title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/34/EY, annettu 23 päivänä huhtikuuta 2009 , mittauslaitteita ja metrologisia tarkastusmenetelmiä koskevista yleisistä säännöksistä (uudelleenlaadittu toisinto) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               28.4.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 106/7

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/34/EY,
   annettu 23 päivänä huhtikuuta 2009,
   mittauslaitteita ja metrologisia tarkastusmenetelmiä koskevista yleisistä säännöksistä
   (uudelleenlaadittu toisinto)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Mittauslaitteita ja metrologisia tarkastusmenetelmiä koskeviin yleisiin säännöksiin liittyvän jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 26 päivänä heinäkuuta 1971 annettua neuvoston direktiiviä 71/316/ETY (3) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (4). Koska mainittuun direktiiviin tehdään uusia muutoksia, se olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen.

               (2)

               Kunkin jäsenvaltion velvoittavissa säännöksissä säädetään mittauslaitteiden teknisistä ominaisuuksista ja metrologisista tarkastusmenetelmistä. Nämä vaatimukset ovat erilaiset eri jäsenvaltioissa. Erot estävät kaupankäyntiä ja saattavat saada aikaan eriarvoisia kilpailun edellytyksiä yhteisössä.

               (3)

               Kussakin jäsenvaltiossa toteutettavilla tarkastuksilla pyritään muun muassa antamaan asiakkaille varmuus siitä, että toimitetut määrät vastaavat maksettua hintaa. Sen vuoksi tämän direktiivin tarkoituksena ei pitäisi olla se, että nämä tarkastukset poistetaan, vaan se, että sääntöjen väliset erot poistetaan siinä määrin kuin niistä aiheutuu kaupan esteitä.

               (4)

               Näitä sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan esteitä voidaan vähentää ja ne voidaan poistaa, jos samoja vaatimuksia voidaan soveltaa jäsenvaltioissa, aluksi siten, että voimassa olevia kansallisia säännöksiä täydennetään, ja myöhemmin, kun tarvittavat edellytykset ovat olemassa, korvataan kyseiset säännökset.

               (5)

               Myös sinä aikana, jolloin ne ovat samanaikaisesti voimassa kansallisten säännösten kanssa, yhteisön vaatimukset tekevät yrityksille mahdolliseksi valmistaa tuotteita, joilla on yhdenmukaiset tekniset ominaisuudet ja joita siten voidaan pitää kaupan ja käyttää yhteisön alueella sen jälkeen, kun ne ovat läpäisseet EY-tarkastukset.

               (6)

               Suunnittelua ja toimintoja koskevien yhteisön teknisten vaatimusten tulisi varmistaa, että laitteilla voidaan jatkuvasti tehdä mittauksia, jotka ovat käyttötarkoitukseensa riittävän tarkkoja.

               (7)

               Jäsenvaltiot varmistavat mittauslaitteiden teknisten vaatimusten mukaisuuden ennen kuin laitteita markkinoidaan tai käytetään ensimmäistä kertaa ja tarvittaessa myös käytön aikana, käyttäen nimenomaan tyyppihyväksyntä- ja vakausmenettelyjä. Jotta näiden laitteiden vapaa liikkuvuus yhteisössä voidaan toteuttaa, on myös tarpeen aikaansaada jäsenvaltioiden kesken tarkastusten vastavuoroinen tunnustaminen ja luoda tarkoitukseen sopivat EY-tyyppihyväksyntämenettelyt ja EY-ensivakausmenettelyt sekä myös metrologisen EY-tarkastuksen menetelmät tämän direktiivin ja asiaa koskevien erityisdirektiivien mukaisesti.

               (8)

               Mittauslaitteessa tai tuotteessa olevat, tarkastusten läpäisyä osoittavat tunnukset tai merkit ilmaisevat, että nämä laitteet tai tuotteet täyttävät yhteisön asiaa koskevat tekniset vaatimukset, ja tämän vuoksi ei ole tarpeen toistaa näitä jo tehtyjä tarkastuksia, kun laite tai tuote tuodaan maahan tai otetaan käyttöön.

               (9)

               Kansalliset metrologiset säännöt koskevat lukuisia mittauslaitteiden ja tuotteiden ryhmiä. Tässä direktiivissä vahvistetaan yleiset säännökset erityisesti EY-tyyppihyväksyntämenettelyjen ja EY-ensivakausmenettelyjen samoin kuin metrologisen EY-tarkastuksen menetelmien osalta. Eri laite- ja tuoteryhmiä koskevissa täytäntöönpanevissa direktiiveissä säädetään suunnittelun, toiminnan ja tarkkuuden sekä tarkastusmenettelyjen teknisistä vaatimuksista ja tarvittaessa edellytyksistä, joilla yhteisön tekniset vaatimukset korvaavat voimassa olevat kansalliset säännökset.

               (10)

               Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (5) mukaisesti.

               (11)

               Komissiolle olisi erityisesti siirrettävä toimivalta muuttaa tämän direktiivin liitteet I ja II sekä erityisdirektiivien liitteet. Koska nämä toimenpiteet ovat laajakantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän direktiivin muita kuin keskeisiä osia, ne on hyväksyttävä päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

               (12)

               Tähän direktiivin lisätyt uudet osat koskevat ainoastaan komiteamenettelyitä. Sen vuoksi jäsenvaltioiden ei tarvitse saattaa niitä osaksi kansallista lainsäädäntöä.

               (13)

               Tämä direktiivi ei saa vaikuttaa jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä III olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   I   LUKU

      PERUSPERIAATTEET

   1 artikla
   1.   Tätä direktiiviä sovelletaan:

               a)

               2 kohdassa määriteltyihin laitteisiin;

               b)

               mittayksiköihin, mittausmenetelmien ja metrologisten tarkastusmenetelmien yhdenmukaistamiseen ja myös tarvittaessa näiden menetelmien soveltamiseen tarvittaviin keinoihin;

               c)

               valmiiksi pakattujen tuotteiden sisällön määrän ilmoittamiseen, mittausmenetelmiin, metrologisiin tarkastuksiin ja määrän merkintään.

         2.   Tässä direktiivissä tarkoitetaan ’laitteilla’ mittauslaitteita, mittauslaitteiden osia, lisälaitteita ja mittausvälineitä.
   3.   Jäsenvaltio ei saa tämän direktiivin tai asiaa koskevien erityisdirektiivien perusteella estää, kieltää tai rajoittaa 1 kohdassa tarkoitetun laitteen tai tuotteen markkinoille saattamista tai ottamista käyttöön, jos kyseisessä laitteessa tai tuotteessa on tässä direktiivissä tai kyseistä laitetta tai tuotetta koskevissa erityisdirektiiveissä säädettyjen edellytysten mukaisia EY-merkkejä tai EY-merkintöjä.
   4.   Jäsenvaltioiden on annettava sama arvo EY-tyyppihyväksynnälle ja EY-ensivakaukselle kuin vastaaville kansallisille toimenpiteille.
   5.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja kohteita koskevissa erityisdirektiiveissä määritellään:

               —

               erityisesti 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen laitteiden osalta mittausmenettelyt sekä toiminnan ja toteutuksen vaatimukset,

               —

               edellä 1 kohdan b ja c alakohtaa koskevat vaatimukset.

         6.   Erityisdirektiiveissä voidaan säätää päivämäärästä, jona voimassa olevat kansalliset säännökset on korvattava yhteisön säännöksillä.
   II   LUKU

      EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ

   2 artikla
   1.   Jäsenvaltiot antavat EY-tyyppihyväksynnän tämän direktiivin tai asiaa koskevien erityisdirektiivien mukaisesti.
   2.   EY-tyyppihyväksyntä laitteille antaa niille pääsyn EY-ensivakaukseen ja jos jälkimmäistä ei edellytetä, luvan saattaa ne markkinoille ja/tai ottaa ne käyttöön. Jos tiettyä laiteryhmää koskevalla erityisdirektiivillä/erityisdirektiiveillä vapautetaan tämä ryhmä EY-tyyppihyväksynnästä, on tämän ryhmän laitteet päästettävä suoraan EY-ensivakaukseen.
   3.   Jäsenvaltioiden on käytettävissä olevan tarkastusvälineistönsä mukaisesti annettava EY-tyyppihyväksyntä jokaiselle laitteelle, joka täyttää kyseistä laitetta koskevat, tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä asetetut vaatimukset.
   4.   EY-tyyppihyväksyntää koskevan hakemuksen voi tehdä vain valmistaja tai tämän yhteisöön sijoittautunut edustaja. Samaa laitetta koskevan hakemuksen voi tehdä vain yhdessä jäsenvaltiossa.
   5.   Jäsenvaltion, joka on antanut EY-tyyppihyväksynnän, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että se saa tiedot kaikista hyväksytyn tyypin muutoksista tai lisäyksistä. Sen tulee ilmoittaa muille jäsenvaltioille näistä muutoksista.
   Hyväksytyn tyypin muutoksiin tai lisäyksiin on saatava täydentävä EY-tyyppihyväksyntä jäsenvaltiolta, joka antoi EY-tyyppihyväksynnän, jos nämä muutokset vaikuttavat tai voivat vaikuttaa mittaustuloksiin tai säädettyihin laitteen käyttöedellytyksiin.
   Uusi EY-tyyppihyväksyntä on annettava alkuperäisen EY-tyyppihyväksyntätodistuksen täydentämisen sijasta, jos tyyppiä muutetaan sen jälkeen, kun tämän direktiivin tai asiaa koskevan erityisdirektiivin säännöksiä on muutettu tai mukautettu siten, että muutettu tyyppi voidaan hyväksyä vain noudattaen uusia määräyksiä.
   3 artikla
   Kun EY-tyyppihyväksyntä annetaan lisälaitteelle, tällä hyväksynnällä eritellään:

               a)

               laitetyypit, joihin tämä lisälaite voidaan yhdistää tai liittää;

               b)

               niiden laitteiden toimintoja kokonaisuudessaan koskevat yleiset edellytykset, joihin lisälaite hyväksytään.

         4 artikla
   Kun laite on menestyksellisesti läpäissyt tässä direktiivissä ja asianomaista laitetta koskevissa erityisdirektiiveissä säädetyn EY-tyyppihyväksyntätarkastuksen, tarkastuksen suorittaneen jäsenvaltion on annettava EY-tyyppihyväksyntätodistus.
   Jäsenvaltion on toimitettava tämä todistus hakijalle.
   Tämän direktiivin 11 artiklassa tai erityisdirektiivissä säädetyissä tapauksissa hakijan täytyy ja kaikissa muissa tapauksissa hän voi kiinnittää tai kiinnityttää jokaiseen hyväksytyn tyypin mukaiseen laitteeseen EY-hyväksyntämerkin, joka esitetään todistuksessa.
   5 artikla
   1.   EY-tyyppihyväksyntä on voimassa 10 vuotta. Sitä voidaan jatkaa 10 vuoden perättäisissä jaksoissa. Hyväksytyn tyypin mukaan valmistettavien laitteiden lukumäärälle ei saa asettaa rajoituksia.
   Tämän direktiivin ja erityisdirektiivin säännösten perusteella annettuja EY-tyyppihyväksyntöjä ei voida jatkaa kyseisten yhteisön säännösten joidenkin muutosten tai mukautusten voimaantulopäivän jälkeen siinä tapauksessa, että kyseisiä EY-tyyppihyväksyntöjä ei olisi voitu antaa näiden uusien säännösten perusteella.
   Kun EY-tyyppihyväksyntää ei jatketa, säilyy tämä hyväksyntä kuitenkin edelleen voimassa jo käytössä olevien laitteiden osalta.
   2.   Jos käytetään sellaista uutta tekniikkaa, josta ei ole säännöksiä erityisdirektiivissä, voidaan laitteelle antaa rajoitettu EY-tyyppihyväksyntä sen jälkeen, kun on ensin kuultu muita jäsenvaltioita.
   Siinä voi olla seuraavat rajoitukset:

               a)

               rajoitus hyväksyntää koskevien laitteiden lukumäärälle;

               b)

               velvoite ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille asennuspaikat;

               c)

               käyttörajoitukset;

               d)

               erityiset käytettävää tekniikkaa koskevat rajoitukset.

