Avis juridique important

|

32001L0052

Komission direktiivi 2001/52/EY, annettu 3 päivänä heinäkuuta 2001, elintarvikkeissa sallittujen makeutusaineiden erityisistä puhtausvaatimuksista annetun direktiivin 95/31/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 190 , 12/07/2001 s. 0018 - 0020

Komission direktiivi 2001/52/EY,annettu 3 päivänä heinäkuuta 2001,elintarvikkeissa sallittujen makeutusaineiden erityisistä puhtausvaatimuksista annetun direktiivin 95/31/EY muuttamisesta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/107/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/34/EY(2), ja erityisesti sen 3 artiklan 3 kohdan a alakohta,on kuullut elintarvikealan tiedekomiteaa,sekä katsoo seuraavaa:(1) Elintarvikkeissa käytettäväksi tarkoitetuista makeutusaineista 30 päivänä kesäkuuta 1994 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 94/35/EY(3), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/83/EY(4), luetellaan ne aineet, joita voidaan käyttää elintarvikkeiden makeutusaineina.(2) Elintarvikkeissa sallittujen makeutusaineiden erityisistä puhtausvaatimuksista 5 päivänä heinäkuuta 1995 annetussa komission direktiivissä 95/31/EY(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2000/51/EY(6), asetetaan puhtausvaatimukset direktiivissä 94/35/EY mainituille makeutusaineille.(3) Tekniikan kehityksen vuoksi on välttämätöntä muuttaa direktiivissä 95/31/EY asetettuja puhtausvaatimuksia mannitolin (E 421) ja asesulfaami K:n (E 950) osalta.(4) On tarpeen ottaa huomioon makeutusaineiden spesifikaatiot ja analyyttiset tekniikat, sellaisina kuin Joint FAO/WHO Expert Committee on Food Additives (JECFA) (FAO:n ja WHO:n yhteinen elintarvikelisäaineita käsittelevä asiantuntijakomitea) on ne vahvistanut Codex alimentariuksessa.(5) Direktiiviä 95/31/EY on näin ollen mukautettava.(6) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän elintarvikekomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaKorvataan direktiivin 95/31/EY liitteessä aineita E 421 (mannitoli) ja E 950 (asesulfaami K) koskeva teksti tämän direktiivin liitteessä olevalla tekstillä.2 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2002. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.4 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 3 päivänä heinäkuuta 2001.Komission puolestaDavid ByrneKomission jäsen(1) EYVL L 40, 11.2.1989, s. 27.(2) EYVL L 237, 10.9.1994, s. 1.(3) EYVL L 237, 10.9.1994, s. 3.(4) EYVL L 48, 19.2.1997, s. 16.(5) EYVL L 178, 28.7.1995, s. 1.(6) EYVL L 198, 4.8.2000, s. 41.LIITE">TAULUKON PAIKKA>"


Avis juridique important

|

31993L0023

Neuvoston direktiivi 93/23/ETY, annettu 1 päivänä kesäkuuta 1993, sikatuotantoa koskevien tilastotietojen keruusta

Virallinen lehti nro L 149 , 21/06/1993 s. 0001 - 0004 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 50 s. 0042  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 50 s. 0042

