title: Neuvoston direktiivi 2008/114/EY, annettu 8 päivänä joulukuuta 2008 , Euroopan elintärkeän infrastruktuurin määrittämisestä ja nimeämisestä sekä arvioinnista, joka koskee tarvetta parantaa sen suojaamista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               23.12.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 345/75

      NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/114/EY,
   annettu 8 päivänä joulukuuta 2008,
   Euroopan elintärkeän infrastruktuurin määrittämisestä ja nimeämisestä sekä arvioinnista, joka koskee tarvetta parantaa sen suojaamista
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 308 artiklan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Kesäkuussa 2004 kokoontunut Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota laatimaan elintärkeiden infrastruktuurien suojaamista koskevan kokonaisstrategian. Komissio hyväksyi tämän johdosta 20 päivänä lokakuuta 2004 tiedonannon ”Kriittisen infrastruktuurin suojelu terrorismin torjunnassa”, jossa on ehdotuksia siitä, miten Euroopassa voitaisiin entistä paremmin ehkäistä elintärkeään infrastruktuuriin kohdistuvia terrori-iskuja sekä varautua ja reagoida niihin.

               (2)

               Komissio hyväksyi 17 päivänä marraskuuta 2005 vihreän kirjan Euroopan elintärkeiden infrastruktuurien suojaamisohjelmasta, jossa esitetään eri vaihtoehtoja suojaamisohjelman ja elintärkeän infrastruktuurin varoitusjärjestelmän (Critical Infrastructure Warning Information Network) toteuttamista varten. Vihreään kirjaan saadussa palautteessa korostettiin lisäarvoa, jota saadaan elintärkeän infrastruktuurin suojaamista koskevalla yhteisön kehyksellä. Siinä tuotiin esiin tarve parantaa valmiutta suojata elintärkeää infrastruktuuria Euroopassa ja vähentää sen haavoittuvuutta. Lisäksi korostettiin toissijaisuuden, suhteellisuuden ja täydentävyyden pääperiaatteiden samoin kuin sidosryhmien kanssa käytävän vuoropuhelun merkitystä.

               (3)

               Joulukuussa 2005 kokoontunut oikeus- ja sisäasioiden neuvosto kehotti komissiota tekemään ehdotuksen elintärkeiden infrastruktuurien suojaamista koskevaksi Euroopan unionin ohjelmaksi, jäljempänä ’EPCIP’ (European Programme for Critical Infrastructure Protection). Neuvosto päätti, että ohjelman avulla olisi pyrittävä suojautumaan kaikkia uhkatekijöitä vastaan, vaikka ensisijaisena uhkatekijänä on pidettävä terrorismia. Tämän lähtökohdan mukaan elintärkeän infrastruktuurin suojaamisessa olisi otettava huomioon ihmisen aiheuttamat ja teknologiset uhkatekijät sekä luonnononnettomuudet, mutta terrorismia olisi pidettävä ensisijaisena uhkatekijänä.

               (4)

               Neuvosto hyväksyi huhtikuussa 2007 EPCIP:iä koskevat päätelmät, joissa se toisti, että jäsenvaltiot ovat viime kädessä vastuussa kansallisten rajojensa sisäpuolella olevien elintärkeiden infrastruktuurien suojaamista koskevista järjestelyistä, samalla kun se suhtautui myönteisesti komission pyrkimyksiin kehittää eurooppalainen menettely Euroopan elintärkeiden infrastruktuurien, jäljempänä ’EEI’, määrittämistä ja nimeämistä varten sekä sen arvioimiseksi, onko tarvetta parantaa sen suojaamista.

               (5)

               Tämä direktiivi on ensimmäinen askel EEI:ien määrittämistä ja nimeämistä sekä arviointia, joka koskee tarvetta parantaa niiden suojaamista, koskevassa asteittaisessa lähestymistavassa. Tällaisena direktiivin pääpaino on energian ja liikenteen toimialoilla, ja sitä olisi tarkasteltava uudelleen, jotta voidaan arvioida sen vaikutusta ja tarvetta sisällyttää sen soveltamisalaan muita toimialoja, muun muassa tieto- ja viestintäteknologia-ala.

               (6)

               Ensisijainen ja viime käden vastuu EEI:ien suojaamisesta kuuluu jäsenvaltioille ja tällaisten infrastruktuurien omistajille/ylläpitäjille.

               (7)

               Yhteisössä on tietty määrä elintärkeitä infrastruktuureja, joiden vahingoittumisella tai tuhoutumisella olisi huomattavia rajat ylittäviä vaikutuksia. Tähän saattaa sisältyä sellaisia valtioiden rajat ylittäviä vaikutuksia, jotka johtuvat toisiinsa liitettyjen, eri alojen infrastruktuurien keskinäisestä riippuvuudesta. Tällaiset EEI:t olisi määritettävä ja nimettävä yhteisellä menettelyllä. Tällaisia infrastruktuureja koskevien turvallisuusvaatimusten arvioinnissa olisi noudatettava yhteisiä vähimmäisvaatimuksia. Elintärkeän infrastruktuurin suojaamista koskevat jäsenvaltioiden kahdenväliset yhteistyöjärjestelyt ovat vakiintunut ja tehokas keino vaikuttaa valtioiden rajat ylittävään elintärkeään infrastruktuuriin. EPCIP:n olisi nojauduttava tällaiseen yhteistyöhön. Tiedot, jotka liittyvät jonkin yksittäisen infrastruktuurin nimeämiseen EEI:ksi, olisi turvaluokiteltava asianmukaiselle tasolle voimassa olevan yhteisön ja jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti.

               (8)

               Koska eri aloilla on erityistä kokemusta ja asiantuntemusta elintärkeän infrastruktuurin suojaamisesta ja ne asettavat omat vaatimuksensa tälle toiminnalle, elintärkeän infrastruktuurin suojaamista koskevaa yhteisön lähestymistapaa olisi kehitettävä ja pantava täytäntöön ottamalla huomioon eri alojen erityisominaisuudet ja olemassa olevat toimialakohtaiset toimenpiteet, mukaan lukien ne, joita jo on yhteisön sekä kansallisella ja alueellisella tasolla, tarvittaessa myös sellaiset rajat ylittävät keskinäistä avunantoa koskevat sopimukset, joita on olemassa elintärkeiden infrastruktuurien omistajien/ylläpitäjien kesken. Koska yksityinen sektori on erittäin merkittävällä tavalla mukana riskien valvonnassa ja hallinnassa, liiketoiminnan jatkuvuuden suunnittelussa ja katastrofien jälkeisessä elpymisessä, yhteisön lähestymistavan on rohkaistava yksityistä sektoria osallistumaan toimintaan täysipainoisesti.

               (9)

               Energiatoimialan ja erityisesti sähkön tuotanto- ja jakelumenetelmien (sähköntoimitusten osalta) osalta sähköntuotanto voi, silloin kun se katsotaan tarpeelliseksi, käsittää osia, jotka liittyvät ydinvoimaloiden sähkönjakeluun mutta ei niitä, jotka liittyvät nimenomaisesti ydinvoimaan, ja jotka kuuluvat asiaa koskevan ydinalan lainsäädännön, mukaan lukien sopimukset ja yhteisön lainsäädäntö, piiriin.

               (10)

               Tällä direktiivillä täydennetään yhteisön tasolla ja jäsenvaltioissa voimassa olevia toimialakohtaisia toimenpiteitä. Jos käytössä on jo yhteisön mekanismeja, niiden käyttöä olisi jatkettava, ja ne edistävät osaltaan tämän direktiivin täytäntöönpanoa. Eri toimien tai säännösten päällekkäisyyttä tai niiden välisiä ristiriitaisuuksia olisi vältettävä.

               (11)

               Kaikessa nimetyissä EEI:issa olisi oltava voimassa turvallisuussuunnitelmia tai vastaavia toimenpiteitä, jotka käsittävät luettelon tärkeistä hyödykkeistä, riskinarvioinnin sekä vastatoimenpiteiden ja -menettelyjen määrittelyn, valinnan ja tärkeysjärjestyksen. Tarpeettoman ja päällekkäisen työn välttämiseksi kunkin jäsenvaltion olisi ensiksi arvioitava, onko nimettyjen EEI:ien omistajilla/ylläpitäjillä asiaankuuluvia turvallisuussuunnitelmia tai samankaltaisia toimenpiteitä. Jollei tällaisia suunnitelmia ole, kunkin jäsenvaltion olisi toteutettava tarvittavat toimet, joilla varmistetaan asianmukaisten toimenpiteiden käyttöönotto. Kukin jäsenvaltio päättää itse asianmukaisimmasta toimintamuodosta turvallisuussuunnitelmien laatimiseksi.

               (12)

               Toimenpiteiden, periaatteiden ja suuntaviivojen, yhteisön toimenpiteet mukaan lukien, sekä kahdenvälisten ja/tai monenvälisten yhteistyöjärjestelyjen, jotka tarjoavat samankaltaisen tai vastaavan turvallisuussuunnitelman tai joissa määrätään turvallisuusyhteyshenkilöstä tai vastaavasta, olisi katsottava täyttävän tämän direktiivin turvallisuussuunnitelmaa tai turvallisuusyhteyshenkilöä koskevat vaatimukset.

               (13)

               Kaikissa nimetyissä EEI:issa olisi nimettävä turvallisuusyhteyshenkilöitä, jotta voidaan helpottaa yhteistyötä ja tietojenvaihtoa elintärkeän infrastruktuurin suojaamisesta vastaavien kansallisten viranomaisten kanssa. Tarpeettoman ja päällekkäisen työn välttämiseksi kunkin jäsenvaltion olisi ensiksi arvioitava, onko nimettyjen EEI:ien omistajilla/ylläpitäjillä jo turvallisuusyhteyshenkilö tai vastaava. Jollei tällaista turvallisuusyhteyshenkilöä ole, kunkin jäsenvaltion olisi toteutettava tarvittavat toimet, joilla varmistetaan asianmukaisten toimenpiteiden käyttöönotto. Kukin jäsenvaltio päättää itse asianmukaisimmasta toimintamuodosta turvallisuusyhteyshenkilön nimeämiseksi.

               (14)

               Eri aloilla ilmenevien riskien, uhkatekijöiden ja haavoittuvuuksien tehokas määrittäminen edellyttää tietojenvaihtoa sekä EEI:ien omistajien/ylläpitäjien ja jäsenvaltioiden että jäsenvaltioiden ja komission välillä. Kunkin jäsenvaltion olisi kerättävä tietoja alueellaan sijaitsevista EEI:ista. Komission olisi saatava jäsenvaltioilta yleistä tietoa riskeistä, uhkatekijöistä ja haavoittuvuuksista aloilla, joilla EEI:ita on määritetty sekä tarvittaessa mahdollisista EEI:ia koskevista parannuksista ja eri alojen keskinäisistä riippuvuussuhteista, jotta se voisi näiden tietojen pohjalta tarvittaessa laatia yksityiskohtaisia ehdotuksia EEI:ien suojaamisen parantamiseksi.

               (15)

               EEI:ien suojaamista koskevien parannusten helpottamiseksi voidaan kehittää yhteisiä menetelmiä infrastruktuurihyödykkeisiin liittyvien riskien, uhkatekijöiden ja haavoittuvuuksien määrittämistä ja luokittelua varten.

               (16)

               EEI:ien omistajilla/ylläpitäjillä olisi oltava mahdollisuus tutustua, ensisijaisesti jäsenvaltioiden asiaankuuluvien viranomaisten välityksellä, elintärkeän infrastruktuurin suojaamista koskeviin parhaisiin käytänteisiin ja menetelmiin.

               (17)

               EEI:ien tehokas suojaaminen edellyttää tietojenvaihtoa, yhteensovittamista ja yhteistyötä sekä kansallisella että yhteisön tasolla. Tähän voidaan päästä parhaiten nimeämällä kussakin jäsenvaltiossa EEI:ien suojaamisen yhteyspisteitä, joiden olisi sovitettava yhteen Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamiseen liittyviä kysymyksiä kansallisella tasolla sekä muiden jäsenvaltioiden ja komission kanssa.

               (18)

               Jotta Euroopan elintärkeiden infrastruktuurien suojaamiseen liittyviä toimia voidaan suunnitella luottamuksellisuutta edellyttävillä aloilla, on aiheellista varmistaa, että tietoja vaihdetaan tämän direktiivin puitteissa johdonmukaisesti ja turvallisesti. Elintärkeään infrastruktuuriin kuuluvia hyödykkeitä koskevien yksityiskohtaisten tietojen, joita voidaan käyttää hyväksi sellaisten toimien suunnittelussa ja toteuttamisessa, ja joiden tarkoituksena on aiheuttaa infrastruktuurijärjestelmien toiminnalle kestämättömiä seurauksia, osalta on tärkeää noudattaa sovellettavan kansallisen lainsäädännön tai Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30 päivänä toukokuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (3) mukaisia luottamuksellisuutta koskevia sääntöjä. Turvaluokitellut tiedot olisi suojattava yhteisön ja jäsenvaltion asiaa koskevan lainsäädännön mukaisesti. Kunkin jäsenvaltion ja komission olisi noudatettava asiakirjojen luovuttajien niille antamaa asianmukaista turvaluokittelua.

