title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/44/EY, annettu 6 päivänä toukokuuta 2009 , selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä annetun direktiivin 98/26/EY ja rahoitusvakuusjärjestelyistä annetun direktiivin 2002/47/EY muuttamisesta linkitettyjen järjestelmien sekä lainasaamisten osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               10.6.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 146/37

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/44/EY,

   annettu 6 päivänä toukokuuta 2009,
   selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä annetun direktiivin 98/26/EY ja rahoitusvakuusjärjestelyistä annetun direktiivin 2002/47/EY muuttamisesta linkitettyjen järjestelmien sekä lainasaamisten osalta
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (3)

   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/26/EY (4) vahvistettiin järjestelmä, jolla varmistetaan siirtomääräysten ja nettoutuksen lopullisuus sekä vakuuden täytäntöönpanokelpoisuus sekä kotimaisten että ulkomaisten maksujärjestelmiin ja arvopaperien selvitysjärjestelmiin osallistujien osalta.

               (2)

               Komission 7 päivänä huhtikuuta 2006 antamassa arviointikertomuksessa rahoitusvakuusjärjestelydirektiivistä 98/26/EY katsottiin, että direktiivi 98/26/EY toimii yleisesti ottaen hyvin. Kertomuksessa tuotiin esille joitakin tärkeitä muutoksia, joita saattaa olla tulossa maksujärjestelmiin ja arvopaperien selvitysjärjestelmiin, ja todettiin, että direktiiviä 98/26/EY olisi tietyssä määrin tarpeen selkeyttää ja yksinkertaistaa.

               (3)

               Suurin muutos on kuitenkin järjestelmien välisten linkkien kasvava määrä, sillä kun direktiivi 98/26/EY laadittiin, järjestelmät toimivat lähes yksinomaan kansallisella ja itsenäisellä perustalla. Tämä muutos on yksi rahoitusvälineiden markkinoista 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (5) sekä selvitysalan eurooppalaisten käytännesääntöjen seurauksista. Yhteentoimivan järjestelmän ja järjestelmän ylläpitäjän vastuun käsitteitä olisi selkeytettävä tähän kehitykseen sopeutumiseksi.

               (4)

               Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/47/EY (6) luotiin yhtenäinen yhteisön oikeuskehys rahoitusvakuuksien rajat ylittävälle käytölle, ja sillä poistettiin näin ollen useimmat muodolliset vaatimukset, joita on perinteisesti asetettu vakuusjärjestelyille.

               (5)

               Euroopan keskuspankki päätti ottaa lainasaamiset eurojärjestelmän luotto-operaatioissa vakuuskelpoisten omaisuuserien joukkoon 1 päivästä tammikuuta 2007. Jotta lainasaamiset voitaisiin hyödyntää taloudellisesti täysimääräisesti, Euroopan keskuspankki suositti direktiivin 2002/47/EY soveltamisalan laajentamista. Komission 20 päivänä joulukuuta 2006 antamassa arviointikertomuksessa rahoitusvakuusjärjestelydirektiivistä 2002/47/EY käsiteltiin tätä kysymystä ja yhdyttiin Euroopan keskuspankin lausuntoon. Lainasaamisten käyttö kasvattaa käytettävissä olevien vakuuksien sammiota. Maksujärjestelmiä ja arvopapereiden selvitysjärjestelmiä koskevien säännösten yhdenmukaistaminen edelleen edistäisi tasapuolisia toimintaedellytyksiä kaikkien jäsenvaltioiden luottolaitoksissa. Lainasaamisten vakuuskelpoisuutta edistämällä voitaisiin tehostaa kilpailua ja parantaa luottojen saatavuutta, mikä hyödyttäisi myös kuluttajia ja velallisia.

               (6)

               Lainasaamisten vakuuskäytön helpottamiseksi on tärkeää poistaa tai kieltää hallinnolliset säännöt, kuten ilmoitus- ja rekisteröintivelvoitteet, joiden vuoksi lainasaamisten siirrot olisivat käytännössä toteuttamiskelvottomia. Jottei samoin myöskään vaarannettaisi vakuuden saajien asemaa, velallisten olisi pystyttävä laillisesti luopumaan kuittausoikeuksistaan velkojia kohtaan. Samoin perustein velalliselle olisi annettava mahdollisuus luopua pankkisalaisuutta koskevista säännöistä, sillä muutoin vakuuden saajalla voi olla riittämättömästi tietoa asianmukaiseen arviointiin vakuuden kohteena olevien lainasaamisten arvosta. Näiden säännösten ei pitäisi rajoittaa kulutusluottosopimuksista 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY (7) soveltamista.

               (7)

               Jäsenvaltiot eivät ole käyttäneet direktiivin 2002/47/EY 4 artiklan 3 kohdan mukaista mahdollisuutta jättää käyttämättä vakuuden saajan omaksiottamisoikeus. Kyseinen säännös olisi sen vuoksi poistettava.

               (8)

               Direktiivejä 98/26/EY ja 2002/47/EY olisi sen vuoksi muutettava.

               (9)

               Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen (8) 34 kohdan mukaisesti jäsenvaltioita kannustetaan laatimaan itseään varten ja yhteisön edun vuoksi omia taulukoitaan, joista ilmenee mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja sen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen edellyttämien toimenpiteiden välinen vastaavuus, ja julkaisemaan nämä taulukot,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Direktiivin 98/26/EY muuttaminen
   Muutetaan direktiivi 98/26/EY seuraavasti:

               1)

               Poistetaan johdanto-osan 8 kappale.

               2)

               Lisätään johdanto-osan kappale seuraavasti:

                           ”(14a)

                           toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tai valvojien olisi varmistettava, että yhteentoimivia järjestelmiä muodostavien järjestelmien ylläpitäjät ovat sopineet yhteentoimiviin järjestelmiin tulon ajankohtaa koskevista yhteisistä säännöistä siinä määrin kuin se on mahdollista. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tai valvojien olisi varmistettava, että yhteentoimiviin järjestelmiin tulon ajankohtaa koskevia sääntöjä koordinoidaan mahdollisuuksien ja tarpeen mukaan, jotta voidaan välttää oikeudellinen epävarmuus osallistuvan järjestelmän laiminlyödessä velvoitteensa,”

               3)

               Lisätään johdanto-osan kappale seuraavasti:

                           ”(22a)

                           kun kyseessä ovat yhteentoimivat järjestelmät, koordinoinnin puute sen suhteen, mitä tuloajankohtaa tai peruuttamiselle asetettua ajankohtaa koskevia sääntöjä sovelletaan, saattaa altistaa johonkin järjestelmään osallistujat tai jopa itse järjestelmän ylläpitäjän toisen järjestelmän häiriöstä aiheutuville kerrannaisvaikutuksille. Järjestelmäriskin pienentämiseksi on tarpeen säätää, että yhteentoimivien järjestelmien ylläpitäjät sovittavat yhteen tuloajankohtaa ja peruuttamiselle asetettua ajankohtaa koskevat säännöt ylläpitämissään järjestelmissä,”

               4)

               Muutetaan 1 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Korvataan a alakohdassa sana ”ecuissa” sanalla ”euroissa”;

                           b)

                           Korvataan c alakohdan toinen luetelmakohta seuraavasti:

                                       ”—

                                       jäsenvaltioiden keskuspankkien tai Euroopan keskuspankin toimenpiteiden yhteydessä niiden hoitaessa tehtäviään keskuspankkina.”;

               5)

               Muutetaan 2 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Muutetaan a alakohta seuraavasti:

                                       i)

                                       Korvataan ensimmäinen luetelmakohta seuraavasti:

                                                   ”—

                                                   kolmen tai useamman osallistujan välillä lukuun ottamatta kyseisen järjestelmän ylläpitäjää, mahdollista selvitysosapuolta, mahdollista keskuksena toimivaa vastapuolta tai mahdollista selvitysyhteisöä taikka mahdollista epäsuoraa osallistujaa; järjestelyssä on osallistujien välisten siirtomääräysten selvittämistä, keskuksena toimivan vastapuolen välityksellä tai ilman sitä, tai niiden suorittamista koskevat yhteiset säännöt ja vakioidut järjestelyt,”;

                                       ii)

                                       Lisätään alakohta seuraavasti:
                                       ”Yhteentoimivien järjestelmien välinen järjestely ei ole järjestelmä.”;

                           b)

                           Korvataan b alakohdan ensimmäinen ja toinen luetelmakohta seuraavasti:

                                       ”—

                                       luottolaitoksia sellaisina kuin ne määritellään luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/48/EY(uudelleenlaadittu teksti) (9) 4 artiklan 1 kohdassa, mukaan luettuina kyseisen direktiivin 2 artiklassa luetellut laitokset,

                                       —

                                       sijoituspalveluyrityksiä sellaisina kuin ne määritellään rahoitusvälineiden markkinoista 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (10) 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa, lukuun ottamatta kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja laitoksia,

                           c)

                           Muutetaan f alakohta seuraavasti:

                                       i)

                                       Korvataan ensimmäinen alakohta seuraavasti:

                                                   ”f)

