title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/7/EU, annettu 16 päivänä helmikuuta 2011 , kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               23.2.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 48/1

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2011/7/EU,
   annettu 16 päivänä helmikuuta 2011,
   kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta
   (uudelleenlaadittu)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
   ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 29 päivänä kesäkuuta 2000 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2000/35/EY (3) tehdään merkittäviä muutoksia. Kyseessä olevat säännökset olisi selkeyden ja järkeistämisen vuoksi laadittava uudelleen.

               (2)

               Sisämarkkinoilla talouden toimijat toimittavat useimmat tavarat ja palvelut muille talouden toimijoille ja viranomaisille maksun lykkäämisen periaatteella siten, että toimittaja antaa asiakkaalleen aikaa laskun maksamiseen osapuolten sopimuksen mukaisesti tai sen mukaan kuin toimittajan laskussa on mainittu taikka laissa säädetty.

               (3)

               Monet talouden toimijoiden välisiin tai talouden toimijoiden ja viranomaisten välisiin kaupallisiin toimiin liittyvät maksut suoritetaan myöhemmin kuin sopimuksessa tai yleisissä kaupallisissa ehdoissa on määrätty. Vaikka tavarat on toimitettu tai palvelut suoritettu, monet niitä koskevat laskut maksetaan vasta pitkän ajan kuluttua määräpäivästä. Tällaiset maksuviivästykset vaikuttavat negatiivisesti yritysten maksuvalmiuteen ja vaikeuttavat niiden taloushallintoa. Lisäksi tilanne vaikuttaa yritysten kilpailukykyyn ja kannattavuuteen, koska velkojien on maksuviivästysten takia hankittava ulkoista rahoitusta. Negatiivisten vaikutusten riski kasvaa merkittävästi laskusuhdanteiden aikana rahoituksen saatavuuden heikentyessä.

               (4)

               Maksuviivästyksiä koskevia oikeuskanteita helpotetaan jo nykyisin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 44/2001 (4), riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 805/2004 (5), eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12 päivänä joulukuuta 2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1896/2006 (6) sekä eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä 11 päivänä heinäkuuta 2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 861/2007 (7). Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten estämiseksi on kuitenkin tarpeen säätää täydentäviä säännöksiä.

               (5)

               Yrityksillä olisi oltava mahdollisuus käydä kauppaa kaikkialla sisämarkkinoilla sellaisin ehdoin, ettei rajatylittäviin toimiin liity suurempia riskejä kuin kotimaan myyntiin. Jos kotimaan kauppaan ja rajatylittävään kauppaan sovelletaan huomattavasti keskenään erilaisia sääntöjä, kilpailu vääristyy.

               (6)

               Komissio korosti 25 päivänä kesäkuuta 2008 antamassaan tiedonannossa ”Pienet ensin” – Eurooppalaisia pk-yrityksiä tukeva aloite (”Small Business Act”) sitä, että olisi helpotettava pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) mahdollisuuksia saada rahoitusta ja että olisi kehitettävä oikeudellinen ja liiketoimintaympäristö, joka tukee maksujen ajallaan suorittamista kaupallisissa toimissa. Olisi huomioitava, että viranomaisilla on tältä osin erityinen vastuu. Pk-yritysten määrittelyperusteet vahvistetaan mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY (8).

               (7)

               Euroopan talouden elvytyssuunnitelmasta 26 päivänä marraskuuta 2008 annetun komission tiedonannon mukaisiin ensisijaisiin toimiin kuuluu hallinnollisen rasitteen vähentäminen ja yrittäjyyden edistäminen muun muassa varmistamalla, että lähtökohtaisesti laskut tavaroista ja palveluista maksetaan kuukauden kuluessa maksuvalmiuden parantamiseksi, myös pk-yrityksille.

               (8)

               Tämän direktiivin soveltamisala olisi rajattava maksuihin, jotka suoritetaan korvauksena kaupallisista toimista. Tämän direktiivin ei pitäisi säännellä kuluttajien kanssa suoritettavia toimia, muihin maksuihin liittyviä korkoja, esimerkiksi shekki- ja vekselilakien nojalla suoritettavia maksuja eikä vahingonkorvauksena suoritettavia maksuja, mukaan lukien vakuutusyhtiöitten suorittamat maksut. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi voitava jättää soveltamisalan ulkopuolelle velat, joihin kohdistuu maksukyvyttömyysmenettely, mukaan lukien menettely, jonka tavoitteena on velkojen uudelleenjärjestely.

               (9)

               Tällä direktiivillä olisi säänneltävä kaikkia kaupallisia toimia riippumatta siitä, ovatko ne yksityisten tai julkisten yritysten välisiä vai yritysten ja viranomaisten välisiä, ottaen huomioon, että viranomaiset suorittavat yrityksille huomattavia määriä maksuja. Näin ollen direktiivillä olisi säänneltävä myös kaikkia pääsopimuksen osapuolten sekä niiden toimittajien ja alihankkijoiden välisiä kaupallisia toimia.

               (10)

               Sillä, että tämä direktiivi koskee myös ammatinharjoittajia, ei velvoitettaisi jäsenvaltioita kohtelemaan heitä yrityksenä tai kauppiaana muuten kuin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.

               (11)

               Tavaroiden toimittamiseen ja palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, olisi kuuluttava myös julkisten rakennusurakoiden sekä talonrakennus- ja maa- ja vesirakennustöiden suunnittelu ja toteuttaminen.

               (12)

               Maksuviivästys on sopimusrikkomus, joka on tehty velallisen kannalta taloudellisesti houkuttelevaksi useimmissa jäsenvaltioissa alhaisen tai puuttuvan viivästyskoron ja/tai hitaan perintämenettelyn vuoksi. Päättäväinen siirtyminen täsmälliseen maksukulttuuriin, jossa koronperintäoikeuden poissulkemisen olisi aina katsottava olevan selvästi kohtuuton sopimusehto tai selvästi sopimaton menettely, on tarpeen tämän suuntauksen muuttamiseksi ja viivästysten ehkäisemiseksi. Tällaiseen suunnanmuutokseen olisi kuuluttava myös nimenomaisten säännösten säätäminen maksuajoista ja aiheutuneiden kulujen korvaamisesta velkojille sekä muun muassa se, että perintäkulujen korvaamisoikeuden poissulkemisen olisi oletettava olevan selvästi kohtuutonta tai sopimatonta.

               (13)

               Näin ollen olisi säädettävä yritysten välisten sopimusten mukaisten maksuaikojen rajoittamisesta pääsääntöisesti 60 kalenteripäivään. Yritykset voisivat kuitenkin joissakin tapauksissa vaatia pidempiä maksuaikoja, esimerkiksi kun ne haluavat antaa asiakkailleen tavaraluottoa. Sen vuoksi osapuolten olisi voitava sopia nimenomaisesti 60 kalenteripäivää pitemmistä maksuajoista, kuitenkin sillä edellytyksellä, että maksuajan pidentäminen ei ole velkojan kannalta selvästi kohtuutonta tai sopimatonta.

               (14)

               Unionin lainsäädännön johdonmukaisuuden varmistamiseksi tässä direktiivissä olisi sovellettava vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31 päivänä maaliskuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/17/EY (9) sekä julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31 päivänä maaliskuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/18/EY (10) olevaa ”hankintaviranomaisten” määritelmää.

               (15)

               Viivästyneen maksun lakisääteinen korko olisi laskettava päiväkohtaisesti yksinkertaisena korkona määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1182/71 (11) mukaisesti.

               (16)

               Tällä direktiivillä ei saisi velvoittaa velkojia perimään viivästyskorkoa. Tässä direktiivissä olisi sallittava, että velkoja perii maksun viivästyessä viivästyskorkoa antamatta ennakkoilmoitusta sopimuksen täyttämättä jättämisestä tai muuta vastaavaa ilmoitusta, jossa muistutetaan velallista hänen maksuvelvoitteestaan.

               (17)

               Velallisen maksu olisi katsottava viivästyneeksi siten, että velkojalla on oikeus viivästyskorkoon, kun velkojalla ei ole velan määrää vastaavaa summaa käytettävissään eräpäivänä, edellyttäen että hän on täyttänyt lakiin ja sopimukseen perustuvat velvoitteensa.

               (18)

               Laskut toimivat maksuvaatimusten perusteena, ja ne ovat tavaroiden toimittamiseen ja palvelujen suorittamiseen liittyvien toimien arvoketjussa tärkeitä asiakirjoja muun muassa maksuajan määrittämisen kannalta. Tämän direktiivin soveltamiseksi jäsenvaltioiden olisi edistettävä järjestelmiä, jotka antavat oikeusvarmuuden laskujen tarkasta vastaanottamispäivästä muun muassa käytettäessä sähköistä laskutusta, jossa laskujen vastaanottaminen voisi tuottaa sähköistä todistusaineistoa ja joka kuuluisi osittain yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY (12) laskutusta koskevien säännösten soveltamisalaan.

               (19)

               Velkojien on tarpeen saada kohtuullinen korvaus viivästyneistä maksuista aiheutuneista perintäkuluista maksuviivästysten ehkäisemiseksi. Perintäkulujen olisi sisällettävä myös hallinnolliset kulut ja korvaus maksuviivästyksistä aiheutuneista yrityksen sisäisistä kuluista, joiden osalta direktiivissä olisi säädettävä kiinteästä vähimmäissummasta, jonka lisäksi voidaan periä viivästyskorkoa. Kiinteällä korvaussummalla olisi pyrittävä rajoittamaan perintään liittyviä hallinnollisia ja sisäisiä kuluja. Korvaus perintäkuluista olisi määrättävä ilman, että tämä rajoittaa sellaisten kansallisten säännösten soveltamista, joiden nojalla kansallinen tuomioistuin voi tuomita velkojalle korvausta velallisen maksuviivästykseen liittyvästä lisävahingosta.

               (20)

               Sen lisäksi, että velkojalla on oikeus vaatia kiinteä korvaus sisäisistä perintäkuluista, velkojalla olisi oltava oikeus vaatia korvaus myös muista perintäkuluista, jotka ovat aiheutuneet velallisen maksuviivästyksestä. Näihin kuluihin olisi sisällytettävä erityisesti kulut, joita velkojille aiheutuu lakimiehen tai perintätoimiston käyttämisestä.

               (21)

               Tällä direktiivillä ei saisi rajoittaa jäsenvaltioiden oikeutta säätää perintäkulujen korvaamisesta kiinteillä summilla, jotka ovat korkeampia ja siten velkojalle edullisempia, tai korottaa näitä summia muun muassa inflaation huomioon ottamiseksi.