               (19)

               EEI:ita koskevan tietojenvaihdon olisi tapahduttava luottamuksellisesti ja suojatussa ympäristössä. Tietojen jakaminen edellyttää luottamuksellisia suhteita, jotta yritykset ja organisaatiot tietävät, että niiden arkaluonteiset ja luottamukselliset tiedot ovat riittävästi suojattuja.

               (20)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita, jotka ovat menettelyn luominen EEI:ien määrittämistä ja nimeämistä varten sekä yhteisen lähestymistavan määrittely sellaista arviota varten, joka koskee tarvetta parantaa tällaisten infrastruktuurien suojaamista, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.

               (21)

               Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Kohde
   Tällä direktiivillä otetaan käyttöön menettely Euroopan elintärkeiden infrastruktuurien, ’EEI’, määrittämistä ja nimeämistä varten sekä yhteinen lähestymistapa sellaista arviointia varten, joka koskee tarvetta parantaa sen suojaamista tarkoituksin edistää väestön suojaamista.
   2 artikla
   Määritelmät
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan

               a)

               ’elintärkeällä infrastruktuurilla’ sellaisia jäsenvaltioissa sijaitsevia hyödykkeitä ja järjestelmiä tai niiden osia, jotka ovat keskeisiä yhteiskunnan välttämättömien toimintojen, terveydenhuollon, turvallisuuden, turvatoimien sekä väestön taloudellisen ja sosiaalisen hyvinvoinnin ylläpitämiseksi, ja joiden vahingoittumisella tai tuhoutumisella olisi merkittävä vaikutus jäsenvaltioon sen vuoksi, että näitä toimintoja ei kyetä ylläpitämään;

               b)

               ’Euroopan elintärkeällä infrastruktuurilla’ tai ’EEI’:lla sellaista jäsenvaltioissa sijaitsevaa elintärkeätä infrastruktuuria, jonka vahingoittuminen tai tuhoutuminen vaikuttaisi merkittävästi ainakin kahteen jäsenvaltioon. Vaikutuksen merkitystä on arvioitava horisontaalisin perustein. Tällaiset vaikutukset voivat johtua myös siitä, että toimialat ovat riippuvaisia muiden toimialojen infrastruktuureista;

               c)

               ’riskianalyysillä’ asiaa koskevien uhkakuvien tarkastelua elintärkeän infrastruktuurin haavoittuvuuden ja sen vahingoittumisen tai tuhoutumisen mahdollisten seurausten arvioimiseksi;

               d)

               ’elintärkeän infrastruktuurin suojaamiseen liittyvillä arkaluonteisilla tiedoilla’ elintärkeää infrastruktuuria koskevia tosiseikkoja, joita voitaisiin niiden paljastuttua käyttää sellaisten toimien suunnittelussa ja toteuttamisessa, joiden tarkoituksena on elintärkeiden infrastruktuurijärjestelmien vahingoittuminen tai tuhoutuminen;

               e)

               ’suojaamisella’ kaikkia toimia, joilla pyritään varmistamaan elintärkeän infrastruktuurin toimivuus, jatkuvuus ja eheys uhkatekijöiden, riskien tai haavoittuvuuden ehkäisemiseksi, vähentämiseksi ja poistamiseksi;

               f)

               ’EEI:ien omistajilla/ylläpitäjillä’ tahoja, jotka vastaavat tämän direktiivin mukaisesti EEI:ksi nimettyä hyödykettä, järjestelmää tai sellaisen osia koskevista investoinneista ja/tai niiden päivittäisestä toiminnasta.

         3 artikla
   Euroopan elintärkeiden infrastruktuurien määrittäminen
   1.   Kunkin jäsenvaltion on liitteessä III säädetyn menettelyn mukaisesti määritettävä mahdolliset EEI:t, jotka täyttävät sekä horisontaaliset ja toimialakohtaiset arviointiperusteet että 2 artiklan a ja b alakohdassa olevat määritelmät.
   Komissio voi pyynnöstä avustaa jäsenvaltioita niiden määrittäessä mahdollisia EEI:ita.
   Komissio voi kiinnittää asianomaisen jäsenvaltion huomiota sellaisten mahdollisten kriittisten infrastruktuurien olemassaoloon, joiden voidaan katsoa täyttävän EEI:ksi nimeämistä koskevat vaatimukset.
   Kukin jäsenvaltio sekä komissio huolehtivat jatkuvasti mahdollisten EEI:ien määrittämisestä.
   2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja horisontaalisia arviointiperusteita ovat seuraavat:

               a)

               henkilövahinkoperuste (arvioidaan kuolleiden tai loukkaantuneiden mahdollisena lukumääränä);

               b)

               taloudellisten vaikutusten peruste (arvioidaan taloudellisina menetyksinä ja/tai tuotteiden tai palvelujen laadun heikkenemisen merkittävyytenä; tähän sisältyvät mahdolliset ympäristövaikutukset);

               c)

               väestövaikutusten peruste (arvioidaan kansalaisten luottamukseen kohdistuvana vaikutuksena, fyysisenä kärsimyksenä ja päivittäisen elämän häiriintymisenä sekä välttämättömien palvelujen menetyksenä).

         Horisontaalisten perusteiden kynnysarvot perustuvat tietyn infrastruktuurin vahingoittumisen tai tuhoutumisen vaikutusten vakavuuteen. Tietyn elintärkeän infrastruktuurin piirissä olevat jäsenvaltiot määrittelevät tapauskohtaisesti horisontaalisiin perusteisiin sovellettavat täsmälliset kynnysarvot. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava vuosittain komissiolle niiden toimialakohtaisten infrastruktuurien lukumäärä, joiden osalta on käsitelty horisontaalisten perusteiden kynnysarvoja.
   Toimialakohtaisissa perusteissa on otettava huomioon eri toimialoilla vallitsevat EEI:n ominaispiirteet.
   Komissio laatii yhdessä jäsenvaltioiden kanssa horisontaalisten ja toimialakohtaisten perusteiden soveltamisohjeet ja EEI:ien määrittämisessä käytettävät likimääräiset kynnysarvot. Perusteet turvaluokitellaan. Tällaisten suuntaviivojen käyttäminen on jäsenvaltioille valinnaista.
   3.   Toimialat, joilla tämä direktiivi pannaan täytäntöön, ovat energia ja liikenne. Alatoimialat määritellään liitteessä I.
   Muita tämän direktiivin täytäntöönpanon piiriin otettavia toimialoja voidaan tarvittaessa määrittää 11 artiklassa säädetyn uudelleentarkastelun yhteydessä. Tieto- ja viestintäteknologia-alaa pidetään ensisijaisena.
   4 artikla
   Euroopan elintärkeiden infrastruktuurien nimeäminen
   1.   Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava mahdollisesta EEI:sta toisille jäsenvaltioille, joihin tämä infrastruktuuri voi merkittävästi vaikuttaa, ja syistä, joiden perusteella se on nimetty mahdolliseksi EEI:ksi.
   2.   Kunkin jäsenvaltion, jonka alueella mahdollinen EEI sijaitsee, on käytävä kahdenvälisiä ja/tai monenvälisiä keskusteluja muiden jäsenvaltioiden kanssa, joihin mahdollinen EEI voi merkittävästi vaikuttaa. Komissio voi osallistua näihin keskusteluihin, mutta sillä ei ole mahdollisuutta saada sellaisia yksityiskohtaisia tietoja, joiden perusteella tietyn infrastruktuurin voisi yksiselitteisesti tunnistaa.
   Jos jäsenvaltio, jonka alueella mahdollinen EEI sijaitsee, ei ole määritellyt tätä infrastruktuuria mahdolliseksi EEI:ksi, toinen jäsenvaltio, jolla on syytä uskoa, että tämä EEI voi merkittävästi vaikuttaa siihen, voi ilmoittaa komissiolle halustaan käydä aiheesta kahdenvälisiä ja/tai monenvälisiä keskusteluja. Komissio ilmoittaa viipymättä tämän toiveen jäsenvaltiolle, jonka alueella mahdollinen EEI sijaitsee, ja pyrkii helpottamaan sopimukseen pääsyä osapuolten kesken.
   3.   Jäsenvaltion, jonka alueella mahdollinen EEI sijaitsee, on nimettävä se EEI:ksi muiden jäsenvaltioiden, joihin tämä infrastruktuuri voi merkittävästi vaikuttaa, kanssa tekemänsä sopimuksen mukaisesti.
   Sen jäsenvaltion, jonka alueella EEI:ksi nimettävä infrastruktuuri sijaitsee, on annettava suostumuksensa.
   4.   Jäsenvaltion, jonka alueella nimetty EEI sijaitsee, on ilmoitettava vuosittain komissiolle nimettyjen EEI:ien lukumäärä kutakin toimialaa kohti sekä niiden jäsenvaltioiden lukumäärä, jotka ovat riippuvaisia kustakin nimetystä EEI:sta. Vain ne jäsenvaltiot, joihin EEI voi merkittävästi vaikuttaa, saavat sen tietoonsa.
   5.   Jäsenvaltion, jonka alueella EEI sijaitsee, on ilmoitettava infrastruktuurin omistajalle/ylläpitäjälle infrastruktuurin nimeämisestä EEI:ksi. EEI:n nimeämistä koskevat tiedot on turvaluokiteltava asianmukaisella tasolla.
   6.   Edellä olevan 3 artiklan ja tämän artiklan mukainen EEI:ien määrittämis- ja nimeämismenettely on saatettava päätökseen viimeistään 12 päivänä tammikuuta 2011, ja sitä tarkistetaan säännöllisesti.
   5 artikla
   Turvallisuussuunnitelmat
   1.   Turvallisuussuunnitelmaa koskevassa menettelyssä on eriteltävä EEI:n elintärkeät infrastruktuurihyödykkeet ja ne turvallisuusratkaisut, jotka niiden suojaamiseksi ovat olemassa tai joita pannaan parhaillaan täytäntöön. EEI:n turvallisuussuunnitelmaa koskevassa menettelyssä käsiteltävä vähimmäissisältö esitetään liitteessä II.
   2.   Kunkin jäsenvaltion on arvioitava, onko kullakin sen alueella sijaitsevalla nimetyllä EEI:lla turvallisuussuunnitelma tai käytössä vastaavia toimenpiteitä, joissa otetaan huomioon liitteessä II esitetyt seikat. Jos jäsenvaltio toteaa, että tällainen turvallisuussuunnitelma tai vastaava on olemassa ja sitä päivitetään säännöllisesti, ei muita täytäntööpanotoimia tarvita.
   3.   Jos jäsenvaltio toteaa, että tällaista turvallisuussuunnitelmaa tai vastaavaa ei ole laadittu, sen on asianmukaisiksi katsomillaan toimenpiteillä varmistettava, että liitteessä II esitetyt seikat huomioon ottava turvallisuussuunnitelma tai vastaava laaditaan.
   Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että turvallisuussuunnitelma tai vastaava laaditaan ja että sitä tarkistetaan säännöllisesti vuoden kuluessa siitä, kun infrastruktuuri on nimetty EEI:ksi. Tätä määräaikaa voidaan poikkeustapauksissa pidentää sopimalla asiasta jäsenvaltion viranomaisen kanssa ja ilmoittamalla siitä komissiolle.
   4.   Jos EEI:n osalta on jo sovittu valvontajärjestelyistä, tämä artikla ei vaikuta niihin, ja tässä artiklassa tarkoitettu asianomainen jäsenvaltion viranomainen on näiden olemassa olevien järjestelyjen mukainen valvoja.
   5.   Toimenpiteiden, myös yhteisön toimenpiteiden, jotka tietyllä toimialalla edellyttävät samankaltaista tai vastaavaa turvallisuussuunnitelmaa ja asiaankuuluvan viranomaisen suorittamaa tällaisen suunnitelman valvontaa tai joissa viitataan tällaisen suunnitelman ja valvonnan tarpeellisuuteen, noudattamisen katsotaan täyttävän kaikki jäsenvaltioiden tämän artiklan mukaiset tai tämän artiklan nojalla vahvistetut vaatimukset. Edellä 3 artiklan 2 kohdassa mainitut täytäntöönpanoa koskevat suuntaviivat sisältävät alustavan luettelon tällaisista toimenpiteistä.
   6 artikla
   Turvallisuusyhteyshenkilöt
   1.   Turvallisuusyhteyshenkilö vastaa turvallisuuskysymyksiin liittyvästä yhteydenpidosta EEI:n omistajan/ylläpitäjän ja jäsenvaltion asianomaisen viranomaisen välillä.
   2.   Kunkin jäsenvaltion on arvioitava, onko kullakin sen alueella sijaitsevalla nimetyllä EEI:lla turvallisuusyhteyshenkilö tai vastaavaa. Jos jäsenvaltio toteaa, että tällainen turvallisuusyhteyshenkilö tai vastaava on olemassa, muita täytäntöönpanotoimia ei tarvita.
   3.   Jos jäsenvaltio toteaa, että nimetyllä EEI:lla ei ole tällaista turvallisuusyhteyshenkilöä tai vastaavaa, sen on varmistettava asianmukaisiksi katsomillaan toimenpiteillä, että turvallisuusyhteyshenkilö tai vastaava nimetään.
   4.   Kunkin jäsenvaltion on toteutettava jäsenvaltion asianomaisen viranomaisen sekä turvallisuusyhteyshenkilön tai vastaavan välinen yhteydenpitojärjestelmä, jonka tarkoituksena on vaihtaa tietoa kyseiseen EEI:iin liittyvistä havaituista riskeistä ja uhkatekijöistä. Tämä yhteydenpitojärjestelmä ei rajoita arkaluonteiseen ja turvaluokiteltuun tietoon pääsyä koskevien kansallisten vaatimusten soveltamista.
   5.   Toimenpiteiden, myös yhteisön toimenpiteiden, jotka tietyllä toimialalla edellyttävät turvallisuusyhteyshenkilöä tai vastaavaa tai joissa viitataan tällaisen turvallisuusyhteyshenkilön tai vastaavan tarpeellisuuteen, noudattamisen katsotaan täyttävän kaikki jäsenvaltioiden tämän artiklan mukaiset tai tämän artiklan nojalla vahvistetut vaatimukset. Edellä 3 artiklan 2 kohdassa mainitut täytäntöönpanoa koskevat suuntaviivat sisältävät alustavan luettelon tällaisista toimenpiteistä.
   7 artikla
   Kertomukset
   1.   Kunkin jäsenvaltion on laadittava EEI-alatoimialoja koskeva uhka-arvio vuoden kuluessa siitä, kun sen oman alueen infrastruktuuri on nimetty EEI:ksi noilla alatoimialoilla.
   2.   Kunkin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle kahden vuoden välein yleisluontoinen tiivistelmä kullakin toimialalla, jolla on sen alueella 4 artiklan mukaisesti nimetty EEI, havaituista riskeistä, uhkatekijöistä ja haavoittuvuuksista.
   Komissio voi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa laatia yhteisen mallin näitä kertomuksia varten.
   Kertomuksen laatineen jäsenvaltion on asianmukaisesti turvaluokiteltava kukin kertomus sopivaksi katsomalleen tasolle.
   3.   Komissio ja jäsenvaltiot arvioivat 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten perusteella, onko EEI:ien suojaamiseksi harkittava toimialakohtaisia yhteisön tason lisätoimenpiteitä. Tämä menettely toteutetaan yhdessä 11 artiklassa säädetyn tämän direktiivin uudelleentarkastelun yhteydessä.
   4.   Komissio voi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa laatia yhteisiä menetelmiä koskevia suuntaviivoja EEI:ita koskevien riskianalyysien tekemiseksi. Tällaisten suuntaviivojen käyttäminen on jäsenvaltioille valinnaista.
   8 artikla
   Komission tuki Euroopan elintärkeille infrastruktuureille
   Komissio tukee jäsenvaltion asianomaisen viranomaisen välityksellä nimetyn EEI:n omistajia/ylläpitäjiä antamalla niille mahdollisuuden hyödyntää saatavilla olevia elintärkeän infrastruktuurin suojaamiseen liittyviä parhaita käytänteitä ja menetelmiä sekä tukee koulutusta ja elintärkeän infrastruktuurin suojaamiseen liittyvää uutta tekniikkaa koskevaa tietojenvaihtoa.
   9 artikla
   Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamiseen liittyvät arkaluonteiset tiedot
   1.   Jokaisesta henkilöstä, joka käsittelee jäsenvaltioiden tai komission puolesta turvaluokiteltuja tietoja tämän direktiivin mukaisesti, on laadittava asianmukainen turvallisuusselvitys.
   Jäsenvaltioiden, komission ja asianomaisten valvontaelinten on varmistettava, että jäsenvaltioille tai komissiolle toimitettuja Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamista koskevia arkaluonteisia tietoja ei käytetä mihinkään muuhun tarkoitukseen kuin elintärkeiden infrastruktuurien suojaamiseen.
   2.   Tätä artiklaa sovelletaan myös arkaluonteisia aiheita käsittelevissä kokouksissa vaihdettuun muuhun kuin kirjalliseen tietoon.
   10 artikla
   Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamisesta vastaavat yhteyspisteet
   1.   Kunkin jäsenvaltion on nimettävä Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamisesta vastaava yhteyspiste.
   2.   Yhteyspiste vastaa Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamiseen liittyvien kysymysten yhteensovittamisesta jäsenvaltion sisällä sekä muiden jäsenvaltioiden ja komission kanssa. Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamisesta vastaavan yhteyspisteen nimeäminen ei estä jäsenvaltion muita viranomaisia osallistumasta Euroopan elintärkeän infrastruktuurin suojaamista koskevien kysymysten käsittelyyn.
   11 artikla
   Uudelleentarkastelu
   Tämän direktiivin uudelleentarkastelu aloitetaan 12 päivänä tammikuuta 2012.
   12 artikla
   Täytäntöönpano
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 12 päivänä tammikuuta 2011. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä ja toimitettava sille nämä toimenpiteet kirjallisina sekä tiedot niiden ja tämän direktiivin välisestä vastaavuudesta.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa toimenpiteissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   13 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   14 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 8 päivänä joulukuuta 2008.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         B. KOUCHNER