                                                   ’osallistujalla’ laitosta, keskuksena toimivaa vastapuolta, selvitysosapuolta, selvitysyhteisöä tai järjestelmän ylläpitäjää.”;

                                       ii)

                                       Korvataan kolmas alakohta seuraavasti:
                                       ”Jäsenvaltio voi päättää, että tätä direktiiviä sovellettaessa epäsuoraa osallistujaa voidaan pitää osallistujana, jos se on perusteltua järjestelmäriskin takia. Mikäli epäsuora osallistuja katsotaan osallistujaksi järjestelmäriskin perusteella, tämä ei rajoita sen osallistujan vastuuta, jonka kautta epäsuora osallistuja suorittaa siirtomääräykset järjestelmään.”;

                           d)

                           Korvataan g alakohta seuraavasti:

                                       ”g)

                                       ’epäsuoralla osallistujalla’ laitosta, keskuksena toimivaa vastapuolta, selvitysosapuolta, selvitysyhteisöä tai järjestelmän ylläpitäjää, jolla on sopimussuhde sellaiseen siirtomääräyksiä täytäntöönpanevaan järjestelmään osallistujan kanssa, jossa epäsuora osallistuja voi suorittaa siirtomääräykset järjestelmän kautta edellyttäen, että epäsuora osallistuja on järjestelmän ylläpitäjän tiedossa;”;

                           e)

                           Korvataan h alakohta seuraavasti:

                                       ”h)

                                       ’arvopapereilla’ kaikkia direktiivin 2004/39/EY liitteessä I olevassa C osassa mainittuja välineitä;”;

                           f)

                           Korvataan i alakohdan ensimmäinen luetelmakohta seuraavasti:

                                       ”—

                                       osallistujan antamaa määräystä asettaa saajan käyttöön tietty rahamäärä tekemällä kirjaus luottolaitoksen, keskuspankin, keskuksena toimivan vastapuolen tai selvitysosapuolen tileihin tai määräystä, jonka seurauksena on maksuvelvoitteesta vastaaminen tai sen suorittaminen järjestelmän säännöissä määritellyllä tavalla, tai”;

                           g)

                           Korvataan l alakohta seuraavasti:

                                       ”l)

                                       ’selvitystilillä’ keskuspankin, selvitysosapuolen tai keskuksena toimivan vastapuolen hoitamaa tiliä, jolla säilytetään varoja tai arvopapereita sekä selvitetään järjestelmään osallistujien välisiä liiketoimia,”;

                           h)

                           Korvataan m alakohta seuraavasti:

                                       ”m)

                                       ’vakuudella’ kaikkia rahaksi muutettavissa olevia varoja, myös rajoituksetta rahoitusvakuusjärjestelyistä 6 päivänä kesäkuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/47/EY (11) 1 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja rahoitusvakuuksia, jotka on annettu panttaus-, takaisinosto- tai vastaavaan sopimukseen perustuen (mukaan lukien pantiksi annettu raha) tai muutoin niiden oikeuksien ja velvoitteiden täyttämisen turvaamiseksi, jotka mahdollisesti syntyvät järjestelmässä, tai jotka on annettu jäsenvaltioiden keskuspankeille tai Euroopan keskuspankille,

                           i)

                           Lisätään alakohdat seuraavasti:

                                       ”n)

                                       ’työpäivällä’ päivää, joka kattaa sekä yöllä että päivällä tapahtuvat selvitykset ja joka sisältää kaikki järjestelmän toiminnallisen kierron aikaiset tapahtumat,

                                       o)

                                       ’yhteentoimivilla järjestelmillä’ kahta tai useampaa järjestelmää, joiden ylläpitäjät ovat keskenään sopineet järjestelystä, jonka puitteissa suoritetaan järjestelmien välisiä siirtomääräyksiä;

                                       p)

                                       ’järjestelmän ylläpitäjällä’ järjestelmän toiminnasta oikeudellisesti vastuussa olevaa yhteisöä tai vastuussa olevia yhteisöjä. Järjestelmän ylläpitäjä voi myös toimia selvitysosapuolena, keskuksena toimivana vastapuolena tai selvitysyhteisönä.”

               6)

               Muutetaan 3 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Korvataan 1 kohta seuraavasti:
                           ”1.   Siirtomääräykset ja nettoutus ovat oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisia, ja ne sitovat sivullista siinäkin tapauksessa, että on aloitettu osallistujaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely, jos siirtomääräykset ovat tulleet järjestelmään ennen 6 artiklan 1 kohdassa määriteltyä maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohtaa. Tämä pätee siinäkin tapauksessa, että on aloitettu (kyseiseen järjestelmään tai yhteentoimivaan järjestelmään) osallistujaa tai sellaista yhteentoimivan järjestelmän ylläpitäjää koskeva maksukyvyttömyysmenettely, joka ei ole osallistuja.
                           Jos siirtomääräykset ovat tulleet järjestelmään maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohdan jälkeen ja ne on toteutettu järjestelmän säännöissä määriteltynä työpäivänä, jonka kuluessa tällainen menettely on aloitettu, ne ovat oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoisia ja kolmansiin osapuoliin nähden sitovia ainoastaan, jos järjestelmän ylläpitäjä voi osoittaa, että ajankohtana, jona kyseiset siirtomääräykset muuttuivat peruuttamattomiksi, se ei tiennyt eikä sen olisi pitänyt tietää tällaisen menettelyn aloittamisesta.”;

                           b)

                           Lisätään kohta seuraavasti:
                           ”4.   Kun kyseessä ovat yhteentoimivat järjestelmät, kukin järjestelmä määrittää omissa säännöissään järjestelmään tulon ajankohdan sen varmistamiseksi, että kaikkien asianomaisten yhteentoimivien järjestelmien sääntöjä koordinoidaan tältä osin siinä määrin kuin se on mahdollista. Ellei kaikkien yhteentoimiviin järjestelmiin kuuluvien järjestelmien säännöissä nimenomaisesti toisin määrätä, muiden järjestelmien, joiden kanssa järjestelmä on yhteentoimiva, säännöistä ei aiheudu vaikutuksia järjestelmässä sovellettuihin tuloajankohtaa koskeviin sääntöihin.”.

               7)

               Korvataan 4 artikla seuraavasti:
               ”4 artikla
               Jäsenvaltiot voivat määrätä, että osallistujaa tai yhteentoimivan järjestelmän ylläpitäjää koskevan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittaminen ei estä kyseisen osallistujan selvitystilillä olevien varojen tai arvopaperien käyttämistä kyseisen osallistujan velvoitteiden täyttämiseen järjestelmässä tai yhteentoimivassa järjestelmässä maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamistyöpäivänä. Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että tällaisen osallistujan järjestelmään yhteydessä olevaa luottojärjestelyä voidaan käyttää saatavilla ja olemassa olevaa vakuutta vastaan kyseisen osallistujan velvoitteiden täyttämiseen järjestelmässä tai yhteentoimivassa järjestelmässä.”.

               8)

               Lisätään 5 artiklaan kohta seuraavasti:
               ”Kun kyseessä ovat yhteentoimivat järjestelmät, kukin järjestelmä määrittää omissa säännöissään peruutusajankodan sen varmistamiseksi, että kaikkien asianomaisten yhteentoimivien järjestelmien sääntöjä koordinoidaan tältä osin siinä määrin kuin se on mahdollista. Jollei kaikkien yhteentoimiviin järjestelmiin kuuluvien järjestelmien säännöissä nimenomaisesti toisin määrätä, muiden järjestelmien, joiden kanssa järjestelmä on yhteentoimiva, säännöistä ei aiheudu vaikutuksia järjestelmässä sovellettuihin peruutusajankohtaa koskeviin sääntöihin.”.

               9)

               Korvataan 7 artikla seuraavasti:
               ”7 artikla
               Maksukyvyttömyysmenettely ei vaikuta taannehtivasti ennen 6 artiklan 1 kohdan mukaista maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisajankohtaa syntyneisiin, järjestelmään osallistumisen yhteydessä muodostuneisiin osallistujan oikeuksiin ja velvoitteisiin. Tätä sovelletaan muun muassa osallistujan oikeuksiin ja velvoitteisiin yhteentoimivassa järjestelmässä tai sellaisen yhteentoimivan järjestelmän ylläpitäjän oikeuksiin ja velvollisuuksiin, joka ei ole osallistuja.”.

               10)

               Korvataan 9 artikla seuraavasti:
               ”9 artikla
               1.   Maksukyvyttömyysmenettely ei vaikuta järjestelmän ylläpitäjän tai osallistujan oikeuksiin niille järjestelmän tai jonkin yhteentoimivan järjestelmän yhteydessä annettuun vakuuteen eikä jäsenvaltioiden keskuspankkien tai Euroopan keskuspankin oikeuksiin niille annettuun vakuuteen, kun maksukyvyttömyysmenettely koskee

                           a)

                           osallistujaa (kyseisessä järjestelmässä tai yhteentoimivassa järjestelmässä),

                           b)

                           yhteentoimivan järjestelmän ylläpitäjää, joka ei ole osallistuja,

                           c)

                           jäsenvaltioiden keskuspankkien tai Euroopan keskuspankin vastapuolta, tai

                           d)

                           vakuuden antanutta kolmatta osapuolta.