               (22)

               Tällä direktiivillä ei saisi estää maksuerin tapahtuvia tai porrastettuja maksuja. Kukin maksuerä tai maksu olisi kuitenkin suoritettava sovituin ehdoin ja siihen olisi sovellettava tässä direktiivissä säädettyjä maksuviivästyssääntöjä.

               (23)

               Viranomaisten tulolähteet ovat pääsääntöisesti varmempia, ennustettavampia ja jatkuvampia kuin yrityksillä. Lisäksi monet viranomaiset voivat saada rahoitusta edullisemmilla ehdoilla kuin yritykset. Viranomaisten tavoitteiden saavuttaminen ei myöskään ole samassa määrin sidoksissa vakaiden liikesuhteiden rakentamiseen kuin yrityksillä. Tavaroihin ja palveluihin liittyvät viranomaisten pitkät maksuajat ja maksuviivästykset aiheuttavat perusteettomia kustannuksia yrityksille. Sen vuoksi olisi otettava käyttöön erityissäännöt, jotka koskevat yritysten viranomaisille toimittamiin tavaroihin tai suorittamiin palveluihin liittyviä kaupallisia toimia ja joissa olisi määrättävä erityisesti, että maksuajat eivät yleensä saa ylittää 30:tä kalenteripäivää, jollei sopimuksessa nimenomaisesti toisin sovita ja edellyttäen, että se on objektiivisesti perusteltua sopimuksen erityisluonteen tai -piirteiden vuoksi, eivätkä ne missään tapauksessa saa ylittää 60:tä kalenteripäivää.

               (24)

               Olisi kuitenkin otettava huomioon sellaisten viranomaisten erityistilanne, jotka harjoittavat luonteeltaan teollista tai kaupallista taloudellista toimintaa tarjoamalla tavaroita tai palveluja markkinoilla julkisena yrityksenä. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi sallittava tietyin edellytyksin pidentää lakisääteistä maksuaikaa enintään 60 kalenteripäivään.

               (25)

               Monessa jäsenvaltiossa terveyspalvelujen tilanne on maksuviivästysten yhteydessä erityinen huolenaihe. Terveydenhuoltojärjestelmät ovat olennainen osa Euroopan sosiaalista infrastruktuuria, ja ne joutuvat siksi usein sovittamaan yksittäiset tarpeet yhteen käytettävissä olevien varojen kanssa, koska Euroopan väestö ikääntyy, odotukset kasvavat ja lääketiede edistyy. Kaikkien järjestelmien on vastattava terveydenhuollon priorisointia koskevaan haasteeseen tavalla, joka varmistaa tasapainon yksittäisten potilaiden tarpeiden ja käytettävissä olevien resurssien välillä. Jäsenvaltioiden olisi siksi pystyttävä antamaan terveydenhuoltopalveluja tarjoaville julkisille tahoille jonkin verran joustonvaraa sitoumustensa täyttämisessä. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi sallittava tietyin edellytyksin pidentää lakisääteistä maksuaikaa enintään 60 kalenteripäivään. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin pyrittävä kaikin tavoin varmistamaan, että terveydenhuoltoalan maksut suoritetaan lakisääteisiä maksuaikoja noudattaen.

               (26)

               Jottei tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamista vaaranneta, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että hyväksymis- tai tarkistusmenettelyn enimmäiskesto ei kaupallisissa toimissa pääsääntöisesti ylitä 30:tä kalenteripäivää. Tarkistusmenettelyn olisi kuitenkin voitava ylittää 30 kalenteripäivää esimerkiksi erityisen monimutkaisissa sopimuksissa, kun asiasta sovitaan nimenomaisesti sopimuksessa ja mahdollisissa tarjousasiakirjoissa ja jos se ei ole velkojan kannalta selvästi kohtuutonta.

               (27)

               Unionin toimielimet ovat rahoituksensa ja liikesuhteidensa osalta verrattavissa jäsenvaltioiden viranomaisiin. Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25 päivänä kesäkuuta 2002 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (13) täsmennetään, että unionin toimielinten menot on vahvistettava, hyväksyttävä ja maksettava sen soveltamissäännöissä vahvistettujen määräaikojen mukaisesti. Soveltamissäännöistä säädetään nykyisin Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23 päivänä joulukuuta 2002 annetussa komission asetuksessa (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (14), ja niissä täsmennetään edellytykset, joiden täyttyessä velkojilla on oikeus saada myöhässä maksetuista määristä viivästyskorkoa. Näitä asetuksia ollaan parhaillaan tarkastelemassa uudelleen, ja tässä yhteydessä olisi varmistettava, että unionin toimielinten maksujen enimmäismääräajat saatetaan vastaamaan viranomaisiin tämän direktiivin mukaisesti sovellettavia lakisääteisiä maksuaikoja.

               (28)

               Tällä direktiivillä olisi estettävä sopimusvapauden väärinkäyttö velkojan vahingoksi. Tällaisena väärinkäyttönä voidaan pitää sitä, että maksupäivää tai -aikaa, viivästyskorkoa tai perintäkulujen korvaamista koskeva sopimusehto tai menettely ei ole perusteltu velalliselle myönnettyjen ehtojen johdosta tai sen pääasiallisena tarkoituksena on parantaa velallisen maksuvalmiutta velkojan kustannuksella. Tutkijoiden laatiman yhteisen viitekehysluonnoksen mukaisesti velkojan kannalta kohtuuttomina tai sopimattomina olisi pidettävä kaikkia sopimusehtoja tai menettelyjä, jotka poikkeavat selvästi hyvästä liiketavasta ja ovat kunniallisen ja vilpittömän menettelyn vaatimuksen (good faith and fair dealing) vastaisia. Etenkin koronperintäoikeuden täydellistä poissulkemista olisi aina pidettävä selvästi kohtuuttomana tai sopimattomana, kun taas perintäkulujen korvaamisoikeuden poissulkemisen olisi oletettava olevan selvästi kohtuutonta tai sopimatonta. Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa kansallisiin säännöksiin, jotka liittyvät sopimusten tekotapaan tai joilla säännellään velalliselle kohtuuttomien sopimusehtojen pätevyyttä.

               (29)

               Jotta voidaan tehostaa toimia, joiden tarkoituksena on estää velkojien vahingoksi koituva sopimusvapauden väärinkäyttö, organisaatioiden, jotka on virallisesti tunnustettu yritysten edustajiksi tai joilla on oikeutettu peruste edustaa yrityksiä, olisi voitava saattaa asia käsiteltäväksi kansallisissa tuomioistuimissa tai viranomaisissa estääkseen velkojan kannalta selvästi kohtuuttomien sopimusehtojen tai selvästi sopimattomien menettelyjen käytön jatkamisen.

               (30)

               Tämän direktiivin tavoitteen saavuttamisen edistämiseksi jäsenvaltioiden olisi edistettävä hyvien toimintatapojen leviämistä muun muassa kannustamalla täsmällisten maksajien luettelon julkaisemiseen.

               (31)

               On suotavaa varmistaa, että velkojilla on mahdollisuus käyttää omistuksenpidätysehtoa syrjimättömällä tavalla kaikkialla unionissa, jos omistuksenpidätysehto on pätevä kansainvälisen yksityisoikeuden nojalla sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten nojalla.

               (32)

               Tässä direktiivissä määritellään ainoastaan käsite ”täytäntöönpanoasiakirja”, mutta siinä ei olisi säänneltävä tällaisen asiakirjan pakkotäytäntöönpanomenettelyä eikä niitä edellytyksiä, joilla tällaisen asiakirjan pakkotäytäntöönpano voidaan pysäyttää tai keskeyttää.

               (33)

               Maksuviivästysten seurauksilla voi olla ennalta ehkäisevä vaikutus ainoastaan silloin, kun niihin liittyy perintämenettelyjä, jotka ovat velkojan kannalta nopeita ja tehokkaita. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 18 artiklassa määrätyn syrjimättömyysperiaatteen mukaisesti näiden menettelyjen olisi oltava kaikkien unioniin sijoittautuneiden velkojien käytettävissä.

               (34)

               Tämän direktiivin säännösten noudattamisen helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi kannustettava turvautumista sovitteluun tai muihin vaihtoehtoisiin riidanratkaisumenettelyihin. Tietyistä sovittelun näkökohdista siviili- ja kauppaoikeuden alalla 21 päivänä toukokuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/52/EY (15) vahvistetaan jo sovittelujärjestelmiä koskevat puitteet Euroopan unionissa, joita sovelletaan erityisesti rajatylittäviin riitoihin mutta joita voidaan soveltaa myös sisäisiin sovittelujärjestelmiin. Jäsenvaltioiden olisi myös kannustettava asianosaisia laatimaan vapaaehtoisia käytännesääntöjä, joilla pyritään etenkin edistämään tämän direktiivin täytäntöönpanoa.

               (35)

               On tarpeen varmistaa, että kaupallisissa toimissa tapahtuviin maksuviivästyksiin liittyvien riidattomien saatavien perintämenettelyt saatetaan päätökseen lyhyessä ajassa esimerkiksi nopeutetun menettelyn avulla ja velan määrästä riippumatta.

               (36)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on maksuviivästysten torjuminen sisämarkkinoilla, vaan se voidaan direktiivin laajuuden ja vaikutusten vuoksi paremmin saavuttaa unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.

               (37)

               Velvollisuus saattaa tämä direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä olisi rajoitettava koskemaan ainoastaan niitä säännöksiä, joilla muutetaan direktiivin 2000/35/EY sisältöä. Velvollisuus saattaa sisällöltään muuttumattomat säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöä perustuu kyseiseen direktiiviin.

               (38)

               Tämä direktiivi ei vaikuta direktiivissä 2000/35/EY mainittuihin jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava kyseinen direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava sitä.