         Sitä ei kuitenkaan voida antaa, ellei

               a)

               kyseistä laiteryhmää koskevaa erityisdirektiiviä ole saatettu voimaan;

               b)

               ole annettu poikkeusta erityisdirektiiveissä vahvistetuista suurimmista sallituista virheistä.

         Tällaisen hyväksynnän voimassaoloaika saa olla enintään kaksi vuotta. Sitä voidaan jatkaa enintään kolmella vuodella.
   3.   Jäsenvaltion, joka on antanut 2 kohdassa tarkoitetun rajoitetun EY-tyyppihyväksynnän, on tehtävä ehdotus tämän direktiivin liitteiden I ja II ja erityisdirektiivien mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen noudattaen 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä heti, kun se katsoo uuden tekniikan osoittautuneen tyydyttäväksi.
   6 artikla
   Kun EY-tyyppihyväksyntää ei vaadita laiteryhmälle, joka täyttää erityisdirektiivin vaatimukset, valmistaja voi omalla vastuullaan kiinnittää tämän ryhmän laitteisiin liitteessä I olevan 3 kohdan 3 alakohdassa tarkoitetun erityisen merkin.
   7 artikla
   1.   Jäsenvaltio, joka on antanut EY-tyyppihyväksynnän, voi peruuttaa sen,

               a)

               jos laitteet, joille tämä hyväksyntä on annettu, eivät ole hyväksytyn tyypin tai asiaa koskevien erityisdirektiivien säännösten mukaisia;

               b)

               jos hyväksyntätodistuksessa esitettyjä metrologisia vaatimuksia tai 5 artiklan 2 kohdan säännöksiä ei ole täytetty;

               c)

               jos jäsenvaltio toteaa, että hyväksyntää ei ole annettu asianmukaisesti.

         2.   Jäsenvaltion, joka on antanut EY-tyyppihyväksynnän, on peruutettava se, jos hyväksytyn tyypin mukaisesti valmistetuissa laitteissa ilmenee käytössä yleinen vika, joka tekee ne sopimattomiksi käyttötarkoitukseensa.
   3.   Jos toinen jäsenvaltio ilmoittaa EY-tyyppihyväksynnän antaneelle jäsenvaltiolle jostakin 1 tai 2 kohdassa tarkoitetusta tapauksesta, sen on samoin toteutettava kyseisissä kohdissa säädetyt toimenpiteet kuultuaan toista jäsenvaltiota.
   4.   Jäsenvaltio, joka toteaa 2 kohdassa tarkoitetun vian, voi kieltää saattamasta kyseisiä laitteita markkinoille ja ottamasta niitä käyttöön, kunnes toisin ilmoitetaan.
   Jäsenvaltion on välittömästi ilmoitettava asiasta muille jäsenvaltioille ja komissiolle sekä perusteltava päätöksensä.
   Samaa menettelyä noudatetaan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sellaisiin laitteisiin, jotka on vapautettu EY-ensivakauksesta, jos valmistaja asianmukaisen varoituksen jälkeen ei saata laitteita hyväksytyn tyypin tai asiaa koskevan erityisdirektiivin vaatimusten mukaisiksi.
   5.   Jos EY-hyväksynnän antanut jäsenvaltio kiistää 2 kohdassa tarkoitetun vian olemassaolon tai sen, että 4 kohdan nojalla toteutetut toimenpiteet ovat perusteltuja, kyseisten jäsenvaltioiden on pyrittävä selvittämään erimielisyys.
   Komissiolle on tiedotettava asiasta. Tarvittaessa komissio ryhtyy aiheellisiin neuvotteluihin ratkaisun aikaansaamiseksi.
   III   LUKU

      EY-ENSIVAKAUS

   8 artikla
   1.   EY-ensivakaus käsittää uuden tai kunnostetun laitteen tarkastuksen ja sen vahvistamisen, että laite on hyväksytyn tyypin ja/tai tämän direktiivin ja asianomaista laitetta koskevien erityisdirektiivien mukainen. Se varmennetaan EY-ensivakausmerkillä.
   2.   EY-ensivakaus laitteille voidaan tehdä muulla kuin laitekohtaisella tarkastusmenetelmällä erityisdirektiiveissä säädetyissä tapauksissa ja hyväksyttyjä menettelyjä noudattaen.
   3.   Jäsenvaltioiden on tehtävä EY-ensivakaus sellaisille tarkastettaviksi jätetyille laitteille, joilla on tätä laiteryhmää koskevan erityisdirektiivin mukaiset mittausominaisuudet ja jotka täyttävät erityisdirektiiveissä tälle laiteryhmälle säädetyt teknistä rakennetta ja toimintaa koskevat vaatimukset, jos jäsenvaltioiden välineet sallivat sen.
   4.   EY-ensivakausmerkillä varustettujen laitteiden osalta 1 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille asetettu velvoite on voimassa EY-ensivakausmerkin kiinnittämisvuotta seuraavan vuoden loppuun, ellei erityisdirektiiveissä säädetä pidemmästä ajasta.
   9 artikla
   1.   Kun laitteelle haetaan EY-ensivakausta, on jäsenvaltion, joka suorittaa tarkastuksen, määritettävä:

               a)

               kuuluuko laite EY-tyyppihyväksynnästä vapautettuun ryhmään ja jos kuuluu, täyttääkö se tätä laitetta koskevissa erityisdirektiiveissä vahvistetut tekniset rakenne- ja toimintavaatimukset;

               b)

               onko laite saanut EY-tyyppihyväksynnän ja jos asia on näin, onko laite hyväksytyn tyypin ja tätä laitetta koskevien niiden erityisdirektiivien mukainen, jotka olivat voimassa kyseisen EY-tyyppihyväksynnän antamispäivänä.

         2.   EY-ensivakauksessa tehty tarkastus koskee erityisdirektiivien mukaisesti erityisesti:

               a)

               metrologisia ominaisuuksia;

               b)

               suurimpia sallittuja virheitä;

               c)

               rakennetta siltä osin kuin tällä taataan, että mittausominaisuudet eivät todennäköisesti olennaisesti huonone tavanomaisissa käyttöolosuhteissa;

               d)

               määräysten mukaisten merkintöjen ja leimalaattojen olemassa oloa tai EY-ensivakausmerkintävaatimuksia.

         10 artikla
   Kun laite on läpäissyt menestyksellä EY-ensivakauksen tämän direktiivin ja erityisdirektiivien vaatimusten mukaisesti, kiinnitetään siihen asianomaisen jäsenvaltion vastuulla liitteessä II olevassa 3 kohdassa kuvatut osittaiset tai lopulliset EY-vakausmerkit mainitussa kohdassa annettujen sääntöjen mukaisesti.
   11 artikla
   Jos EY-ensivakausta ei vaadita laiteryhmälle, joka täyttää erityisdirektiivin vaatimukset, valmistajan on kiinnitettävä omalla vastuullaan tämän ryhmän laitteisiin liitteessä I olevassa 3.4 kohdassa tarkoitettu erityinen tunnusmerkki.
   IV   LUKU

      EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄÄ JA EY-ENSIVAKAUSTA KOSKEVAT YHTEISET SÄÄNNÖKSET

   12 artikla
   Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet estääkseen sellaisten merkkien tai merkintöjen käytön laitteissa, jotka voidaan sekoittaa EY-merkintöihin tai merkkeihin.
   13 artikla
   Jokaisen jäsenvaltion on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle ne tarkastuslaitokset, yksiköt ja laitokset, jotka on asianmukaisesti valtuutettu tekemään tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä tarkoitettuja tarkastuksia, antamaan EY-tyyppihyväksyntätodistuksia ja kiinnittämään EY-ensivakausmerkkejä.
   14 artikla
   Jäsenvaltiot voivat vaatia, että säädetyt merkinnät tehdään niiden virallisella kielellä tai virallisilla kielillä.
   V   LUKU

      LAITTEIDEN KÄYTÖNAIKAINEN TARKASTUS

   15 artikla
   Erityisdirektiiveissä määritellään EY-merkeillä varustettujen laitteiden käytönaikaiset tarkastusvaatimukset ja erityisesti käytössä sallitut suurimmat virheet. Jos kansallisissa säännöksissä asetetaan lievempiä vaatimuksia laitteille, joissa ei ole EY-merkkejä, voidaan näitä käyttää vaatimuksina tarkastukselle.
   VI   LUKU

      DIREKTIIVIEN MUKAUTTAMINEN TEKNIIKAN KEHITYKSEEN

   16 artikla
   Komissio hyväksyy muutokset, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin liitteiden I ja II ja 1 artiklassa tarkoitettujen erityisdirektiivien liitteiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen. Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän direktiivin ja mainittujen erityisdirektiivien muita kuin keskeisiä osia, hyväksytään 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
   Tätä menettelyä ei kuitenkaan sovelleta mittayksikköjä koskevan direktiivin liitteen englantilaisia mittayksikköjä koskevaan lukuun eikä valmispakkauksia koskevien direktiivien tuotteiden valmiiksi pakattujen määrien rajoja koskeviin liitteisiin.
   17 artikla
   1.   Komissiota avustaa 16 artiklassa tarkoitettujen direktiivien mukauttamista tekniikan kehitykseen käsittelevä komitea.
   2.   Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 1–4 kohtaa ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
   VII   LUKU

      LOPPUSÄÄNNÖKSET

   18 artikla
   Kaikki tämän direktiivin tai kyseisiä laitteita koskevien erityisdirektiivien täytäntöön panemiseksi annettujen säännösten nojalla tehdyt päätökset, jotka koskevat EY-tyyppihyväksynnän epäämistä, laajentamista tai peruuttamista taikka EY-ensivakauksen suorittamista tai markkinoille saattamisen ja käyttöönoton kieltämistä, on perusteltava. Päätöksestä on ilmoitettava asianosaiselle, jolle on samanaikaisesti annettava tieto jäsenvaltion voimassa olevan lainsäädännön mukaan hänen käytettävissään olevista muutoksenhakukeinoista ja määräajoista muutoksenhaulle.
   19 artikla
   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   20 artikla
   Kumotaan direktiivi 71/316/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä III olevassa A osassa mainituilla säädöksillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä III olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava mainitut säädökset osaksi kansallista lainsäädäntöä.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä IV olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
   21 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   22 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 23 päivänä huhtikuuta 2009.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         H.-G. PÖTTERING

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         P. NEČAS

      (1)  Lausunto annettu 22. lokakuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 4. joulukuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 23. maaliskuuta 2009.

      (3)  EYVL L 202, 6.9.1971, s. 1.

      (4)  Katso liitteessä III oleva A osa.

      (5)  EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.

      LIITE I

         EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ

      1.   EY-hyväksynnän hakeminen

                  1.1.

                  Hakemus ja siihen liittyvä kirjeenvaihto on laadittava virallisella kielellä sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, johon hakemus on tehty. Jäsenvaltiolla on oikeus vaatia, että myös liitteenä olevat asiakirjat kirjoitetaan kyseisellä virallisella kielellä.
                  Hakijan on lähetettävä jäljennös hakemuksestaan samanaikaisesti kaikille jäsenvaltioille.

                  1.2.

                  Hakemuksessa on oltava seuraavat tiedot:

                              a)

                              valmistajan tai yrityksen tai sen edustajan tai hakijan nimi ja osoite;

                              b)

                              laiteryhmä;

                              c)

                              käyttötarkoitus;

                              d)

                              mittausominaisuudet;

                              e)

                              mahdollinen myyntinimitys tai tyyppi.

                  1.3.

                  Hakemukseen on liitettävä arviointia varten tarvittavat asiakirjat kahtena kappaleena ja erityisesti:

                              1.3.1

                              kuvaus seuraavista:

                                          a)

                                          laitteen rakenne ja toiminta;

                                          b)

                                          suojausjärjestelyt oikean toiminnan varmistamiseksi;

                                          c)

                                          säätely- ja sovitusvälineet;

                                          d)

                                          aiotut sijoituspaikat:

                                                      —

                                                      vakausmerkeille;

                                                      —

                                                      sineteille (jos tarpeen);

                              1.3.2

                              yleiset asennuspiirustukset ja jos tarpeen, tärkeiden osien yksityiskohtaiset piirustukset;

                              1.3.3

                              kaaviopiirustus toimintaperiaatteesta ja jos tarpeen, valokuva.