                     Vakuus voidaan muuttaa rahaksi kyseisten oikeuksien turvaamiseksi.
               2.   Silloin kun arvopaperit (arvopapereihin kohdistuvat oikeudet mukaan lukien) annetaan vakuutena osallistujille, järjestelmien ylläpitäjille tai jäsenvaltioiden keskuspankeille tai Euroopan keskuspankille 1 kohdan mukaisesti ja niiden (tai kaikkien niiden puolesta toimivien nimettyjen henkilöiden, edustajien tai kolmansien osapuolten) arvopapereita koskeva oikeus on lainmukaisesti merkitty jäsenvaltiossa sijaitsevaan rekisteriin, tiliin tai keskitettyyn talletusjärjestelmään, kyseisten elinten oikeudet tällaisiin arvopapereihin kohdistuvan vakuuden haltijoina määräytyvät kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.”

               11)

               Korvataan 10 artikla seuraavasti:
               ”10 artikla
               1.   Jäsenvaltioiden on yksilöitävä ne järjestelmät ja vastaavat järjestelmien ylläpitäjät, jotka kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, ja ilmoitettava ne komissiolle sekä tiedotettava komissiolle viranomaisista, jotka ne ovat nimenneet 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
               Järjestelmän ylläpitäjän on ilmoitettava sille jäsenvaltiolle, jonka lakia sovelletaan, järjestelmään osallistujat, mukaan luettuina mahdolliset epäsuorat osallistujat, sekä niitä koskevat muutokset.
               Toisessa alakohdassa tarkoitetun ilmoittamisen lisäksi jäsenvaltiot voivat vaatia, että niiden lainkäyttövallan alaisia järjestelmiä valvotaan tai että ne hyväksytään.
               Laitos antaa pyynnöstä kelle tahansa, jolla on oikeutettu intressi, tietoa siitä, mihin järjestelmiin se osallistuu ja minkälaiset ovat näiden järjestelmien toimintaa säätelevät keskeiset säännöt.
               2.   Ennen selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja arvopaperien selvitysjärjestelmissä annetun direktiivin 98/26/EY ja rahoitusvakuusjärjestelyistä annetun direktiivin 2002/47/EY muuttamisesta linkitettyjen järjestelmien sekä lainasaamisten osalta 6 päivänä toukokuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/44/EY (12) täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten voimaantuloa nimetty järjestelmä jatkuu tämän direktiivin mukaisesti nimettynä järjestelmänä.
               Siirtomääräys, joka tulee järjestelmään ennen direktiivin 2009/44/EY, täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten voimaantuloa mutta joka selvitetään sen jälkeen, katsotaan tässä direktiivissä tarkoitetuksi siirtomääräykseksi.

         2 artikla
   Direktiivin 2002/47/EY muuttaminen
   Muutetaan direktiivi 2002/47/EY seuraavasti:

               1)

               Korvataan johdanto-osan 9 kappale seuraavasti:

                           ”(9)

                           Tämän direktiivin mukaisia rahoitusvakuuksia käyttävien osapuolten hallinnollisten rasitteiden rajoittamiseksi kansallisessa lainsäädännössä olisi rahoitusvakuuden osalta oltava mahdollista asettaa osapuolille ainoastaan se julkivarmistusvaatimus, että rahoitusvakuus on vakuuden saajan tai vakuuden saajan puolesta toimivan henkilön hallinnassa, sulkematta kuitenkaan pois vakuuksiin liittyviä tekniikoita, joissa vakuuden antaja voi korvata vakuuden tai ottaa takaisin ylimääräisen vakuuden. Tällä direktiivillä ei pitäisi kieltää jäsenvaltioita edellyttämästä, että lainasaaminen toimitetaan sisällyttämällä se vakuuden saajalle esitettyyn luetteloon.”

               2)

               Korvataan johdanto-osan 20 kappale seuraavasti:

                           ”(20)

                           Tämä direktiivi ei rajoita rahoitusvakuudeksi annettujen rahoitusvälineiden tai lainasaamisten sopimusehtojen toimintaa tai vaikutuksia, kuten tällaisten välineiden liikkeeseenlaskuehdoissa olevia oikeuksia, velvoitteita tai muita ehtoja, eikä tällaisten välineiden liikkeeseenlaskijoiden ja haltijoiden välillä tai lainasaamisten velallisen ja velkojan välillä sovellettavia muita oikeuksia, velvoitteita tai muita ehtoja.”

               3)

               Lisätään johdanto-osan kappale seuraavasti:

                           ”(23)

                           Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen antaa sääntöjä, joilla varmistetaan rahoitusvakuusjärjestelyjen toimivuus lainasaatavien osalta kolmansiin osapuoliin nähden.”

               4)

               Muutetaan 1 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Korvataan 2 kohdan b alakohta seuraavasti:

                                       ”b)

                                       keskuspankki, Euroopan keskuspankki, Kansainvälinen järjestelypankki, luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/48/EY (uudelleenlaadittu teksti) (13) liitteessä VI olevan 1 osan 4 jaksossa tarkoitettu monenkeskinen kehityspankki, Kansainvälinen valuuttarahasto ja Euroopan investointipankki;

                           b)

                           Korvataan 2 kohdan c alakohdan i–iv alakohta seuraavasti:

                                       ”i)

                                       direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 1 kohdassa määritelty luottolaitos, mukaan lukien kyseisen direktiivin 2 artiklassa luetteloidut laitokset;

                                       ii)

                                       rahoitusvälineiden markkinoista 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (14) 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määritelty sijoituspalveluyritys;

                                       iii)

                                       direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 5 kohdassa määritelty rahoituslaitos;

                                       iv)

                                       muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (15) 1 artiklan a alakohdassa määritelty vakuutusyritys sekä henkivakuutuksesta 5 päivänä marraskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83/EY (16) 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määritelty vakuutusyritys;

                           c)

                           Korvataan 4 kohdan a alakohta seuraavasti:

                                       ”a)

                                       Annettavan rahoitusvakuuden on muodostuttava rahasta, rahoitusvälineistä tai lainasaamisista.”;

                           d)

                           Lisätään 4 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                       ”c)

                                       Jäsenvaltiot voivat jättää tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle lainasaamiset, joissa velallinen on kulutusluottosopimuksista 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY (17) 3 artiklan a alakohdassa määritelty kuluttaja tai mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY (18) olevan liitteen 1 artiklassa ja 2 artiklan 2 ja 3 kohdassa määritelty mikroyritys tai pieni yritys, lukuun ottamatta niitä, joissa tällaisten lainasaamisten vakuuden saaja tai vakuuden antaja on tämän direktiivin 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu laitos.

                           e)

                           Muutetaan 5 kohta seuraavasti:

                                       i)

                                       Lisätään toiseen alakohtaan virke seuraavasti:
                                       ”Kun kyseessä ovat lainasaamiset, lainasaamisen sisällyttäminen luetteloon, joka esitetään vakuuden saajalle kirjallisesti tai oikeudellisesti vastaavalla tavalla, riittää yksilöimään lainasaamisen ja todistamaan rahoitusvakuutena annetun saamisen antamisen osapuolten välillä.”;

                                       ii)

                                       Lisätään toisen alakohdan jälkeen alakohta seuraavasti:
                                       ”Jäsenvaltiot voivat säätää, että lainasaamisten sisällyttäminen luetteloon, joka esitetään vakuuden saajalle kirjallisesti tai oikeudellisesti vastaavalla tavalla, riittää myös yksilöimään lainasaamisen ja todistamaan saamisen annetuksi rahoitusvakuutena velalliseen tai kolmansiin osapuoliin nähden, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toisen alakohdan soveltamista.”.

               5)

               Muutetaan 2 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Muutetaan 1 kohta seuraavasti:

                                       i)

                                       Korvataan b ja c alakohta seuraavasti:

                                                   ”b)

                                                   ’omistusoikeuden siirtävällä rahoitusvakuusjärjestelyllä’ järjestelyä, mukaan luettuna takaisinostosopimukset, jossa vakuuden antaja siirtää rahoitusvakuuden täyden omistusoikeuden – tai muuten täyden oikeuden rahoitusvakuuteen – vakuuden saajalle varmistaakseen tai muutoin kattaakseen asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden suorittamisen;

                                                   c)

                                                   ’panttioikeuteen perustuvalla rahoitusvakuusjärjestelyllä’ järjestelyä, jossa vakuuden antaja antaa rahoitusvakuuden pantin muodossa vakuuden saajalle tai tämän hyväksi ja jossa rahoitusvakuuden täysi tai osittainen omistusoikeus tai muuten täysi oikeus rahoitusvakuuteen säilyy vakuuden antajalla, kun vakuusoikeus perustetaan;”;

                                       ii)

                                       Lisätään alakohta seuraavasti:

                                                   ”o)

                                                   ’lainasaamisilla’ rahallisia vaateita, jotka aiheutuvat sopimuksesta, jossa direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 1 kohdassa määritelty luottolaitos, mukaan lukien kyseisen direktiivin 2 artiklassa luetteloidut laitokset, myöntää luottoa lainan muodossa.”;

                           b)

                           Korvataan 2 kohdan toinen virke seuraavasti:
                           ”Vakuuden antajan oikeus rahoitusvakuuden korvaamiseen toisella tai oikeus rahoitusvakuuden ylijäämän takaisin ottamiseen – tai lainasaamisten ollessa kyseessä oikeus niistä saatavien tulojen perimiseen toistaiseksi – ei vaikuta siihen, että rahoitusvakuus on annettu vakuuden saajalle tässä direktiivissä mainitun mukaisesti.”.