               (39)

               Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten sopimuksen (16) 34 kohdan mukaisesti jäsenvaltioita rohkaistaan laatimaan itselleen ja unionin edun vuoksi taulukoita, joissa esitetään mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja sen osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamista varten hyväksyttyjen toimenpiteiden vastaavuus, ja julkistamaan ne,

         OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Kohde ja soveltamisala
   1.   Tämän direktiivin tavoitteena on kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjuminen, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja edistää näin yritysten ja erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kilpailukykyä.
   2.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin kaupallisista toimista korvauksena suoritettaviin maksuihin.
   3.   Jäsenvaltiot voivat jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle velat, joiden osalta on aloitettu maksukyvyttömyysmenettely velallista vastaan, mukaan luettuna menettely, jonka tavoitteena on velkojen uudelleenjärjestely.
   2 artikla
   Määritelmät
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

               1)

               ’kaupallisilla toimilla’ yritysten tai yritysten ja viranomaisten välisiä toimia, jotka johtavat tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan;

               2)

               ’viranomaisella’ hankintaviranomaista, siten kuin se on määritelty direktiivin 2004/17/EY 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 9 kohdassa, riippumatta sopimuksen kohteesta tai arvosta;

               3)

               ’yrityksellä’ muuta organisaatiota kuin viranomaista sen harjoittaessa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaansa, vaikka tätä toimintaa harjoittaisi vain yksi henkilö;

               4)

               ’maksuviivästyksellä’ maksua, jota ei suoriteta sopimukseen tai lakiin perustuvan maksuajan kuluessa, kun 3 artiklan 1 kohdassa tai 4 artiklan 1 kohdassa säädetyt ehdot täyttyvät;

               5)

               ’viivästyskorolla’ lakisääteistä viivästyskorkoa tai yritysten välillä sovittua korkoa, jollei 7 artiklasta muuta johdu;

               6)

               ’lakisääteisellä viivästyskorolla’ yksinkertaista viivästyskorkoa, jonka määrä vastaa viitekorkoa korotettuna vähintään kahdeksalla prosenttiyksiköllä;

               7)

               ’viitekorolla’ jompaakumpaa seuraavista:

                           a)

                           jäsenvaltiossa, jonka rahayksikkö on euro

                                       i)

                                       Euroopan keskuspankin viimeisimpiin perusrahoitusoperaatioihinsa soveltamaa korkoa; tai

                                       ii)

                                       vaihtuvakorkoisten huutokauppamenettelyjen tuloksena Euroopan keskuspankin viimeisimpiin perusrahoitusoperaatioihinsa soveltamaa marginaalikorkoa;

                           b)

                           jäsenvaltiossa, jonka rahayksikkö ei ole euro, kyseisen jäsenvaltion keskuspankin määräämää vastaavaa korkoa;

               8)

               ’erääntyneellä määrällä’ pääomaa, joka olisi pitänyt maksaa sopimukseen tai lakiin perustuvan maksuajan kuluessa ja johon sisältyvät laskussa tai vastaavassa maksuvaatimuksessa eritellyt sovellettavat verot, tullit tai maksut;

               9)

               ’omistuksenpidätyksellä’ sopimukseen perustuvaa järjestelyä, jossa myyjällä säilyy omistusoikeus kyseessä oleviin tavaroihin, kunnes kauppahinta on maksettu kokonaisuudessaan;

               10)

               ’täytäntöönpanoasiakirjalla’ kaikkia tuomioistuimen tai muun toimivaltaisen viranomaisen maksun välittömästi tai maksuerin tapahtuvaksi suorittamiseksi antamia, myös väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoisia, päätöksiä, tuomioita tai maksumääräyksiä, joiden nojalla velkoja voi saada saatavansa perittyä velalliselta pakkotäytäntöönpanolla.

         3 artikla
   Yritysten väliset kaupalliset toimet
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että velkojalla on oikeus viivästyskorkoon yritysten välisissä kaupallisissa toimissa ilman, että maksumuistutus on tarpeen, kun seuraavat edellytykset täyttyvät:

               a)

               velkoja on täyttänyt sopimukseen ja lakiin perustuvat velvoitteensa; ja

               b)

               velkoja ei ole saanut erääntynyttä määrää ajoissa, paitsi jos velallinen ei ole vastuussa viivästyksestä.

         2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että

               a)

               kunkin vuoden ensimmäisellä puoliskolla sovellettava viitekorko on saman vuoden tammikuun 1 päivänä voimassa oleva korko;

               b)

               kunkin vuoden toisella puoliskolla sovellettava viitekorko on saman vuoden heinäkuun 1 päivänä voimassa oleva korko.

         3.   Kun 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että

               a)

               velkojalla on oikeus viivästyskorkoon sopimuksessa määrättyä maksupäivää tai siinä määrätyn maksuajan päättymistä seuraavasta päivästä lukien;

               b)

               jos maksupäivää tai maksuaikaa ei ole määrätty sopimuksessa, velkojalla on oikeus viivästyskorkoon jonkin seuraavassa mainitun määräajan päätyttyä:

                           i)

                           30 kalenteripäivän kuluttua siitä päivästä, jona velallinen on vastaanottanut laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen;

                           ii)

                           mikäli laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen vastaanottamispäivästä ei ole varmuutta, 30 kalenteripäivän kuluttua tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä;

                           iii)

                           mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen aiemmin kuin tavaran tai palvelun, 30 kalenteripäivän kuluttua tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä;

                           iv)

                           mikäli laissa tai sopimuksessa määrätään hyväksymis- tai tarkistusmenettelystä, jolla tavaran tai palvelun sopimuksenmukaisuus on varmistettava, ja mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen ennen tällaista hyväksymistä tai tarkistusta tai hyväksymis- tai tarkistuspäivänä, 30 kalenteripäivän kuluttua kyseisestä päivästä.

         4.   Kun hyväksymis- tai tarkistusmenettelystä on määrätty, jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaisen menettelyn enimmäiskesto ei ylitä 30:tä kalenteripäivää tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä lukien, jollei sopimuksessa nimenomaisesti toisin sovita ja edellyttäen, ettei se ole velkojan kannalta selvästi kohtuutonta 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
   5.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sopimuksessa määrätty maksuaika ei ylitä 60:tä kalenteripäivää, jollei sopimuksessa nimenomaisesti toisin sovita ja edellyttäen, ettei se ole velkojan kannalta selvästi kohtuutonta 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
   4 artikla
   Yritysten ja viranomaisten väliset kaupalliset toimet
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaupallisissa toimissa, joissa velallinen on viranomainen, velkojalla on 3, 4 tai 6 kohdassa määritellyn ajan päätyttyä oikeus lakisääteiseen viivästyskorkoon ilman, että maksumuistutus on tarpeen, kun seuraavat edellytykset täyttyvät:

               a)

               velkoja on täyttänyt sopimukseen ja lakiin perustuvat velvoitteensa; ja

               b)

               velkoja ei ole saanut erääntynyttä määrää ajoissa, paitsi jos velallinen ei ole vastuussa viivästyksestä.

         2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että

               a)

               kunkin vuoden ensimmäisellä puoliskolla sovellettava viitekorko on saman vuoden tammikuun 1 päivänä voimassa oleva korko;

               b)

               kunkin vuoden toisella puoliskolla sovellettava viitekorko on saman vuoden heinäkuun 1 päivänä voimassa oleva korko.

         3.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kaupallisissa toimissa, joissa velallinen on viranomainen

               a)

               maksuaika ei ylitä mitään seuraavassa mainituista määräajoista:

                           i)

                           30:tä kalenteripäivää siitä päivästä, jona velallinen on vastaanottanut laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen;

                           ii)

                           mikäli laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen vastaanottamispäivästä ei ole varmuutta, 30:tä kalenteripäivää tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä;

                           iii)

                           mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen aiemmin kuin tavaran tai palvelun, 30:tä kalenteripäivää tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä;

                           iv)

                           mikäli laissa tai sopimuksessa määrätään hyväksymis- tai tarkistusmenettelystä, jolla tavaran tai palvelun sopimuksenmukaisuus on varmistettava, ja mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen ennen tällaista hyväksymistä tai tarkistusta tai hyväksymis- tai tarkistuspäivänä, 30:tä kalenteripäivää kyseisestä päivästä;

               b)

               laskun vastaanottamispäivästä ei voida sopia velallisen ja velkojan välillä.

         4.   Jäsenvaltiot voivat pidentää 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja määräaikoja enintään 60 kalenteripäivään, kun kyseessä ovat

               a)

               viranomaiset, jotka harjoittavat luonteeltaan teollista tai kaupallista taloudellista toimintaa tarjoamalla tavaroita tai palveluja markkinoilla ja joihin sovelletaan julkisina yrityksinä jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta 16 päivänä marraskuuta 2006 annetussa komission direktiivissä 2006/111/EY (17) säädettyjä avoimuusvaatimuksia;

               b)

               terveydenhuoltopalveluja tarjoavat julkiset tahot, jotka on asianmukaisesti hyväksytty tätä tarkoitusta varten.

         Jos jäsenvaltio päättää pidentää määräaikoja tämän kohdan mukaisesti, sen on toimitettava komissiolle kertomus tällaisesta pidennyksestä viimeistään 16 päivänä maaliskuuta 2018.
   Komissio toimittaa tämän perusteella Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa ilmoitetaan, mitkä jäsenvaltiot ovat pidentäneet määräaikoja tämän kohdan mukaisesti, ja jossa otetaan huomioon vaikutus sisämarkkinoiden toimintaan ja erityisesti pk-yrityksiin. Kertomuksen yhteydessä annetaan tarvittaessa asianmukaisia ehdotuksia.
   5.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 3 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetun hyväksymis- tai tarkistusmenettelyn enimmäiskesto ei ylitä 30:tä kalenteripäivää tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä lukien, jollei sopimuksessa ja mahdollisissa tarjousasiakirjoissa nimenomaisesti toisin sovita ja edellyttäen, ettei se ole velkojan kannalta selvästi kohtuutonta 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
   6.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sopimuksessa määrätty maksuaika ei ylitä 3 kohdassa säädettyjä määräaikoja, jollei sopimuksessa nimenomaisesti toisin sovita ja edellyttäen, että se on objektiivisesti perusteltua sopimuksen erityisluonteen tai -piirteiden vuoksi, ja että maksuaika ei missään tapauksessa ylitä 60:tä kalenteripäivää.
   5 artikla
   Maksuaikataulut
   Tällä direktiivillä ei rajoiteta osapuolten mahdollisuutta sopia sovellettavan kansallisen lainsäädännön asiaa koskevien säännösten mukaisesti maksuaikatauluista, joiden mukaan maksut suoritetaan maksuerissä. Tällaisissa tapauksissa silloin, kun maksueriä ei makseta sovittuun määräaikaan mennessä, tässä direktiivissä säädetty korko ja korvaus lasketaan yksinomaan viivästyneiden maksuerien perusteella.
   6 artikla
   Perintäkulujen korvaaminen
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viivästyskoron tullessa kaupallisissa toimissa maksettavaksi 3 tai 4 artiklan mukaisesti velkojalla on oikeus saada velalliselta vähintään kiinteä 40 euron summa.
   2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettu kiinteä summa on maksettava, ilman että maksumuistutus on tarpeen, korvauksena velkojan omista perintäkuluista.
   3.   Velkojalla on oikeus saada velalliselta 1 kohdassa tarkoitetun kiinteän summan lisäksi kohtuullinen korvaus perintäkuluista, jotka ylittävät tämän kiinteän summan ja ovat aiheutuneet velallisen maksuviivästyksestä. Näihin kuluihin voisivat sisältyä menot, jotka ovat aiheutuneet muun muassa lakimiehen tai perintätoimiston käyttämisestä.
   7 artikla
   Kohtuuttomat sopimusehdot ja sopimattomat menettelyt
   1.   Jäsenvaltioiden on säädettävä, että maksupäivää tai -aikaa, viivästyskorkoa tai perintäkulujen korvaamista koskevaa sopimusehtoa tai menettelyä joko ei voida panna täytäntöön tai että se antaa oikeuden vaatia vahingonkorvausta, jos sopimusehto on selvästi kohtuuton tai menettely on selvästi sopimaton velkojaa kohtaan.
   Ratkaistaessa sitä, onko sopimusehto selvästi kohtuuton tai menettely selvästi sopimaton velkojaa kohtaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla, otetaan huomioon kaikki tapausta koskevat seikat, mukaan lukien:

               a)

               selvä poikkeaminen hyvästä liiketavasta kunniallisen ja vilpittömän menettelyn vaatimuksen vastaisesti;

               b)

               tuotteen tai palvelun luonne; ja

               c)

               se, onko velallisella objektiivista syytä poiketa lakisääteisestä viivästyskorosta, 3 artiklan 5 kohdassa, 4 artiklan 3 kohdan a alakohdassa, 4 artiklan 4 kohdassa ja 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitetusta maksuajasta tai 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta kiinteästä summasta.

         2.   Sopimusehto tai menettely, jonka mukaan viivästyskorkoa ei voida periä, on 1 kohtaa sovellettaessa katsottava selvästi kohtuuttomaksi tai sopimattomaksi.
   3.   Sopimusehto tai menettely, jonka mukaan perintäkuluista ei voi saada korvausta 6 artiklan mukaisesti, on 1 kohdan soveltamiseksi oletettava selvästi kohtuuttomaksi tai sopimattomaksi.
   4.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että velkojien ja kilpailijoiden etujen mukaisesti on käytettävissä riittäviä ja tehokkaita keinoja, joilla estetään 1 kohdassa tarkoitettujen selvästi kohtuuttomien sopimusehtojen ja selvästi sopimattomien menettelyjen käytön jatkaminen.
   5.   Edellä 4 kohdassa tarkoitetut keinot käsittävät säännöksiä, joiden mukaan organisaatiot, jotka on virallisesti tunnustettu yritysten edustajiksi, tai organisaatiot, joilla on oikeutettu peruste edustaa yrityksiä, voivat sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti saattaa asian käsiteltäväksi tuomioistuimessa tai toimivaltaisessa viranomaisessa sillä perusteella, että sopimusehdot ovat selvästi kohtuuttomia tai menettelyt ovat selvästi sopimattomia 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, niin että nämä voivat käyttää riittäviä ja tehokkaita keinoja tällaisten ehtojen tai menettelyjen käytön jatkamisen estämiseksi.
   8 artikla
   Avoimuus ja tietoisuuden lisääminen
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava tästä direktiivistä johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien avoimuus, muun muassa julkistamalla sovellettava lakisääteinen viivästyskorko.
   2.   Komissio julkaisee internetissä tiedot kaikkien jäsenvaltioiden lakisääteisistä koroista, joita sovelletaan kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten yhteydessä.
   3.   Jäsenvaltioiden on tarpeen mukaan käytettävä ammattijulkaisuja, kampanjoita ja muita toimivia tapoja, joilla lisätään yritysten tietoisuutta maksuviivästysten torjuntakeinoista.
   4.   Jäsenvaltiot voivat kannustaa ottamaan käyttöön täsmällistä maksamista edistäviä säännöstöjä, joissa määritetään selkeät maksuajat ja asianmukaiset keinot käsitellä riitautettuja maksuja, sekä edistää mahdollisia muita aloitteita, joilla puututaan maksuviivästysten vakavaan ongelmaan ja edistetään tämän direktiivin tavoitetta tukevan täsmällisen maksukulttuurin kehittymistä.
   9 artikla
   Omistuksenpidätys
   1.   Jäsenvaltioiden on kansainvälisen yksityisoikeuden nojalla sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten mukaisesti säädettävä, että myyjällä säilyy omistusoikeus tavaroihin, kunnes ne on kokonaan maksettu, jos myyjä ja ostaja ovat nimenomaan sopineet omistuksenpidätysehdosta ennen tavaroiden toimittamista.
   2.   Jäsenvaltiot voivat antaa tai pitää voimassa säännöksiä, jotka koskevat velallisen jo suorittamia käteismaksueriä.
   10 artikla
   Riidattomien saatavien perintämenettelyt
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että velkoja voi muun muassa nopeutetun menettelyn avulla ja velan määrästä riippumatta saada täytäntöönpanoasiakirjan yleensä 90 kalenteripäivän kuluessa velkojan kanteen tai hakemuksen jättämisestä tuomioistuimelle tai muulle toimivaltaiselle viranomaiselle, jos velkaa tai menettelyä ei ole miltään osin riitautettu. Jäsenvaltioiden on täytettävä tämä velvoite omien kansallisten lakiensa, asetustensa ja hallinnollisten määräystensä mukaisesti.
   2.   Kansallisissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä on sovellettava samoja ehtoja kaikkiin unioniin sijoittautuneisiin velkojiin.
   3.   Laskettaessa 1 kohdassa tarkoitettua määräaikaa huomioon ei oteta:

               a)

               asiakirjojen tiedoksiantoon tarvittavaa aikaa;

               b)

               velkojan aiheuttamia viiveitä, kuten puutteellisten hakemusten oikaisemiseen käytettyä aikaa.

         4.   Tämä artikla ei rajoita asetuksen (EY) N:o 1896/2006 säännösten soveltamista.
   11 artikla
   Kertomus
   Komissio antaa viimeistään 16 päivänä maaliskuuta 2016 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta. Kertomuksen yhteydessä annetaan tarvittavat ehdotukset.
   12 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava 1–8 ja 10 artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 16 päivänä maaliskuuta 2013. Niiden on toimitettava viipymättä nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Niissä on oltava myös maininta, jossa tarkennetaan, että voimassa olevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä olevat viittaukset kumottuun direktiiviin katsotaan viittauksiksi tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset ja maininnat tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3.   Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai saattaa voimaan säännöksiä, jotka ovat velkojalle edullisempia kuin tämän direktiivin noudattamiseksi on tarpeen.
   4.   Saattaessaan tätä direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöä jäsenvaltiot päättävät, jättävätkö ne sen soveltamisalan ulkopuolelle sopimukset, jotka on tehty ennen 16 päivää maaliskuuta 2013.
   13 artikla
   Kumoaminen
   Kumotaan direktiivi 2000/35/EY 16 päivästä maaliskuuta 2013 alkaen, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa määräaikaa, jonka kuluessa niiden on saatettava mainittu direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava sitä. Mainittua direktiiviä sovelletaan kuitenkin edelleen sopimuksiin, jotka on tehty ennen kyseistä päivää ja joihin tätä direktiiviä ei sovelleta 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
   14 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   15 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 16 päivänä helmikuuta 2011.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. BUZEK

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         MARTONYI J.

      (1)  EUVL C 255, 22.9.2010, s. 42.

      (2)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 20. lokakuuta 2010 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 24. tammikuuta 2011.

      (3)  EYVL L 200, 8.8.2000, s. 35.

      (4)  EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.

      (5)  EUVL L 143, 30.4.2004, s. 15.

      (6)  EUVL L 399, 30.12.2006, s. 1.

      (7)  EUVL L 199, 31.7.2007, s. 1.

      (8)  EUVL L 124, 20.5.2003, s. 36.

      (9)  EUVL L 134, 30.4.2004, s. 1.

      (10)  EUVL L 134, 30.4.2004, s. 114.

      (11)  EYVL L 124, 8.6.1971, s. 1.

      (12)  EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1.

      (13)  EYVL L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (14)  EYVL L 357, 31.12.2002, s. 1.

      (15)  EUVL L 136, 24.5.2008, s. 3.

      (16)  EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (17)  EUVL L 318, 17.11.2006, s. 17.