                  1.4.

                  Hakemukseen on liitettävä tarvittaessa asiaan vaikuttavat, annettuihin kansallisiin hyväksyntöihin liittyvät asiakirjat.

            2.   Tarkastus EY-hyväksyntää varten

                  2.1.

                  Tarkastus käsittää:

                              2.1.1

                              asiakirjoihin perehtymisen, tyypin mittausominaisuuksien tarkastuksen metrologisen tarkastuslaitoksen laboratorioissa, hyväksytyissä laboratorioissa tai valmistajan tai toimittajan tiloissa taikka asennuspaikalla;

                              2.1.2

                              jos tyypin mittausominaisuudet tunnetaan yksityiskohtaisesti, vain toimitettujen asiakirjojen tarkastuksen.

                  2.2.

                  Tarkastus koskee laitteen koko toiminta-aluetta tavanomaisissa käyttöolosuhteissa. Näissä olosuhteissa laitteen on säilytettävä vaaditut mittausominaisuudet.

                  2.3.

                  Edellä 2.1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen laatu ja laajuus voidaan yksilöidä erityisdirektiiveissä.

                  2.4.

                  Metrologinen tarkastuslaitos voi vaatia hakijaa asettamaan metrologisen tarkastuslaitoksen käyttöön standardit sekä tarvittavat materiaalit ja avustavat henkilöt hyväksyntätestien suorittamista varten.

            3.   EY-todistus ja -hyväksyntämerkki

                  3.1.

                  Todistuksessa ilmoitetaan tyypin tarkastustulokset ja yksilöidään muut vaatimukset, jotka on täytettävä. Siihen on liitettävä tarpeelliset kuvaukset, piirustukset ja kaaviokuvat tyypin tunnistamiseksi ja sen toiminnan selvittämiseksi. Edellä 4 artiklassa säädetty hyväksyntämerkki on tyylitelty kirjain ε sisältäen:

                              —

                              yläosassa hyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion tunnuksen, joka koostuu yhdestä tai useammasta isosta kirjaimesta (B Belgia, BG Bulgaria CZ Tšekki, DK Tanska, D Saksa, EST Viro, IRL Irlanti, EL Kreikka, E Espanja, F Ranska, I Italia, CY Kypros, LV Latvia, LT Liettua, L Luxemburg, H Unkari, M Malta, NL Alankomaat, A Itävalta, PL Puola, P Portugali, RO Romania, SI Slovenia, SK Slovakia, FI Suomi, S Ruotsi, UK Yhdistynyt kuningaskunta) ja hyväksyntävuoden kahdesta viimeisestä numerosta;

                              —

                              alaosassa hyväksynnän antaneen metrologisen tarkastuslaitoksen tunnuksen (tunnusnumeron).

                        Esimerkki tästä hyväksyntämerkistä annetaan 6.1 kohdassa.

                  3.2.

                  Jos kyse on rajoitetusta EY-hyväksynnästä, ε:n kanssa samankokoinen kirjain P sijoitetaan ε- kirjaimen edelle.
                  Rajoitetun hyväksynnän merkin malli esitetään 6.2 kohdassa.

                  3.3.

                  Edellä 6 artiklassa mainittu merkki on sama kuin EY-hyväksyntämerkki paitsi, että tyylitelty kirjain ε on käännetty symmetrisesti pystyakselin ympäri eikä siinä ole mitään muuta merkintää, ellei erityisdirektiiveissä toisin säädetä.
                  Malli tästä merkistä on 6.3 kohdassa.

                  3.4.

                  Edellä 11 artiklassa tarkoitettu merkki on EY-hyväksyntämerkki kuusikulmiossa.
                  Tämän merkin malli esitetään 6.4 kohdassa.

                  3.5.

                  Edellä 3.1–3.4 kohdassa tarkoitetut merkit, jotka valmistaja kiinnittää tämän direktiivin säännösten mukaisesti, on kiinnitettävä kuhunkin vakausta varten jätettyyn laitteeseen ja lisälaitteeseen näkyvälle paikalle ja niiden on oltava luettavissa ja häviämättömiä. Jos niiden kiinnittämisessä on teknisiä vaikeuksia, poikkeuksia voidaan tehdä erityisdirektiiveissä, tai niitä voidaan hyväksyä jäsenvaltioiden metrologisten tarkastuslaitosten keskinäisen sopimuksen perusteella.

            4.   Näytelaitteen tallettaminen
      Erityisdirektiiveissä säädetyissä tapauksissa hyväksynnän antanut laitos voi, katsoessaan sen tarpeelliseksi, vaatia, että se tyyppilaite, jolle hyväksyntä on annettu, talletetaan. Tämän tyyppilaitteen sijasta laitos voi hyväksyä laitteen osien, pienoismallien tai piirustusten tallettamisen, ja se voi mainita tämän EY-tyyppihyväksyntätodistuksessa.
      5.   Hyväksynnästä ilmoittaminen

                  5.1.

                  Samaan aikaan kun asianomaiselle annetaan asia tiedoksi, lähetetään EY-hyväksyntätodistuksen jäljennökset komissiolle ja muille jäsenvaltioille; viimeksi mainitut voivat myös saada halutessaan jäljennökset metrologisista tarkastuskertomuksista.

                  5.2.

                  EY-tyyppihyväksynnän peruuttamiseen ja muihin EY-tyyppihyväksynnän laajuutta ja pätevyyttä koskeviin tiedoksiantoihin sovelletaan 5.1 kohdassa määrättyä ilmoitusmenettelyä.

                  5.3.

                  Jäsenvaltion, joka epää EY-tyyppihyväksynnän, on ilmoitettava päätöksestään muille jäsenvaltioille ja komissiolle.

            6.   EY-tyyppihyväksyntään liittyvät merkit

                  6.1.

                  EY-tyyppihyväksyntämerkki

                              Esimerkki:

                              Saksan metrologisen tarkastuslaitoksen vuonna 1971 antama EY-tyyppihyväksyntä (ks. 3.1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta)
                              EY-tyyppihyväksynnän tunnusnumero (ks. 3.1 kohdan toinen luetelmakohta)

                  6.2.

                     Rajoitetun EY-tyyppihyväksynnän merkki (ks. 3.2 kohta)

                              Esimerkki:

                              Saksan metrologisen tarkastuslaitoksen vuonna 1971 antama rajoitetun EY-tyyppihyväksynnän merkki
                              Rajoitetun EY-tyyppihyväksynnän tunnusnumero

                  6.3.

                  EY-tyyppihyväksynnästä vapauttamisen merkki

                              Esimerkki:

                  6.4.

                  EY-tyyppihyväksyntäleima laitteille, jotka on vapautettu EY-ensivakauksesta (ks. 3.4 kohta)

                              Esimerkki:

                              Saksan metrologisen tarkastuslaitoksen vuonna 1971 antama EY-tyyppihyväksyntä
                              EY-tyyppihyväksynnän tunnusnumero

      LIITE II
      EY-ENSIVAKAUS
      1.   Yleistä

                  1.1

                  EY-ensivakaus voidaan suorittaa yhdessä tai useammassa vaiheessa (tavallisesti kahdessa).

                  1.2

                  Erityisdirektiiveissä säänneltäviä seikkoja:

                              1.2.1

                              EY-ensivakaus suoritetaan yksivaiheisena laitteille, jotka muodostavat tehtaalta toimitettaessa kokonaisuuden, eli laitteille, jotka teoreettisesti voidaan siirtää asennuspaikalle ilman, että ne täytyy ensin purkaa.

                              1.2.2

                              EY-ensivakaus tehdään kahdessa tai useammassa vaiheessa laitteille, joiden asianmukainen toiminta riippuu laitteiden asennus- tai käyttöolosuhteista.

                              1.2.3

                              Vakausmenettelyn ensimmäisessä toteutusvaiheessa on varmistettava erityisesti, että laite on hyväksytyn tyypin mukainen, tai että EY-tyyppitarkastuksesta vapautetut laitteet täyttävät asiaa koskevat määräykset.

            2.   EY-ensivakauksen paikka

                  2.1

                  Jos erityisdirektiiveissä ei määrätä vakauksen suorituspaikkaa, yhdessä vaiheessa vaa’attavat laitteet vaa’ataan asianomaisen metrologisen tarkastuslaitoksen valitsemassa paikassa.

                  2.2

                  Toimivaltaisen metrologisen tarkastuslaitoksen on alueellaan vaa’attava kahdessa tai useammassa vaiheessa vaa’attavat laitteet.

                              2.2.1

                              Vakauksen viimeinen vaihe on suoritettava asennuspaikalla.

                              2.2.2

                              Vakauksen muut vaiheet on suoritettava 2.1 kohdassa määrätyllä tavalla.

                  2.3

                  Erityisesti vakauksen tapahtuessa vakaustoimiston ulkopuolella vakauksen suorittava metrologinen tarkastuslaitos voi vaatia hakijaa:

                              —

                              antamaan vakauksen suorittamiseksi tarvittavat standardit sekä materiaalit ja avustavat henkilöt;

                              —

                              toimittamaan jäljennöksen EY-hyväksyntätodistuksesta.

            3.   EY-ensivakausmerkit
      3.1   EY-ensivakausmerkkien kuvaus

                  3.1.1

                  Jäljempänä 3.3 kohdan mukaisesti kiinnitettävät EY-ensivakausmerkit, joita koskevat erityisdirektiivien säännökset, ovat seuraavat:

                              3.1.1.1

                              Lopullinen EY-vakausmerkki koostuu kahdesta leimasta:

                                          a)

                                          ensimmäinen muodostuu pienestä ”e”-kirjaimesta, joka sisältää:

                                                      —

                                                      yläosassa sen jäsenvaltion, jossa ensivakaus tehtiin, yhdestä tai useammasta isosta kirjaimesta koostuvan tunnuksen (B Belgia, BG Bulgaria CZ Tšekki, DK Tanska, D Saksa, EST Viro, IRL Irlanti, EL Kreikka, E Espanja, F Ranska, I Italia, CY Kypros, LV Latvia, LT Liettua, L Luxemburg, H Unkari, M Malta, NL Alankomaat, A Itävalta, PL Puola, P Portugali, RO Romania, SI Slovenia, SK Slovakia, FI Suomi, S Ruotsi, UK Yhdistynyt kuningaskunta) ja tarvittaessa yksi tai kaksi numeroa, jotka ilmaisevat alueellista tai hallinnollista alajakoa;

                                                      —

                                                      alemmassa puolikkaassa vakaustoimiston tai vakauksen suorittajan tunnusnumeron;

                                          b)

                                          toinen leima muodostuu vakausvuoden kahdesta viimeisestä numerosta kuusikulmion sisällä.

                              3.1.1.2

                              Osittainen EY-vakausmerkki muodostuu pelkästään ensimmäisestä leimasta. Sitä käytetään myös sinettinä.

            3.2   Merkkien muoto ja mitat

                  3.2.1

                  Liitteenä olevissa piirustuksissa määritetään 3.1 kohdassa määrättyjen EY-ensivakausmerkkien kirjainten ja numeroiden muodot, mitat ja ääriviivat; ensimmäiset kaksi piirustusta esittävät leimojen eri osat ja kolmas on esimerkki leimasta. Piirustuksissa annetut mitat ovat suhteellisia arvoja; ne riippuvat pienen ’e’-kirjaimen ympärille piirretyn ympyrän halkaisijasta ja kuusikulmion kentästä.
                  Merkkien ympärille kuvattujen ympyröiden varsinaiset halkaisijat ovat 1,6 mm, 3,2 mm, 6,3 mm, 12,5 mm.

                  3.2.2

                  Jäsenvaltioiden metrologiset tarkastuslaitokset toimittavat toisilleen EY-ensivakausmerkkien alkuperäispiirustuksia, jotka ovat oheisten piirustusten mallien mukaisia.

            3.3   Merkkien kiinnittäminen

                  3.3.1

                  Lopullinen EY-vakausmerkki on kiinnitettävä laitteessa osoitettuun kohtaan, kun laite on kokonaan vaa’attu ja todettu EY-vaatimusten mukaiseksi.