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 1 päivänä kesäkuuta 1993,sikatuotantoa koskevien tilastotietojen keruusta (93/23/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1)ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),sekä katsoo, ettäsikatuotantoa koskevien tilastotietojen keruusta jäsenvaltioissa 20 päivänä heinäkuuta 1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/630/ETY(3) on muutettu useita kertoja; uusien muutosten johdosta sen säännökset olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen,olisi säädettävä, että jäsenvaltioilla, joiden sikakarja muodostaa ainoastaan vähäisen prosenttiosuuden yhteisön kokonaiskarjasta, on mahdollisuus vähentää vuosittain tehtävien tietojen keruiden lukumäärää,yhteisen maatalouspolitiikan moitteettoman hallinnon varmistamiseksi erityisesti sianlihamarkkinoilla komission on voitava saada käyttöönsä säännöllisesti tietoja karjan, sianlihan tuotannon ja tuotantonäkymien kehityksestä,vaikka tietojen keruun ja käsittelyn sekä tietojen keruun järjestämisen kansallisella tasolla on pysyttävä jäsenvaltioiden tilastotoimistojen vastuulla, komission on varmistettava tilastotietojen yhteensovittaminen ja yhdenmukaistaminen eurooppalaisella tasolla ja säädettävä yhteisön politiikkojen hallinnassa tarvittavista yhdenmukaistetuista menetelmistä, jatämän direktiivin säännösten täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi jatkettava jäsenvaltioiden ja komission välistä tiivistä yhteistyötä päätöksellä 72/279/ETY(4) perustetussa pysyvässä maataloustilastokomiteassa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:I JAKSOKARJAA KOSKEVIEN TIETOJEN KERUUA. Kansallisella tasollaTaajuus - Tietojenkeruualue1 artikla1. Jäsenvaltioiden on kerättävä alueellaan pidettyä sikakarjaa koskevia tilastotietoja, jotka koskevat kunkin vuoden yhtä huhti-, elo- ja joulukuun ensimmäisistä päivistä.2. Jäsenvaltioille voidaan niiden pyynnöstä antaa lupa suorittaa huhti- ja elokuun tietojen keruu valituilla alueilla, jos tämä tietojen keruu käsittää vähintään 70 prosenttia sikakarjasta.Jäsenvaltioille, joiden sikakarja on alle 3 miljoonaa eläintä, voidaan niiden pyynnöstä antaa lupa luopua kokonaan huhti- ja elokuun tietojen keruista.Jäsenvaltioille voidaan niiden pyynnöstä antaa lupa käyttää hallinnollisia lähteitä 1 kohdan mukaisten tilastotietojen keruiden sijasta.3. Komissio tekee päätöksensä 2 kohdassa tarkoitetuista pyynnöistä 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.2 artikla1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan "sialla" Sus-lajiin kuuluvia kotieläimiä.2. Edellä 1 artiklassa tarkoitetut tietojen keruut koskevat kaikkia sikoja, joita pidetään 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen määritellyillä maatiloilla. Näissä tietojen keruissa on otettava huomioon tilojen lukumäärä siten, että kaikki yllämainitut tilat käsittävät vähintään 95 prosenttia viimeisimmän maatilojen rakennetta koskevassa tietojen keruussa lasketusta karjasta.3. Jäsenvaltioiden on täydennettävä mahdollisuuksien mukaan 2 kohdassa säädettyjä tietojen keruita arviolla nautakarjan lukumäärästä, jota ei ole otettu mukaan näihin tietojen keruisiin.Jaottelu luokkiin3 artikla1. Edellä 1 artiklassa tarkoitetut tietojen keruut tehdään siten, että sikakarja voidaan jakaa vähintään seuraaviin luokkiin:A. Porsaat, joiden elopaino on alle 20 kilogrammaa.B. Porsaat, joiden elopaino on yli 20 kilogrammaa, mutta alle 50 kilogrammaa.C. Lihotusporsaat, mukaan lukien teuraskarjut ja teurasemakot, joiden elopaino on:a) yli 50 kilogrammaa, mutta alle 80 kilogrammaa;b) yli 80 kilogrammaa, mutta alle 110 kilogrammaa;c) 110 kilogrammaa tai enemmänD. Siitossiat, joiden elopaino on 50 kilogrammaa tai enemmän:a) karjut;b) astutetut emakot, joista:b1) ensimmäistä kertaa astutetut emakot;c) muut emakot, joista:c1) nuoret vielä astuttamattomat emakot.2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja luokkia voidaan muuttaa 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.3. Luokat määritellään 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.Tarkkuus4 artikla1. Edellä 1 artiklassa tarkoitetut tietojen keruut tehdään kokonaistutkimuksina tai edustavaan otantaan perustuvina.2. Edellä 2 artiklan 2 kohdassa säädetyissä tietojen keruissa saatujen tulosten otantavirhe kunkin jäsenvaltion kohdalla ei saa olla yli 2 prosenttia sikojen kokonaismäärästä (luotettavuusväli 68 prosenttia).3. Otannan perusjoukon ja 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen täydentävien arvioiden lisäksi jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki aiheellisina pitämänsä toimenpiteet tietojen keruissa saatujen tulosten laadun säilyttämiseksi.Tietojen toimittamista koskeva määräaika5 artikla1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tietojen keruiden ja täydentävien arvioiden väliaikaiset tulokset:- huhtikuun tietojen keruun osalta ennen saman vuoden kesäkuun 15 päivää,- elokuun tietojen keruun osalta ennen saman vuoden lokakuun 15 päivää,- joulukuun tietojen keruun osalta ennen seuraavan vuoden helmikuun 15 päivää.