      LIITE

         Vastaavuustaulukko

                  Direktiivi 2000/35/EY

                  Tämä direktiivi

                  —

                  1 artiklan 1 kohta

                  1 artikla

                  1 artiklan 2 kohta

                  2 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta

                  2 artiklan 1 kohta

                  2 artiklan 1 kohdan toinen alakohta

                  2 artiklan 2 kohta

                  2 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta

                  2 artiklan 3 kohta

                  2 artiklan 2 kohta

                  2 artiklan 4 kohta

                  —

                  2 artiklan 5 kohta

                  —

                  2 artiklan 6 kohta

                  —

                  2 artiklan 7 kohdan johdantolause

                  —

                  2 artiklan 8 kohta

                  2 artiklan 3 kohta

                  2 artiklan 9 kohta

                  2 artiklan 4 kohta

                  2 artiklan 7 kohdan a alakohta

                  2 artiklan 5 kohta

                  2 artiklan 10 kohta

                  3 artiklan 1 kohdan a alakohta

                  3 artiklan 3 kohdan a alakohta

                  3 artiklan 1 kohdan b alakohdan johdantolause

                  3 artiklan 3 kohdan b alakohdan johdantolause

                  3 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta

                  3 artiklan 3 kohdan b alakohdan i alakohta

                  3 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohta

                  3 artiklan 3 kohdan b alakohdan ii alakohta

                  3 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohta

                  3 artiklan 3 kohdan b alakohdan iii alakohta

                  3 artiklan 1 kohdan b alakohdan iv alakohta

                  3 artiklan 3 kohdan b alakohdan iv alakohta

                  —

                  3 artiklan 4 kohta

                  —

                  3 artiklan 5 kohta

                  3 artiklan 1 kohdan c alakohta

                  3 artiklan 1 kohta

                  3 artiklan 1 kohdan d alakohdan ensimmäinen ja kolmas virke

                  —

                  3 artiklan 1 kohdan d alakohdan toinen virke

                  2 artiklan 7 kohdan b alakohta

                  —

                  3 artiklan 2 kohta

                  —

                  4 artikla

                  —

                  5 artikla

                  —

                  6 artiklan 1 kohta

                  —

                  6 artiklan 2 kohta

                  3 artiklan 1 kohdan e alakohta

                  6 artiklan 3 kohta

                  3 artiklan 2 kohta

                  —

                  3 artiklan 3 kohta

                  7 artiklan 1 kohta

                  —

                  7 artiklan 2 kohta

                  —

                  7 artiklan 3 kohta

                  3 artiklan 4 kohta

                  7 artiklan 4 kohta

                  3 artiklan 5 kohta

                  7 artiklan 5 kohta

                  —

                  8 artikla

                  4 artikla

                  9 artikla

                  5 artiklan 1, 2 ja 3 kohta

                  10 artiklan 1, 2 ja 3 kohta

                  5 artiklan 4 kohta

                  —

                  —

                  10 artiklan 4 kohta

                  —

                  11 artikla

                  6 artiklan 1 kohta

                  —

                  —

                  12 artiklan 1 kohta

                  6 artiklan 2 kohta

                  12 artiklan 3 kohta

                  6 artiklan 3 kohta

                  1 artiklan 3 kohta

                  6 artiklan 4 kohta

                  12 artiklan 2 kohta

                  6 artiklan 5 kohta

                  —

                  —

                  12 artiklan 4 kohta

                  —

                  13 artikla

                  7 artikla

                  14 artikla

                  8 artikla

                  15 artikla

                  —

                  Liite


Avis juridique important

|

32004L0002

Komission direktiivi 2004/2/EY, annettu 9 päivänä tammikuuta 2004, neuvoston direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY muuttamisesta fenamifossin jäämien enimmäismäärien osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 014 , 21/01/2004 s. 0010 - 0018

Komission direktiivi 2004/2/EY,annettu 9 päivänä tammikuuta 2004,neuvoston direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY muuttamisesta fenamifossin jäämien enimmäismäärien osalta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/362/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2003/62/EY(2), ja erityisesti sen 10 artiklan,ottaa huomioon eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/363/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2003/60/EY(4), ja erityisesti sen 10 artiklan,ottaa huomioon torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/642/ETY(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2003/69/EY(6), ja erityisesti sen 7 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Viljojen ja kasviperäisten tuotteiden osalta, hedelmät ja vihannekset mukaan luettuina, jäämien enimmäismäärät kuvastavat sellaista käyttöä, joka on kasveille tehokkaan suojan antava pienin mahdollinen tarvittava määrä torjunta-ainetta käytettäessä sitä niin, että jäämä on mahdollisimman alhainen sekä toksikologisesti hyväksyttävä etenkin ympäristönsuojelun ja kuluttajien ravinnon välityksellä tapahtuvan arvioidun saannin kannalta. Eläinperäisten elintarvikkeiden osalta jäämien enimmäismäärät kuvastavat sitä, kuinka paljon eläimet kuluttavat torjunta-aineilla käsiteltyjä viljoja ja kasviperäisiä tuotteita, ottaen tarvittaessa huomioon eläinlääkkeiden välittömät vaikutukset. Yhteisön käyttämät jäämien enimmäismäärät edustavat tällaisten jäämien enimmäismääriä, joita hyödykkeissä voi olla silloin kun hyvää viljelykäytäntöä on noudatettu.(2) Torjunta-aineiden jäämien enimmäismääriä arvioidaan jatkuvasti uudelleen, ja niitä muutetaan uuden tietämyksen ja tutkimustulosten huomioon ottamiseksi. Jäämien enimmäismääriksi vahvistetaan analyysiherkkyyden alaraja, kun kasvinsuojeluaineiden sallitusta käytöstä ei aiheudu elintarvikkeisiin tai niiden pinnalle havaittavissa olevia torjunta-aineiden jäämiä tai kun sallittua käyttöä ei ole tai kun jäsenvaltioiden salliman käytön tukena ei ole ollut tarvittavia tietoja tai kun kolmansissa maissa käytön tukena ei ole ollut tarvittavia tietoja ja käytöstä on aiheutunut torjunta-aineiden jäämiä yhteisön markkinoille mahdollisesti tuleviin elintarvikkeisiin tai niiden pinnalle.(3) Fenamifossin osalta eräs jäsenvaltio ilmoitti komissiolle haluavansa tarkistaa kansallisia jäämien enimmäismääriä direktiivin 90/642/ETY 8 artiklan mukaisesti, sillä kuluttajien jäämille altistuminen aiheuttaa huolta. Komissiolle esitettiin ehdotus jäämien yhteisön enimmäismäärien tarkistamiseksi.(4) Kuluttajien elinikäistä ja lyhytaikaista altistumista tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvalle fenamifossille elintarvikkeiden välityksellä on arvioitu yhteisössä käytettyjen menettelyjen ja käytänteiden mukaan ottaen samalla huomioon Maailman terveysjärjestön julkaisemat ohjeet(7). On laskettu, etteivät tässä direktiivissä vahvistetut jäämien enimmäismäärät johda kuluttajien liialliseen altistumiseen.(5) Kuluttajien akuuttia altistumista näille torjunta-aineille kaikkien sellaisten elintarvikkeiden välityksellä, jotka saattavat sisältää jäämiä, on tarvittaessa arvioitu yhteisössä käytettyjen menettelyjen ja käytänteiden mukaan ottaen samalla huomioon Maailman terveysjärjestön julkaisemat ohjeet. Päätelmänä on, että tässä direktiivissä ehdotettavia jäämien enimmäismääriä vastaavilla tai niitä alhaisemmilla torjunta-ainejäämillä ei ole akuutteja myrkytysvaikutuksia.(6) Yhteisön kauppakumppaneita on kuultu tässä direktiivissä esitetyistä jäämien enimmäismääristä Maailman kauppajärjestön välityksellä ja niiden näitä tasoja koskevat huomautukset on otettu huomioon.(7) Kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunnot on otettu huomioon. Erityisesti on otettu huomioon neuvot ja suositukset, jotka koskevat noudatettavaa menettelyä torjunta-aineilla käsiteltyjen maataloustuotteiden kuluttajien suojelemiseksi.(8) Direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY liitteet olisi tämän vuoksi muutettava vastaavasti.(9) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaLisätään direktiivin 86/362/ETY liitteessä II olevaan A osaan seuraavat rivit:">TAULUKON PAIKKA>"2 artiklaLisätään direktiivin 86/363/ETY liitteessä II olevaan B osaan seuraava rivi:">TAULUKON PAIKKA>"3 artiklaMuutetaan direktiivin 90/642/ETY liite II seuraavasti:"Lisätään direktiivin 90/642/ETY liitteeseen II tämän direktiivin liitteessä esitetyt fenamifossin jäämien enimmäismäärät."4 artiklaJäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset viimeistään 31 päivänä heinäkuuta 2004. Niiden on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.Niiden on sovellettava näitä säädöksiä 1 päivästä elokuuta 2004.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.5 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.6 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 9 päivänä tammikuuta 2004.Komission puolestaDavid ByrneKomission jäsen(1) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EUVL L 154, 21.6.2003, s. 70.(3) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 43.(4) EUVL L 155, 24.6.2003, s. 15.(5) EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71.(6) EUVL L 175, 15.7.2003, s. 37.(7) Ohjeet ravinnon mukana saatavien torjunta-ainejäämien arvioimiseksi. GEMS/Food Programme -ohjelma yhdessä elintarvikkeiden torjunta-ainejäämiä käsittelevän Codex-komitean kanssa. Maailman terveysjärjestön julkaisu, 1997 (WHO/FSF/FOS/97.7).LIITE">TAULUKON PAIKKA>"


Avis juridique important

|

31977L0794

Komission direktiivi 77/794/ETY, annettu 4 päivänä marraskuuta 1977, keskinäisestä avunannosta EMOTR:n rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä annetun direktiivin 76/308/ETY tiettyjen säännösten soveltamiseksi tarvittavista käytännön yksityiskohtaisista säännöistä

Virallinen lehti nro L 333 , 24/12/1977 s. 0011 - 0019 Suomenk. erityispainos Alue 2 Nide 2 s. 0098  Kreikank. erityispainos: Luku 02 Nide 4 s. 0237  Ruotsink. erityispainos Alue 2 Nide 2 s. 0098  Espanjank. erityispainos: Luku 02 Nide 4 s. 0189  Portugalink. erityispainos: Luku 02 Nide 4 s. 0189