               6)

               Muutetaan 3 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Lisätään 1 kohtaan alakohdat seuraavasti:
                           ”Kun lainasaamisia annetaan rahoitusvakuutena, jäsenvaltiot eivät saa edellyttää, että niiden luominen, pätevyys, julkivarmistus, etuoikeus, täytäntöönpanokelpoisuus tai todistekelpoisuus riippuu jonkin muodollisen toimen suorittamisesta, kuten rekisteröinnistä tai lainasaatavan velalliselle ilmoittamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 artiklan 5 kohdan soveltamista. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vaatia muodollisen toimen, kuten rekisteröinnin tai ilmoittamisen, suorittamista julkivarmistus-, etuoikeus-, täytäntöönpanokelpoisuus- tai todistekelpoisuustarkoituksissa suhteessa velalliseen tai kolmansiin osapuoliin.
                           Komissio antaa 30 päivään kesäkuuta 2014 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen siitä, ovatko tämän kohdan säännökset edelleen aiheellisia.”;

                           b)

                           Lisätään kohta seuraavasti:
                           ”3.   Rajoittamatta kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (19) ja hyvän kauppatavan vastaisia sopimusehtoja koskevien kansallisten sääntöjen soveltamista jäsenvaltioiden on varmistettava, että lainasaamisten velalliset voivat laillisesti luopua kirjallisesti tai oikeudellisesti vastaavalla tavalla:

                                       i)

                                       kuittausoikeuksistaan lainasaamisten velkojia kohtaan ja niitä henkilöitä kohtaan, joille velkoja siirsi, panttasi tai muutoin saattoi käyttöön lainasaamisen vakuutena; ja

                                       ii)

                                       pankkisalaisuutta koskevien sääntöjen mukaisista oikeuksistaan, jotka muutoin estäisivät tai rajoittaisivat lainasaamisten velkojien kykyä saada tietoa lainasaamisesta tai velallisesta lainasaamisen vakuuskäyttöä varten.

               7)

               Muutetaan 4 artikla seuraavasti:

                           a)

                           Lisätään 1 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                       ”c)

                                       lainasaamiset myymällä tai omaksiottamalla ne ja kuittaamalla niiden arvo asiaankuuluvia rahoitusvelvoitteita vastaan tai käyttämällä se niiden suorittamiseen.”;

                           b)

                           Korvataan 2 kohdan b alakohta seuraavasti:

                                       ”b)

                                       osapuolet ovat sopineet panttioikeuteen perustuvassa rahoitusvakuusjärjestelyssä rahoitusvälineiden ja lainasaamisten arvostamisesta.”;

                           c)

                           Poistetaan 3 kohta.

               8)

               Lisätään 5 artiklaan kohta seuraavasti:
               ”6.   Tätä artiklaa ei sovelleta lainasaamisiin.”

               9)

               Lisätään 9 artiklan jälkeen artikla seuraavasti:
               ”9 a artikla
               Direktiivi 2008/48/EY
               Tämän direktiivin säännökset eivät rajoita direktiivin 2008/48/EY soveltamista.”

         3 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 30 päivään joulukuuta 2010 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
   Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säädöksiä 30 päivästä kesäkuuta 2011.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   4 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   5 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 6 päivänä toukokuuta 2009.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         H.-G. PÖTTERING

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J. KOHOUT

      (1)  EUVL C 216, 23.8.2008, s. 1.

      (2)  Lausunto annettu 3. joulukuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 18. joulukuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 27. huhtikuuta 2009.

      (4)  EYVL L 166, 11.6.1998, s. 45.

      (5)  EUVL L 145, 30.4.2004, s. 1.

      (6)  EYVL L 168, 27.6.2002, s. 43.

      (7)  EUVL L 133, 22.5.2008, s. 66.

      (8)  EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (9)  EUVL L 177, 30.6.2006, s. 1.

      (10)  EUVL L 145, 30.4.2004, s. 1.”;

      (11)  EYVL L 168, 27.6.2002, s. 43.”;

      (12)  EUVL L 146, 10.6.2009, s. 37”.

      (13)  EUVL L 177, 30.6.2006, s. 1.”;

      (14)  EUVL L 145, 30.4.2004, s. 1.

      (15)  EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1.

      (16)  EYVL L 345, 19.12.2002, s. 1.”;

      (17)  EUVL L 133, 22.5.2008, s. 66.

      (18)  EUVL L 124, 20.5.2003, s. 36.”;

      (19)  EYVL L 95, 21.4.1993, s. 29.”


Avis juridique important

|

31990L0612

Komission direktiivi 90/612/ETY, annettu 26 päivänä lokakuuta 1990, elintarvikkeissa sallittujen emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineiden erityisistä puhtausvaatimuksista annetun direktiivin 78/663/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 326 , 24/11/1990 s. 0058 - 0059 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 19 s. 0255  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 19 s. 0255

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 26 päivänä lokakuuta 1990,elintarvikkeissa sallittujen emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineiden erityisistä puhtausvaatimuksista annetun direktiivin 78/663/ETY muuttamisesta (90/612/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/107/ETY(1) ja erityisesti sen 3 artiklan 3 kohdan,sekä katsoo, ettäon tarpeen ottaa huomioon muutetut Codex alimentarius -spesifikaatiot aineille E 407 ja E 466, hyväksyä uusia tekniikoita aineen E 473 valmistamiseksi sekä tehdä ero neuvoston direktiivillä 82/504/ETY(2) muutetun direktiivin 78/663/ETY(3) liitteessä kuvatun aineen E 407 ja muiden tämän liitteen ulkopuolelle jäävien samankaltaisten aineiden välillä,pysyvää elintarvikekomiteaa on kuultu direktiivin 89/107/ETY 6 artiklan mukaisesti niistä vaatimuksista, joiden voidaan epäillä vaikuttavan kielteisesti kansanterveyteen, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän elintarvikekomitean lausunnon mukaisia,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiivin 78/663/ETY liitettä tämän direktiivin liitteen mukaisesti.2 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 12 kuukauden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 26 päivänä lokakuuta 1990.Komission puolestaMartin BANGEMANNVarapuheenjohtaja(1) EYVL N:o L 40, 11.2.1989, s. 27(2) EYVL N:o L 223, 14.8.1978, s. 7(3) EYVL N:o L 230, 5.8.1982, s. 35LIITE Muutetaan direktiivin 78/663/ETY liitettä seuraavasti:1 Kohdassa E 407 - Karrageeni, alakohta, joka koskee 1 % v/v rikkihappoon liukenematonta tuhkaa korvataan seuraavasti:">TAULUKON PAIKKA>".2 Kohdassa E 466 - Karboksimetyyliselluloosa, alakohta, joka koskee molekyylipainovaatimusta korvataan seuraavasti:"Yli noin 17 000 (polymerointiaste noin 100)".3 Kohdassa E 473 - Sakkaroosiesterit:a) kemiallista kuvausta koskevan alakohdan viimeinen lause korvataan seuraavasti:"Niiden valmistuksessa ei saa käyttää muita orgaanisia liuottimia kuin dimetyylisulfoksidia, dimetyyliformamidia, etyyliasetaattia, isopropanolia ja isobutanolia."b) sulfaattituhkaa koskevan alakohdan jälkeen lisätään alakohta seuraavasti:">TAULUKON PAIKKA>";c) metanolipitoisuutta koskevan alakohdan jälkeen lisätään alakohta seuraavasti:">TAULUKON PAIKKA>".


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/14/EY, annettu 11 päivänä toukokuuta 2005, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien neuvoston direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/26/EY muuttamisesta   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               11.6.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 149/14

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2005/14/EY,
   annettu 11 päivänä toukokuuta 2005,
   moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien neuvoston direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/26/EY muuttamisesta
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen, 55 artiklan sekä 95 artiklan 1 kohdan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen (1),
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (3),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettava vakuutus (liikennevakuutus) on erityisen tärkeä Euroopan kansalaisille sekä vakuutuksenottajina että vahingon kärsijöinä. Se on merkittävä myös vakuutusyrityksille, sillä liikennevakuutukset ovat tärkeä osa yhteisön vahinkovakuutustoimintaa. Liikennevakuutus vaikuttaa myös henkilöjen ja ajoneuvojen vapaaseen liikkuvuuteen. Liikennevakuutuksen yhtenäismarkkinoiden vahvistamisen ja vakiinnuttamisen olisi sen vuoksi oltava yhteisön toiminnan keskeinen tavoite rahoituspalvelujen alalla.