                  3.3.2

                  Osittainen EY-vakausmerkki kiinnitetään:

                              3.3.2.1

                              leimauspäiväyksen kiinnityspaikkaan tai muihin erillisissä liitteissä säädettyihin paikkoihin, kun laitteen tai laitteenosan vakaus tehdään useassa vaiheessa ja se täyttää toiminnoille asetetut vaatimukset, jotka eivät koske erityisdirektiiveissä täsmennettyjä asennuspaikkoja;

                              3.3.2.2

                              kaikissa tapauksissa sinettinä erityisdirektiiveissä säädettyihin paikkoihin.

      LIITE III

         A   OSA

         Kumottu direktiivi ja luettelo sen myöhemmistä muutoksista

      (20 artiklassa tarkoitettu)

                  Neuvoston direktiivi 71/316/ETY
                  (EYVL L 202, 6.9.1971, s. 1).

                  Vuoden 1972 liittymisasiakirjan liitteessä I oleva X.12 kohta
                  (EYVL L 73, 27.3.1972, s. 118).

                  Neuvoston direktiivi 72/427/ETY
                  (EYVL L 291, 28.12.1972, s. 156).

                  Vuoden 1979 liittymisasiakirjan liitteessä I oleva X.A kohta
                  (EYVL L 291, 19.11.1979, s. 108).

                  Neuvoston direktiivi 83/575/ETY
                  (EYVL L 332, 28.11.1983, s. 43).

                  Vuoden 1985 liittymisasiakirjan liitteessä I oleva IX.A.7 kohta
                  (EYVL L 302, 15.11.1985, s. 212).

                  Neuvoston direktiivi 87/354/ETY
                  (EYVL L 192, 11.7.1987, s. 43).

                  Vain siltä osin kuin on kyse 1 artiklassa ja liitteessä olevassa 4 alakohdassa direktiiviin 71/316/ETY tehdyistä viittauksista

                  Neuvoston direktiivi 87/355/ETY
                  (EYVL L 192, 11.7.1987, s. 46).

                  Neuvoston direktiivi 88/665/ETY
                  (EYVL L 382, 31.12.1988, s. 42).

                  Ainoastaan 1 artiklan 1 kohta

                  Vuoden 1994 liittymisasiakirjan liitteessä I oleva XI.C.VII.1 kohta
                  (EYVL C 241, 29.8.1994, s. 211).

                  Neuvoston asetus (EY) N:o 807/2003
                  (EUVL L 122, 16.5.2003, s. 36).

                  Ainoastaan liitteessä III oleva 5 alakohta

                  Vuoden 2003 liittymisasiakirjan liitteessä II oleva I.D.1 kohta
                  (EUVL L 236, 23.9.2003, s. 64).

                  Neuvoston direktiivi 2006/96/EY
                  (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 81).

                  Vain siltä osin kuin on kyse 1 artiklassa ja liitteessä olevassa B.1 kohdassa direktiiviin 71/316/ETY tehdyn viittauksen osalta

                  Komission direktiivi 2007/13/ETY
                  (EUVL L 73, 13.3.2007, s. 10).

         B   OSA

         Osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamista koskevat määräajat

      (20 artiklassa tarkoitettu)

                  Direktiivit

                  Määräpäivä, joka koskee saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä

                  71/316/ETY

                  30 päivä tammikuuta 1973

                  83/575/ETY

                  1 päivä tammikuuta 1985

                  87/354/ETY

                  31 päivä joulukuuta 1987

                  87/355/ETY

                  31 päivä joulukuuta 1987

                  2006/96/EY

                  1 päivä tammikuuta 2007

                  2007/13/EY

                  9 päivä maaliskuuta 2008

      LIITE IV

         VASTAAVUUSTAULUKKO

                  Direktiivi 71/316/ETY

                  Tämä direktiivi

                  1 artiklan 1 kohdan a alakohta

                  1 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 1 artiklan 2 kohta

                  1 artiklan 1 kohdan b alakohta

                  1 artiklan 1 kohdan b alakohta

                  1 artiklan 1 kohdan c alakohta

                  1 artiklan 1 kohdan c alakohta

                  1 artiklan 2 kohta

                  1 artiklan 3 kohta

                  1 artiklan 3 kohta

                  1 artiklan 4 kohta

                  1 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta

                  1 artiklan 5 kohta

                  1 artiklan 4 kohdan toinen alakohta

                  1 artiklan 6 kohta

                  2 artiklan 1 kohta

                  2 artiklan 2 kohta

                  2 artiklan 2 kohta

                  2 artiklan 3 kohta

                  2 artiklan 3 kohta

                  2 artiklan 4 kohta

                  2 artiklan 4 kohta

                  2 artiklan 5 kohta

                  2 artiklan 5 kohta

                  2 artiklan 1 kohta

                  3 artiklan johdantokappale

                  3 artiklan johdantokappale

                  3 artiklan ensimmäinen luetelmakohta

                  3 artiklan a alakohta

                  3 artiklan toinen luetelmakohta

                  3 artiklan b alakohta

                  4 artiklan ensimmäinen ja toinen virke

                  4 artiklan ensimmäinen ja toinen kohta

                  4 artiklan kolmas virke

                  4 artiklan kolmas kohta

                  5 artiklan 1 kohta

                  5 artiklan 1 kohta

                  5 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan a alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan toinen luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan b alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan kolmas luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan c alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan neljäs luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan d alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan a alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan toinen luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan b alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan neljäs alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan neljäs alakohta

                  5 artiklan 3 kohta

                  5 artiklan 3 kohta

                  6 artikla

                  6 artikla

                  7 artiklan 1, 2 ja 3 kohta

                  7 artiklan 1, 2 ja 3 kohta

                  7 artiklan 4 kohdan ensimmäinen virke

                  7 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta

                  7 artiklan 4 kohdan toinen virke

                  7 artiklan 4 kohdan toinen alakohta

                  7 artiklan 4 kohdan kolmas virke

                  7 artiklan 4 kohdan kolmas alakohta

                  7 artiklan 5 kohta

                  7 artiklan 5 kohta

                  8 artiklan 1 kohdan a alakohta

                  8 artiklan 1 kohta

                  8 artiklan 1 kohdan b alakohta

                  8 artiklan 2 kohta

                  8 artiklan 2 kohta

                  8 artiklan 3 kohta

                  8 artiklan 3 kohta

                  8 artiklan 4 kohta

                  9 artiklan 1 kohta

                  9 artiklan 1 kohta

                  9 artiklan 2 kohdan johdantokappale

                  9 artiklan 2 kohdan johdantokappale

                  9 artiklan 2 kohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  9 artiklan 2 kohdan a alakohta

                  9 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta

                  9 artiklan 2 kohdan b alakohta

                  9 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta

                  9 artiklan 2 kohdan c alakohta

                  9 artiklan 2 kohdan neljäs luetelmakohta

                  9 artiklan 2 kohdan d alakohta

                  10 ja 11 artikla

                  10 ja 11 artikla

                  12, 13 ja 14 artikla

                  12, 13 ja 14 artikla

                  15 artikla

                  15 artikla

                  16 artiklan ensimmäinen virke

                  16 artiklan ensimmäinen alakohta

                  16 artiklan toinen virke

                  16 artiklan toinen alakohta

                  17 artikla

                  —

                  18 artiklan 1 kohta

                  17 artiklan 1 kohta

                  18 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta

                  17 artiklan 2 kohta

                  18 artiklan 2 kohdan toinen alakohta

                  —

                  18 artiklan 3 kohta

                  —

                  19 artikla

                  18 artikla

                  20 artiklan 1 kohta

                  —

                  20 artiklan 2 kohta

                  19 artikla

                  —

                  20 ja 21 artikla

                  21 artikla

                  22 artikla

                  Liite I

                  Liite I

                  1 ja 1.1 alakohta

                  1 ja 1.1 alakohta

                  1.2 alakohdan johdantokappale

                  1.2 alakohdan johdantokappale

                  1.2 alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  1.2 alakohdan a alakohta

                  1.2 alakohdan toinen luetelmakohta

                  1.2 alakohdan b alakohta

                  1.2 alakohdan kolmas luetelmakohta

                  1.2 alakohdan c alakohta

                  1.2 alakohdan neljäs luetelmakohta

                  1.2 alakohdan d alakohta

                  1.2 alakohdan viides luetelmakohta

                  1.2 alakohdan e alakohta

                  1.3 alakohta

                  1.3 alakohta

                  1.3.1 alakohdan johdantokappale

                  1.3.1 alakohdan johdantokappale

                  1.3.1 alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  1.3.1 alakohdan a alakohta

                  1.3.1 alakohdan toinen luetelmakohta

                  1.3.1 alakohdan b alakohta

                  1.3.1 alakohdan kolmas luetelmakohta

                  1.3.1 alakohdan c alakohta

                  1.3.1 alakohdan neljäs luetelmakohta

                  1.3.1 alakohdan d alakohta

                  1.3.2–5 alakohta

                  1.3.2–5 alakohta

                  5.2 alakohta

                  5.1 alakohta

                  5.3 alakohta

                  5.2 alakohta

                  5.4 alakohta

                  5.3 alakohta

                  6–6.4 alakohta

                  6–6.4 alakohta

                  Liite II

                  Liite II

                  —

                  Liite III

                  —

                  Liite IV


Avis juridique important

|

31987L0018

Neuvoston direktiivi 87/18/ETY, annettu 18 päivänä joulukuuta 1986, hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden noudattamista kemiallisten aineiden kokeissa ja periaatteiden noudattamisen todentamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 015 , 17/01/1987 s. 0029 - 0030 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 7 s. 0195  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 7 s. 0195