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 4 päivänä marraskuuta 1977,keskinäisestä avunannosta EMOTR:n rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä annetun direktiivin 76/308/ETY tiettyjen säännösten soveltamiseksi tarvittavista käytännön yksityiskohtaisista säännöistä (77/794/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä 15 päivänä maaliskuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/308/ETY(1) ja erityisesti sen 22 artiklan 1 kohdan,sekä katsoo, ettäedellä tarkoitetulla direktiivillä on otettu käyttöön jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisen avunannon järjestelmä, jolla avunantoa pyytävälle viranomaiselle toimitetaan kaikki tämän mahdollisesti tarvitsemat tiedot, vastaanottajalle ilmoitetaan tätä koskevista asiakirjoista tai päätöksistä, ja toteutetaan varotoimenpiteitä sekä jolla viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, perii saatavan avunantoa pyytävän viranomaisen puolesta,on syytä määritellä tämän keskinäisen avunannon toimintaa kaikilla näillä aloilla koskevat käytännön yksityiskohtaiset säännöt, jotta sillä saavutettaisiin tarkoitettu vaikutus, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat perintäkomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla1. Tässä direktiivissä vahvistetaan direktiivin 76/308/ETY, jäljempänä `perusdirektiivi`, 4 artiklan 2 ja 4 kohdan, 5 artiklan 2 ja 3 kohdan, 7 artiklan 1, 3 ja 5 kohdan sekä 9 ja 12 artiklan 1 kohdan soveltamista koskevat käytännön yksityiskohtaiset säännöt.2. Tässä direktiivissä vahvistetaan myös valuuttojen muuntamista, perittyjen summien siirtoa ja avunantopyynnön aiheuttavien saatavien vähimmäissumman määrittämistä koskevat käytännön yksityiskohtaiset säännöt.I OSASTO Tietojen pyyntö 2 artikla1. Perusdirektiivin 4 artiklassa tarkoitettu tietojen pyyntö on tehtävä kirjallisena liitteessä I olevan mallin mukaisesti. Pyynnössä on oltava avunantoa pyytävän viranomaisen virallinen leima ja tämän asianmukaisesti valtuuttaman edustajan allekirjoitus.2. Avunantoa pyytävän viranomaisen on tarvittaessa mainittava tietojen pyynnössä kaikki muut viranomaiset, joille se osoittaa vastaavan tietojen pyynnön.3 artiklaTietojen pyyntö voi koskea:- päävelallista itseään tai- muuta henkilöä, joka on velvollinen maksamaan saatavan avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti.Jos avunantoa pyytävä viranomainen tietää, että kolmannella henkilöllä on hallussaan edellisessä kohdassa tarkoitetulle henkilölle kuuluvia varoja, pyyntö voi koskea myös tätä kolmatta haltijaa.4 artiklaViranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on viipymättä ja joka tapauksessa seitsemän päivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta vahvistettava kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) saaneensa tietojen pyynnön.5 artikla1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän pyytämät tiedot heti ne saatuaan.2. Jos kaikkia tai osaa pyydetyistä tiedoista ei ole voitu saada kohtuullisessa määräajassa kyseiseen tapaukseen nähden, viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava asiasta avunantoa pyytävälle viranomaiselle sekä esitettävä tilanteen syyt.Kaikissa tapauksissa viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on kuuden kuukauden kuluessa tiedon vastaanottamisen vahvistamisesta ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle pyydettyjen tietojen saamiseksi tekemiensä selvitysten tulokset.Viranomaiselta, jolle pyyntö osoitetaan, saamiensa tietojen perusteella avunantoa pyytävä viranomainen voi pyytää tätä jatkamaan selvityksiään. Pyyntö on tehtävä kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) kahden kuukauden kuluessa viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, tekemien selvitysten tulosten vastaanottamisesta. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on käsiteltävä pyyntö alkuperäistä pyyntöä koskevien säännösten mukaisesti.6 artiklaJos viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, päättää jättää täyttämättä sille osoitetun tietojen pyynnön, sen on annettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle kirjallisesti tiedoksi syyt, jotka estävät pyynnön täyttämisen, mainiten nimenomaisesti ne perusdirektiivin 4 artiklan erityissäännökset, joihin se vetoaa. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on annettava tämä tieto heti päätöksen tehtyään ja joka tapauksessa kuuden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisen vahvistamisen jälkeen.7 artiklaAvunantoa pyytävä viranomainen voi milloin tahansa peruuttaa viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, toimittamansa tietojen pyynnön. Peruutusta koskeva päätös on toimitettava viranomaiselle, jolle pyyntö on osoitettu, kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä).II OSASTO Ilmoituspyyntö 8 artiklaPerusdirektiivin 5 artiklassa tarkoitettu ilmoituspyyntö on laadittava kirjallisesti kahtena kappaleena liitteessä II olevan mallin mukaisesti. Ilmoituspyynnössä on oltava avunantoa pyytävän viranomaisen virallinen leima ja tällaisen pyynnön laatimiseen asianmukaisesti valtuutetun edustajan allekirjoitus.Edellisessä kohdassa tarkoitettuun pyyntöön on liitettävä kahtena kappaleena asiakirja (tai päätös), josta ilmoitus pyydetään.9 artiklaIlmoituspyyntö voi koskea luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka on avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti saatava tieto itseään koskevasta asiakirjasta tai päätöksestä.10 artikla1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ilmoituksen toimittamiseksi kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti.2. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle ilmoituksen päivämäärä heti, kun ilmoitus on tehty. Tämä tieto on toimitettava palauttamalla avunantoa pyytävälle viranomaiselle toinen tämän pyynnön kappaleista, jonka kääntöpuolella olevan todistuksen mainittu laitos on asianmukaisesti täyttänyt.III OSASTO Perintää ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskeva pyyntö 11 artikla1. Perusdirektiivin 6 ja 13 artiklassa tarkoitettu perintää ja/tai varotoimenpiteitä koskeva pyyntö on laadittava kirjallisesti liitteessä III olevan mallin mukaisesti. Siihen on sisällyttävä ilmoitus siitä, että edellytykset, jotka perusdirektiivissä asetetaan asiaa koskevan keskinäisen avunantomenettelyn aloittamiselle, täyttyvät, ja siinä on oltava avunantoa pyytävän viranomaisen virallinen leima ja tällaisen pyynnön laatimiseen asianmukaisesti valtuutetun edustajan allekirjoitus.2. Perintää ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskevaan pyyntöön liitettävä täytäntöönpanomääräys voidaan antaa yhteisesti useiden saatavien osalta, jos se koskee samaa henkilöä.Jäljempänä 12-19 artiklan säännöksiä sovellettaessa pidetään kaikkia samassa täytäntöönpanomääräyksessä tarkoitettuja saatavia yhtenä ainoana saatavana.12 artikla1. Perintää ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskeva pyyntö voi koskea:- päävelallista itseään, tai- muuta henkilöä, joka on velvollinen maksamaan saatavan avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaan.2. Avunantoa tarvittaessa pyytävän viranomaisen on annettava sille viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, tiedoksi niiden 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden varat, jotka sen tietojen mukaan ovat kolmansien henkilöiden hallussa.13 artikla1. Avunantoa pyytävän viranomaisen on ilmoitettava perittävien saatavien määrät sekä kotipaikkajäsenvaltionsa valuuttana että sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion valuuttana.2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa käytettävä valuuttakurssi on viimeisin myyntikurssi, joka todetaan avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion edustavimmilla valuuttamarkkinoilla pyynnön allekirjoittamispäivänä.14 artiklaViranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on viipymättä ja joka tapauksessa seitsemän päivän kuluessa perintää ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskevan pyynnön vastaanottamisesta vahvistettava kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) vastaanottaneensa pyynnön.15 artiklaJos saatavaa ei voida kokonaan tai osittain periä kohtuullisessa määräajassa kyseiseen tapaukseen nähden, sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava asiasta avunantoa pyytävälle viranomaiselle mainiten tilanteen syyt. Sama koskee tapausta, jossa varotoimenpiteitä ei voida toteuttaa kohtuullisessa määräajassa kyseiseen tapaukseen nähden.Kaikissa tapauksissa viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on yhden vuoden kuluessa pyynnön vastaanottamisen vahvistamisesta ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle aloittamansa perintämenettelyn ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamisen tuloksesta.Avunantoa pyytävä viranomainen voi pyytää viranomaista, jolle pyyntö osoitetaan, jatkamaan aloittamaansa perintämenettelyä ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista, ottaen huomioon tämän sille toimittamat tiedot. Pyyntö on tehtävä kirjallisena (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) kahden kuukauden kuluessa viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, aloittaman perintämenettelyn ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamisen tulosta koskevan tiedon vastaanottamisesta. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on käsiteltävä pyyntö alkuperäistä pyyntöä koskevien säännösten mukaisesti.16 artiklaAvunantoa pyytävän viranomaisen on ilmoitettava kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) kaikista kotipaikkajäsenvaltiossaan saatavan tai sen perinnän mahdollistavan asiakirjan kiistämiseksi nostetuista kanteista viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, välittömästi saatuaan tiedon kanteesta.17 artikla1. Jos perintää ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskeva pyyntö tulee perusteettomaksi saatavan maksamisen tai mitätöimisen vuoksi taikka muusta syystä, avunantoa pyytävän viranomaisen on välittömästi ilmoitettava siitä kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, jotta viimeksi mainittu lopettaisi aloittamansa toimet.2. Jos perintää ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskevassa pyynnössä tarkoitetun saatavan määrä jostakin syystä muuttuu, avunantoa pyytävän viranomaisen on välittömästi ilmoitettava siitä kirjallisesti (mahdollisuuksien mukaan teleksillä) viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan.Jos muutos merkitsee saatavan määrän vähenemistä, viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on jatkettava perinnän ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamiseksi aloittamiaan toimia, mutta näiden toimien on kuitenkin rajoituttava perittäväksi jäävään määrään. Jos viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, saadessaan tiedon saatavan määrän vähenemisestä, on jo perinyt alkuperäisen määrän, eikä 18 artiklassa tarkoitettua siirtoa ole vielä aloitettu, viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on palautettava liikaa peritty määrä sille, jolle se kuuluu.Jos muutos merkitsee saatavan määrän lisääntymistä, avunantoa pyytävän viranomaisen on viipymättä tehtävä viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, perinnän ja/tai varotoimenpiteiden toteuttamista koskeva lisäpyyntö. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on mahdollisuuksien mukaan käsiteltävä tämä lisäpyyntö yhdessä avunantoa pyytävän viranomaisen alkuperäisen pyynnön kanssa. Jos vireillä olevan menettelyn etenemisvaiheen vuoksi lisäpyynnön yhdistäminen alkuperäiseen pyyntöön ei ole mahdollista, viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on täytettävä lisäpyyntö ainoastaan, jos se koskee 20 artiklassa tarkoitetun suuruista tai sitä suurempaa määrää.3. Muuntaessaan saatavan muuttunutta määrää viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion valuutaksi avunantoa pyytävän viranomaisen on käytettävä alkuperäisessä pyynnössään käyttämäänsä valuuttakurssia.18 artiklaKaikki sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, perimät summat, mukaan luettuina tarvittaessa perusdirektiivin 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut korot, on siirrettävä avunantoa pyytävälle viranomaiselle sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion valuuttana. Tämän siirron on tapahduttava perinnän päivämäärää seuraavan kuukauden aikana.19 artiklaLukuun ottamatta summia, jotka viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, mahdollisesti perii perusdirektiivin 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina korkoina, saatavaa pidetään perittynä suhteessa viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion kansallisena valuuttana 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valuuttakurssin mukaan ilmaistun määrän perintään.IV OSASTO Yleiset säännökset ja loppusäännökset 20 artikla1. Avunantoa pyytävä viranomainen voi laatia avunantopyynnön joko yhden tai usean saatavan osalta, jos nämä ovat saman henkilön vastuulla.2. Avunantopyyntöä ei saa laatia, jos siinä tarkoitetun saatavan tai saatavien määrä on pienempi kuin 750 Euroopan laskentayksikköä.21 artiklaTiedot ja lisätiedot, jotka viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, toimittaa avunantoa pyytävälle viranomaiselle, on laadittava viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä.22 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1978.23 artiklaJäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, tämän direktiivin soveltamiseksi. Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille.24 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 4 päivänä marraskuuta 1977.Komission puolestaÉtienne DAVIGNONKomission jäsen(1) EYVL N:o L 73, 19.3.1976, s. 18LIITE IDIREKTIIVI 76/308/ETY >VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>LIITE IIDIREKTIIVI 76/308/ETY >VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>LIITE IIIDIREKTIIVI 76/308/ETY >VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>