      (1)  Lausunto annettu 10. heinäkuuta 2007 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  EUVL C 116, 26.5.2007, s. 1.

      (3)  EYVL L 145, 31.5.2001, s. 43.

      LIITE I
      Luettelo Euroopan elintärkeää infrastruktuuria käsittävistä toimialoista

                  Toimiala

                  Alatoimiala

                              I

                              Energia

                              1.

                              Sähkö

                  Sähkön tuotanto- ja siirtoinfrastruktuurit ja -laitteistot sähköntoimitusten osalta

                              2.

                              Öljy

                  Öljyn tuotanto, jalostus, käsittely, varastointi ja siirto putkijohtoja pitkin

                              3.

                              Kaasu

                  Kaasun tuotanto, jalostus, käsittely, varastointi ja siirto putkijohtoja pitkin
                  LNG-laitokset

                              II

                              Liikenne

                              4.

                              Maantieliikenne

                              5.

                              Rautatieliikenne

                              6.

                              Lentoliikenne

                              7.

                              Sisävesiliikenne

                              8.

                              Meriliikenne (sekä pitkät että lyhyet kuljetukset) ja satamat

            Jäsenvaltiot määrittävät 3 artiklan mukaisesti sellaiset elintärkeät infrastruktuurit, jotka voidaan nimetä EEI:iksi. Näin ollen Euroopan elintärkeää infrastruktuuria käsittävien alojen luettelo ei sinänsä luo yleistä velvoitetta nimetä EEI kullekin toimialalle.

      LIITE II
      EEI:N TURVALLISUUSSUUNNITELMAA KOSKEVA MENETTELY
      Turvallisuussuunnitelmassa on eriteltävä elintärkeän infrastruktuurin hyödykkeet ja ne turvallisuusratkaisut, jotka niiden suojaamiseksi ovat olemassa tai joita pannaan parhaillaan täytäntöön. Turvallisuussuunnitelmaa koskeva menettely käsittää ainakin

                  1)

                  tärkeiden hyödykkeiden määrittelyn;

                  2)

                  sellaisen riskianalyysin suorittamisen, joka perustuu tärkeimpiin uhkakuviin, kunkin hyödykkeen haavoittuvuuteen ja mahdollisesti aiheutuviin seurauksiin;

                  3)

                  vastatoimenpiteiden ja -menettelyjen määrittelyn, valinnan ja tärkeysjärjestykseen asettamisen siten, että erotetaan toisistaan

                              —

                              pysyvät turvatoimenpiteet, joissa määritellään välttämättömät turvallisuusinvestoinnit ja keinot, joiden jatkuva käyttö on tärkeää. Tähän kuuluvat tiedot yleisistä toimenpiteistä, joita ovat tekniset toimenpiteet (mukaan lukien havaitsemiseen, kulunvalvontaan, suojaamiseen ja ehkäisemiseen tarvittavat järjestelmät), organisatoriset toimenpiteet (mukaan lukien hälytys- ja kriisinhallintamenettelyt), valvonta- ja varmennustoimenpiteet, viestintä, tiedottaminen ja koulutus, sekä tietojärjestelmien turvallisuus,

                              —

                              porrastetut turvatoimenpiteet, jotka voidaan ottaa käyttöön riskien ja uhkien tason perusteella.

      LIITE III
      Menettely, jota jäsenvaltiot noudattavat sellaisten elintärkeiden infrastruktuurien määrittämisessä, jonka ne voivat nimetä Euroopan elintärkeäksi infrastruktuuriksi 3 artiklan mukaisesti
      Kunkin jäsenvaltion on 3 artiklan mukaisesti määritettävä sellaiset elintärkeät infrastruktuurit, jotka voidaan nimetä EEI:ksi. Kunkin jäsenvaltion on pantava tämä menettely täytäntöön seuraavien peräkkäisten vaiheiden avulla.
      Sellaisen mahdollisen EEI:n, joka ei täytä jotain seuraavassa esitettyjen peräkkäisten vaiheiden vaatimuksista, ei katsota olevan EEI, ja se jätetään menettelyn ulkopuolelle. Sellaiseen mahdolliseen EEI:iin, joka täyttää nämä vaatimukset, sovelletaan tämän menettelyn seuraavia vaiheita.
      Vaihe 1
      Kunkin jäsenvaltion on sovellettava toimialakohtaisia perusteita valitakseen alustavasti tiettyyn toimialaan kuuluvat elintärkeät infrastruktuurit.
      Vaihe 2
      Kunkin jäsenvaltion on sovellettava 2 artiklan a alakohdan mukaista elintärkeän infrastruktuurin määritelmää vaiheessa 1 määritettyyn mahdolliseen EEI:iin.
      Vaikutuksen merkitys määritellään asianmukaisella kansallisella tasolla käyttämällä joko kansallisia menetelmiä elintärkeän infrastruktuurin määrittämiseksi tai horisontaalisten perusteiden nojalla. Välttämättömiä palveluja tarjoavan infrastruktuurin osalta otetaan huomioon vaihtoehtojen saatavuus sekä vahingoittumisen/elpymisen kesto.
      Vaihe 3
      Kunkin jäsenvaltion on sovellettava 2 artiklan b alakohdan mukaista EEI:n määritelmän rajojen ylittävyyttä koskevaa osaa sellaiseen mahdolliseen EEI:iin, joka on läpäissyt tämän menettelyn kaksi ensimmäistä vaihetta. Sellaiseen mahdolliseen EEI:iin, joka vastaa kyseistä määritelmää, sovelletaan menettelyn seuraavaa vaihetta. Välttämättömiä palveluja tarjoavan infrastruktuurin osalta otetaan huomioon vaihtoehtojen saatavuus sekä vahingoittumisen/elpymisen kesto.
      Vaihe 4
      Kunkin jäsenvaltion on sovellettava horisontaalisia perusteita jäljelle jääneisiin mahdollisiin EEI:iin. Horisontaalisissa perusteissa otetaan huomioon: seurauksen vakavuus ja, välttämättömiä palveluja tarjoavan infrastruktuurin osalta, vaihtoehtojen saatavuus, sekä vahingoittumisen/elpymisen kesto. Sellaisen mahdollisen EEI:n, joka ei täytä horisontaalisia perusteita, ei katsota olevan EEI.
      Mahdollinen EEI, joka on läpäissyt tämän menettelyn, ilmoitetaan ainoastaan niille jäsenvaltioille, joihin mahdollinen EEI voi merkittävästi vaikuttaa.