               (2)

               Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24 päivänä huhtikuuta 1972 annetulla neuvoston direktiivillä 72/166/ETY (4), moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annetulla toisella neuvoston direktiivillä 84/5/ETY (5), moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä toukokuuta 1990 annetulla kolmannella neuvoston direktiivillä 90/232/ETY (6) ja moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä 16 päivänä toukokuuta 2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/26/EY (neljäs liikennevakuutusdirektiivi) (7) on jo edistetty huomattavasti yhtenäistämistä.

               (3)

               On tarpeen ajantasaistaa ja kehittää yhteisön liikennevakuutusjärjestelmää. Tämä tarve on vahvistettu vakuutusalan edustajien, kuluttajien ja vahingonkärsijöiden yhdistysten kuulemisissa.

               (4)

               Jotta vältetään direktiivin 72/166/ETY säännösten virheelliset tulkinnat ja helpotetaan vakuutusturvan hankkimista väliaikaisin rekisterikilvin varustetuille ajoneuvoille, ajoneuvon pysyvän kotipaikan määritelmän olisi viitattava sen valtion alueeseen, jonka rekisterikilpi ajoneuvossa on, riippumatta siitä, onko kilpi pysyvä vai väliaikainen.

               (5)

               Väärennetyin tai laittomin rekisterikilvin varustettujen ajoneuvojen pysyväksi kotipaikaksi katsotaan direktiivin 72/166/ETY mukaan alkuperäiset kilvet myöntäneen jäsenvaltion alue. Tämä sääntö merkitsee usein sitä, että kansallisten vakuutuksenantajien toimistojen on käsiteltävä sellaisten liikennevahinkojen taloudellisia seurauksia, joilla ei ole mitään yhteyttä jäsenvaltioon, johon ne ovat sijoittautuneet. Muuttamatta yleisperiaatetta, jonka mukaan ajoneuvon pysyvä kotipaikka määräytyy rekisterikilpien perusteella, olisi vahvistettava erityissääntö tilanteisiin, joissa vahingon on aiheuttanut rekisterikilvetön ajoneuvo tai ajoneuvo, jonka rekisterikilpi ei vastaa tai ei enää vastaa kyseistä ajoneuvoa. Tässä tapauksessa ja yksinomaan korvausvaatimuksen selvittämistä varten ajoneuvon pysyväksi kotipaikaksi olisi katsottava sen jäsenvaltion alue, jossa vahinko on tapahtunut.

               (6)

               Direktiivissä 72/166/ETY mainitun pistokoe-käsitteen tulkinnan ja soveltamisen helpottamiseksi asiaa koskevaa säännöstä olisi selkeytettävä. Liikennevakuutusten järjestelmällisen tarkastamisen kieltoa olisi sovellettava ajoneuvoihin, joiden pysyvä kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella, ja ajoneuvoihin, joiden pysyvä kotipaikka on kolmannen maan alueella ja jotka tulevat toisen jäsenvaltion alueelta. Vakuutusten tarkastaminen voidaan sallia vain, jos tarkastukset eivät ole järjestelmällisiä tai syrjiviä ja jos ne toteutetaan osana valvontaa, jonka yksinomaisena tarkoituksena ei ole vakuutusten tarkastaminen.

               (7)

               Direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden poiketa yleisestä vakuuttamisvelvollisuudesta tietyille luonnollisille henkilöille tai julkisoikeudellisille tai yksityisoikeudellisille oikeushenkilöille kuuluvien ajoneuvojen osalta. Tällaisten ajoneuvojen aiheuttamien onnettomuuksien osalta kyseisen poikkeuksen tehneen jäsenvaltion on nimettävä viranomainen tai elin vastaamaan korvauksesta toisessa jäsenvaltiossa aiheutuneissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille. Edellä mainittua artiklaa olisi muutettava sen varmistamiseksi, että asianmukainen korvaus maksetaan sekä tällaisten ajoneuvojen ulkomailla aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille että myös sen jäsenvaltion alueella, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka, tapahtuneissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille, siitä riippumatta, asuvatko vahingon kärsineet kyseisen jäsenvaltion alueella. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luettelot pakollisen vakuutusvelvollisuuden ulkopuolelle jätetyistä henkilöistä ja tällaisten ajoneuvojen aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille maksettavista korvauksista vastaavista viranomaisista tai elimistä toimitetaan komissiolle julkaistaviksi.

               (8)

               Direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan b kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden poiketa yleisestä vakuuttamisvelvollisuudesta tietyntyyppisten ajoneuvojen tai erityistyyppisellä rekisterikilvellä varustettujen ajoneuvojen osalta. Tällaisessa tapauksessa muut jäsenvaltiot saavat ajoneuvon tullessa niiden alueelle vaatia voimassa olevaa vihreää korttia tai rajavakuutussopimusta sen varmistamiseksi, että kyseisten ajoneuvojen mahdollisesti niiden alueella aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille maksetaan korvaus. Koska kuitenkin tarkastusten lopettaminen yhteisön sisärajoilla merkitsee sitä, ettei voida enää varmistaa, että rajaa ylittävät ajoneuvot ovat vakuutettuja, korvausten maksamista ulkomailla aiheutuneissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille ei voida enää taata. Lisäksi olisi varmistettava, että asianmukaiset korvaukset maksetaan sekä kyseisten ajoneuvojen ulkomailla aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille että myös siinä jäsenvaltiossa, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka, aiheutuneissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi kohdeltava näiden ajoneuvojen aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineitä samalla tavalla kuin vakuuttamattomien ajoneuvojen aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineitä. Direktiivissä 84/5/ETY säädetäänkin, että sen jäsenvaltion korvauselimen, jossa liikennevahinko on tapahtunut, on maksettava korvauksia vakuuttamattomien ajoneuvojen aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille. Jos korvauksia maksetaan sellaisten ajoneuvojen, joiden osalta poikkeus on myönnetty, aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille, korvauselimen olisi voitava esittää korvausvaatimus sen jäsenvaltion korvauselimelle, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka. Jos se on tarkoituksenmukaista, komission olisi viiden vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä tehtävä tämän poikkeussäännöksen täytäntöönpanosta ja soveltamisesta saadun kokemuksen perusteella ehdotuksia sen korvaamiseksi tai kumoamiseksi. Direktiivin 2000/26/EY vastaava säännös olisi myös kumottava.

               (9)

               Direktiivin 72/166/ETY 6 artiklassa ja 7 artiklan 1 kohdassa olevat viittaukset jäsenvaltioiden Euroopan ulkopuoliseen alueeseen olisi poistettava liikennevakuutusdirektiivien soveltamisalan selkeyttämiseksi perustamissopimuksen 299 artiklan mukaiseksi.

               (10)

               Jäsenvaltioiden velvollisuus taata vakuutusturva vähintään tiettyjen vähimmäismäärien osalta on tärkeä seikka vahingon kärsineiden suojan varmistamisessa. Direktiivissä 84/5/ETY säädetyt vastuun vähimmäismäärät olisi ajanmukaistettava inflaation huomioon ottamiseksi, mutta myös niiden reaaliarvoa olisi korotettava vahingon kärsineiden suojan parantamiseksi. Vakuutusturvan vähimmäismäärä henkilövahingoissa olisi määriteltävä sellaiseksi, että korvaus kaikille vahingon kärsineille, jotka ovat saaneet hyvin vakavia vammoja, on täysimääräinen ja oikeudenmukainen, ottaen samalla huomioon, että useita uhreja tuottavat onnettomuudet ovat harvinaisia ja että vain pienessä määrässä vahinkotapauksia useampi onnettomuuden uhri saa hyvin vakavia vammoja. 1 000 000 euroa vahingon kärsinyttä kohden tai 5 000 000 euroa vahinkotapausta kohden riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä on vakuutusturvan järkevä ja kohtuullinen vähimmäismäärä. Kyseisten vähimmäismäärien käyttöönoton helpottamiseksi olisi vahvistettava tämän direktiivin täytäntöönpanopäivästä alkava viiden vuoden siirtymäkausi. Jäsenvaltioiden olisi korotettava vähimmäismääränsä vähintään puoleen kyseisestä tasosta kolmenkymmenen kuukauden kuluessa tämän direktiivin voimaantulopäivästä.

               (11)

               Sen varmistamiseksi, ettei turvan vähimmäismäärä pienene ajan myötä, säännöksiin olisi lisättävä lauseke säännöllisistä tarkistuksista, jotka perustuvat yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23 päivänä lokakuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2494/95 (8) säädettyyn Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston julkaisemaan kuluttajahintaindeksiin. On tarpeen laatia tällaista tarkistusta koskevat menettelysäännöt.