Avis juridique important

|

31976L0895

Neuvoston direktiivi 76/895/ETY, annettu 23 päivänä marraskuuta 1976, hedelmien ja vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta

Virallinen lehti nro L 340 , 09/12/1976 s. 0026 - 0031 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 7 s. 0206  Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 16 s. 0179  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 7 s. 0206  Espanjank. erityispainos: Luku 03 Nide 11 s. 0084  Portugalink. erityispainos: Luku 03 Nide 11 s. 0084

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 23 päivänä marraskuuta 1976,hedelmien ja vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta (76/895/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 ja 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettäEuroopan talousyhteisössä sadon tuottaminen on tärkeällä sijalla,satoon vaikuttavat jatkuvasti joko eläin- tai kasvikunnasta peräisin olevat haitalliset organismit ja virukset,on välttämätöntä suojella kasveja näiltä organismeilta sekä sadon määrän vähenemisen estämiseksi että maataloustuotannon lisäämiseksi,kemiallisten torjunta-aineiden käyttö on yksi tärkeimmistä menetelmistä kasvien ja kasvikunnan tuotteiden suojelemiseksi,torjunta-aineiden vaikutukset kasvien tuotantoon eivät ole kuitenkaan ainoastaan edullisia, koska kyse on yleensä myrkyllisistä aineista tai valmisteista, joilla on vahingollisia sivuvaikutuksia,näiden torjunta-aineiden, niiden metaboliittien tai hajoamistuotteiden suurella osalla voi olla vahingollisia vaikutuksia kasvikunnan tuotteiden kuluttajille,näitä torjunta-aineita ei tulisi käyttää olosuhteissa, joissa niiden käyttö saattaisi aiheuttaa vahinkoa ihmisille tai eläimille,näiden riskien välttämiseksi tietyissä jäsenvaltioissa on käytössä erilaisia menetelmiä; monet näistä valtioista ovat säätäneet tiettyjen torjunta-ainejäämien osalta erilaisia enimmäismääriä käsitellyille kasveille ja kasvikunnan tuotteille, joita on noudatettava, kun näitä tuotteita toimitetaan jakeluun,eroavuudet jäsenvaltioiden välillä torjunta-ainejäämien sallituissa enimmäismäärissä voivat muodostua kaupan esteiksi ja estää siten tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä; tämän takia tulisi säätää tietyt enimmäismäärät jäsenvaltioiden sovellettaviksi,enimmäismääriä vahvistettaessa täytyy sovittaa yhteen toisaalta kasvien tuottaminen ja toisaalta ihmisen ja eläinten terveyden suojeleminen,ensin tulisi säätää tiettyjä torjunta-aineita varten enimmäismäärät hedelmissä ja vihanneksissa ottaen huomioon sen tosiasian, että hedelmät ja vihannekset on yleensä tarkoitettu elintarvikkeeksi ja joissakin tapauksissa eläinten ravinnoksi; enimmäismäärät on säädettävä mahdollisimman vähäisiksi,tulisi varmistaa niiden tuotteiden, joissa tiettyjä torjunta-ainejäämiä on vähemmän tai enintään liitteen II vahvistettuja määriä, vapaa jakelu yhteisössä; samanaikaisesti jäsenvaltioiden tulisi voida sallia alueellaan syrjimättä ja tapauksissa, joissa ne pitävät sitä perusteltuna, sellaisten tuotteiden jakelu, joissa on tarkoitettuja enimmäismääriä enemmän torjunta-ainejäämiä, joko vahvistamalla niitä varten enimmäismäärät tai olemalla vahvistamatta niiden enimmäismääriä,tämän direktiivin säännöksiä ei ole tarpeen soveltaa kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitettuihin hedelmiin ja vihanneksiin,odottamattomista syistä liitteessä II vahvistetut enimmäismäärät voivat kuitenkin osoittautua vaarallisiksi ihmisen tai eläinten terveydelle; tämän takia on tarpeen sallia jäsenvaltioiden näissä tapauksissa väliaikaisesti alentaa kyseisiä enimmäismääriä,tällaisissa tapauksissa on tarkoituksenmukaista toteuttaa jäsenmaiden ja komission välinen kiinteä yhteistyö pysyvässä kasvinsuojelukomiteassa,sikäli kun jäsenvaltiot ovat vahvistaneet enimmäismäärät tuotteille, jotka on saatettu markkinoille niiden alueella, niiden tulisi virallisten tarkastusten avulla, mukaan lukien näytteenotto, todentaa, että enimmäismääriä noudatetaan,tällaisissa tapauksissa viralliset tarkastukset tulisi tehdä noudattaen yhteisön vahvistamia näytteenottomenettelyjä ja analyysimenetelmiä,näytteenottomenettelyjen ja analyysimenetelmien vahvistaminen on teknistä ja tieteellistä täytäntöönpanoa; näiden käyttöönoton helpottamiseksi olisi aiheellista säätää, että näytteenottoa ja analysointia koskevat säännöt annetaan noudattaen menettelyä, jolla jäsenvaltioiden ja komission kiinteä yhteistyö on toteutettu pysyvässä kasvinsuojelukomiteassa, jakoska muutokset ovat teknisiä, niiden tekemistä liitteisiin tulisi helpottaa nopeutetulla menettelyllä,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Tätä direktiiviä sovelletaan sellaisiin elintarvikkeena tai poikkeustapauksissa eläinten ravintona käytettäviin tuotteisiin, jotka luetellaan liitteen I yhteisen tullitariffin nimikkeissä ja joissa on liitteessä II lueteltavien torjunta-aineiden jäämiä.2 artikla 1. Tässä direktiivissä `torjunta-ainejäämillä` tarkoitetaan sellaisia torjunta-aineiden sekä niiden minkä tahansa myrkyllisten hajoamistuotteiden tai metaboliittien jäämiä, jotka luetellaan liitteessä II ja joita esiintyy 1 artiklassa tarkoitetuissa tuotteissa.2. Tässä direktiivissä "jakeluun toimittamisella" tarkoitetaan mitä tahansa 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden luovuttamista sadonkorjuun jälkeen joko vastiketta vastaan tai vastikkeetta.3 artikla 1. Jäsenvaltiot eivät saa alueellaan kieltää tai estää 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden saattamista markkinoille sen takia, että niissä on torjunta-ainejäämiä, jos näiden jäämien määrä ei ylitä liitteessä II säädettyjä enimmäismääriä.2. Jäsenvaltiot voivat, silloin kun ne pitävät sitä perusteltuna, sallia alueellaan sellaisten 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden toimittamisen jakeluun, jotka sisältävät liitteessä II vahvistettua enemmän torjunta-ainejäämiä.3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden toteuttamisesta.4 artikla 1. Jos jäsenvaltio toteaa, että liitteessä II säädetty enimmäismäärä saattaa vaarantaa ihmisen tai muiden eläinten kuin tuhoeläinten terveyden, kyseinen jäsenvaltio voi väliaikaisesti alentaa tuota enimmäismäärää omalla alueellaan. Tässä tapauksessa jäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava toteutetuista toimenpiteistä ja niiden perusteista muille jäsenvaltiolle ja komissiolle.2. Jäljempänä 8 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen päätetään, muutetaanko liitteessä II säädettyjä enimmäismääriä. Ennen kuin neuvosto tai komissio on tehnyt edellä tarkoitetun menettelyn mukaisesti päätöksen, jäsenvaltio voi pitää voimassa toteuttamansa toimenpiteet.5 artikla Neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta muutoksia liitteisiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 artiklan soveltamista. Muutoksia tehtäessä otetaan huomioon tekniikan ja tieteen kehitys sekä terveyttä ja maataloutta koskevat vaatimukset.6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tässä direktiivissä säädettyjen enimmäismäärien noudattamista tarkastetaan satunnaisin tarkastuksin.2. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kun 1 artiklassa tarkoitetut tuotteet ovat 1 kohdassa säädetyn tarkastuksen alaisia, näytteenotto sekä kvalitatiiviset ja kvantitatiiviset analyysit, joita tehdään torjunta-aineiden tunnistamiseksi ja niiden määrien selville saamiseksi, tehdään menetelmin, jotka on vahvistettu 7 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.7 artikla 1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa päätöksellä 76/894/ETY(3) perustetun pysyvän kasvinsuojelukomitean, jäljempänä "komitea", käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja viipymättä omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion pyynnöstä.2. Komiteassa jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. Komission edustaja tekee ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa näistä toimenpiteistä määräajassa, jonka puheenjohtaja asettaa käsiteltävänä olevan asian kiireellisyyden mukaan. Lausunnot annetaan 41 äänen enemmistöllä.4. Jos toimenpiteet ovat komitean lausunnon mukaiset, komissio päättää niistä ja toteuttaa ne viipymättä. Jos toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto päättää toimenpiteistä määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä ja toteuttaa ne välittömästi, jollei neuvosto ole yksinkertaisella enemmistöllä hylännyt mainittuja toimenpiteitä.8 artikla 1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa komitean käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion pyynnöstä viipymättä.2. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. Komission edustaja tekee ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa näistä toimenpiteistä kahden päivän kuluessa. Lausunnot annetaan 41 äänen enemmistöllä.4. Jos toimenpiteet ovat komitean lausunnon mukaiset, komissio päättää niistä ja toteuttaa ne viipymättä. Jos toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto päättää toimenpiteistä määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa 15 päivän kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä ja toteuttaa ne välittömästi, jollei neuvosto ole yksinkertaisella enemmistöllä hylännyt mainittuja toimenpiteitä.9 artikla Tätä direktiiviä ei sovelleta niihin 1 artiklassa tarkoitettuihin tuotteisiin, joiden osalta voidaan vähintään yhden asianmukaisen todisteen avulla osoittaa, että ne ovat tarkoitettuja vietäviksi kolmansiin maihin.10 artikla Tätä direktiiviä sovelletaan, jollei yhteisön hedelmien ja vihannesten laatustandardeja koskevissa säännöksissä toisin säädetä.11 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan kahden vuoden kuluessa direktiivin tiedoksi antamisesta ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.12 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 23 päivänä marraskuuta 1976.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaA. P. L. M. M. van der STEE(1) EYVL N:o C 97, 28.7.1969, s. 35(2) EYVL N:o C 40, 25.3.1969, s. 4(3) EYVL N:o L 340, 9.12.1976, s. 25LIITE I Luettelo 1 artiklassa tarkoitetuista tuotteista >TAULUKON PAIKKA>LIITE II Luettelo torjunta-ainejäämistä ja enimmäismääristä>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

