukoissa on esitetty ainoastaan savujäljen alun ja suurimman arvon alueet.Kuva bMitatun opasiteetin N, suodattamattoman savun k ja suodatetun savun k jäljet>PIC FILE= "L_2000044FI.014701.TIF">Suurin arvo (i = 272) lasketaan seuraavien taulukon C oletettujen tietojen avulla. Kaikki muut yksittäiset savuarvot lasketaan samalla tavoin. Algoritmin aluksi S-1-, S-2-, Y-1- ja Y-2-arvot asetetaan nollaksi.>TAULUKON PAIKKA>K-arvon laskeminen (liite III, lisäys 1, 6.3.1 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>Tämä arvo vastaa seuraavan yhtälön arvoa S272.Savun Bessel-keskiarvon laskeminen (liite III, lisäys 1, 6.3.2 kohta):Seuraavassa yhtälössä käytetään edellisen 2.2 kohdan Besselin vakioita. Edellä lasketun mukaisesti todellinen suodattamaton k-arvo vastaa arvoa S272 (Si). S271 (Si-1) ja S270 (Si-2) ovat kaksi edellistä suodattamatonta k-arvoa, Y271 (Yi-1) ja Y270 (Yi-2) ovat kaksi edellistä suodatettua k-arvoa.>VIITTAUS KAAVIOON>Tämä arvo vastaa seuraavan yhtälön arvoa Ymax1,A.Lopullisen savuarvon laskeminen (liite III, lisäys 1, 6.3.3 kohta):Kustakin savujäljestä otetaan suurin suodatettu k-arvo lisälaskutoimituksia varten. Oletetaan seuraavat arvot:>TAULUKON PAIKKA>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Syklin kelpoisuus (liite III, lisäys 1, 3.4 kohta)Ennen savuarvon SV laskemista on todettava syklin kelpoisuus laskemalla kolmen syklin savun suhteelliset vakiopoikkeamat kullekin nopeudelle.>TAULUKON PAIKKA>Tässä esimerkissä 15 prosentin kelpoisuusperuste täyttyy kaikille nopeuksille.Taulukko C>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>3 ETC-TESTI3.1 Kaasupäästöt (dieselmoottori)Oletetaan seuraavat PDP-CVS-järjestelmän testitulokset:>TAULUKON PAIKKA>Laimennetun pakokaasun virtauksen laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.1 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>NOx-korjauskertoimen laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.2 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>Taustakorjattujen konsentraatioiden laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.3.1.1 kohta):Oletetaan, että dieselpolttoaineen koostumus on C1H1,8>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Päästöjen massavirran laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.3.1 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Spesifisten päästöjen laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.4 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>3.2 Hiukkaspäästöt (dieselmoottori)Oletetaan seuraavat testitulokset kaksoislaimennusta käyttävässä PDP-CVS-järjestelmässä:>TAULUKON PAIKKA>Päästön massan laskeminen (liite III, lisäys 2, 5.1 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Taustakorjatun päästön massan laskeminen (liite III, lisäys 2, 5.1 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>Spesifisen päästön laskeminen (liite III, lisäys 2, 5.2 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>, jos taustakorjattu3.3 Kaasupäästöt [paineistettua maakaasua (CNG) käyttävä moottori]Oletetaan seuraavat testitulokset kaksoislaimennusta käyttävässä PDP-CVS-järjestelmässä:>TAULUKON PAIKKA>NOx-korjauskertoimen laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.2 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>NMHC-konsentraation laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.3.1 kohta):a) GC-menetelmä>VIITTAUS KAAVIOON>b) NMC-menetelmäOletetaan, että metaanitehokkuusarvo on 0,04 ja etaanitehokkuusarvo 0,98 (ks. liitteen III lisäyksessä 5 oleva 1.8.4 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>Taustakorjattujen konsentraatioiden laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.3.1.1 kohta):Jos käytetään G20-vertailupolttoainetta (100-prosenttista metaania), jonka koostumus on C1H4:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>NMHC:n taustakonsentraatio on HCconcd:n ja CH4 concd:n välinen ero.>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Päästöjen massavirtauksen laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.3.1 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Spesifisten päästöjen laskeminen (liite III, lisäys 2, 4.4 kohta):>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>4 λ-MUUTOSKERROIN (Sλ)4.1 λ-muutoskertoimen (Sλ)(1) laskeminen>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:Sλ = λ-muutoskerroin,inertti % = inerttien kaasujen (eli N2, CO2, He jne.) määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,O2* = alkuperäisen hapen määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,n ja m viittaavat polttoaineen hiilivetyjä edustavaan keskimääräiseen CnHm-arvoon, eli:>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:CH4= metaanin määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,C2= kaikkien C2-hiilivetyjen (eli C2H6, C2H4, jne.) määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,C3= kaikkien C3-hiilivetyjen (eli C3H8, C3H6, jne.) määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,C4= kaikkien C4-hiilivetyjen (eli C4H10, C4H8, jne.) määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,C5= kaikkien C5-hiilivetyjen (eli C5H12, C5H10, jne.) määrä polttoaineessa tilavuusprosentteina,laimennus= laimennuskaasujen (eli O2*, N2, CO2, He, jne.) määrä polttoaineessa tialvuusprosentteina.4.2 Esimerkkejä λ-muutoskertoimen Sλ laskemisesta:Esimerkki 1: G25: CH4 = 86 %, N2 = 14 % (tilavuusprosentteina)>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Esimerkki 2: Gxy: CH4 = 87 %, C2H6 = 13 % (tilavuusprosentteina)>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>Esimerkki 3: USA: CH4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C6H14 = 0,2 %, O2 = 0,6 %, N2 = 4 %>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>(1) Auton moottoreiden polttoaineiden stoikiometriset ilman ja polttoaineen väliset suhteet - SAE J1829, kesäkuu 1987. John B. Heywood, Internal Combustion Engine Fundamentals, McGraw-Hill, 1988, kappale 3.4 "Combustion stoichiometry" (sivut 68-72).'