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 18 päivänä joulukuuta 1986,hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden noudattamista kemiallisten aineiden kokeissa ja periaatteiden noudattamisen todentamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä (87/18/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettävaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annetussa neuvoston direktiivissä 67/548/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 84/449/ETY(4), pidetään tärkeänä, että kemiallisilla aineilla tehdään kokeita niiden ihmisille ja ympäristölle mahdollisesti aiheuttaman vaaran määrittelemiseksi,direktiivissä 75/318/ETY(5), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 87/19/ETY(6), sekä direktiivissä 81/852/ETY(7), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 87/20/ETY(8) säädetään, että lääkevalmisteita koskevat kokeet, jotka eivät ole kliinisiä, on tehtävä yhteisössä voimassa olevan kemiallisia aineita koskevan hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden mukaisesti,tehtäessä torjunta-aineiden aktiivisia aineita koskevia kokeita, ne on tehtävä direktiivissä 67/548/ETY tarkoitettujen tutkimuspöytäkirjojen mukaisesti ja siten kemiallisia aineita koskevaa hyvää laboratoriokäytäntöä noudattaen,näissä kokeissa käytettävät menetelmät on määritelty direktiivin 67/548/ETY liitteessä V,hyvän laboratoriokäytännön periaatteita on koetulosten vertailukelpoisuuden ja korkealaatuisuuden varmistamiseksi tarpeen noudattaa tehtäessä direktiivissä 67/548/ETY säädettyjä kokeita,komissio aikoo lähitulevaisuudessa tehdä neuvostolle ehdotuksen hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden noudattamisen todentamista koskevaksi direktiiviksi,kokeisiin käytettäviä voimavaroja ei saa tuhlata kokeiden toistamiseen sen vuoksi, että laboratoriotutkimuskäytäntö eroaa eri jäsenvaltioissa,taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) neuvosto on tehnyt 12 päivänä toukokuuta 1981 kemiallisten tuotteiden arvioinnista saatujen tietojen vastavuoroista hyväksymistä koskevan päätöksen; neuvosto on antanut 26 päivänä heinäkuuta 1983 hyvän laboratoriokäytännön noudattamisen vastavuoroista tunnustamista koskevan suosituksen,eläinten suojelun varmistamiseksi on tarpeen rajoittaa eläinkokeiden määrää; standardoiduin ja tunnustetuin menetelmin tehtyjen testien tulosten vastavuoroinen tunnustaminen on olennainen edellytys tämän alan kokeiden lukumäärän vähentämiseksi, jaon tarpeen luoda menettely, joka tekee mahdolliseksi hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden nopean mukauttamisen,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1 Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että direktiivin 67/548/ETY mukaisesti kemiallisilla tuotteilla kokeita tekevät laboratoriot noudattavat OECD:n neuvoston 12 päivänä toukokuuta 1981 tekemän kemiallisten tuotteiden arvioinnista saatujen tietojen vastavuoroista tunnustamista koskevan päätöksen liitteessä 2 määriteltyjä hyvän laboratoriokäytännön periaatteita.2 Mitä 1 kohdassa säädetään, noudatetaan myös, kun muut yhteisön säännökset koskevat hyvän laboratoriokäytännön noudattamista tehtäessä kemiallisilla tuotteilla kokeita sen arvioimiseksi, ovatko tuotteet turvallisia ihmisille tai ympäristölle.2 artikla Edellä 1 artiklassa tarkoitettujen laboratorioiden on esittäessään tulokset varmennettava, että kokeet on tehty kyseisessä artiklassa tarkoitetun hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden mukaisesti.3 artikla 1 Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tarkastaakseen, että hyvän laboratoriokäytännön periaatteita noudatetaan. Nämä toimenpiteet käsittävät OECD:n tätä alaa koskevien suositusten mukaiset laboratorio- ja tutkimustarkastukset.2 Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle sen viranomaisen tai niiden viranomaisten nimi tai nimet, joiden tehtävänä on valvoa 1 kohdassa tarkoitetun hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden noudattamista. Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.4 artikla Edellä 1 artiklassa tarkoitetut hyvän laboratoriokäytännön periaatteet voidaan mukauttaa direktiivin 67/548/ETY 21 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.5 artikla 1 Jos yhteisön säännöksissä vaaditaan hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden noudattamista kemiallisilla tuotteilla tehtävissä kokeissa tämän direktiivin tultua voimaan, jäsenvaltiot eivät saa hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden perusteella kieltää, rajoittaa tai estää saattamasta kemiallisia tuotteita markkinoille, jos kyseisten laboratorioiden noudattamat periaatteet ovat 1 artiklassa esitetyn mukaiset.2 Jos jäsenvaltio yksityiskohtaisin perustein toteaa, että hyvän laboratoriokäytännön periaatteiden noudattaminen kemiallisten aineiden kokeissa ja niiden noudattamisen todentaminen osoittavat, että vaikka kemiallinen aine on tutkittu tämän direktiivin vaatimusten mukaisesti, se on vaarallinen ihmisille ja ympäristölle, jäsenvaltio voi väliaikaisesti kieltää alueellaan saattamasta ainetta markkinoille tai asettaa markkinoille saattamiselle erityisedellytykset. Sen on heti ilmoitettava päätöksensä ja sen perusteet komissiolle ja muille jäsenvaltioille.Komissio kuulee asianomaisia jäsenvaltioita kuuden viikon kuluessa ja antaa sen jälkeen lausuntonsa sekä toteuttaa viipymättä aiheelliset toimenpiteet.Jos komissio katsoo direktiivin teknisen mukauttamisen tarpeelliseksi, komissio tai neuvosto päättää mukauttamisesta 4 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Tässä tapauksessa suojatoimenpiteistä päättänyt jäsenvaltio voi pitää ne voimassa, kunnes nämä mukautukset tulevat voimaan.6 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1988. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.7 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 18 päivänä joulukuuta 1986.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaM. JOPLING(1) EYVL N:o C 120, 20.5.1986, s. 177(2) EYVL N:o C 354, 31.12.1985, s. 5(3) EYVL N:o 196, 16.8.1967, s. 1(4) EYVL N:o L 251, 19.9.1984, s. 1(5) EYVL N:o L 147, 9.6.1975, s. 1(6) EYVL N:o L 15, 17.1.1987, s. 31(7) EYVL N:o L 317, 6.11.1981, s. 16(8) EYVL N:o L 15, 17.1.1987, s. 34


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/114/EY, annettu 12 päivänä joulukuuta 2006 , harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta (kodifioitu toisinto)   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               27.12.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 376/21

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2006/114/EY,
   annettu 12 päivänä joulukuuta 2006,
   harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta
   (kodifioitu toisinto)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, JOTKA
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               1)

               Harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta 10 päivänä syyskuuta 1984 annettua neuvoston direktiiviä 84/450/ETY (3) on muutettu useita kertoja ja huomattavalta osin (4). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.

               2)

               Voimassa olevassa harhaanjohtavaa mainontaa koskevassa jäsenvaltioiden lainsäädännössä on huomattavia eroja. Mainonnan vaikutus ulottuu yli yksittäisten jäsenvaltioiden rajojen, ja sillä on siten välitön vaikutus sisämarkkinoiden häiriöttömään toimintaan.

               3)

               Harhaanjohtava ja laiton vertaileva mainonta saattaa vääristää kilpailua sisämarkkinoilla.

               4)

               Mainonta vaikuttaa kuluttajien ja elinkeinonharjoittajien taloudelliseen tilanteeseen riippumatta siitä, johtaako se sopimuksen tekemiseen.

               5)

               Yrityksiä harhaan johtavasta mainonnasta annetun jäsenvaltioiden lainsäädännön eroavuudet ovat esteenä kansalliset rajat ylittävälle mainonnalle ja vaikuttavat siten haitallisesti tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen ja palvelujen tarjoamiseen.

               6)

               Sisämarkkinoiden toteuttaminen merkitsee laajaa valinnanvaraa. Se, että kuluttajat ja elinkeinonharjoittajat voivat ja heidän täytyy hyötyä parhaalla mahdollisella tavalla sisämarkkinoista ja että mainonta on erittäin merkittävä keino kaikenlaisten tavaroiden ja palvelujen tosiasiallisten jakelukanavien muodostamiseksi kautta koko yhteisön, merkitsee, että vertailevan mainonnan muotoa ja sisältöä koskevien perustavaa laatua olevien säännösten on oltava yhtenäisiä ja että vertailevan mainonnan käyttöä koskevat edellytykset jäsenvaltioissa on yhdenmukaistettava. Jos nämä edellytykset täyttyvät, sen pitäisi mahdollistaa se, että vastaavien tuotteiden edut voidaan osoittaa puolueettomasti. Vertaileva mainonta voi myös piristää tavaroiden ja palvelujen toimittajien kilpailua kuluttajien eduksi.

               7)

               Olisi vahvistettava vähimmäistunnusmerkit ja tavoitteet, joiden perusteella voidaan määrittää, onko mainonta harhaanjohtavaa.

               8)

               Vertaileva mainonta, jossa vertaillaan olennaisia, merkityksellisiä, todennettavissa olevia ja edustavia piirteitä ilman että se on harhaanjohtavaa, on laillinen tapa tiedottaa kuluttajille heidän eduistaan. On suotavaa määritellä vertailevan mainonnan käsite laajasti, jotta se kattaisi kaikki vertailevan mainonnan muodot.

               9)

               Olisi vahvistettava sallitun vertailevan mainonnan edellytykset siltä osin, kuin on kyse vertailemisesta, jotta voidaan ratkaista, mitkä vertailevaan mainontaan liittyvät käytännöt voivat vääristää kilpailua, aiheuttaa vahinkoa kilpailijoille ja vaikuttaa epäedullisesti kuluttajan valintoihin. Sallitun mainonnan edellytyksiin on kuuluttava perusteet tavaroiden ja palvelujen vertailemiseksi puolueettomasti.

               10)

               Tekijänoikeuksia koskevia kansainvälisiä yleissopimuksia sekä sopimus- ja muuta vastuuta koskevia kansallisia säännöksiä olisi sovellettava, kun kolmansien osapuolten suorittamiin vertaileviin tutkimuksiin viitataan tai ne esitetään vertailevassa mainonnassa.

               11)

               Vertailevan mainonnan edellytysten olisi oltava kumulatiivisia ja niitä olisi noudatettava kokonaisuudessaan. Perustamissopimuksen mukaisesti kyseisten edellytysten soveltamisen muodon ja menetelmien valinta olisi jätettävä jäsenvaltioille, jos muotoa ja menetelmiä ei ole vielä määritelty tässä direktiivissä.

               12)

               Näihin edellytyksiin olisi kuuluttava erityisesti, että otetaan huomioon maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20 päivänä maaliskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 (5) säännökset, erityisesti sen 13 artikla, sekä muut maatalousalalla annetut yhteisön säännökset.

               13)

               Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (6) 5 artiklassa annetaan rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle yksinoikeudet, joihin kuuluu oikeus estää kaikkia muita käyttämästä elinkeinotoiminnassa tunnusta, joka on sama tai samankaltainen kuin samoja tavaroita tai palveluja tai tarvittaessa jopa muita tavaroita varten rekisteröity tavaramerkki.

               14)

               Vertailevan mainonnan tehostamiseksi voi kuitenkin olla välttämätöntä yksilöidä kilpailijan tavarat tai palvelut viittaamalla viimeksi mainitun hallussa olevaan tavaramerkkiin tai kauppanimitykseen.

               15)

               Toisen tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten käyttö edellä mainitulla tavalla ei riko yksinoikeutta, jos siinä noudatetaan tässä direktiivissä säädettyjä edellytyksiä, koska aiottuna tavoitteena on ainoastaan erottaa tavarat tai palvelut toisistaan ja siten puolueettomasti korostaa eroja.

               16)

               Sellaisen henkilön ja yhteisön, jonka etua asia kansallisen lainsäädännön mukaan koskee, olisi voitava saattaa harhaanjohtava ja luvaton vertaileva mainonta joko tuomioistuimen tai sellaisen hallintoviranomaisen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta antaa ratkaisu valituksesta tai panna vireille oikeudenkäynti asiassa.

               17)

               Tuomioistuimilla tai hallintoviranomaisilla olisi oltava toimivalta määrätä harhaanjohtava ja laiton vertaileva mainonta lopetettavaksi tai lopettaa se. Tietyissä tapauksissa voi olla suotavaa kieltää harhaanjohtava ja laiton vertaileva mainos jo ennen sen julkaisemista. Tämä ei kuitenkaan velvoita jäsenvaltioita antamaan säännöksiä tai määräyksiä, jotka edellyttävät mainonnan järjestelmällistä ennakkotarkastusta.

               18)

               Itsesääntelyelimien harjoittama vapaaehtoinen valvonta harhaanjohtavan tai luvattoman vertailevan mainonnan poistamiseksi saattaa johtaa siihen, että hallinnollisilta toimenpiteiltä tai oikeudenkäynneiltä vältytään, minkä vuoksi sitä tulisi rohkaista.

               19)

               Vaikka todistustaakka onkin määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä, on tarpeen kuitenkin antaa tuomioistuimille ja hallintoviranomaisille oikeus vaatia, että elinkeinonharjoittajat esittävät todisteita esittämiensä tosiasiaväittämien oikeellisuudesta.

               20)

               Vertailevan mainonnan säätely on tarpeen sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa varten, ja se edellyttää toimia yhteisön tasolla. Direktiivin antaminen on tarkoituksenmukainen keino sen vuoksi, että siinä vahvistetaan yleiset yhtenäiset periaatteet ja annetaan samalla jäsenvaltioille mahdollisuus valita muoto ja soveltuva menetelmä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi; tämä on toissijaisuusperiaatteen mukaista.

               21)

               Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa jäsenvaltioiden velvollisuuksiin, jotka koskevat liitteessä I olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava siinä mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava niitä,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Tämän direktiivin tarkoituksena on suojella elinkeinonharjoittajia harhaanjohtavalta mainonnalta ja sen kohtuuttomilta seurauksilta sekä vahvistaa ne edellytykset, joiden toteutuessa vertaileva mainonta on sallittua.
   2 artikla
   Tässä direktiivissä:

               a)

               ”mainonnalla” tarkoitetaan missä tahansa muodossa olevaa tietoa tai esitystä, joka annetaan elinkeinon, liiketoiminnan, käsityön tai ammatin harjoittamisen yhteydessä tavaroiden tai palvelujen, mukaan lukien kiinteä omaisuus, oikeudet ja velvollisuudet, menekin edistämiseksi;

               b)

               ”harhaanjohtavalla mainonnalla” tarkoitetaan kaikkea mainontaa, joka tavalla tai toisella, esitystapa mukaan lukien, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan niitä henkilöitä, joille se on osoitettu tai jotka se tavoittaa, ja joka harhauttavan ominaisuutensa takia on omiaan vaikuttamaan heidän taloudelliseen käyttäytymiseensä taikka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan vahinkoa kilpailijalle;

               c)

               ”vertailevalla mainonnalla” tarkoitetaan kaikkea mainontaa, josta suoraan tai epäsuorasti voidaan tunnistaa kilpailija tai kilpailijan tarjoamat tavarat tai palvelut;

               d)

               ”elinkeinonharjoittajalla” tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka toimii sellaisessa tarkoituksessa, joka liittyy hänen elinkeino-, liike-, käsiteollisuus- tai ammattitoimintaansa ja elinkeinonharjoittajan nimissä tai puolesta toimivaa henkilöä;

               e)

               ”käytännesääntöjen ylläpitäjällä” tarkoitetaan tahoa, mukaan lukien elinkeinonharjoittaja tai elinkeinonharjoittajien ryhmä, joka vastaa käytännesääntöjen laatimisesta ja tarkistamisesta ja/tai sen valvomisesta, että ne, jotka ovat sitoutuneet sääntöihin, noudattavat niitä.