Avis juridique important

|

32003L0041

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/41/EY, annettu 3 päivänä kesäkuuta 2003, ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnasta ja valvonnasta

Virallinen lehti nro L 235 , 23/09/2003 s. 0010 - 0021

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/41/EY,annettu 3 päivänä kesäkuuta 2003,ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnasta ja valvonnastaEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan, 55 artiklan ja 95 artiklan 1 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),noudattavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(3),sekä katsovat seuraavaa:(1) Rahoituspalvelujen todellisten sisämarkkinoiden luominen on välttämätöntä yhteisön taloudellisen kasvun ja työpaikkojen luomisen kannalta.(2) Sisämarkkinoiden luomiseksi on jo toteutettu merkittäviä toimenpiteitä, joiden ansiosta rahoituslaitokset voivat toimia muissa jäsenvaltioissa ja joilla varmistetaan rahoituspalvelujen kuluttajille korkeatasoinen suoja.(3) Komission tiedonannossa "Rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttaminen: Toimintasuunnitelma" osoitetaan rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden luomiseksi tarvittavia toimia, ja 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2000 Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti toteuttamaan kyseisen toimintasuunnitelman vuoteen 2005 mennessä.(4) Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa korostetaan, että on kiireesti ja ensisijaisesti tarpeen laatia ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnan vakauden valvontaa koskeva direktiivi, sillä nämä laitokset ovat merkittäviä rahoituslaitoksia, jotka ovat avainasemassa rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen, tehokkuuden ja likviditeetin kannalta, mutta joiden osalta ei ole vielä yhtenäistä yhteisön lainsäädäntöä, jonka turvin ne voisivat hyötyä täysin sisämarkkinoiden eduista.(5) Koska sosiaaliturvajärjestelmät ovat lisääntyvän paineen alaisina, ammatillisia lisäeläkkeitä käytetään tulevaisuudessa yhä enenevässä määrin niiden täydentäjinä. Ammatillisia lisäeläkkeitä olisi tämän vuoksi kehitettävä asettamatta kuitenkaan kyseenalaiseksi sosiaaliturvan piiriin kuuluvien eläkejärjestelmien merkitystä turvallisena, kestävänä ja tehokkaana sosiaalisena suojeluna, jolla olisi taattava vanhusten kohtuullinen elintaso ja jonka olisi tämän vuoksi oltava keskeisellä sijalla pyrittäessä eurooppalaisen sosiaalisen mallin vahvistamiseen.(6) Tämä direktiivi on siten ensimmäinen askel kohti Euroopan tasolla organisoituja ammatillisten lisäeläkkeiden sisämarkkinoita. Asettamalla varovaisuusperiaate perusperiaatteeksi pääomainvestointien osalta ja mahdollistamalla laitosten rajat ylittävä toiminta kannustetaan säästöjen suuntaamista ammatillisiin eläkkeisiin, mikä siten myötävaikuttaa taloudelliseen ja sosiaaliseen edistykseen.(7) Tässä direktiivissä säädetyillä toiminnan taloudellista vakautta koskevilla säännöksillä on määrä sekä varmistaa tulevien eläkkeensaajien korkeatasoinen suoja tiukkojen valvontastandardien asettamisen avulla että mahdollistaa ammatillisten lisäeläkejärjestelmien tehokas hoitaminen.(8) Laitoksilla, jotka toimivat täysin erillään rahoittavista yrityksistä ja jotka toimivat rahastointiperiaatteella ainoana tehtävänään tarjota eläke-etuuksia, olisi oltava palvelujen tarjoamisen vapaus sekä sijoittamisen vapaus siten, että niitä koskisivat ainoastaan yhteensovitetut toiminnan vakautta koskevat vaatimukset, siitä riippumatta, pidetäänkö näitä laitoksia oikeudellisesti itsenäisinä kokonaisuuksina.(9) Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioilla pitäisi edelleen olla täysi vastuu eläkejärjestelmiensä järjestämisestä sekä eläkejärjestelmän kunkin kolmen "pilarin" asemaa koskevasta päätöksestä kussakin jäsenvaltiossa. Toisen pilarin yhteydessä niiden olisi myös otettava täysi vastuu ammatillisia lisäeläke-etuuksia tarjoavien laitosten, kuten toimialakohtaisten eläkerahastojen, yritysten eläkerahastojen ja henkivakuutusyhtiöiden, asemasta ja tehtävistä. Tämän direktiivin tarkoituksena ei ole asettaa kyseenalaiseksi tätä oikeutta.(10) Itsenäisten ammatinharjoittajien jäsenyyttä ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavissa laitoksissa koskevissa kansallisissa säännöissä on eroja. Joissakin jäsenvaltioissa ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset voivat toimia joko sellaisten ammattialojen tai ammattialaryhmittymien kanssa tehtyjen sopimusten pohjalta, joiden jäsenet toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina, tai suoraan itsenäisten ammatinharjoittajien ja palkattujen työntekijöiden kanssa. Joissakin jäsenvaltioissa itsenäinen ammatinharjoittaja voi myös liittyä eläkelaitoksen jäseneksi, jos hän toimii työnantajana tai tarjoaa ammatillisia palvelujaan jollekin yritykselle. Joissakin jäsenvaltioissa itsenäiset ammatinharjoittajat eivät voi liittyä ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitoksen jäseniksi, elleivät tietyt, muun muassa työ- ja sosiaalilainsäädännön, vaatimukset täyty.(11) Laitokset, jotka hallinnoivat jo yhteisön tasolla yhteensovitettuja sosiaaliturvajärjestelmiä, olisi rajattava tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Olisi kuitenkin otettava huomioon niiden laitosten erityisluonne, jotka hallinnoivat yhdessä jäsenvaltiossa sekä sosiaaliturvajärjestelmiä että ammatillisia lisäeläkejärjestelmiä.(12) Rahoituslaitokset, jotka jo kuuluvat yhteisön lainsäädäntökehyksen piiriin, olisi yleisesti jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Koska nämä laitokset kuitenkin voivat eräissä tapauksissa tarjota myös ammatillisia lisäeläkkeitä koskevia palveluja, on tärkeää varmistaa, että tämä direktiivi ei johda kilpailun vääristymiseen. Kilpailun vääristyminen voidaan välttää soveltamalla tämän direktiivin sisältämiä toiminnan vakautta koskevia säännöksiä henkivakuutusyhtiöiden ammatillisia lisäeläkkeitä koskevaan toimintaan. Komission olisi myös tarkasti valvottava ammatillisten lisäeläkkeiden markkinoiden tilannetta ja arvioitava mahdollisuutta ulottaa tämän direktiivin soveltamisala valinnaisesti koskemaan muita säänneltyjä rahoituslaitoksia.(13) Pyrittäessä varmistamaan taloudellinen turva eläkkeelläolon aikana ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten myöntämien etuuksien olisi pääsääntöisesti katettava eläkkeen maksaminen koko jäljellä olevan elinajan. Etuudet olisi voitava maksaa myös määräaikaisesti tai kertasuorituksena.(14) On tärkeää varmistaa, että vanhukset ja vammaiset eivät altistu köyhyysriskille ja voivat nauttia kohtuullisesta elintasosta. Biometristen riskien riittävä kattaminen ammatillisissa lisäeläkejärjestelmissä on tärkeä näkökohta vanhusten köyhyyden ja turvattomuuden torjunnassa. Eläkejärjestelmää luotaessa työnantajien ja työntekijöiden tai heidän edustajiensa olisi harkittava mahdollisuutta siihen, että eläkejärjestelmä sisältää määräyksiä eliniänodotukseen ja työkyvyttömyyteen liittyvien riskien kattamisesta sekä määräyksiä perhe-eläkkeistä.(15) Tarjoamalla jäsenvaltioille mahdollisuus jättää kansallisen täytäntöönpanolainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle laitokset, jotka hallinnoivat järjestelmiä, joiden yhteinen jäsenmäärä on alle sata, voidaan valvontaa eräissä jäsenvaltioissa helpottaa haittaamatta alan sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. Tämä ei saisi kuitenkaan rajoittaa kyseisten laitosten oikeutta nimetä sijoitussalkkujensa hoitajiksi ja varojensa säilyttäjiksi toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita ja asianmukaisesti hyväksyttyjä omaisuudenhoitajia.(16) Laitokset, joiden jäsenillä ei ole laillista oikeutta tietynmääräisiin etuuksiin ja joiden jäsenten etuja suojataan pakollisella, lakisääteisellä maksukyvyttömyysvakuutuksella, kuten "Unterstützungskassen" Saksassa, olisi jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.(17) Jäsenten ja edunsaajien suojelemiseksi ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten olisi rajoitettava toimintansa tässä direktiivissä tarkoitettuun liiketoimintaan ja siitä johtuviin toimintoihin.(18) Rahoittavan yrityksen konkurssissa jäsenellä on vaara menettää sekä työpaikkansa että saavuttamansa eläkeoikeudet. Sen vuoksi on tarpeen, että tämä yritys ja eläkelaitos erotetaan selkeästi toisistaan ja että jäsenten suojelemiseksi asetetaan toiminnan vakautta koskevat vähimmäisnormit.(19) Ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnassa ja valvonnassa on merkittäviä eroja eri jäsenvaltioiden välillä. Eräissä jäsenvaltioissa valvonnan kohteena voivat olla laitoksen itsensä lisäksi myös yhteisöt tai yhtiöt, joilla on valtuudet hallinnoida näitä laitoksia. Jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa huomioon tällainen erityisseikka, kunhan kaikki tässä direktiivissä esitetyt edellytykset täyttyvät. Jäsenvaltioiden olisi myös voitava sallia, että vakuutusyhteisöt ja muut rahoituspalveluja tarjoavat yhteisöt hallinnoivat ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavia laitoksia.(20) Ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset ovat rahoituspalvelujen tarjoajia, jotka kantavat suuren vastuun ammatillisten lisäeläkkeiden maksamisesta, ja sen vuoksi niiden olisi toiminnassaan ja toimintaehdoissaan noudatettava tiettyjä toiminnan vakautta koskevia vähimmäisnormeja.(21) Koska tietyissä jäsenvaltioissa näitä laitoksia on erittäin paljon, on laitoksilta ennakolta vaadittavaa lupaa koskevaan kysymykseen löydettävä käytännöllinen ratkaisu. Jos laitos aikoo ryhtyä hallinnoimaan järjestelmää toisessa jäsenvaltiossa, olisi siltä kuitenkin edellytettävä kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten ennakolta myöntämää lupaa.(22) Kunkin jäsenvaltion olisi edellytettävä, että kaikki sen alueelle sijoittautuneet laitokset laativat vuositilinpäätöksen ja vuosikertomuksen, joissa otetaan huomioon jokainen laitoksen hoitama eläkejärjestelmä, ja tarvittaessa kunkin eläkejärjestelmän tilinpäätös ja vuosikertomus. Tilintarkastuksesta vastaavan henkilön asianmukaisesti hyväksymä tilinpäätös ja vuosikertomus, joissa annetaan oikea ja riittävä kuva laitoksen varoista, vastuista ja rahoitusasemasta ja joissa otetaan huomioon kaikki laitoksen hoitamat eläkejärjestelmät, ovat järjestelmän jäsenille ja edunsaajille sekä toimivaltaisille viranomaisille keskeinen tietolähde. Niiden avulla etenkin toimivaltaiset viranomaiset pystyvät valvomaan, että laitoksen rahoitus on terveellä pohjalla, sekä arvioimaan, pystyykö laitos selviytymään kaikista sopimusvelvoitteistaan.(23) On erittäin tärkeää, että eläkejärjestelmän jäsenille ja edunsaajille tarjotaan riittävästi tietoa. Tämä on oleellista erityisesti laitoksen rahoituksen vakautta, sopimusehtoja, etuuksia, kertyneiden eläke-etuuksien tosiasiallista rahoitusta, sijoituspolitiikkaa sekä riskien ja kustannusten hallintaa koskevien tietopyyntöjen osalta.(24) Ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavan laitoksen sijoituspolitiikka on keskeinen tekijä niin ammatillisten lisäeläkkeiden turvan kuin hinnankin kannalta. Laitosten olisi sen vuoksi laadittava selvitys sijoitustoimintaa koskevista periaatteista ja vähintään kolmen vuoden välein tarkistettava se. Selvitys olisi annettava toimivaltaisten viranomaisten saataville ja pyynnöstä myös kunkin eläkejärjestelmän jäsenien ja edunsaajien saataville.(25) Lakisääteisen tehtävän hoitamiseksi toimivaltaisille viranomaisille olisi annettava riittävät tiedonsaanti- ja puuttumisvaltuudet laitoksia ja niiden tosiasiallisia johtajia kohtaan. Jos ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoava laitos on siirtänyt toimintoja, kuten sijoitustoiminnan hoitamisen, tietotekniikan tai kirjanpidon, toisille yrityksille (ulkoistaminen), olisi tiedonsaanti- ja puuttumisvaltuudet voitava ulottaa ulkoistettuihin toimintoihin sen tarkastamiseksi, toteutetaanko toiminnot valvontaa koskevien sääntöjen mukaisesti.