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tietojen keruiden ja täydentävien arvioiden tulokset, sellaisena kuin ne on määritelty 4 artiklan 2 kohdassa:- huhtikuun tietojen keruun osalta ennen saman vuoden elokuun 1 päivää,- elokuun tietojen keruun osalta ennen saman vuoden joulukuun 1 päivää,- joulukuun tietojen keruun osalta ennen seuraavan vuoden huhtikuun 1 päivää.B. Alueellisella tasollaAluejako6 artikla1. Joulukuun tietojen keruun lopulliset tulokset laaditaan kullekin 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen määritellylle aluejaolle.2. Komissio voi 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen antaa sitä pyytäneille jäsenvaltioille luvan käyttää 1 kohdassa tarkoitettua aluejakoa huhti/elokuun tietojen keruun lopullisissa tuloksissa.3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja aluejakoja voidaan muuttaa 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.Tietojen toimittamista koskeva7 artiklaJäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 6 artiklassa tarkoitetut tiedot ennen tilastointikuukautta seuraavan vuoden toukokuun 15 päivää.C. Jaottelu karjan koon mukaanSuuruusluokat8 artikla1. Parittomina vuosina jäsenvaltioiden on jaoteltava joulukuussa tehtävien karjaa koskevien tietojen keruiden lopulliset tulokset kansallisella tasolla karjan suuruusluokkien mukaan, sellaisina kuin ne on määritelty 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.2. Komissio voi 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen antaa sitä pyytäneille jäsenvaltioille luvan käyttää 1 kohdassa tarkoitettua jaottelua karjan suuruusluokkien mukaan parillisten vuosien lopullisissa tuloksissa ja/tai jonkin kiinteän kuukauden keruun tuloksissa.3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja suuruusluokkia voidaan muuttaa 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.Tietojen toimittamista koskeva määräaika9 artiklaJäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 8 artiklassa tarkoitetut tiedot ennen tilastointikuukautta seuraavan vuoden 15 päivää toukokuuta.II JAKSOTEURASTUSTILASTOT10 artikla1. Jäsenvaltioiden on laadittava kuukausittaiset tilastot sellaisten sikojen lukumäärästä ja teuraspainosta, jotka on teurastettu niiden alueen teurastuspaikoissa ja joiden liha on hyväksytty elintarvikkeeksi.Tarvittaessa niiden on lisättävä tilastoihin arvio tilastoista puuttuvista teurastuksista, jotta tiedot kattaisivat kaikki niiden alueella tehdyt teurastukset.2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tilastot laaditaan seuraaville luokille:A. Siat, kokonaismäärä.3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu teuraspaino ja 2 kohdassa tarkoitettu luokka määritellään 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.Tietojen toimittamista koskeva määräaika11 artiklaJäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tilastojen tulokset kahden kuukauden kuluessa tilastointikuukaudesta.III JAKSOTUOTANTOENNUSTEET12 artikla1. Jäsenvaltioiden on laadittava tietojen keruiden tulosten ja muiden käytettävissä olevien tietojen perusteella ennusteet, jotka koskevat sikojen tarjontaa kolmen kalenterikuukauden jaksoa kohden.Tämä tarjonta ilmaistaan kotimaan bruttotuotantona, joka käsittää kaikki teurastetut siat jota on täydennetty yhteisön sisäisen elävien sikojen kaupan taseella ja yhteisön ulkopuolisen elävien sikojen kaupan taseella.2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut ennusteet laaditaan seuraavan jaottelun mukaan:A. Siat, kokonaismäärä.3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tarjonnan määritelmää voidaan muuttaa 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.Tietojen toimittamista koskeva määräaika13 artiklaJäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ennusteet seuraavina päivinä seuraavien kolmen kalenterikuukauden jaksojen osalta:a) ennen helmikuun 15 päivää, arviot kuluvan vuoden kolmanteen kolmen kalenterikuukauden jaksoon asti (kyseinen jakso mukaan lukien);b) ennen kesäkuun 15 päivää, ennusteet seuraavan vuoden ensimmäiseen kolmen kalenterikuukauden jaksoon asti (kyseinen jakso mukaan lukien);c) ennen lokakuun 15 päivää, ennusteet seuraavan vuoden toiseen kolmen kalenterikuukauden jaksoon asti (kyseinen jakso mukaan lukien).IV JAKSOYLEISTÄ14 artiklaJäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 5, 7, 9, 11 ja 13 artiklassa tarkoitetut tiedot salassapidettävien tilastotietojen luovuttamisesta Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle 11 päivänä kesäkuuta 1990 annettua neuvoston asetusta (Euratom, ETY) N:o 1588/90(5) noudattaen.15 artiklaKomissio tutkii yhdessä jäsenvaltioiden kanssa:a) toimitetut tulokset;b) erityisesti tietojen keruiden ja arvioiden valmistelussa ja suorittamisessa aiheutuneet tekniset ongelmat;c) tietojen keruiden ja arvioiden tulosten luotettavuuden.16 artiklaJäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista menetelmää koskevista muutoksista tai kaikista muista tilastollisiin tuloksiin huomattavasti vaikuttavista muutoksista. Tiedonanto asiasta on tehtävä viimeistään kolme kuukautta kyseisen muutoksen voimaantulon jälkeen. Komissio ilmoittaa näistä tiedonannoista muille jäsenvaltioille asianomaisissa työryhmissä.17 artikla1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa pysyvän maataloustilastokomitean, jäljempänä "komitea", käsiteltäväksi sen puheenjohtaja joko omasta aloitteestaan tai jonkin jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan viidenkymmenenneljän äänen enemmistöllä; jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaisia.b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.18 artikla1. Kumotaan direktiivi 76/630/ETY 1 päivästä tammikuuta 1994.2. Viittaukset kumottuun direktiiviin on katsottava viit- tauksiksi tähän direktiiviin.19 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan ennen 1 päivää tammikuuta 1994.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.20 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 1 päivänä kesäkuuta 1993.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaJ. ANDERSEN(1) EYVL N:o C 18,23.1.1993, s. 12(2) EYVL N:o C 115, 26.4.1993(3) EYVL N:o L 223, 16.8.1976, s. 4. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1057/91 (EYVL N:o L 107, 27.4.1991, s. 11).(4) EYVL N:o L 179, 7.8.1972, s. 1(5) EYVL N:o L 151, 15.6.1990, s. 1