               (12)

               Direktiivi 84/5/ETY, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat petoksen estämiseksi rajoittaa korvausten maksamista tai vapauttaa korvauselimen suorittamasta korvausta omaisuusvahingosta, jonka on aiheuttanut tuntematon ajoneuvo, voi eräissä tapauksissa estää vahingon kärsineitä saamasta oikeutettua korvausta. Tätä mahdollisuutta rajoittaa korvausta tai vapauttaa suorittamasta korvausta sen perusteella, että ajoneuvoa ei tunnisteta, ei olisi sovellettava tapauksissa, joissa elin on maksanut korvauksia vakavista henkilövahingoista jollekin samassa omaisuusvahinkoja aiheuttaneessa onnettomuudessa vahingon kärsineelle. Jäsenvaltiot voivat säätää enintään kyseisessä direktiivissä vahvistetun suuruisesta omavastuusta, joka on omaisuusvahingon kärsijän vastuulla. Edellytykset, joiden perusteella henkilövahinkojen katsotaan olevan vakavia, olisi määritettävä sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön tai hallinnollisten määräysten mukaisesti, jossa onnettomuus tapahtuu. Näitä edellytyksiä määriteltäessä jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon muun muassa sen, onko vahinko edellyttänyt sairaalahoitoa.

               (13)

               Tällä hetkellä direktiivin 84/5/ETY mukaan jäsenvaltiot voivat määrätä enintään tietynsuuruisen omavastuun vahingon kärsineille, kun vakuuttamaton ajoneuvo aiheuttaa omaisuusvahingon. Tämä mahdollisuus perusteetta alentaa vahingon kärsineiden suojaa ja johtaa syrjintään muissa onnettomuuksissa vahingon kärsineisiin nähden. Tätä mahdollisuutta ei tulisi siksi enää sallia.

               (14)

               Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, 22 päivänä heinäkuuta 1988 annettua toista neuvoston direktiiviä 88/357/ETY (9) olisi muutettava, jotta vakuutusyritysten sivukonttorit voisivat olla edustajia liikennevakuutustoiminnassa, kuten ne nykyisin jo ovat muilla vakuutustoiminnan aloilla.

               (15)

               Ajoneuvon kaikkien matkustajien sisällyttäminen vakuutusturvan piiriin on nykyisen lainsäädännön huomattava saavutus. Tämä tavoite vaarantuisi, jos kansallisessa lainsäädännössä tai jossakin vakuutussopimuksen sisältämässä sopimuslausekkeessa suljetaan vakuutusturvan ulkopuolelle matkustajat, jotka tiesivät tai joiden olisi pitänyt tietää ajoneuvon kuljettajan olleen alkoholin tai muun huumaavan aineen vaikutuksen alaisena onnettomuuden sattuessa. Matkustaja ei yleensä pysty arvioimaan asianmukaisesti kuljettajan päihtymyksen tasoa. Tavoitetta estää kuljettajia ajamasta huumaavien aineiden vaikutuksen alaisina ei saavuteta alentamalla vahingon kärsineiden matkustajien vakuutusturvaa. Tällaisten matkustajien kuuluminen ajoneuvon pakollisen liikennevakuutuksen piiriin ei vaikuta heidän mahdolliseen sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaiseen vastuuseensa eikä tietyn onnettomuuden takia maksettavien vahingonkorvausten määrään.

               (16)

               Jalankulkijoille, pyöräilijöille sekä muille motorisoimattomille tienkäyttäjille, jotka yleensä ovat liikenneonnettomuuden heikoimpia osapuolia, aiheutuneiden henkilö- ja omaisuusvahinkojen olisi kuuluttava onnettomuudessa osallisena olevan ajoneuvon pakollisen vakuutuksen piiriin, jos he ovat kansallisen siviilioikeuden nojalla oikeutettuja korvaukseen. Tämä säännös ei vaikuta kansallisen lainsäädännön mukaiseen siviilioikeudelliseen vastuuseen eikä vahingonkorvausten määrään yksittäisen onnettomuuden osalta.

               (17)

               Jotkin vakuutusyritykset sisällyttävät vakuutussopimuksiin ehtoja, joiden perusteella sopimus ei ole voimassa, jos ajoneuvo on määrättyä aikaa kauemmin rekisteröintijäsenvaltion ulkopuolella. Käytäntö on ristiriidassa direktiivissä 90/232/ETY vahvistetun periaatteen kanssa, jonka mukaan pakollisen liikennevakuutuksen on yhden vakuutusmaksun perusteella oltava voimassa koko yhteisön alueella. Olisi sen vuoksi täsmennettävä, että vakuutusturvan on oltava voimassa koko sopimuskauden ajan riippumatta siitä, onko ajoneuvo määrätyn ajan toisessa jäsenvaltiossa, rajoittamatta jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaisia velvollisuuksia ajoneuvojen rekisteröinnin osalta.

               (18)

               Olisi ryhdyttävä toimiin vakuutusturvan saamisen helpottamiseksi toisesta jäsenvaltiosta maahantuodulle ajoneuvolle, vaikka ajoneuvoa ei ole vielä rekisteröity määränpääjäsenvaltiossa. Olisi mahdollistettava tilapäinen poikkeus yleissäännöstä, jolla määritetään, missä riski sijaitsee. Jäsenvaltioksi, jossa riski sijaitsee, olisi 30 päivän ajan ajoneuvon toimittamisesta tai lähettämisestä ostajalle tai saattamisesta ostajan saataville katsottava määränpääjäsenvaltio.

               (19)

               Sen, joka haluaa ottaa uuden liikennevakuutuksen toisesta vakuutusyrityksestä, olisi voitava osoittaa aikaisemman sopimuksensa aikaiset onnettomuus- ja korvausvaatimustiedot. Vakuutuksenottajalla olisi oltava oikeus pyytää milloin tahansa vähintään viideltä sopimussuhteen viimeksi kuluneelta vuodelta todistus korvausvaatimuksista, jotka koskevat kyseisen vakuutussopimuksen kattamaa ajoneuvoa tai kattamia ajoneuvoja, tai siitä, ettei tällaisia vaatimuksia ole ollut. Vakuutusyhtiön tai elimen, jonka jäsenvaltio on mahdollisesti nimennyt tarjoamaan pakollisia vakuutuksia tai antamaan kyseisiä todistuksia, olisi toimitettava tällainen todistus vakuutuksenottajalle 15 päivän kuluessa pyynnöstä.

               (20)

               Moottoriajoneuvo-onnettomuuksissa vahingon kärsineiden asianmukaisen suojan varmistamiseksi jäsenvaltioiden ei pitäisi sallia vakuutusyritysten periä omavastuuosuutta vahingon kärsineeltä.

               (21)

               Oikeus vedota vakuutussopimukseen ja vaatia korvausta suoraan vakuutusyritykseltä on erittäin tärkeä moottoriajoneuvo-onnettomuudessa vahingon kärsineen suojan kannalta. Direktiivissä 2000/26/EY jo säädetään, että jos onnettomuus on sattunut muussa jäsenvaltiossa kuin missä vahingon kärsinyt asuu ja on aiheutunut sellaisen ajoneuvon käytöstä, joka on vakuutettu ja jolla on pysyvä kotipaikka jossakin jäsenvaltiossa, vahingon kärsineellä on oikeus vaatia korvausta suoraan vahinkovastuussa olevan henkilön vakuutusyritykseltä. Korvausvaatimusten tehokkaan ja nopean käsittelyn helpottamiseksi ja kalliiden oikeuskäsittelyjen välttämiseksi tämä oikeus olisi ulotettava koskemaan kaikkia moottoriajoneuvo-onnettomuuksissa vahingon kärsineitä.

               (22)

               Moottoriajoneuvo-onnettomuudessa vahingon kärsineiden suojan parantamiseksi direktiivissä 2000/26/EY säädettyä perusteltua korvaustarjousta koskeva menettely olisi ulotettava koskemaan kaikkia moottoriajoneuvo-onnettomuuksia. Samaa menettelyä olisi sovellettava tarvittavin muutoksin, jos onnettomuus käsitellään direktiivissä 72/166/ETY säädetyllä kansallisten vakuutuksenantajien toimistojen järjestelmällä.

               (23)

               Jotta vahingon kärsineiden on helpompi hakea korvausta, direktiivin 2000/26/EY mukaisesti perustettujen tietokeskusten olisi voitava antaa tietoja ei ainoastaan kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvista onnettomuuksista vaan myös samanlaisia tietoja kaikista moottoriajoneuvo-onnettomuuksista.

               (24)

               Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (10) 11 artiklan 2 kohdan sekä 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla voi vahingon kärsinyt nostaa kanteen vastuuvakuutuksen antajaa vastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen kotipaikkansa on.

               (25)

               Koska direktiivi 2000/26/EY annettiin ennen 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn, samaa asiaa koskeneen Brysselin yleissopimuksen joidenkin jäsenvaltioiden osalta korvanneen asetuksen (EY) N:o 44/2001 antamista, tuon direktiivin viittaukset kyseiseen yleissopimukseen olisi mukautettava vastaavasti.