(26) Vakuutusteknisen vastuuvelan varovainen laskeminen on keskeinen edellytys sen varmistamiseksi, että laitos pystyy vastaamaan eläke-etuuksien maksamisvelvoitteista. Vakuutustekninen vastuuvelka olisi laskettava hyväksyttyjä vakuutusmatemaattisia menetelmiä noudattaen, ja hyväksytyn kelpoisuuden omaavan henkilön olisi vahvistettava laskelma. Enimmäiskorkokanta olisi valittava varovaisuusperiaatetta noudattaen kaikkien asiaa koskevien kansallisten sääntöjen mukaisesti. Vakuutusteknisen vastuuvelan vähimmäismäärän olisi oltava riittävä kattamaan edunsaajille maksettavien etuuksien jatkuminen ja vastattava jäsenten kertyneistä eläkeoikeuksista aiheutuvista sitoumuksista.(27) Laitosten kattamat riskit eroavat suuresti jäsenvaltioissa. Sen vuoksi kotijäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus laskea vakuutustekninen vastuuvelka tässä direktiivissä säädettyjä sääntöjä täydentävien ja niitä yksityiskohtaisempien sääntöjen mukaisesti.(28) Vakuutusteknisen vastuuvelan kattaminen riittävillä ja sopivilla varoilla suojaa eläkejärjestelmän jäsenten ja edunsaajien edut, jos laitokselle maksuosuuksia maksava yritys tulee maksukyvyttömäksi. Erityisesti rajat ylittävän toiminnan ollessa kyseessä jäsenvaltioissa sovellettavien valvontaperiaatteiden vastavuoroinen tunnustaminen edellyttää, että vakuutustekninen vastuuvelka katetaan täysin ja jatkuvasti.(29) Jos laitos ei harjoita rajat ylittävää toimintaa, jäsenvaltioiden olisi voitava sallia vastuuvajaus sillä edellytyksellä, että laaditaan suunnitelma täysimääräisen rahoittamisen takaamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY(4) soveltamista.(30) Useissa tapauksissa rahoittava yritys voisi ammattieläkkeitä tarjoavan laitoksen sijasta joko kattaa kaikki biometriset riskit tai taata tietyt edut taikka sijoitusten tuottavuuden. Joissakin tapauksissa ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoava laitos kuitenkin itse tarjoaa kyseisen turvan tai takuut, ja rahoittava yritys täyttää velvoitteensa maksamalla tarvittavat maksuosuudet. Näissä tapauksissa tarjottavat tuotteet ovat henkivakuutusyhtiöiden tarjoamien tuotteiden kaltaisia, minkä vuoksi kyseisiltä laitoksilta olisi vaadittava vähintään yhtä suuria omia lisävaroja kuin henkivakuutusyhtiöiltä.(31) Ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset ovat erittäin pitkän aikavälin sijoittajia. Näiden laitosten varoja ei voida yleensä käyttää muihin tarkoituksiin kuin eläke-etuuksien tarjoamiseen. Jäsenten ja edunsaajien etujen suojaamiseksi riittävästi laitosten olisi voitava valita varojensa sijoittamisessa tapa, joka parhaiten soveltuu niiden vastuiden luonteeseen ja kestoon. Näiden syiden vuoksi tehokas valvonta on tarpeen, ja sijoittamista koskeviin sääntöihin on sovellettava lähestymistapaa, joka tarjoaa laitoksille riittävästi joustavuutta varmimmasta ja tehokkaimmasta sijoituspolitiikasta päättämiseen ja velvoittaa ne toimimaan varovaisesti. Varovaisuusperiaatteen noudattaminen edellyttää siksi kunkin ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavan laitoksen jäsenistön rakenteen mukaan sovitettua sijoituspolitiikkaa.(32) Valvontamenetelmissä ja -käytännöissä on eroja jäsenvaltioiden välillä. Sen vuoksi jäsenvaltioille olisi annettava jonkin verran harkintavaltaa sen suhteen, millaisia sijoittamista koskevia sääntöjä ne asettavat alueelleen sijoittautuneille laitoksille. Näillä säännöillä ei kuitenkaan saa rajoittaa pääoman vapaata liikkuvuutta, elleivät ne ole perusteltuja varovaisuussyistä.(33) Koska ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset ovat erittäin pitkän aikavälin sijoittajia, joiden maksuvalmiusriskit ovat vähäisiä, niillä on mahdollisuus sijoittaa osakkeiden kaltaiseen vähemmän likvidiin varallisuuteen samoin kuin riskipääomamarkkinoille varovaisuusperiaatetta noudattaen. Lisäksi ne voivat hyötyä kansainvälisen hajauttamisen eduista. Sijoittamista osakkeisiin, riskipääomamarkkinoihin ja muihin valuuttoihin kuin niihin, joissa vastuut ovat, ei siksi tulisi rajoittaa kuin varovaisuussyistä.(34) Jos ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoava laitos kuitenkin harjoittaa rajat ylittävää toimintaa, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää sitä noudattamaan tiettyjä enimmäismääriä sijoituksissa, jotka kohdistuvat osakkeisiin ja vastaaviin välineisiin, joilla ei käydä kauppaa säännellyillä markkinoilla, sekä saman yrityksen liikkeeseen laskemiin osakkeisiin ja muihin välineisiin tai muun valuutan määräisiin varoihin, edellyttäen, että kyseisiä sääntöjä sovelletaan myös vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautuneisiin laitoksiin.(35) Rajoittamalla ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten vapautta valita itselleen asianmukaisen luvan toiminnalleen saanut omaisuudenhoitaja estetään kilpailua sisämarkkinoilla, minkä vuoksi tällaiset rajoitukset olisi poistettava.(36) Laitoksilla olisi oltava mahdollisuus tarjota palvelujaan muissa jäsenvaltioissa, rajoittamatta kuitenkaan eläkejärjestelmiä koskevan kansallisen sosiaali- ja työlainsäädännön soveltamista, mukaan lukien pakollinen jäsenyys ja työehtosopimusten vaikutukset. Laitosten olisi sallittava vastaanottaa rahoitusta muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta yrityksiltä sekä hoitaa eläkejärjestelmiä, joissa on jäseniä useammasta kuin yhdestä jäsenvaltiosta. Näin näille laitoksille tarjottaisiin merkittäviä mittakaavaetuja, parannettaisiin toimialan kilpailukykyä yhteisössä ja helpotettaisiin työvoiman liikkuvuutta. Tämä edellyttää toiminnan vakautta koskevien normien vastavuoroista tunnustamista. Vakautta koskevien normien asianmukaista täytäntöönpanoa olisi kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen valvottava, jollei toisin määrätä.(37) Yhdessä jäsenvaltiossa toimivan laitoksen olisi voitava hallinnoida toisessa jäsenvaltiossa sovittua ammatillista lisäeläkejärjestelmää noudattaen samalla vastaanottavan jäsenvaltion voimassa olevaa sosiaali- ja työlainsäädäntöä siltä osin kuin se koskee ammatillisia lisäeläkkeitä, esimerkiksi eläke-etuuksien määrittämistä ja maksamista sekä eläkeoikeuksien siirrettävyyttä.(38) Kun eläkejärjestelmä on jossakin suhteessa rajattu, tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan erikseen kyseisen rajatun järjestelmän osalta.(39) On tärkeää säätää jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välisestä valvontayhteistyöstä sekä näiden viranomaisten ja komission välisestä muusta yhteistyöstä. Tehtäviensä hoitamista varten ja tämän direktiivin johdonmukaisen ja oikea-aikaisen soveltamisen mahdollistamiseksi toimivaltaisten viranomaisten olisi annettava toisilleen tämän direktiivin säännösten soveltamisen kannalta tarpeelliset tiedot. Komissio on ilmoittanut aikovansa asettaa valvontakomitean kannustaakseen kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä, koordinaatiota ja mielipiteiden vaihtoa sekä edistääkseen tämän direktiivin johdonmukaista soveltamista.(40) Suunnitellun toiminnan tavoitetta eli ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset kattavan yhteisön oikeudellisen kehyksen luomista ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,OVAT ANTANEET SEURAAVAN DIREKTIIVIN:1 artiklaKohdeTässä direktiivissä säädetään ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta.2 artiklaSoveltamisala1. Tätä direktiiviä sovelletaan ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoaviin laitoksiin. Jos kansallisen lainsäädännön mukaan ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavilla laitoksilla ei ole oikeushenkilöyttä, jäsenvaltioiden on sovellettava tätä direktiiviä joko niihin laitoksiin tai, jollei 2 kohdasta muuta johdu, niihin hyväksyttyihin yhteisöihin, jotka vastaavat kyseisten laitosten hallinnoinnista ja toimivat niiden puolesta.2. Tätä direktiiviä ei sovelleta:a) sosiaaliturvajärjestelmiä hallinnoiviin laitoksiin, jotka kuuluvat asetuksen (ETY) N:o 1408/71(5) ja asetuksen (ETY) N:o 574/72(6) soveltamisalaan;b) laitoksiin, jotka kuuluvat direktiivin 73/239/ETY(7), direktiivin 85/611/ETY(8), direktiivin 93/22/ETY(9), direktiivin 2000/12/EY(10) ja direktiivin 2002/83/EY(11) soveltamisalaan;c) laitoksiin, jotka toimivat jakoperiaatteella;d) laitoksiin, joissa rahoittavien yritysten työntekijöillä ei ole laillista oikeutta etuuksiin ja joissa rahoittava yritys voi milloin tahansa lunastaa varat takaisin täyttämättä välttämättä eläke-etuuksien maksamista koskevia velvoitteitaan;e) yhtiöihin, jotka muodostavat kirjanpidollisia varauksia maksaakseen työntekijöille eläke-etuuksia.3 artiklaSoveltaminen sosiaaliturvajärjestelmiä hoitaviin laitoksiinAmmatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset, jotka hoitavat myös sellaisia pakollisia työeläkejärjestelmiä, joiden katsotaan olevan asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ja asetuksen (ETY) N:o 574/72 piiriin kuuluvia sosiaaliturvajärjestelmiä, kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan ei-pakollisia, ammatillisia lisäeläkkeitä koskevan liiketoiminnan osalta. Tällöin vastuut ja vastaavat varat on pidettävä erillään muista liiketoiminnoista eikä niitä saa siirtää sellaisiin pakollisiin eläkejärjestelmiin, joiden katsotaan olevan sosiaaliturvajärjestelmiä, tai päinvastoin.4 artiklaVapaaehtoinen soveltaminen direktiivin 2002/83/EY piiriin kuuluviin laitoksiinKotijäsenvaltiot voivat päättää soveltaa tämän direktiivin 9-16 artiklan ja 18-20 artiklan säännöksiä direktiivin 2002/83/EY piiriin kuuluvien vakuutusyritysten ammatillisia lisäeläkkeitä koskevaan liiketoimintaan. Tällöin kaikki vastaavat varat ja vastuut on pidettävä erillään muista liiketoiminnoista ja niitä on hallinnoitava ja ne on järjesteltävä erillään muista vakuutusyritysten toiminnoista ilman siirtomahdollisuutta.Tällaisessa tapauksessa ja vain siltä osin, mikä koskee yritysten ammatillisia lisäeläkkeitä koskevia liiketoimintoja, vakuutusyrityksiin ei sovelleta direktiivin 2002/83/EY 20-26, 31 ja 36 artiklaa.Kotijäsenvaltion on varmistettava, että joko toimivaltaiset viranomaiset tai direktiivin 2002/83/EY kattamien vakuutusyritysten valvonnasta vastaavat viranomaiset tarkastavat osana valvontatehtäväänsä, että ammatillisia lisäeläkkeitä koskevat liiketoiminnot on erotettu selkeästi muista liiketoiminnoista.5 artiklaPienet eläkelaitokset ja lakisääteiset järjestelmätJäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta tätä direktiiviä tai osia siitä 19 artiklaa lukuun ottamatta niiden alueille sijoittautuneeseen laitokseen, joka hallinnoi eläkejärjestelmiä, joilla on yhteensä alle 100 jäsentä. Jollei 2 artiklan 2 kohdasta muuta johdu, kyseisille laitoksille on kuitenkin annettava oikeus soveltaa tätä direktiiviä vapaaehtoisesti. Mitä 20 artiklassa säädetään, voidaan soveltaa ainoastaan, jos tämän direktiivin kaikkia muita säännöksiä sovelletaan.Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta 9-17 artiklaa laitoksiin, jotka tarjoavat ammatillisia lisäeläkkeitä lain nojalla ja viranomaisen takaamina. Mitä 20 artiklassa säädetään, voidaan soveltaa ainoastaan, jos tämän direktiivin kaikkia muita säännöksiä sovelletaan.6 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavalla laitoksella" tai "laitoksella" laitoksen oikeudellisesta muodosta riippumatta laitosta, joka toimii rahastointiperiaatteella, joka on perustettu erillään rahoittavista yrityksistä tai toimialoista ja jonka tehtävänä on tarjota työhön perustuvia eläke-etuuksia sopimuksen tai sovitun sitoumuksen perusteella, jotka on tehty- työnantajan (työnantajien) ja työntekijän (työntekijöiden) tai heidän edustajiensa välillä, tai- itsenäisten ammatinharjoittajien kanssa kotijäsenvaltioiden ja vastaanottavien jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti yksilöllisesti tai kollektiivisesti,ja jonka toiminta johtuu suoraan tästä tehtävästä;b) "eläkejärjestelmällä" sopimusta, muuta perustamiskirjaa ("trust deed") tai sääntöjä, jossa tai joissa määritellään myönnettävät eläke-etuudet ja niiden myöntämisedellytykset;c) "rahoittavalla yrityksellä" ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavalle laitokselle maksuosuuksia maksavaa yritystä tai muuta elintä riippumatta siitä, onko yrityksen osana tai muodostaako sen yksi tai useampi työnantajana tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiva oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö tai näiden yhdistelmä;d) "eläke-etuuksilla" etuuksia, jotka suoritetaan eläkkeelle pääsyn tai odotettavissa olevan eläkkeelle pääsyn perusteella, tai kyseisten etuuksien lisäksi ja niitä täydentävänä kuoleman tai työkyvyttömyyden tapauksessa tai työskentelyn keskeytyessä maksettavia etuuksia, taikka sairastapauksessa, varojen puutteessa tai kuolemantapauksessa myönnettäviä lisätukia tai palveluja; eläkkeelläoloajan taloudellisen turvan mahdollistamiseksi näitä etuuksia maksetaan tavallisesti koko jäljellä olevan elinajan; niitä voidaan kuitenkin maksaa myös määräaikaisesti tai kertasuorituksena;e) "jäsenellä" henkilöä, joka on nyt tai tulevaisuudessa ammatillisen toimintansa perusteella oikeutettu eläke-etuuksiin eläkejärjestelmän määräysten mukaisesti;f) "edunsaajalla" henkilöä, joka nauttii eläke-etuuksia;g) "toimivaltaisella viranomaisella" kansallista viranomaista, joka on nimetty hoitamaan tässä direktiivissä säädettyjä tehtäviä;h) "biometrisillä riskeillä" kuolemaan, työkyvyttömyyteen ja eliniänodotukseen liittyviä riskejä;i) "kotijäsenvaltiolla" jäsenvaltiota, jossa sijaitsee laitoksen rekisteröity kotipaikka ja keskushallinto tai, jos sillä ei ole rekisteröityä kotipaikkaa, sen keskushallinto;j) "vastaanottavalla jäsenvaltiolla" jäsenvaltiota, jonka ammatillisia lisäeläkkeitä koskevien järjestelmiä koskevaa sosiaali- ja työlainsäädäntöä sovelletaan rahoittavan yrityksen ja jäsenten väliseen suhteeseen.7 artiklaLaitoksen toimintaJäsenvaltioiden on vaadittava alueelleen sijoittautuneiden laitosten rajoittavan toimintansa eläke-etuuksiin liittyviin sekä tästä toiminnasta johtuviin toimintoihin.Jos vakuutusyritys hallinnoi ammatillisia lisäeläkkeitä koskevia liiketoimintojaan 4 artiklan mukaisesti pitäen niihin liittyvät varat ja vastuut erillään muista liiketoiminnoista, kyseiset varat ja vastuut rajoitetaan eläke-etuuksiin liittyviin sekä suoraan tästä toiminnasta johtuviin toimintoihin.8 artiklaRahoittavan yrityksen ja ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavan laitoksen erottaminen oikeudellisesti toisistaanJäsenvaltioiden on varmistettava, että rahoittava yritys ja ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoava laitos on erotettu oikeudellisesti toisistaan, jotta rahoittavan yrityksen mahdollisessa konkurssissa laitoksen varat on suojattu jäsenten ja edunsaajien edun mukaisesti.9 artiklaToiminnan edellytykset1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava kaikkien sen alueella sijaitsevien laitosten osalta, ettäa) toimivaltainen valvonnasta vastaava viranomainen on kirjannut laitoksen kansalliseen rekisteriin tai laitos on hyväksytty; jos kyseessä on 20 artiklassa tarkoitettu rajatylittävä toiminta, rekisterissä on myös ilmoitettava jäsenvaltiot, joissa laitos toimii;b) laitosta johtavat tosiasiallisesti hyvämaineiset henkilöt, jotka itse täyttävät ammattipätevyyttä ja kokemusta koskevat edellytykset tai joiden palveluksessa on tarvittavan ammattipätevyyden ja kokemuksen omaavia neuvonantajia;c) kaikkien laitoksen hallinnoimien eläkejärjestelmien toimintaa varten on olemassa asianmukaisesti asetetut säännöt ja että jäsenet ovat saaneet riittävästi tietoa näistä säännöistä;d) vakuutusmatemaatikko tai muussa tapauksessa alan asiantuntija, myös tilintarkastaja, laskee ja vahvistaa koko vakuutusteknisen vastuuvelan kansallisen lainsäädännön mukaisesti kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten hyväksymien vakuutusmatemaattisten menetelmien mukaisesti;e) jos rahoittava yritys takaa eläke-etuuksien maksamisen, se sitoutuu säännölliseen rahoitukseen;f) jäsenille tiedotetaan riittävästi eläkejärjestelmän ehdoista, erityisestii) eläkejärjestelmän osapuolten oikeuksista ja velvollisuuksista,ii) eläkejärjestelmään liittyvistä rahoituksellisista, teknisistä ja muista riskeistä, jaiii) kyseisten riskien luonteesta ja jakautumisesta.2. Jäsenvaltiot voivat toissijaisuusperiaate ja kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien tarjoamien eläke-etujen laajuus huomioon ottaen säätää, että jäsenille tarjotaan lisäetuutena mahdollisuutta eliniänodotukseen ja työkyvyttömyyteen liittyvien riskien ja perhe-eläkkeen kattamiseen sekä takuita maksettujen osuuksien palauttamista varten, jos työnantajat ja työntekijät tai heidän edustajansa niin sopivat.3. Kukin jäsenvaltio voi asettaa alueelleen sijoittautuneen laitoksen toiminnalle muita edellytyksiä sen varmistamiseksi, että jäsenten ja edunsaajien edut suojataan riittävästi.4. Kukin jäsenvaltio voi sallia tai vaatia, että sen alueelle sijoittautuneet laitokset siirtävät laitoksen hallinnon kokonaan tai osittain muille yhteisöille, jotka toimivat kyseisten laitosten puolesta.5. Kun kyse on 20 artiklassa tarkoitetusta rajatylittävästä toiminnasta, laitokselta edellytetään kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen ennakolta myöntämää lupaa.10 artiklaVuositilinpäätös ja vuosikertomusKunkin jäsenvaltion on vaadittava, että kaikki sen alueelle sijoittautuneet laitokset laativat vuositilinpäätöksen ja vuosikertomuksen, joissa otetaan huomioon jokainen laitoksen hallinnoima eläkejärjestelmä, ja tarvittaessa kunkin eläkejärjestelmän tilinpäätöksen ja vuosikertomuksen. Vuositilinpäätöksen ja vuosikertomuksen on annettava oikea ja riittävä kuva laitoksen varoista, vastuista ja rahoitusasemasta. Vuositilinpäätöksen ja vuosikertomuksessa olevien tietojen on oltava keskenään yhtäpitäviä, kattavia ja selkeitä sekä valtuutettujen henkilöiden asianmukaisesti kansallisen lainsäädännön mukaisesti hyväksymiä.11 artiklaJärjestelmän jäsenille ja edunsaajille annettavat tiedot1. Eläkejärjestelmän luonteesta riippuen kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että jokainen sen alueelle sijoittautunut laitos antaa vähintään tässä artiklassa tarkoitetut tiedot.2. Jäsenten ja edunsaajien sekä tarvittaessa heidän edustajiensa on saatava:a) pyynnöstä 10 artiklassa tarkoitettu tilinpäätös ja vuosikertomus; ja jos laitos vastaa useammasta kuin yhdestä järjestelmästä, kunkin eläkejärjestelmän tilinpäätös ja vuosikertomus; jab) kohtuullisen ajan kuluessa kaikki eläkejärjestelmän sääntöihin tehtäviä muutoksia koskevat olennaiset tiedot.3. Sijoituspolitiikan periaatteita koskevan 12 artiklassa tarkoitetun selvityksen on oltava pyynnöstä järjestelmän jäsenten ja edunsaajien sekä tarvittaessa heidän edustajiensa saatavilla.4. Kunkin jäsenen on myös saatava pyynnöstä yksityiskohtaista ja todellista tietoa:a) tarvittaessa eläke-etuuksien tavoitetasosta;b) etuuksien tasosta työsuhteen päättyessä;c) mahdollisista sijoitusvaihtoehdoista ja kulloisestakin sijoitussalkusta sekä riskiasemasta ja sijoituksiin liittyvistä kustannuksista, jos jäsen vastaa sijoitusriskistä;d) yksityiskohtaisista säännöistä, jotka koskevat eläkeoikeuksien siirtämistä toiseen ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavaan laitokseen siinä tapauksessa, että työsuhde päättyy.Jäsenille toimitetaan vuosittain lyhyt selvitys laitoksen tilanteesta sekä heille kertyneiden etuuksien rahoituksen vallitsevasta tasosta.5. Kunkin edunsaajan on saatava eläkkeelle jäädessään tai muiden etuuksien erääntyessä asianmukaista tietoa niistä etuuksista, joihin hän on oikeutettu, ja vastaavista maksuvaihtoehdoista.12 artiklaSijoituspolitiikan periaatteita koskeva selvitysKunkin jäsenvaltion on varmistettava, että jokainen sen alueella sijaitseva laitos laatii sijoituspolitiikan periaatteita koskevan kirjallisen selvityksen ja tarkistaa sitä vähintään joka kolmas vuosi. Selvitystä on tarkistettava ilman viivytystä kaikkien merkittävien sijoituspolitiikkaa koskevien muutosten jälkeen. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että kyseiseen selvitykseen sisältyvät ainakin käytetyt sijoitusriskien mittaamis- ja hallintamenetelmät ja strategia, jota noudattaen laitos on jakanut sijoittamansa varat ottaen huomioon eläkevastuiden luonteen ja keston.13 artiklaToimivaltaisille viranomaisille toimitettavat tiedotKunkin jäsenvaltion on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on kaikkien sen alueella sijaitsevien laitosten osalta tarvittavat valtuudet ja keinot:a) vaatia laitosta, sen hallituksen jäseniä ja muita johtajia tai laitosta valvovia johtajia tai henkilöitä toimittamaan sille tietoa kaikista laitoksen liiketoimintaan liittyvistä seikoista tai kaikki laitoksen liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;b) valvoa laitoksen ja muiden yritysten tai laitosten välisiä suhteita, kun toimintoja siirretään kyseisille yrityksille tai laitoksille (ulkoistaminen), joilla on vaikutusta laitoksen taloudelliseen asemaan tai jotka ovat keskeisiä tehokkaan valvonnan kannalta;c) saada säännöllisesti selvitys sijoituspolitiikkaa koskevista periaatteista, tilinpäätös ja vuosikertomus sekä kaikki valvonnan kannalta välttämättömät asiakirjat. Näitä voisivat olla seuraavanlaiset asiakirjat:i) sisäiset osavuosikatsaukset;ii) vakuutusmatemaattiset arviot ja yksityiskohtaiset olettamukset;iii) varojen ja vastuiden vastaavuutta koskevat ("asset-liability")-selvitykset;iv) todisteet sijoituspolitiikkaa koskevien periaatteiden noudattamisesta;v) todisteet suunnitelmien mukaisesta maksuosuuksien suorittamisesta;vi) edellä 10 artiklassa tarkoitetusta tilintarkastuksesta vastaavien henkilöiden kertomukset;d) suorittaa tarkastuksia paikalla laitoksen toimitiloissa ja tarvittaessa ulkoistettujen toimintojen osalta ja tarkastaa, noudatetaanko toiminnassa valvontasääntöjä.14 artiklaToimivaltaisten viranomaisten valtuudet puuttua toimintaan ja tehtävät1. Toimivaltaisten viranomaisten on edellytettävä, että jokaisella niiden alueella sijaitsevalla laitoksella on asianmukainen hallinto- ja kirjanpitojärjestelmä sekä riittävä sisäinen tarkastusmenettely.2. Toimivaltaisilla viranomaisilla on valtuudet toteuttaa minkä tahansa niiden alueella sijaitsevan laitoksen osalta tai laitosta johtaviin henkilöihin nähden kaikki tarvittavat toimenpiteet, tarvittaessa myös hallinnolliset ja taloudelliset toimenpiteet, joilla voidaan välttää tai korjata jäsenten ja edunsaajien etuja vaarantavat epäkohdat.Toimivaltaiset viranomaiset voivat myös rajoittaa yrityksen varojen vapaata käyttämistä tai kieltää sen kokonaan, erityisesti kuna) laitos ei ole muodostanut riittävää koko liiketoimintansa käsittävää vakuutusteknistä vastuuvelkaa tai sen varat ovat riittämättömät kattamaan vakuutustekninen vastuuvelka; taib) laitos ei enää täytä lakisääteisiä omia varoja koskevia vaatimuksia.3. Jäsenten ja edunsaajien etujen suojaamiseksi toimivaltaiset viranomaiset voivat siirtää alueellaan sijaitsevan laitoksen toiminnasta vastaavien henkilöiden kotijäsenvaltion lain mukaisen toimivallan kokonaan tai osittain erityiselle edustajalle, joka on sopiva käyttämään tätä toimivaltaa.4. Toimivaltainen viranomainen voi rajoittaa alueellaan sijaitsevan laitoksen toimintaa tai kieltää sen kokonaan, erityisesti, josa) laitos ei suojaa jäsenten ja edunsaajien etuja asianmukaisesti;b) laitos ei enää täytä toiminnalle asetettuja edellytyksiä;c) laitos laiminlyö vakavasti siihen sovellettavan säännöstön mukaan sille kuuluvia velvoitteita;d) laitos ei rajatylittävässä toiminnassaan noudata ammatillisiin lisäeläkkeisiin sovellettavia vastaanottavan jäsenvaltion sosiaali- ja työlainsäädännön vaatimuksia.Laitoksen toiminnan kieltävä päätös on perusteltava yksityiskohtaisesti ja annettava tiedoksi kyseiselle laitokselle.5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän direktiivin mukaisesti annettuihin lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin perustuvista laitosta koskevista päätöksistä voidaan valittaa tuomioistuimeen.15 artiklaVakuutustekninen vastuuvelka1. Kotijäsenvaltion on varmistettava, että ammatillisia lisäeläkkeitä koskevia järjestelmiä hallinnoivat laitokset muodostavat koko ajan kaikkiin eläkejärjestelmiinsä nähden niiden olemassa olevien eläkesopimusten rahoituksellisia sitoumuksia vastaavat riittävät vastuut.2. Kotijäsenvaltion on varmistettava, että ammatillisia lisäeläkkeitä koskevia järjestelmiä hallinnoivat laitokset, silloin kun ne tarjoavat suojan biometristen riskien varalle ja/tai takaavat joko sijoituksen tuottavuuden tai tietyn etuuksien tason, muodostavat kaikkien näiden eläkejärjestelmien osalta riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan.3. Vakuutustekninen vastuuvelka on laskettava vuosittain. Kotijäsenvaltio voi kuitenkin sallia, että se lasketaan kolmen vuoden välein, jos laitos toimittaa jäsenille ja/tai toimivaltaiselle