32002L0023

Komission direktiivi 2002/23/EY, annettu 26 päivänä helmikuuta 2002, neuvoston direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY liitteiden muuttamisesta viljoissa ja niiden pinnassa, eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa sekä tietyissä kasvikunnasta peräisin olevissa tuotteissa, mukaan luettuina hedelmät ja vihannekset, ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisen osalta

Virallinen lehti nro L 064 , 07/03/2002 s. 0013 - 0019

Komission direktiivi 2002/23/EY,annettu 26 päivänä helmikuuta 2002,neuvoston direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY liitteiden muuttamisesta viljoissa ja niiden pinnassa, eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa sekä tietyissä kasvikunnasta peräisin olevissa tuotteissa, mukaan luettuina hedelmät ja vihannekset, ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisen osaltaEUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/362/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2001/57/EY(2), ja erityisesti sen 10 artiklan,ottaa huomioon eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/363/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2001/57/EY, ja erityisesti sen 10 artiklan,ottaa huomioon torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/642/ETY(4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2002/5/EY(5), ja erityisesti sen 7 artiklan,ottaa huomioon kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY(6), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2001/103/EY(7), ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohdan f alakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Uudet tehoaineet flupyrsulfuronimetyyli, pymetrotsiini, atsoksistrobiini ja kresoksiimimetyyli, jäljempänä "asianomaiset tehoaineet", sisällytettiin direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I komission direktiiveillä 2001/49/EY(8), 2001/87/EY(9), 98/47/EY(10) ja 1999/1/EY(11) käytettäviksi rikkakasvien torjunta-aineena viljanviljelyn yhteydessä, hyönteisten torjunta-aineena viljan-, hedelmien-, vihannestenviljelyn, kuivattujen palkokasvien viljelyn, öljynsiementen viljelyn ja humalanviljelyn yhteydessä, sienitautien torjunta-aineena ilman täsmennettyä käyttötarkoitusta sekä viljojen, omenaisten hedelmien ja viiniköynnösten sienitautien torjunta-aineena.(2) Asianomaisten tehoaineiden liitteeseen I sisällyttämiset perustuivat toimitettujen ehdotettuja käyttötarkoituksia koskevien tietojen arviointiin. Eräät jäsenvaltiot ovat toimittaneet näitä käyttötapoja koskevia tietoja direktiivin 91/414/EY 4 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti. Käytettävissä olevat tiedot on käyty läpi, ja ne riittävät tiettyjen jäämien enimmäismäärien vahvistamiseen.(3) Kun lopullista tai väliaikaista jäämien enimmäismäärää ei ole vahvistettu yhteisön tasolla, jäsenvaltioiden on vahvistettava väliaikainen kansallinen jäämien enimmäismäärä direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti ennen kyseisiä tehoaineita koskevien kasvinsuojeluaineiden käytön sallimista.(4) Kun asianomaiset tehoaineet sisällytettiin direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I, niitä koskevat tekniset ja tieteelliset arvioinnit oli saatettu loppuun komission tarkastelukertomuksina. Kresoksiimimetyyliä koskeva kertomus saatettiin loppuun 16 päivänä lokakuuta 1998, flupyrsulfuronimetyyliä koskeva kertomus 27 päivänä huhtikuuta 2001, atsoksistrobiinia koskeva kertomus 22 päivänä huhtikuuta 1998 ja pymetrotsiiniä koskeva kertomus 27 päivänä heinäkuuta 2001. Niissä kresoksiimimetyylin hyväksyttävä päiväsaanti (ADI-arvo) asetettiin 0,4 milligrammaan kilogrammassa painokiloa kohti päivässä, flupyrsulfuronimetyylin hyväksyttävä päiväsaanti asetettiin 0,035 milligrammaan kilogrammassa painokiloa kohti päivässä, atsoksistrobiinin hyväksyttävä päiväsaanti 0,1 milligrammaan kilogrammassa painokiloa kohti päivässä ja pymetrotsiinin hyväksyttävä päiväsaanti 0,03 milligrammaan kilogrammassa painokiloa kohti päivässä. Asianomaisilla tehoaineilla käsiteltyjen elintarvikkeiden kuluttajien elinikäistä altistumista on arvioitu ja mitattu yhteisön menettelyiden ja perusteiden mukaisesti ottaen huomioon Maailman terveysjärjestön julkaisemat ohjeet(12) ja kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunto(13) näistä menetelmistä. Laskelmien mukaan ehdotetut jäämien enimmäismäärät eivät ylitä hyväksyttäviä päiväsaanteja.(5) Akuutteja myrkytysvaikutuksia, jotka edellyttäisivät akuutin altistumisen viiteannoksen asettamista, ei havaittu flupyrsulfuronimetyylin, atsoksistrobiinin ja kresoksiimimetyylin sisällyttämistä direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I edeltäneen arvioinnin ja käsittelyn yhteydessä. Pymetrotsiinin akuutin altistumisen viiteannokseksi asetettiin 0,1 milligrammaa kilogrammassa painokiloa kohti päivässä. Altistumista koskevan arvioinnin mukaan ehdotetut jäämien enimmäismäärät eivät johda liialliseen kuluttajien akuuttiin altistumiseen.(6) On aiheellista asettaa jäämien väliaikaiseksi enimmäismääräksi analyysiherkkyyden alaraja direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY soveltamisalaan kuuluville tuotteille, joita ei ole sallittu, jotta taattaisiin kuluttajien riittävä suoja kyseisissä tuotteissa tai niiden pinnalla oleville jäämille altistumista vastaan. Tällainen yhteisön tasolla vahvistettava jäämien väliaikainen enimmäismäärä ei estä jäsenvaltioita vahvistamasta flupyrsulfuronimetyylille, pymetrotsiinille, atsoksistrobiinin ja kresoksiimimetyylille väliaikaista jäämien enimmäismäärää direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan f alakohdan ja liitteen VI mukaisesti. Neljää vuotta on pidettävä riittävänä ajanjaksona, jonka kuluessa asianomaisten tehoaineiden tulevat käyttötarkoitukset suurimmalta osaltaan vahvistetaan. Tämän ajanjakson jälkeen jäämien väliaikaisten enimmäismäärien pitäisi muuttua lopullisiksi.(7) Yhteisö on antanut komission direktiiviluonnoksen tiedoksi WTO:lle, jonka huomautukset on otettu huomioon direktiivin viimeistelyssä. Komissio voi tutkia tiettyjen kolmansissa maissa käytettävien torjunta-aine/viljelykasvi-yhdistelmien jäämien enimmäismäärät sille toimitettujen hyväksyttävien tietojen pohjalta.(8) Kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunnot ja erityisesti kuluttajien suojelua torjunta-aineilla käsiteltyjen elintarvikkeiden osalta koskevat neuvot ja suositukset on otettu huomioon.(9) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän kasvinsuojelukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaLisätään direktiivin 86/362/ETY liitteessä II olevaan A osaan seuraavat torjunta-aineiden jäämien enimmäismäärät:>TAULUKON PAIKKA>Flupyrsulfuronimetyylin ja pymetrotsiinin jäämien väliaikaiset enimmäismäärät lakkaavat olemasta väliaikaisia 1 päivänä joulukuuta 2005, ja niistä tulee lopullisia direktiivin 86/362/ETY 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.2 artiklaLisätään direktiivin 86/363/ETY liitteessä II olevaan B osaan seuraavat torjunta-ainejäämät:>TAULUKON PAIKKA>Pymetrotsiinin jäämien väliaikaiset enimmäismäärät lakkaavat olemasta väliaikaisia 1 päivänä joulukuuta 2005, ja niistä tulee lopullisia direktiivin 86/363/ETY 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.3 artiklaLisätään direktiivin 90/642/ETY liitteeseen II tämän direktiivin liitteessä olevat flupyrsulfuronimetyyliä ja pymetrotsiiniä koskevat jäämien enimmäismäärät. Korvataan direktiivin 90/642/ETY liitteessä II olevat atsoksistrobiinia koskevat jäämien enimmäismäärät tämän direktiivin liitteessä olevilla enimmäismäärillä.4 artiklaMuutetaan direktiivin 90/642/ETY liitteessä II oleva kresoksiimimetyyliä koskeva jäämien väliaikainen enimmäismäärä 0,2 milligrammaan kilogrammassa (p) mansikoiden osalta. (p) = jäämien väliaikainen enimmäismäärä.Kresoksiimimetyylin jäämien väliaikaisesta enimmäismäärästä tulee lopullinen 19 päivänä lokakuuta 2004.5 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä elokuuta 2002. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä syyskuuta 2002.3. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.6 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 26 päivänä helmikuuta 2002.Komission puolestaDavid ByrneKomission jäsen(1) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EYVL L 208, 1.8.2001, s. 36.(3) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 43.(4) EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71.(5) EYVL L 34, 5.2.2002, s. 7.(6) EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1.(7) EYVL L 304, 21.11.2001, s. 14.(8) EYVL L 176, 29.6.2001, s. 61.(9) EYVL L 276, 19.10.2001, s. 17.(10) EYVL L 191, 7.7.1998, s. 50.(11) EYVL L 21, 28.1.1999, s. 21.(12) GEMS/Food Programme -ohjelman yhteistyössä elintarvikkeiden torjunta-ainejäämiä käsittelevän Codex-komitean kanssa laatimat ohjeet torjunta-ainejäämien ravinnon kautta tapahtuvan altistumisen arvioimiseksi. Maailman terveysjärjestön julkaisu, 1997 (WHO/FSF/FOS/97.7).(13) Kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunto neuvoston direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/642/ETY liitteiden muuttamiseen liittyvistä kysymyksistä (kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunto, 14.7.1998) (http://europa.eu.int/comm/dg24/health/sc/scp/out21_en.html).LIITE>TAULUKON PAIKKA>