         3 artikla
   Mainonnan harhaanjohtavuutta arvioitaessa on otettava huomioon sen kaikki piirteet ja erityisesti sen sisältämät tiedot seuraavista seikoista:

               a)

               tavaroiden ja palvelujen ominaisuudet, kuten niiden saatavuus, laatu, toimittaminen, koostumus, valmistus- tai suoritustapa ja -ajankohta, käyttökelpoisuus, käyttötarkoitus, määrä, tuote-erittely, maantieteellinen tai kaupallinen alkuperä tai tulokset, joita niitä käyttämällä oletetaan saavutettavan, taikka tavaroita tai palveluja koskevissa tarkastuksissa ja kokeissa saadut tulokset ja olennaiset piirteet;

               b)

               hinta tai sen laskemistapa sekä ehdot, joilla tavara toimitetaan tai palvelu suoritetaan;

               c)

               sellaiset mainostajan luonteeseen, ominaisuuksiin ja oikeuksiin liittyvät seikat, kuten tämän henkilöllisyys ja varallisuus, pätevyys, teolliset, kaupalliset tai tekijänoikeudet sekä saadut palkinnot ja tunnustukset.

         4 artikla
   Vertaileva mainonta on vertailun osalta sallittua, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

               a)

               se ei ole tämän direktiivin 2 artiklan b alakohdassa, 3 artiklassa ja 8 artiklan 1 kohdassa tai sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) 11 päivänä toukokuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (7) 6 ja 7 artiklassa tarkoitettua harhaanjohtavaa mainontaa;

               b)

               siinä verrataan samoja tarpeita tyydyttäviä tai samaan tarkoitukseen aiottuja tavaroita tai palveluja;

               c)

               siinä vertaillaan puolueettomasti näiden tavaroiden tai palvelujen yhtä tai useampaa olennaista, merkityksellistä, todennettavissa olevaa ja edustavaa piirrettä, joihin voi kuulua myös hinta;

               d)

               siinä ei vähätellä tai panetella kilpailijan tavaramerkkiä, kauppanimeä, muuta erottavaa tunnusta, tavaroita, palveluja, toimintaa tai olosuhteita;

               e)

               alkuperänimityksellä varustettujen tuotteiden osalta vertailu kohdistuu kussakin tapauksessa tuotteisiin, joiden nimitys on sama;

               f)

               siinä ei käytetä epäoikeutetusti hyväksi kilpailijan tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten mainetta taikka kilpailevan tuotteen alkuperänimitystä;

               g)

               siinä ei esitetä tavaroita tai palveluja sellaisten tavaroiden tai palvelujen jäljitelminä tai toisintoina, joilla on suojattu tavaramerkki tai kaupallinen nimi;

               h)

               siinä ei aiheuteta sekaannusta elinkeinonharjoittajien keskuudessa mainostajan ja kilpailijan välillä tai mainostajan ja kilpailijan tavaramerkkien, kauppanimitysten, muiden erottavien tunnusten, tavaroiden tai palvelujen välillä.

         5 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että käytettävissä on riittävät ja tehokkaat keinot harhaanjohtavan mainonnan torjumiseksi ja vertailevaa mainontaa koskevien säännösten noudattamiseksi elinkeinonharjoittajien ja kilpailijoiden edun edellyttämällä tavalla.
   Näihin keinoihin kuuluvat säännökset, joiden mukaisesti sellaiset henkilöt tai yhteisöt, joiden etua harhaanjohtavan mainonnan kieltäminen tai vertailevan mainonnan säänteleminen kansallisen lainsäädännön mukaisesti koskee, voivat:

               a)

               ryhtyä oikeudellisiin toimiin tällaisen mainonnan suhteen;
               tai

               b)

               saattaa tällaisen mainonnan sellaisen hallintoviranomaisen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta joko ratkaista valitukset tai panna vireille asianmukainen oikeudenkäynti asiassa.

         2.   Kunkin jäsenvaltion on ratkaistava, kumpi 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuista mahdollisuuksista on käytettävissä ja onko tuomioistuimilla tai hallintoviranomaisilla oikeus vaatia, että valituksen käsittelyssä on turvauduttava muihin olemassa oleviin keinoihin, joihin luetaan myös 6 artiklassa tarkoitetut menettelyt, ennen asian ottamista ratkaistavaksi.
   Kunkin jäsenvaltion on ratkaistava:

               a)

               voidaanko nämä oikeuskeinot ottaa käyttöön erikseen tai yhdessä useita samalla talouden alalla toimivia elinkeinonharjoittajia vastaan;
               ja

               b)

               voidaanko nämä oikeuskeinot ottaa käyttöön käytännesääntöjen ylläpitäjää vastaan silloin, kun asianomaisissa käytännesäännöissä edistetään oikeudellisten vaatimusten noudattamatta jättämistä.

         3.   Jäsenvaltioiden on 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuilla säännöksillä annettava tuomioistuimille tai hallintoviranomaiselle toimivalta tapauksissa, joissa se pitää sitä kaikkien asiaan liittyvien etujen ja etenkin yleisen edun kannalta tarpeellisena:

               a)

               määrätä harhaanjohtava mainonta tai laiton vertaileva mainonta lopetettavaksi tai hakea tuomioistuimelta päätöstä sen lopettamisesta;
               tai

               b)

               kieltää harhaanjohtavan mainonnan tai laittoman vertailevan mainoksen julkaiseminen tai hakea tuomioistuimelta päätöstä sen julkaisemisen kieltämisestä, jollei sitä vielä ole julkaistu mutta sen julkaiseminen on odotettavissa.

         Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan vaikka tosiasiallisen vahingon syntymistä taikka mainostajan tahallisuutta tai huolimattomuutta ei olisi näytetty.
   Jäsenvaltioiden on säädettävä kiireellisestä menettelystä, jota noudattaen 1 alakohdassa tarkoitetut toimenpiteet voidaan toteuttaa joko väliaikaisina tai lopullisina, jäsenvaltioiden harkinnan mukaan.
   4.   Jäsenvaltiot voivat, poistaakseen harhaanjohtavan mainonnan tai luvattoman vertailevan mainonnan pysyvät vaikutukset, antaa tuomioistuimille tai hallintoviranomaisille toimivallan, jos mainonta on lopullisella päätöksellä määrätty lopetettavaksi:

               a)

               määrätä kyseinen päätös kokonaan tai osittain julkaistavaksi tarkoituksenmukaiseksi katsomassaan muodossa;

               b)

               määrätä lisäksi oikaisu julkaistavaksi asiassa.

         5.   Edellä 1 kohdan toisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen hallintoviranomaisten tulee:

               a)

               olla kokoonpanoltaan sellaisia, että niiden puolueettomuudesta ei ole epäilyksiä;

               b)

               saada riittävät toimivaltuudet valitusten johdosta tekemiensä päätösten noudattamisen tehokkaaksi valvomiseksi ja turvaamiseksi;

               c)

               säännönmukaisesti perustella päätöksensä.

         6.   Jos 3 ja 4 kohdassa tarkoitettu toimivalta kuuluu yksinomaan hallintoviranomaiselle, sen päätökset tulee aina perustella. Tällöin on säädettävä menettelystä, jolla viranomaisen toimivallan virheellinen tai sopimaton käyttö tai käyttämisen laiminlyönti voidaan saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi.
   6 artikla
   Tällä direktiivillä ei estetä riippumattomia elimiä harjoittamasta harhaanjohtavan tai vertailevan mainonnan vapaaehtoista valvontaa, jota jäsenvaltiot saavat rohkaista, eikä 5 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja henkilöitä tai yhteisöjä kääntymästä tällaisten toimielinten puoleen, sillä edellytyksellä, että asian käsittely näissä täydentää kyseisessä artiklassa tarkoitettua tuomioistuin- tai hallintomenettelyä.
   7 artikla
   Jäsenvaltioiden on annettava tuomioistuimille tai hallintoviranomaisille toimivalta 5 artiklassa tarkoitetuissa riita-asioissa tai hallintomenettelyissä:

               a)

               vaatia mainostajaa näyttämään toteen mainonnassa esitettyjen tosiasiaväittämien paikkansapitävyys, jos se mainostajan ja menettelyn muiden asianosaisten oikeutetut edut sekä kyseiseen tapaukseen liittyvät seikat huomioon ottaen on aiheellista, ja vaatia vertailevan mainonnan osalta mainostajaa näyttämään tämä toteen lyhyessä ajassa;
               ja

               b)

               katsoa tosiasiaväittämät virheellisiksi, jollei a alakohdan mukaan vaadittua näyttöä esitetä tai jos tuomioistuin tai hallintoviranomainen pitää sitä riittämättömänä.

         8 artikla
   1.   Tällä direktiivillä ei estetä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai antamasta säännöksiä laajemmasta elinkeinonharjoittajien ja kilpailijoiden suojasta harhaanjohtavan mainonnan osalta.
   Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta vertailevaan mainontaan vertailun osalta.
   2.   Tämän direktiivin säännösten soveltaminen ei rajoita yhteisön säännöksiä tiettyjen tuotteiden ja/tai palvelujen mainonnasta taikka rajoituksia tai kieltoja, jotka koskevat tietyissä tiedotusvälineissä mainostamista.
   3.   Tämän direktiivin vertailevaa mainontaa koskevat säännökset eivät velvoita jäsenvaltioita sallimaan sellaisten tavaroiden tai palvelujen vertailevaa mainontaa, joita koskevia mainontakieltoja jäsenvaltio perustamissopimuksen määräysten mukaisesti pitää voimassa tai ottaa käyttöön, riippumatta siitä, ovatko kiellot suoraan määrättyjä vai kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti kaupan, teollisuuden, käsityön tai ammatin harjoittamisen sääntelystä vastaavan elimen tai yhteisön määräämiä. Jos nämä kiellot rajoittuvat tiettyihin tiedotusvälineisiin, tätä direktiiviä sovelletaan tiedotusvälineisiin, joita nämä kiellot eivät koske.
   4.   Tämän direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai ottamasta käyttöön ammatillista toimintaa koskevia kieltoja tai rajoituksia ammatillisten palvelujen mainonnassa riippumatta siitä, annetaanko ne suoraan vai ovatko ne ammatillisen toiminnan sääntelystä jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan vastaavan elimen tai järjestön antamia.
   9 artikla
   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista keskeisistä kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   10 artikla
   Kumotaan direktiivi 84/450/ETY, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuksiin, jotka koskevat liitteessä I olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava siinä mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava niitä.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
   11 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan 12 päivänä joulukuuta 2007.
   12 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa, 12 päivänä joulukuuta 2006.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. BORRELL FONTELLES

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. PEKKARINEN

      (1)  Lausunto annettu 26. lokakuuta 2006 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 12. lokakuuta 2006 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 30. marraskuuta 2006.

      (3)  EYVL L 250, 19.9.1984, s. 17, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2005/29/EY (EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22).

      (4)  Katso liitteessä I oleva A osa.

      (5)  EUVL L 93, 31.3.2006, s. 12.

      (6)  EYVL L 40, 11.2.1989, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 92/10/ETY (EYVL L 6, 11.1.1992, s. 35).

      (7)  EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22.