               (26)

               Näin ollen olisi muutettava vastaavasti neuvoston direktiivejä 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2000/26/EY,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Direktiivin 72/166/ETY muuttaminen
   Muutetaan direktiivi 72/166/ETY seuraavasti:

               1)

               Muutetaan 1 artiklan 4 kohta seuraavasti:

                           a)

                           Korvataan ensimmäinen luetelmakohta seuraavasti:

                                       ”—

                                       sen valtion aluetta, jonka rekisterikilpi ajoneuvossa on, riippumatta siitä, onko kilpi pysyvä vai väliaikainen; tai”

                                 ;

                           b)

                           Lisätään luetelmakohta seuraavasti:

                                       ”—

                                       jos liikennevahingossa osallisena olevalla ajoneuvolla ei ole rekisterikilpeä tai rekisterikilpi ei vastaa tai ei enää vastaa ajoneuvoa, sen valtion aluetta, jossa liikennevahinko tapahtui, korvausvaatimuksen käsittelemiseksi tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan tai moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annetun toisen neuvoston direktiivin 84/5/ETY (11) 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti;

               2)

               Korvataan 2 artiklan 1 kohta seuraavasti:
               ”1.   Jäsenvaltioiden on oltava tarkastamatta sellaisten ajoneuvojen liikennevakuutuksia, joiden pysyvä kotipaikka on jonkin toisen jäsenvaltion alueella, ja sellaisten ajoneuvojen liikennevakuutuksia, joiden pysyvä kotipaikka on kolmannen maan alueella ja jotka saapuvat niiden alueelle toisen jäsenvaltion alueelta. Ne voivat kuitenkin muuten kuin järjestelmällisesti tarkastaa vakuutuksia edellyttäen, että tarkastukset eivät ole syrjiviä ja että ne toteutetaan osana valvontaa, jonka yksinomaisena tarkoituksena ei ole vakuutusten tarkastaminen.”;

               3)

               Muutetaan 4 artikla seuraavasti:

                           a)

                           a alakohdan toisessa alakohdassa:

                                       i)

                                       Korvataan ensimmäinen virke seuraavasti:
                                       ”Tällaisen poikkeuksen tekevän jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että korvausta maksetaan vahingoista tai vammoista, joita näille henkilöille kuuluvat ajoneuvot ovat aiheuttaneet sen alueella ja muiden jäsenvaltioiden alueilla.”;

                                       ii)

                                       Korvataan viimeinen virke seuraavasti:
                                       ”Sen on ilmoitettava komissiolle luettelo henkilöistä, jotka ovat vapautettuja liikennevakuutuksesta, sekä korvauksesta vastaavista viranomaisista tai elimistä. Komissio julkaisee luettelon.”;

                           b)

                           Korvataan b alakohdan toinen alakohta seuraavasti:
                           ”Siinä tapauksessa jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittuja ajoneuvoja kohdellaan samalla tavalla kuin ajoneuvoja, joita ei ole vakuutettu 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn mukaisesti. Sen jäsenvaltion korvauselin, jossa liikennevahinko on tapahtunut, voi sen jälkeen esittää korvausvaatimuksen direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa säädetylle takuurahastolle siinä jäsenvaltiossa, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka.
                           Jäsenvaltioiden on viiden vuoden kuluttua moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien neuvoston direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/26/EY muuttamisesta 11 päivänä toukokuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/14/EY (12) voimaantulosta annettava komissiolle selvitys tämän kohdan täytäntöönpanosta ja sen soveltamisesta käytännössä. Tarkasteltuaan näitä selvityksiä komissio esittää tarvittaessa ehdotuksia kyseisen poikkeuksen korvaamiseksi tai sen kumoamiseksi.

               4)

               Poistetaan 6 artiklasta ilmaisu ”tai jäsenvaltion Euroopan ulkopuolisella alueella” ja 7 artiklan 1 kohdasta ilmaisu ”tai jonkin jäsenvaltion Euroopan ulkopuolisella alueella”.

         2 artikla
   Direktiivin 84/5/ETY muuttaminen
   Korvataan direktiivin 84/5/ETY 1 artikla seuraavasti:

      ”1 artikla
      1.   Direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun liikennevakuutuksen on aina katettava sekä omaisuusvahingot että henkilövahingot.
      2.   Jäsenvaltioiden on vaadittava, tämän kuitenkaan rajoittamatta niiden oikeutta vahvistaa korkeampia vastuurajoja, että vakuutuksen on katettava vähintään seuraavat määrät:

                  a)

                  henkilövahingon ollessa kyseessä vakuutusturvan vähimmäismäärä on 1 000 000 euroa vahingon kärsinyttä kohden tai 5 000 000 euroa vahinkotapausta kohden riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä,

                  b)

                  omaisuusvahingon ollessa kyseessä 1 000 000 euroa vahinkotapausta kohden riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä.

            Tarvittaessa jäsenvaltiot voivat vahvistaa enintään viiden vuoden siirtymäajan, joka alkaa moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien neuvoston direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/26/EY muuttamisesta 11 päivänä toukokuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/14/EY (13) täytäntöönpanopäivästä ja jonka kuluessa niiden on mukautettava vakuutusturvan vähimmäismäärät tässä kohdassa edellytettyihin määriin.
      Jäsenvaltioiden, jotka ottavat käyttöön edellä tarkoitetun siirtymäajan, on ilmoitettava asiasta komissiolle ja mainittava siirtymäajan kesto.
      Jäsenvaltioiden on 30 kuukauden kuluessa direktiivin 2005/14/EY täytäntöönpanopäivästä korotettava vastuumääriä vähintään puoleen tässä kohdassa säädetyistä tasoista.
      3.   Direktiivin 2005/14/EY tultua voimaan tai 2 kohdassa tarkoitetun siirtymäajan päätyttyä kyseisessä kohdassa tarkoitetut määrät on tarkistettava joka viides vuosi yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23 päivänä lokakuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2494/95 (14) säädetyn Euroopan kuluttajahintaindeksin mukaisesti.
      Määrät mukautetaan ilman eri toimenpidettä. Määriä korotetaan Euroopan kuluttajahintaindeksissä kyseisenä aikana, eli tarkistusta välittömästi edeltävinä viitenä vuonna, tapahtuneen prosentuaalisen muutoksen verran, ja arvo pyöristetään ylöspäin lähimpään 10 000 eurolla jaolliseen määrään.
      Komission on ilmoitettava neuvostolle ja Euroopan parlamentille tarkistetut vastuumäärät ja varmistettava, että ne julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
      4.   Jokaisen jäsenvaltion on perustettava tai valtuutettava elin suorittamaan korvausta ainakin vakuuttamisvelvollisuuden vastuurajoihin saakka omaisuusvahingoista tai henkilövahingoista, jotka on aiheuttanut tuntematon ajoneuvo tai ajoneuvo, jonka osalta ei ole täytetty 1 kohdassa tarkoitettua vakuuttamisvelvollisuutta.
      Ensimmäisessä alakohdassa ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta pitää elimen suorittamaa korvausta ensisijaisena tai toissijaisena eikä oikeutta järjestää korvausvaatimusten sovittelua kyseisen elimen ja vahingosta korvausvastuussa olevan henkilön tai olevien henkilöiden ja muiden vakuutuksenantajien tai sosiaaliturvalaitosten välillä, joilta vaaditaan korvausta vahingon kärsineelle samasta vahingosta. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa sallia elimen asettavan korvauksen maksamisen ehdoksi, että vahingon kärsijän on jollakin tavoin osoitettava vastuussa olevan henkilön olevan kyvytön maksamaan tai kieltäytyvän maksamasta.
      5.   Kaikissa tapauksissa vahingon kärsinyt voi kääntyä suoraan elimen puoleen, joka on vahingon kärsineeltä pyytämänsä tiedot saatuaan velvollinen antamaan tälle perustellun päätöksen korvauksen suorittamisesta.
      Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vapauttaa elimen maksamasta korvausta sellaisten henkilöiden vahingoista, jotka ovat vapaaehtoisesti nousseet vahingon tai vamman aiheuttaneeseen ajoneuvoon, jos elin voi osoittaa näiden tienneen ajoneuvon olevan vakuuttamaton.
      6.   Jäsenvaltiot voivat vapauttaa elimen korvauksen suorittamisesta tai rajoittaa korvauksen maksamista, jos kyseessä on tuntemattoman ajoneuvon aiheuttama omaisuusvahinko.
      Jos elin on kuitenkin saman liikennevahingon, jossa tuntematon ajoneuvo aiheutti omaisuusvahinkoja, uhrille maksanut korvausta merkittävistä henkilövahingoista, jäsenvaltiot eivät voi vapauttaa elintä korvauksen maksamisesta omaisuusvahingoista sillä perusteella, että ajoneuvo on tuntematon. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää enintään 500 euron omavastuusta, joka on omaisuusvahingon kärsijän vastuulla.
      Edellytykset, joiden perusteella henkilövahinkojen katsotaan olevan merkittäviä, on määritettävä sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön tai hallinnollisten määräysten mukaisesti, jossa liikennevahinko tapahtuu. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon muun muassa sen, onko vahinko edellyttänyt sairaalahoitoa.
      7.   Jokaisen jäsenvaltion on sovellettava lakejaan, asetuksiaan ja hallinnollisia määräyksiään elimen suorittamiin korvauksiin, tämän kuitenkaan rajoittamatta muun vahingon kärsineelle edullisemman käytännön soveltamista.