viranomaiselle todistuksen tai selvityksen välivuosina tapahtuneista muutoksista. Todistuksesta tai selvityksestä on käytävä ilmi vakuutusteknisen vastuuvelan mukautettu kehitys ja katettavissa riskeissä tapahtuneet muutokset.4. Vakuutusmatemaatikon tai muun alan asiantuntijan, esimerkiksi tilintarkastajan, on kansallisen lainsäädännön mukaisesti laskettava ja vahvistettava kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten hyväksymien vakuutusmatemaattisten menetelmien perusteella vakuutustekninen vastuuvelka seuraavia periaatteita noudattaen:a) vakuutusteknisen vastuuvelan vähimmäismäärä lasketaan riittävän varovaisen vakuutusmatemaattisen menetelmän avulla ottaen huomioon kaikki etuuksia ja maksuosuuksia koskevat sitoumukset laitoksen eläkejärjestelyjen mukaisesti. Vastuuvelan on sekä oltava riittävä edunsaajille jo maksettavien eläkkeiden ja etuuksien maksamiseksi vastakin että vastattava jäsenille kertyneistä eläkeoikeuksista syntyviä sitoumuksia. Myös taloudelliset ja vakuutusmatemaattiset olettamukset vastuiden arvioimiseksi on valittava varovaisuutta noudattaen, ottaen tarvittaessa huomioon kohtuullinen marginaali epäedullisten poikkeamien osalta;b) käytettävä enimmäiskorkokanta valitaan varovaisuutta noudattaen ja vahvistetaan kotijäsenvaltion mahdollisten asianomaisten sääntöjen mukaisesti. Tällainen varovainen korkokanta määritetään ottaen huomioon:- laitoksen vastaavien varojen tuotto ja sijoitusten tuleva tuotto, ja/tai- korkealaatuisten tai valtion joukkovelkakirjalainojen markkinatuotto;c) vakuutusteknisen vastuuvelan arvioinnissa käytettyjen biometristen taulukoiden on perustuttava varovaisuusperiaatteeseen, jolloin otetaan huomioon jäsenryhmien ja eläkejärjestelmien tärkeimmät erityispiirteet, erityisesti asiaan liittyvien riskien odotetut muutokset;d) vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmän ja -perusteiden on yleensä oltava samat tilikaudesta toiseen. Niiden muuttaminen voi kuitenkin olla perusteltua, jos olettamusten perustana oleva lainsäädäntö taikka väestörakenteellinen tai taloudellinen tilanne muuttuu.5. Kotijäsenvaltio voi asettaa vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiselle täydentäviä yksityiskohtaisempia edellytyksiä, joiden tarkoituksena on varmistaa, että jäsenten ja edunsaajien edut suojataan asianmukaisesti.6. Vakuutusteknisen vastuuvelan laskemista koskevien sääntöjen yhdenmukaistamisen jatkamiseksi siltä osin kuin se on perusteltua - erityisesti korkokanta ja muut vakuutusteknisen vastuuvelan tasoon vaikuttavat olettamukset huomioon ottaen - komissio antaa joka toinen vuosi tai jäsenvaltion sitä pyytäessä kertomuksen tilanteesta rajatylittävän toiminnan kehityksessä.Komissio ehdottaa tarvittavia toimia eritasoisten korkokantojen aiheuttamien mahdollisten vääristymien ehkäisemiseksi ja järjestelmien edunsaajien ja jäsenten etujen suojaamiseksi.16 artiklaVakuutustekninen vastuuvelka ja rahoitus1. Kotijäsenvaltion on edellytettävä, että kullakin eläkelaitoksella on aina riittävästi asianmukaisia varoja kaikkia sen hallinnoimia eläkejärjestelmiä koskevan vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseksi.2. Kotijäsenvaltio voi sallia, että laitoksen varat ovat rajoitetun ajan vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseen riittämättömät. Tällaisessa tapauksessa toimivaltaisten viranomaisten on edellytettävä, että laitos tekee konkreettisen ja toteuttamiskelpoisen tervehdyttämissuunnitelman sen varmistamiseksi, että 1 kohdan vaatimus jälleen täyttyy. Suunnitelmaa koskevat seuraavat edellytykset:a) laitoksen on laadittava konkreettinen ja toteuttamiskelpoinen suunnitelma koko vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseksi tarvittavien varojen määrän palauttamiseksi määräajassa. Suunnitelman on oltava jäsenten tai tarvittaessa heidän edustajiensa saatavilla ja/tai sille on saatava kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten hyväksyntä;b) suunnitelmaa laadittaessa on otettava huomioon laitoksen tilanne, erityisesti varallisuuden ja velkojen vastaavuus ("asset-liability"), riskiprofiili, maksuvalmius, eläke-etuuksien saamiseen oikeutettujen jäsenten ikärakenne, perusteilla olevat järjestelmät ja vailla rahoitusta olevien tai osittaiseen rahoitukseen perustuvien järjestelmien muuttaminen täysin rahastoiduiksi järjestelmiksi;c) jos eläkejärjestelmä lopetetaan edellä tässä kohdassa tarkoitetun ajan kuluessa, laitoksen on ilmoitettava siitä kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Laitoksen on laadittava suunnitelma siitä, miten se aikoo siirtää varansa sekä vastaavat vastuunsa toiselle rahoituslaitokselle tai muulle vastaavalle elimelle. Suunnitelma on ilmoitettava kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ja suunnitelman pääsisältö on toimitettava jäsenten tai tarvittaessa heidän edustajiensa saataville luottamuksellisuusperiaatteen mukaisesti.3. Jos kyseessä on 20 artiklassa tarkoitettu rajatylittävä toiminta, vakuutustekninen vastuuvelka on katettava täysin ja jatkuvasti kaikkien laitoksen hallinnoimien eläkejärjestelmien osalta. Jos nämä edellytykset eivät täyty, kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on puututtava toimintaan 14 artiklan mukaisesti. Tämän edellytyksen täyttämiseksi kotijäsenvaltio voi vaatia varojen ja vastuiden pitämistä erillään muista liiketoiminnoista.17 artiklaLakisääteiset omat varat1. Kotijäsenvaltion on varmistettava, että jos laitos itse eikä rahoittava yritys takaa biometrisen riskin, sijoitustoiminnan tuoton tai etuuksien tietyn tason, eläkejärjestelmiä hallinnoivilla laitoksilla on jatkuvasti puskurina toimivia ylimääräisiä varoja, jotka ylittävät vakuutusteknisen vastuuvelan. Puskurin koon on oltava riskityypin ja varojen rakenteen mukainen kaikkien laitoksen hallinnoimien järjestelmien osalta. Näitä varoja ei saa sitoa ennakoituihin vastuisiin, vaan ne toimivat varmuuspääomana, joilla puskuroidaan odotettujen ja toteutuneiden kulujen ja tuottojen eroja.2. Ylimääräisten varojen vähimmäismäärän laskemiseen on sovellettava direktiivin 2002/83/EY 27 ja 28 artiklassa säädettyjä sääntöjä.3. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei kuitenkaan estä jäsenvaltioita vaatimasta alueellaan sijaitsevilta laitoksilta lakisääteisiä omia varoja tai säätämästä yksityiskohtaisemmista säännöistä edellyttäen, että ne ovat varovaisuussyistä perusteltuja.18 artiklaSijoittamista koskevat säännöt1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että niiden alueelle sijoittautuneet eläkelaitokset tekevät sijoituksensa varovaisuusperiaatetta noudattaen ja erityisesti seuraavien sääntöjen mukaisesti:a) Varat sijoitetaan jäsenten ja edunsaajien parhaan edun mukaan. Mahdollisessa eturistiriitatapauksessa laitos tai sen sijoitussalkkua hoitava yksikkö varmistaa, että sijoitukset tehdään pelkästään jäsenten ja edunsaajien edun mukaisesti.b) Varat sijoitetaan siten, että varmistetaan sijoitussalkun suojaus, laadukkuus, likvidiys ja tuottavuus kokonaisuutena.Vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseksi tarkoitetut varat on sijoitettava asianmukaisella tavalla ottaen huomioon odotettavissa olevien vastaisten eläke-etuuksien luonne ja kesto.c) Varat on sijoitettava pääasiallisesti säänneltyihin markkinoihin. Sijoitukset varoihin, joita ei ole otettu kaupankäynnin kohteeksi säännellyillä rahoitusmarkkinoilla, on joka tilanteessa pidettävä varovaisuuden edellyttämällä tasolla.d) Johdannaisiin tehdyt sijoitukset ovat mahdollisia sikäli kuin ne osaltaan pienentävät sijoitusriskiä tai helpottavat sijoitusten tehokasta hoitoa. Ne on arvostettava varovaisesti ottaen huomion kohde-etuus ja luettava mukaan laitoksen varoja arvostettaessa. Laitoksen on myös vältettävä liiallista yhteen vastapuoleen ja muita johdannaisoperaatioihin liittyviä riskejä.e) Varat hajautetaan riittävästi, jotta vältetään liiallinen riippuvuus jostakin yksittäisestä varojen lajista, liikkeeseenlaskijasta tai yritysryhmittymästä ja sijoitussalkun riskien kasautuminen kokonaisuutena.Sijoitukset saman liikkeeseenlaskijan tai samaan ryhmään kuuluvien liikkeeseenlaskijoiden varoihin eivät saa asettaa laitosta alttiiksi liialliselle riskien keskittymiselle.f) Rahoittavaan yritykseen tehtävät sijoitukset eivät saa ylittää viittä prosenttia koko sijoitussalkusta, ja kun rahoittava yritys kuuluu ryhmään, rahoittavan yrityksen kanssa samaan ryhmään kuuluvaan yritykseen tehtävät sijoitukset eivät saa ylittää kymmentä prosenttia sijoitussalkusta.Kun laitoksen rahoittajana on useita yrityksiä, sijoitukset rahoittaviin yrityksiin on tehtävä varovaisuusperiaatetta noudattaen ja ottaen huomioon varojen riittävä hajauttaminen.Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta e ja f alakohdassa mainittuja vaatimuksia valtion joukkovelkakirjalainoihin tehtäviin sijoituksiin.2. Kotijäsenvaltion on kiellettävä laitokselta lainanotto tai kolmannen osapuolen puolesta takaajana toimiminen. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin antaa laitokselle luvan lainanottoon maksuvalmiuden vuoksi ja tilapäisesti.3. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia alueellaan sijaitsevia laitoksia sijoittamaan tietyntyyppisiin omaisuuslajeihin.4. Jäsenvaltiot eivät saa asettaa alueellaan sijaitsevan eläkelaitoksen tai sen omaisuudenhoitajan sijoituspäätöksille ennakkohyväksyntä- tai ilmoittamisvaatimusta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 12 artiklan soveltamista.5. Jäsenvaltiot voivat 1-4 kohdassa esitettyjen säännösten mukaisesti asettaa alueellaan sijaitseville laitoksille yksityiskohtaisempia sääntöjä, määrälliset säännöt mukaan lukien, jotka ovat perusteltuja laitosten hallinnoimien erilaisten eläkejärjestelmien vuoksi, sekä edellyttäen että niitä voidaan perustella varovaisuudella.Jäsenvaltiot voivat soveltaa erityisesti neuvoston direktiivissä 2002/83/EY esitetyn kaltaisia sijoittamista koskevia säännöksiä.Jäsenvaltiot eivät saa kuitenkaan estää laitoksia:a) sijoittamasta enintään 70 prosenttia vakuutusteknisen vastuuvelan katteena olevista varoista tai koko niitä järjestelmiä koskevasta sijoitussalkusta, joissa jäsenet vastaavat sijoitusriskeistä, osakkeisiin, osakkeita vastaaviin vaihtokelpoisiin arvopapereihin ja yritysten liikkeeseenlaskemiin joukkovelkakirjalainoihin, joilla käydään kauppaa säännellyillä markkinoilla, ja päättämästä näiden arvopapereiden suhteellisesta painoarvosta sijoitussalkussa. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin soveltaa alempaa enimmäismäärää laitoksiin, jotka tarjoavat eläketuotteita, joihin liittyy pitkän aikavälin korkotakuu, vastaavat sijoitusriskistä ja tarjoavat itse takuun, edellyttäen että se on perusteltua varovaisuussyistä;b) sijoittamasta enintään 30 prosenttia vakuutusteknisen vastuuvelan katteena olevista varoista sellaisiin varoihin, jotka ovat eri valuutassa kuin vastuut;c) sijoittamasta riskipääomamarkkinoille.6. Mitä 5 kohdassa säädetään, ei poista jäsenvaltioiden oikeutta vaatia alueellaan sijaitsevilta laitoksilta myös yksittäistapauksissa tiukempien sijoitussääntöjen soveltamista edellyttäen, että perusteena on erityisesti laitoksen vastuut huomioon ottaen vaadittava varovaisuus.7. Kun kyseessä on 20 artiklassa tarkoitettu rajatylittävä toiminta, kunkin vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat edellyttää, että laitokseen sovelletaan seuraavia sääntöjä kotijäsenvaltiossa. Kyseisiä sääntöjä sovelletaan kuitenkin vain laitoksen niiden varojen osalta, jotka vastaavat kyseisessä vastaanottavassa jäsenvaltiossa harjoitettavaa toimintaa. Lisäksi niitä voidaan soveltaa vain, jos samanlaisia tai tiukempia sääntöjä sovelletaan myös vastaanottavassa jäsenvaltiossa sijaitseviin laitoksiin.Edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut säännöt ovat seuraavat:a) laitos saa sijoittaa korkeintaan 30 prosenttia kyseisistä varoista osakkeisiin, muihin osakkeita vastaaviin arvopapereihin ja joukkovelkakirjoihin, joilla ei käydä kauppaa säännellyillä markkinoilla, tai laitoksen on sijoitettava vähintään 70 prosenttia varoista osakkeisiin, muihin osakkeita vastaaviin arvopapereihin ja joukkovelkakirjoihin, joilla käydään kauppaa säännellyillä markkinoilla;b) laitos sijoittaa korkeintaan viisi prosenttia kyseisistä varoista yhden yrityksen osakkeisiin ja muihin osakkeita vastaaviin arvopapereihin, obligaatioihin, joukkovelkakirjoihin ja muihin rahoitus- ja pääomamarkkinavälineisiin, ja enintään kymmenen prosenttia samaan yritysryhmään kuuluvien yritysten osakkeisiin ja muihin osakkeita vastaaviin arvopapereihin, obligaatioihin, joukkovelkakirjoihin ja muihin rahoitus- ja pääomamarkkinavälineisiin;c) laitos ei saa sijoittaa enempää kuin 30 prosenttia kyseisistä varoista sellaisiin varoihin, jotka ovat eri valuutassa kuin vastuut.Näiden vaatimusten noudattamiseksi kotijäsenvaltio voi vaatia varojen pitämistä erillään muista liiketoiminnoista.19 artiklaOmaisuuden hoito ja säilytys1. Jäsenvaltiot eivät saa estää laitoksia nimeämästä sijoitussalkun hoitajiksi toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita omaisuudenhoitajia, jotka on asianmukaisesti hyväksytty tämän toiminnan harjoittamiseen direktiivien 85/611/ETY, 93/22/ETY, 2000/12/EY ja 2002/83/EY mukaisesti tai joita tarkoitetaan tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa.2. Jäsenvaltiot eivät saa rajoittaa laitoksia nimeämästä varojensa säilyttäjiksi toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita säilytysyhteisöjä, jotka on asianmukaisesti hyväksytty direktiivin 93/22/ETY tai direktiivin 2000/12/EY mukaisesti tai jotka on hyväksytty direktiivissä 85/611/ETY tarkoitetuiksi omaisuudenhoitajiksi.Tässä kohdassa tarkoitetun säännöksen estämättä kotijäsenvaltio voi tehdä säilytysyhtiön tai omaisuudenhoitajan nimeämisen pakolliseksi.3. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti kieltää 14 artiklan mukaisesti alueellaan sijaitsevan omaisuudenhoitajan tai säilytysyhtiön hallussa olevien varojen vapaan käyttämisen laitoksen kotijäsenvaltion pyynnöstä.20 artiklaRajatylittävä toiminta1. Jäsenvaltioiden on sallittava alueellaan sijaitsevien yritysten rahoittaa muissa jäsenvaltioissa hyväksyttyjä ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavia laitoksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta eläkejärjestelmiä koskevan kansallisen sosiaali- ja työlainsäädännön soveltamista, pakollinen jäsenyys ja työehtosopimusten tulokset mukaan lukien. Niiden on myös sallittava, että kyseisen valtion alueella hyväksytyt ammattieläkkeitä tarjoavat laitokset vastaanottavat rahoitusta muiden jäsenvaltioiden alueella sijaitsevilta yrityksiltä.2. Laitos, joka haluaa vastaanottaa rahoitusta toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevalta rahoittavalta yritykseltä, tarvitsee 9 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun ennakolta annettavan luvan kotijäsenvaltionsa toimivaltaiselta viranomaiselta. Sen on ilmoitettava aikomuksestaan vastaanottaa rahoitusta toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevalta rahoittavalta yritykseltä sen kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa se on hyväksytty.3. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueella sijaitsevat laitokset, joille toisen jäsenvaltion alueella sijaitseva yritys on ehdottanut rahoitusta, toimittavat 2 kohdan mukaisen ilmoituksensa yhteydessä seuraavat tiedot:a) vastaanottava jäsenvaltio tai vastaanottavat jäsenvaltiot;b) rahoittavan yrityksen nimi;c) rahoittavaa yritystä varten hoidettavan eläkejärjestelmän pääpiirteet.4. Kun kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille toimitetaan 2 kohdan mukainen ilmoitus ja jollei näillä ole syytä epäillä, etteivät laitoksen hallinnollinen rakenne tai taloudellinen tila taikka laitoksen johtajien hyvä maine tai ammatillinen pätevyys ja kokemus ole vastaanottavan jäsenvaltion asettamien vaatimusten mukaisia, niiden on kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun ne saavat kaikki 3 kohdassa tarkoitetut tiedot, toimitettava nämä tiedot vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ja ilmoitettava asiasta laitokselle.5. Ennen kuin laitos ryhtyy hoitamaan järjestelmää rahoittavaa yritystä varten toisessa jäsenvaltiossa, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava tarvittaessa kahden kuukauden kuluessa 3 kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottamisesta kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille niistä ammatillisiin eläkkeisiin sovellettavista sosiaali- ja työlainsäädännön vaatimuksista, joiden mukaisesti yrityksen rahoittamaa järjestelmää täytyy hallinnoida vastaanottavassa jäsenvaltiossa, sekä säännöistä, joita on sovellettava 18 artiklan 7 kohdan sekä tämän artiklan 7 kohdan mukaisesti. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava nämä tiedot laitokselle.6. Laitos voi aloittaa yrityksen rahoittaman eläkejärjestelmän hoitamisen vastaanottavassa jäsenvaltiossa ammatillisiin eläkkeisiin vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavan sosiaali- ja työlainsäädännön vaatimusten sekä niiden sääntöjen mukaisesti, joita on sovellettava 18 artiklan 7 kohdan ja tämän artiklan 7 kohdan nojalla, saatuaan 5 kohdassa tarkoitetun tiedonannon, tai jos se ei saa kotijäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta tiedonantoa 5 kohdassa säädetyn ajan päättyessä.7. Toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen rahoittamiin laitoksiin on sovellettava vastaavien jäsenten osalta myös vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitseville laitoksille asettamia tiedotusvaatimuksia 11 artiklan mukaisesti.8. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille kaikista vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavan sosiaali- ja työlainsäädännön vaatimusten merkittävistä muutoksista, jotka voivat vaikuttaa eläkejärjestelmään siltä osin, kuin se koskee yrityksen vastaanottavassa jäsenvaltiossa rahoittaman eläkejärjestelmän toimintaa, sekä 18 artiklan 7 kohdan ja tämän artiklan 7 kohdan mukaisesti sovellettavien sääntöjen merkittävistä muutoksista.9. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen valvoo, noudattaako laitos toiminnassaan 5 kohdassa tarkoitettuja ammatillisia eläkkeitä koskeviin järjestelmiin vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettavia työ- ja sosiaalilainsäädännön vaatimuksia ja 7 kohdassa tarkoitettuja tiedotusvaatimuksia. Jos tämän valvonnan seurauksena paljastuu väärinkäytöksiä, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava asiasta välittömästi kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on yhteistyössä vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että laitos lopettaa havaitun työ- ja sosiaalilainsäädännön rikkomisen.10. Jos kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen toteuttamista toimenpiteistä huolimatta tai kotijäsenvaltion asianmukaisten toimenpiteiden puuttumisen vuoksi laitos jatkaa vastaanottavan jäsenvaltion sovellettavien ammattieläkejärjestelmiä koskevien sosiaali- ja työlainsäädännön määräysten rikkomista, vastaanottavat jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat, ilmoitettuaan asiasta kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä määräystenvastaisuuksista rankaisemiseksi tai niiden lopettamiseksi myös estämällä, jos se on ehdottoman tarpeellista, laitosta toimimasta vastaanottavassa jäsenvaltiossa rahoittavaa yritystä varten.21 artiklaJäsenvaltioiden ja komission välinen yhteistyö1. Jäsenvaltioiden on varmistettava sopivalla tavalla tämän direktiivin yhdenmukainen soveltaminen säännöllisen tietojen ja kokemusten vaihdon avulla tämän alan parhaiden käytäntöjen ja tiiviimmän yhteistyön kehittämiseksi, jotta vältetään kilpailun vääristyminen ja luodaan tarvittavat edellytykset ongelmattomalle rajatylittävälle jäsenyydelle.2. Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä tiivistä yhteistyötä ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnan valvonnan helpottamiseksi.3. Kunkin jäsenvaltion on tiedotettava komissiolle kaikista olennaisista vaikeuksista, jotka aiheutuvat tämän direktiivin soveltamisesta.Komission ja kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tutkittava nämä vaikeudet mahdollisimman nopeasti sopivan ratkaisun löytämiseksi.4. Komissio antaa neljä vuotta tämän direktiivin voimaantulon jälkeen kertomuksen:a) 18 artiklan soveltamisesta ja edistymisestä kansallisten valvontajärjestelmien mukauttamisessa; jab) 19 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamisesta, erityisesti jäsenvaltiossa vallitsevasta tilanteesta omaisuudenhoitajien käytön ja tarvittaessa näiden suorittaman tehtävän osalta.5. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää kotijäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia päättämään laitoksen varojen ja vastuiden pitämisestä erillään muista liiketoiminnoista 16 artiklan 3 kohdan ja 18 artiklan 7 kohdan mukaisesti.22 artiklaTäytäntöönpano1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan ennen 23 päivää syyskuuta 2005. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tämän direktiivin soveltamisalaan liittyvistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3. Jäsenvaltiot voivat lykätä 23 päivään syyskuuta 2010 asti 17 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamista niihin alueelleen sijoittuneisiin laitoksiin, joilla ei tämän artiklan 1 kohdassa mainittuna päivänä ole 17 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaista lakisääteisten omien varojen vähimmäistasoa. Laitokset, jotka haluavat hallinnoida eläkejärjestelmiä 20 artiklan mukaisen rajatylittävää toimintaa koskevan periaatteen mukaisesti, eivät kuitenkaan saa tehdä sitä, elleivät ne ole tämän direktiivin säännösten mukaisia.4. Jäsenvaltiot voivat lykätä 23 päivään syyskuuta 2010 asti 18 artiklan 1 kohdan f alakohdan soveltamista alueelleen sijoittuneisiin laitoksiin. Laitokset, jotka haluavat hallinnoida eläkejärjestelmiä 20 artiklan mukaisen rajatylittävää toimintaa koskevan periaatteen mukaisesti, eivät kuitenkaan saa tehdä sitä, elleivät ne ole tämän direktiivin säännösten mukaisia.23 artiklaVoimaantuloTämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.24 artiklaOsoitusTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 3 päivänä kesäkuuta 2003.Euroopan parlamentin puolestaPuhemiesP. CoxNeuvoston puolestaPuheenjohtajaN. Christodoulakis(1) EYVL C 96 E, 27.3.2001, s. 136.(2) EYVL C 155, 29.5.2001, s. 26.(3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 4. heinäkuuta 2001 (EYVL C 65 E, 14.3.2002, s. 135), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 5. marraskuuta 2002 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 12. maaliskuuta 2003 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 13. toukokuuta 2003.(4) EYVL L 283, 28.10.1980, s. 23. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/74/EY (EYVL L 270, 8.10.2002, s. 10).(5) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä (EYVL L 149, 5.7.1971, s. 2). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1386/2001 (EYVL L 187, 10.7.2001, s. 1).(6) Neuvoston asetus (ETY) N:o 574/72, annettu 21 päivänä maaliskuuta 1972, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä (EYVL L 74, 27.3.1972, s. 1). Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 410/2002 (EYVL L 62, 5.3.2002, s. 17).(7) Ensimmäinen neuvoston direktiivi 73/239/ETY, annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973, muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutuksen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 228, 16.8.1973, s. 3). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/13/EY (EYVL L 77, 20.3.2002, s. 17).(8) Neuvoston direktiivi 85/611/ETY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1985, arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 375, 31.12.1985, s. 3). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/108/EY (EYVL L 41, 13.2.2002, s. 35).(9) Neuvoston direktiivi 93/22/ETY, annettu 10 päivänä toukokuuta 1993, sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla (EYVL L 141, 11.6.1993, s. 27). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/64/EY (EYVL L 290, 17.11.2000, s. 27).(10) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/12/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (EYVL L 126, 26.5.2000, s. 1). Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2000/28/EY (EYVL L 275, 27.10.2000, s. 37).(11) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/83/EY, annettu 5 päivänä marraskuuta 2002, henkivakuutuksesta (EYVL L 345, 19.12.2002, s. 1).