      LIITE I
      A OSA
      Kumottu direktiivi ja sen muutokset

                  Neuvoston direktiivi 84/450/ETY
                  (EYVL L 250, 19.9.1984, s. 17)

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/55/EY
                  (EYVL L 290, 23.10.1997, s. 18)

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY
                  (EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22)

                  ainoastaan 14 artikla

            B OSA
      Määräajat kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle ja soveltamiselle

         (10 artiklassa tarkoitetut)

                  Direktiivi

                  Määräaika kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle

                  Soveltamispäivä

                  84/450/ETY

                  1 päivä lokakuuta 1986

                  —

                  97/55/EY

                  23 päivä huhtikuuta 2000

                  —

                  2005/29/EY

                  12 päivä kesäkuuta 2007

                  12 päivä joulukuuta 2007

      LIITE II
      VASTAAVUUSTAULUKKO

                  Direktiivi 84/450/ETY

                  Tämä direktiivi

                  1 artikla

                  1 artikla

                  2 artiklan johdantokappale

                  2 artiklan johdantokappale

                  2 artiklan 1 alakohta

                  2 artiklan a alakohta

                  2 artiklan 2 alakohta

                  2 artiklan b alakohta

                  2 artiklan 2 a alakohta

                  2 artiklan c alakohta

                  2 artiklan 3 alakohta

                  2 artiklan d alakohta

                  2 artiklan 4 alakohta

                  2 artiklan e alakohta

                  3 artikla

                  3 artikla

                  3 a artiklan 1 kohta

                  4 artikla

                  4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäinen virke

                  5 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta

                  4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toinen virke

                  5 artiklan 1 kohdan toinen alakohta

                  4 artiklan 1 kohdan toinen alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta

                  4 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta

                  5 artiklan 2 kohdan toinen alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan johdantokappale

                  4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  5 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan toinen luetelmakohta

                  5 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan loppukappale

                  5 artiklan 3 kohdan toinen alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 3 kohdan kolmas alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  5 artiklan 3 kohdan kolmas alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan toinen luetelmakohta

                  5 artiklan 3 kohdan kolmas alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan loppukappale

                  5 artiklan 3 kohdan kolmas alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan johdantokappale

                  5 artiklan 4 kohdan johdantokappale

                  4 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  5 artiklan 4 kohdan a alakohta

                  4 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan toinen luetelmakohta

                  5 artiklan 4 kohdan b alakohta

                  4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta

                  5 artiklan 5 kohta

                  4 artiklan 3 kohdan toinen alakohta

                  5 artiklan 6 kohta

                  5 artikla

                  6 artikla

                  6 artikla

                  7 artikla

                  7 artiklan 1 kohta

                  8 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta

                  7 artiklan 2 kohta

                  8 artiklan 1 kohdan toinen alakohta

                  7 artiklan 3 kohta

                  8 artiklan 2 kohta

                  7 artiklan 4 kohta

                  8 artiklan 3 kohta

                  7 artiklan 5 kohta

                  8 artiklan 4 kohta

                  8 artiklan ensimmäinen alakohta

                  —

                  8 artiklan toinen alakohta

                  9 artikla

                  —

                  10 artikla

                  —

                  11 artikla

                  9 artikla

                  12 artikla

                  —

                  Liite I

                  —

                  Liite II


Avis juridique important

|

31983L0513

Neuvoston direktiivi 83/513/ETY, annettu 26 päivänä syyskuuta 1983, kadmiumpäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista

Virallinen lehti nro L 291 , 24/10/1983 s. 0001 - 0008 Espanjank. erityispainos: Luku 15 Nide 4 s. 0131  Portugalink. erityispainos: Luku 15 Nide 4 s. 0131  Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 4 s. 0140  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 4 s. 0140