   3 artikla
   Direktiivin 88/357/ETY muuttaminen
   Kumotaan direktiivin 88/357/ETY 12 a artiklan 4 kohdan neljännen alakohdan toinen virke.
   4 artikla
   Direktiivin 90/232/ETY muuttaminen
   Muutetaan direktiivi 90/232/ETY seuraavasti:

               1)

               Lisätään 1 artiklaan ensimmäisen ja toisen kohdan väliin kohta seuraavasti:
               ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että mitään lakisääteistä määräystä tai vakuutuskirjan sisältämää sopimuslauseketta, jolla evätään korvaus matkustajalta sillä perusteella, että hän tiesi tai hänen olisi pitänyt tietää, että ajoneuvon kuljettaja oli liikennevahingon aiheutuessa alkoholin tai muun huumaavan aineen vaikutuksen alaisena, ei sovelleta tällaisen matkustajan korvausvaatimuksiin.”

               2)

               Lisätään artikla seuraavasti:
               ”1 a artikla
               Direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vakuutuksen on katettava sellaisille jalankulkijoille, pyöräilijöille sekä muille motorisoimattomille tienkäyttäjille aiheutuneet henkilö- ja omaisuusvahingot, jotka sellaisen liikennevahingon seurauksena, jossa moottoriajoneuvo on osallisena, ovat oikeutettuja korvaukseen kansallisen yksityisoikeuden mukaisesti. Tämä artikla ei vaikuta siviilioikeudelliseen vastuuseen eikä vahingonkorvauksen määrään.”

               3)

               Korvataan 2 artiklan ensimmäinen luetelmakohta seuraavasti:

                           ”—

                           kattavat yhden vakuutusmaksun perusteella ja koko sopimuskauden ajan koko yhteisön alueen, mukaan lukien ajan, jonka ajoneuvo on sopimuskauden aikana toisessa jäsenvaltiossa, ja”

               4)

               Lisätään 4 a – 4 e artikla seuraavasti:
               ”4 a artikla
               1.   Poiketen siitä, mitä säädetään direktiivin 88/357/ETY (15) 2 artiklan d alakohdan toisessa luetelmakohdassa, jos ajoneuvo on toimitettu toisesta jäsenvaltiosta toiseen, jäsenvaltioksi, jossa riski sijaitsee, on katsottava ajoneuvon määränpääjäsenvaltio 30 päivän ajan siitä lähtien, kun ostaja on hyväksynyt toimituksen, vaikka ajoneuvoa ei olisi virallisesti rekisteröity määränpääjäsenvaltiossa.
               2.   Siinä tapauksessa, että vakuuttamaton ajoneuvo on osallisena liikennevahingossa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna aikana, direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu elin ajoneuvon määränpääjäsenvaltiossa on korvausvelvollinen sanotun direktiivin 1 artiklan mukaisesti.
               4 b artikla
               Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vakuutuksenottajalla on milloin tahansa oikeus pyytää todistus kolmansien osapuolten korvausvaatimuksista, jotka koskevat kyseisen vakuutussopimuksen kattamaa ajoneuvoa tai ajoneuvoja, sopimussuhteen vähintään viideltä edelliseltä vuodelta tai todistus siitä, että korvausvaatimuksia ei ole ollut. Vakuutusyhtiön tai elimen, jonka jäsenvaltio on mahdollisesti nimennyt tarjoamaan pakollisia vakuutuksia tai antamaan kyseisiä todistuksia, on toimitettava tällainen todistus vakuutuksenottajalle 15 päivän kuluessa pyynnöstä.
               4 c artikla
               Vakuutusyhtiöt eivät saa määrätä onnettomuudessa vahingon kärsineelle omavastuuta direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vakuutuksen osalta.
               4 d artikla
               Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että vahingon kärsineillä on direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla vakuutetun ajoneuvon aiheuttamissa liikennevahingoissa oikeus vaatia korvausta suoraan vakuutusyritykseltä, joka on myöntänyt vahingon aiheuttajalle vastuuvakuutuksen.
               4 e artikla
               Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön direktiivin 2000/26/EY (16) 4 artiklan 6 kohdassa säädetty menettely direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti vakuutetun ajoneuvon aiheuttamiin liikennevahinkoihin liittyvien korvausvaatimusten käsittelemiseksi.
               Jos kyse on onnettomuuksista, jotka voidaan käsitellä direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohdassa säädetyllä kansallisten vakuutuksenantajain toimistojen järjestelmällä, jäsenvaltioiden on otettava käyttöön direktiivin 2000/26/EY 4 artiklan 6 kohdan mukainen menettely. Tämän menettelyn soveltamista varten kaikki viittaukset vakuutusyhtiöön ymmärretään viittaukseksi direktiivin 72/166/ETY 1 artiklan 3 kohdassa määriteltyihin kansallisiin vakuutuksenantajien toimistoihin.

               5)

               Korvataan 5 artiklan 1 kohta seuraavasti:
               ”1.   Rajoittamatta niille direktiivin 2000/26/EY nojalla kuuluvia velvollisuuksia jäsenvaltioiden on varmistettava, että mainitun direktiivin 5 artiklan mukaisesti perustetut tai hyväksytyt tietokeskukset antavat kyseisessä artiklassa tarkoitetut tiedot kaikille niille, jotka ovat osallisina jossakin direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti vakuutetun ajoneuvon aiheuttamassa liikenneonnettomuudessa.”

         5 artikla
   Direktiivin 2000/26/EY muuttaminen
   Muutetaan direktiivi 2000/26/EY seuraavasti:

               1)

               Lisätään johdanto-osan 16 a kappale seuraavasti:

                           ”(16 a)

                           Vahingon kärsinyt voi tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (17) 11 artiklan 2 kohdan nojalla, kun se luetaan yhdessä 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, nostaa kanteen vastuuvakuutuksen antajaa vastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen kotipaikkansa on.

               2)

               Korvataan 4 artiklan 8 kohta seuraavasti:
               ”8.   Korvausedustajan nimeäminen ei sinänsä merkitse direktiivin 92/49/ETY 1 artiklan b alakohdassa tarkoitetun sivukonttorin avaamista, eikä korvausedustajan myöskään katsota olevan direktiivin 88/357/ETY 2 artiklan c alakohdan mukainen toimipaikka tai

                           —

                           tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen (18) mukainen toimipaikka Tanskan osalta,

                           —

                           asetuksen (EY) N:o 44/2001 mukainen toimipaikka muiden jäsenvaltioiden osalta.

               3)

               Kumotaan 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan 2 alakohdan ii alakohta.

               4)

               Lisätään artikla seuraavasti:
               ”6 a artikla
               Keskuselin
               Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen helpottamiseksi, että korvausvaatimusten selvittämistä varten tarvittavat perustiedot ovat ajoissa vahingon kärsijöiden tai niiden vakuutusyritysten tai niiden laillisten edustajien saatavilla.
               Nämä perustiedot on tarvittaessa saatettava saataville sähköisessä muodossa kussakin jäsenvaltiossa olevan keskusrekisterin kautta, ja niiden on oltava tapauksen asianosaisten saatavilla heidän nimenomaisesta pyynnöstään.”

         6 artikla
   Täytäntöönpano
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamiseksi tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 11 päivänä kesäkuuta 2007. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan.
   Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltiot voivat perustamissopimuksen mukaisesti pitää voimassa tai saattaa voimaan säännöksiä, jotka ovat edullisempia vahingon kärsineelle kuin tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset.
   3.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset komissiolle.
   7 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   8 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 11 päivänä toukokuuta 2005.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. P. BORRELL FONTELLES

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         N. SCHMIT

      (1)  EYVL C 227 E, 24.9.2002, s. 387.

      (2)  EUVL C 95, 23.4.2003, s. 45.

      (3)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 22. lokakuuta 2003 (EUVL C 82 E, 1.4.2004, s. 297), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 26. huhtikuuta 2004 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 12. tammikuuta 2005 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). Neuvoston päätös, tehty 18. huhtikuuta 2005.

      (4)  EYVL L 103, 2.5.1972, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 84/5/ETY (EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17).

      (5)  EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17, direktiivi sellaisena kuin viimeksi muutettuna direktiivillä 90/232/ETY (EYVL L 129, 19.5.1990. s. 33).

      (6)  EYVL L 129, 19.5.1990, s. 33.

      (7)  EYVL L 181, 20.7.2000, s. 65.

      (8)  EYVL L 257, 27.10.1995, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (9)  EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2000/26/EY.

      (10)  EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2245/2004 (EUVL L 381, 28.12.2004, s. 10).

      (11)  EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17.”;

      (12)  EUVL L 149, 11.6.2005, s. 14.”;

      (13)  EUVL L 149, 11.6.2005, s. 14

      (14)  EYVL L 257, 27.10.1995, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).”

      (15)  Toinen neuvoston direktiivi 88/357/ETY, annettu 22 päivänä heinäkuuta 1988, muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä (EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1), direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/26/EY (EYVL L 181, 20.7.2000, s. 65).

      (16)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/26/EY, annettu 16 päivänä toukokuuta 2000, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä (neljäs liikennevakuutusdirektiivi) (EYVL L 181, 20.7.2000, s. 65).”;

      (17)  EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2245/2004 (EUVL L 381, 28.12.2004, s. 10).”;

      (18)  EYVL C 27, 26.1.1998, s. 1 (konsolidoitu versio).”;