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 26 päivänä syyskuuta 1983,kadmiumpäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista (83/513/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 ja 235 artiklan,ottaa huomioon tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY(1) ja erityisesti sen 6 ja 12 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(2),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(3),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(4),sekä katsoo, ettäyhteisön vesiympäristön suojelemiseksi tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta otetaan direktiivin 76/464/ETY 3 artiklassa käyttöön ennakkolupajärjestelmä, jossa mainitun direktiivin liitteessä olevan luettelon I aineiden päästöille vahvistetaan päästöstandardit; saman direktiivin 6 artiklassa säädetään, että tällaisille päästöstandardeille on vahvistettava raja-arvot sekä laatutavoitteet niille vesiympäristöille, joihin näiden aineiden päästöt vaikuttavat,kadmium ja sen yhdisteet sisältyvät luetteloon I,jäsenvaltioita vaaditaan soveltamaan raja-arvoja, paitsi niissä tapauksissa, joissa ne voivat käyttää laatutavoitteita,useat teollisuudenalat aiheuttavat kadmiumin päästöjä, joista vesistöjen pilaantuminen aiheutuu, ja siksi on tarpeen asettaa erityiset päästöjen raja-arvot kyseisen teollisuuden lajin mukaisesti sekä asettaa laatutavoitteet niitä vesiympäristöjä varten, joihin tällaiset teollisuudenalat päästävät kadmiumia,tällä hetkellä ei kuitenkaan ole mahdollista vahvistaa raja-arvoja päästöille, joita muodostuu valmistettaessa raakafosfaatista fosforihappoa ja fosfaattilannoitteita,laatutavoitteiden tarkoitus on estää mahdollisten kadmiumpäästöjen aiheuttama vesiympäristön eri osien pilaantuminen,tällaiset laatutavoitteet on vahvistettava juuri tätä tarkoitusta varten, eikä kuluttajansuojelua tai vesiympäristöstä saatavien tuotteiden markkinoille saattamista koskevaa sääntelyä varten,olisi säädettävä erityisestä tarkastusmenettelystä, jonka avulla jäsenvaltiot saavat mahdollisuuden todentaa, että laatutavoitteita noudatetaan,tämän direktiivin tehokasta täytäntöönpanoa varten olisi säädettävä jäsenvaltioiden suorittamasta edellä tarkoitettujen vesiympäristöjen valvonnasta, joihin kohdistuu kadmiumpäästöjä; direktiivin 76/464/ETY 6 artiklassa ei säädetä valtuuksista tällaisen valvonnan toteuttamiseksi; koska perustamissopimuksessa ei anneta erityisvaltuuksia, on sovellettava sen 235 artiklaa,on tarpeen, että komissio toimittaa neuvostolle joka viides vuosi vertailevan arvion siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet tämän direktiivin täytäntöön,pohjavesi jätetään tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, koska siitä säädetään direktiivissä 80/68/ETY(5), jaGrönlannin teollistumisaste on saaren yleistilanteen ja erityisesti harvan asutuksen, huomattavan koon ja erityisen maantieteellisen aseman vuoksi hyvin alhainen; tätä direktiiviä ei sen vuoksi sovelleta Grönlannissa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Tässä direktiivissä:- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti kadmiumin päästöstandardien rajaarvot tämän direktiivin 2 artiklan e alakohdassa määriteltyjen teollisuuslaitosten päästöjä varten;- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti vesiympäristön laatutavoitteet kadmiumin osalta;- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti määräajat, joihin mennessä jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten nykyisiä päästöjä varten myönnetyissä luvissa määrätyt ehdot on täytettävä;- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti mittauksen vertailumenetelmät, jotka mahdollistavat päästöissä ja vesiympäristössä olevien kadmiumpitoisuuksien määrittämisen;- säädetään direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti tarkastusmenettelystä;- velvoitetaan jäsenvaltiot toimimaan yhteistyössä toistensa kanssa, kun on kysymys päästöistä, jotka vaikuttavat useamman kuin yhden jäsenvaltion vesiin.2. Tätä direktiiviä sovelletaan direktiivin 76/464/ETY 1 artiklassa tarkoitettuihin vesiin pohjavettä lukuun ottamatta.2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "kadmiumilla"- alkuainetta kadmium;- kaikkien sen yhdisteiden sisältämää kadmiumia;b) "raja-arvoilla" liitteessä I eriteltyjä arvoja;c) "laatutavoitteilla" liitteessä II eriteltyjä vaatimuksia;d) "kadmiumin käsittelyllä" kaikkia teollisuusprosesseja, joihin kuuluu kadmiumin käyttö tai tuotanto, tai kaikkia muita teollisuusprosesseja, joille on ominaista kadmiumin mukanaolo;e) "teollisuuslaitoksella" laitosta, jossa kadmiumia tai sitä sisältäviä aineita käsitellään;f) "olemassa olevalla laitoksella" teollisuuslaitosta, joka on toiminnassa tämän direktiivin tiedoksiantopäivänä;g) "uudella laitoksella"- teollisuuslaitosta, joka otetaan käyttöön tämän direktiivin tiedoksiantopäivän jälkeen,- olemassa olevaa laitosta, jossa käsiteltävän kadömiumin määrä kasvaa olennaisesti tämän direktiivin tiedoksiantopäivän jälkeen.3 artikla 1. Raja-arvot, niiden noudattamiselle asetetut määräajat ja päästöjen valvonta- ja tarkastusmenettely vahvistetaan liitteessä I.2. Raja-arvot ovat yleensä voimassa pisteessä, jossa kadmiumia sisältävät jätevedet lähtevät teollisuuslaitoksesta.Kun kadmiumia sisältäviä jätevesiä käsitellään teollisuuslaitoksen ulkopuolella sijaitsevassa kadmiumin poistoon tarkoitetussa käsittelylaitoksessa, jäsenvaltio voi sallia raja-arvojen soveltamisen pisteessä, jossa jätevedet lähtevät käsittelylaitoksesta.3. Direktiivin 76/464/ETY 3 artiklassa tarkoitettuihin lupiin sisältyvien ehtojen tulee olla vähintään yhtä tiukkoja kuin tämän direktiivin liitteessä I olevien, paitsi jos jäsenvaltio toimii direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti tämän direktiivin liitteiden II ja IV perusteella.Lupia on tarkasteltava uudelleen vähintään joka neljäs vuosi.4. Jäsenvaltiot voivat, tämän rajoittamatta kuitenkaan 1, 2 ja 3 kohdan velvoitteiden noudattamista sekä direktiivin ö76/464/ETY säännösten soveltamista, myöntää luvan uusille laitoksille vain, jos noissa laitoksissa sovelletaan parhaiden käytettävissä olevien teknisten keinojen mukaisia standardeja, kun se on tarpeen pilaantumisen poistamiseksi mainitun direktiivin 2 artiklan mukaisesti tai kilpailun vääristymisen estämiseksi.Jos suunnitellut toimenpiteet eivät teknisistä seikoista johtuen ole parhaan saatavilla olevan tekniikan mukaisia, asianomaisen jäsenvaltion on toimitettava käytetystä menetelmästä riippumatta komissiolle ennen luvan myöntämistä selvitys näistä seikoista.Komissio toimittaa nämä selvitykset viipymättä muille jäsenvaltioille, ja se lähettää kaikille jäsenvaltioille viipymättä kertomuksen, jossa se antaa lausuntonsa toisessa alakohdassa tarkoitetusta poikkeuksesta. Tarvittaessa se jättää samalla aiheelliset ehdotukset neuvostolle.5. Analyysin vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä kadmiumin esiintyminen, määritellään liitteessä III olevassa 1 kohdassa. Muita menetelmiä voidaan käyttää edellyttäen, että tällaisten menetelmien toteamis-, toistettavuus- ja tarkkuusrajat ovat vähintään yhtä hyvät kuin liitteessä III olevassa 1 kohdassa vahvistetut. Jäteveden virtaaman mittauksessa vaadittu tarkkuus vahvistetaan liitteessä III olevassa 2 kohdassa.4 artikla Asianomaiset jäsenvaltiot vastaavat teollisuuslaitoksista tulevien päästöjen vaikutusten alaisten vesiympäristöjen valvonnasta.Kun on kyse päästöistä, jotka vaikuttavat useamman kuin yhden jäsenvaltion vesiin, asianomaisten jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä valvontamenettelyn yhdenmukaistamiseksi.5 artikla 1. Komissio laatii vertailevan arvion siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet tämän direktiivin täytäntöön niiden sille direktiivin 76/464/ETY 13 artiklan mukaisesti ja komission tapauksittain esittämästä pyynnöstä toimittamien tietojen perusteella. Kyseisten tietojen on sisällettävä erityisesti:- yksityiskohtaiset tiedot luvista, joissa annetaan kadmiumpäästöjen päästöstandardit;- kadmiumpäästöistä 1 artiklan 2 kohdassa arkoitettuihin vesiin tehdystä kartoituksesta saadut tulokset;- kadmiumpitoisuuksien määrittämiseksi perustetun kansallisen verkon tekemien mittausten tulokset.2. Komissio toimittaa 1 kohdassa tarkoitetun vertailevan arvion neuvostolle joka viides vuosi ja ensimmäisen kerran neljän vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.3. Jos tieteellinen tietämys etenkin kadmiumin myrkyllisyydestä, pysyvyydestä ja sen kertymisestä eläviin organismeihin ja sedimentteihin muuttuu tai jos parhaat käytettävissä olevat tekniset keinot kehittyvät, komissio tekee neuvostolle tarvittaessa aiheelliset ehdotukset raja-arvojen ja laatutavoitteiden tiukentamiseksi tai uusien raja-arvojen ja laatutavoitteiden vahvistamiseksi.6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan kahden vuoden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.7 artikla Tätä direktiiviä ei sovelleta Grönlannissa.8 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 26 päivänä syyskuuta 1983.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaC. SIMITIS(1) EYVL N:o L 129, 18.5.1976, s. 23(2) EYVL N:o C 118, 21.5.1981, s. 3(3) EYVL N:o C 334, 20.12.1982, s. 138(4) EYVL N:o C 230, 10.9.1981, s. 22(5) EYVL N:o L 20, 26.1.1980, s. 43LIITE I Päästöihin sovellettavat raja-arvot, näiden arvojen noudattamisen määräajat ja valvonta- ja tarkastusmenettelyt>TAULUKON PAIKKA>2. Pitoisuuksina ilmaistut raja-arvot, joita ei periaatteessa saa ylittää, on esitetty edellä olevassa taulukossa kohtien 2, 3, 4, 5 ja 6 teollisuudenaloja varten. Enimmäispitoisuuksina ilmaistut raja-arvot eivät missään tapauksessa saa olla suuremmat kuin ne, jotka on ilmaistu enimmäismääränä jaettuna käsitellyn kadmiumkilon vaatimalla vesimäärällä. Koska jätevesien kadmiumpitoisuus kuitenkin riippuu käytetyn veden määrästä, joka vaihtelee prosesseittain ja laitoksittain, kaikissa tapauksissa on noudatettava edellä olevassa taulukossa annettuja raja-arvoja, jotka on ilmaistu päästetyn kadmiumin määränä suhteessa käsitellyn kadmiumin määrään.3. Vuorokausikeskiarvojen raja-arvot ovat kaksi kertaa niin suuret kuin edellä olevassa taulukossa olevat kuukausikeskiarvojen raja-arvot.4. On luotava valvontamenettely, jotta voidaan tarkastaa, täyttävätkö päästöt tässä liitteessä annettujen raja-arvojen mukaiset päästönormit.Valvontamenettelyyn tulee sisällyttää säännökset näytteiden otosta ja analysoinnista sekä päästövirtaaman ja käsitellyn kadmiumin määrän mittaamisesta.Jos käsitellyn kadmiumin määrän mittaaminen on mahdotonta, valvontamenettely voi perustua luvassa tarkoitetun tuotantokapasiteetin mukaiseen kadmiummäärään.5. Otettavan näytteen on edustettava päästöä 24 tunnin ajalta. Kuukaudessa päästetyn kadmiumin määrä lasketaan päivittäin päästetyn kadmiumin määrän perusteella.Sellaisiin teollisuuslaitoksiin, jotka eivät päästä enempää kuin 10 kg kadmiumia vuodessa, voidaan kuitenkin soveltaa yksinkertaistettua valvontamenettelyä. Teollisten galvanointilaitosten tapauksessa yksinkertaistettua valvontamenettelyä voidaan soveltaa vain, jos galvanointisäiliöiden kokonaistilavuus on alle 1,5 m3.(1) Neuvosto vahvistaa niiden teollisuudenalojen raja arvot, joita ei ole mainittu tässä taulukossa, tarvittaessa myöhemmin. Ennen sitä jäsenvaltiot määräävät kadmiumpäästöjen päästöstandardit itsenäisesti direktiivin 76/464/ETY mukaisesti. Tällaisissa standardeissa on otettava huomioon paras käytettävissä oleva tekniikka, ja niiden on oltava vähintään yhtä tiukkoja kuin tässä direktiivissä säädetyt lähinnä vastaavat raja arvot.(2) Tämän direktiivin täytäntöönpanosta saadun kokemuksen pohjalta komissio tekee 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti sopivana ajankohtana neuvostolle ehdotukset tiukempien raja arvojen vahvistamisesta siten, että ne tulevat voimaan vuoteen 1992 mennessä.(3) Kokonaiskadmiumpitoisuuden virtaamapainotettu kuukausikeskiarvo.(4) Kuukausikeskiarvo.(5) Tällä hetkellä on mahdotonta vahvistaa kuormitusraja arvoja. Neuvosto antaa nämä arvot tarvittaessa tämän direktiivin 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Jos neuvosto ei vahvista raja arvoja, palstalla "1.1.1986" ilmaistut kuormitusarvot säilytetään.(6) Jäsenvaltiot voivat viivyttää raja arvojen soveltamista 1 päivään tammikuuta 1989 kysymyksen ollessa laitoksista, jotka päästävät vähemmän kuin 10 kg kadmiumia vuodessa ja joissa galvanointisäiliöiden kokonaistilavuus on alle 1,5 m3, mikäli tekniset tai hallinnolliset seikat tekevät tällaisen toimenpiteen ehdottoman välttämättömäksi.(7) Tällä hetkellä ei ole taloudellisesti kannattavia teknisiä keinoja, joilla kadmium voidaan järjestelmällisesti poistaa päästöistä, jotka aiheutuvat valmistettaessa fosforihappoa ja/tai fosfaattilannoitteita raakafosfaatista. Tämän vuoksi tällaisille päästöille ei ole määrätty raja arvoja. Tällaisten raja arvojen puuttuminen ei vapauta jäsenvaltioita niiden direktiivin 76/464/ETY mukaisesta velvoitteesta määrätä näille päästöille päästöstandardit.LIITE II LaatutavoitteetDirektiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua poikkeusta käyttäviä jäsenvaltioita varten päästöstandardit, jotka niiden on laadittava ja joiden noudattaminen niiden on varmistettava tuon direktiivin 5 artiklan mukaisesti, määrätään siten, että jäljempänä lueteltuihin tavoitteisiin kuuluva sopiva laatutavoite tai kuuluvat sopivat laatutavoitteet täytetään alueilla, joihin kadmiumpäästöt vaikuttavat. Toimivaltainen viranomainen määrittelee kussakin tapauksessa vaikutuksen alaisen alueen ja valitsee 1 kohdassa luetelluista laatutavoitteista tavoitteen tai tavoitteet, joita se pitää asianmukaisina ottaen huomioon vaikutuksen alaisen alueen käyttötarkoituksen ja sen, että tämän direktiivin tarkoitus on poistaa kaikki pilaantuminen.1. Seuraavat laatutavoitteet(1), jotka mitataan riittävän läheltä päästölähdettä ja joiden tavoitteena on direktiivissä 76/464/ETY tarkoitetun pilaantumisen poistaminen tuon direktiivin 2 artiklan mukaisesti(2):1.1 Päästöjen vaikutuksen alaisten sisämaan pintavesien kokonaiskadmiumpitoisuus ei saa ylittää 5 µg/l.1.2 Päästöjen vaikutuksen alaisten suistovesien liuenneen kadmiumin pitoisuus ei saa ylittää 5 µg/l.1.3 Päästöjen vaikutuksen alaisten aluevesien ja muiden rannikkovesien kuin suistovesien liuenneen kadmiumin pitoisuus ei saa ylittää 2,5 µg/l.1.4 Juomavetenä käytettävien vesien kadmiumsisällön on oltava direktiivin 75/440/ETY(3) vaatimusten mukainen.2. Edellä mainittujen vaatimusten lisäksi kadmiumpitoisuudet on määritettävä 5 artiklassa tarkoitettujen kansallisten verkostojen toimesta, ja tuloksia on verrattava seuraavien pitoisuuksien kanssa(4):2.1 Sisävesien tapauksessa kokonaiskadmiumpitoisuus 1 µg/l.2.2 Suistovesien tapauksessa liuenneen kadmiumin pitoisuus 1 µg/l.2.3 Aluevesien ja muiden rannikkovesien kuin suistovesien tapauksessa liuenneen kadmiumin pitoisuus 0,5 µg/l.Jos näitä pitoisuuksia ei noudateta jossakin kansallisen verkoston pisteessä, sen perusteista on ilmoitettava komissiolle.3. Sedimenttien ja/tai äyriäisten, mahdollisuuksien mukaan lajin Mytilus edulis, kadmiumpitoisuus ei saa ajan kuluessa merkittävästi nousta.4. Kun alueen vesiin sovelletaan useita laatutavoitteita, vesien laadun on oltava sellainen, että se täyttää kaikki nuo vaatimukset.(1) Liitteen 1.1, 1.2 ja 1.3 kohdissa ilmaistut kadmiumpitoisuudet ovat vesielämän suojelemiseksi tarvittavat vähimmäisvaatimukset.(2) Lukuun ottamatta laatutavoitteita kohdassa 1.4 kaikki pitoisuudet viittaavat vuosikeskiarvoon.(3) Direktiivi 75/440/ETY koskee jäsenvaltioissa juomavedeksi tarkoitetun päällysveden vaadittua laatua (EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 26). Se säätää pakollisesta 5 µg/l:n kadmiumarvosta, joka perustuu 95 %:iin otetuista näytteistä.LIITE III Mittauksen vertailumenetelmät1. Kadmiumpitoisuuden määrittämiseksi vesistä, sedimenteistä ja äyriäisistä näytteen säilömisen ja sopivan käsittelyn jälkeen tulee käyttää atomiabsorptiospektrofotometristä vertailumenetelmää.Toteamisrajojen(1) on oltava sellaiset, että kadmiumpitoisuus voidaan mitata ±30 %:n tarkkuudella(2) ja ±30 %:n toistettavuudella(3) seuraavista pitoisuuksista:- päästöt: kymmenesosa suurimmasta sallitusta luvassa eritellystä kadmiumpitoisuudesta;- pintavedet: 0,1 µg/l tai kymmenesosa laatutavoitteessa eritellystä kadmiumpitoisuudesta sen mukaan kumpi on suurempi;- äyriäiset: 0,1 kg/kg märkäpainosta;- sedimentit: kymmenesosa näytteen kadmiumpitoisuudesta tai 0,1 mg/kg kuivapainosta, kun kuivatus on suoritettu 105 ja 110 °C:n välillä vakiopainossa sen mukaan kumpi on suurempi.2. Virtausmittaukset on suoritettava ±20 %:n tarkkuudella.LIITE IV Laatutavoitteiden valvontamenettely1. Toimivaltainen viranomainen erittelee kutakin tämän direktiivin mukaisesti myönnettyä lupaa varten rajoitukset, valvontamenettelyn ja määräajat, joilla varmistetaan kyseisen laatutavoitteen (kyseisten laatutavoitteiden) noudattaminen.2. Direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti jäsenvaltio antaa kertomuksen kunkin valitun ja sovelletun laatutavoitteen osalta komissiolle seuraavista:- päästölähteet ja päästön leviäminen;- laatutavoitteen soveltamisalue;- näytteenottopisteiden sijainti;- näytteenottotiheys;- näytteenotto- ja mittausmenetelmät;- saadut tulokset.3. Näytteiden on edustettava riittävästi päästöjen vaikutuksen alaisen alueen vesiympäristön laatua, ja näytteenottotiheyden on oltava riittävä, jotta vesiympäristön muutokset käyvät siitä ilmi, ottaen huomioon erityisesti hydrologisten olojen luonnollinen vaihtelu.(1) Näiden termien määritelmät on vahvistettu jäsenvaltioissa juomavedeksi tarkoitetun pintaveden näytteenotto- ja analyysimenetelmistä ja -tiheydestä 9 päivänä lokakuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/869/ETY (EYVL N:o L 271, 29.10.1979, s. 44).