Avis juridique important

|

31986L0320

Komission direktiivi 86/320/ETY, annettu 20 päivänä kesäkuuta 1986, viljakasvien siementen pitämisestä kaupan annetun neuvoston direktiivin 66/402/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 200 , 23/07/1986 s. 0038 - 0038 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 21 s. 0158  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 21 s. 0158

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 20 päivänä kesäkuuta 1986,viljakasvien siementen pitämisestä kaupan annetun neuvoston direktiivin 66/402/ETY muuttamisesta (86/320/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon viljakasvien siementen pitämisestä kaupan 14 päivänä kesäkuuta 1966 annetun neuvoston direktiivin 66/402/ETY (), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 86/155/ETY (), ja erityisesti sen 2 artiklan 1 a kohdan ja 21 a artiklan,sekä katsoo, ettädirektiivin 66/402/ETY kattamien lajien risteytyksen tuloksena syntyviä hybridejä koskevan tieteellisen ja teknisen tietämyksen kehityksen perusteella lajien Sorghum bicolor ja Sorghum sudanense risteytyksestä syntyvät hybridit olisi niiden yhteisön kannalta lisääntyneen merkityksen vuoksi sisällytettävä direktiivin soveltamisalaan,mainitun direktiivin liitettä I olisi tieteellisen ja teknisen tietämyksen kehityksen takia muutettava edellytysten mukauttamiseksi sellaisiksi, että Sorghum-lajien kasvustot täyttävät ne, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat maataloudessa, puutarhaviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiiviä 66/402/ETY seuraavasti:1. Lisätään 2 artiklan 1 kohdan A alakohtaan seuraava:"Tämä määritelmä kattaa myös edellä tarkoitettujen lajien risteytyksen tuloksena syntyvät seuraavat hybridit.Sorghum bicolor (L) Moench × Sorghumin ja sudaninruohonSorghum sudanense (Piper) Stapf risteytyksen tuloksena syntyvät hybridit.Jollei toisin säädetä, edellä tarkoitettuihin hybridien siemeniin sovelletaan samoja vaatimuksia ja muita edellytyksiä kuin niihin lajeihin kuuluviin siemeniin, joista ne on johdettu."2. Lisätään liitteessä I olevan 3 kohdan C alakohdan b alakohtaan ilmaisu "hybridilajikkeiden" ilmaisun "varmennetut siemenet" jälkeen.3. Lisätään liitteessä I olevan 3 kohdan C alakohtaan seuraava alakohta:"c) Sorghum spp:n avopölytteisten lajikkeiden tai synteettisten lajikkeiden on oltava seuraavien vaatimusten mukaisia: selvästi lajikkeeseen kuulumattomiksi tunnistettavissa olevien kasvuston kasvien määrä saa olla enintään: P yksi 30 m2:ä kohti perussiementen tuotannossa P yksi 10 m2:ä kohti varmennettujen siementen tuotannossa."2 artiklaJäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1987. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.3 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 20 päivänä kesäkuuta 1986.Komission puolestaFrans ANDRIESSENVarapuheenjohtaja() EYVL N:o 125, 11.7.1966, s. 2308/66() EYVL N:o L 118, 7.5.1986, s. 23


Avis juridique important

|

31977L0312

Neuvoston direktiivi 77/312/ETY, annettu 29 päivänä maaliskuuta 1977, väestön biologisesta seulonnasta lyijylle altistumisen varalta

Virallinen lehti nro L 105 , 28/04/1977 s. 0010 - 0017 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 2 s. 0063  Kreikank. erityispainos: Luku 05 Nide 2 s. 0174  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 2 s. 0063  Espanjank. erityispainos: Luku 05 Nide 2 s. 0125  Portugalink. erityispainos: Luku 05 Nide 2 s. 0125

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 29 päivänä maaliskuuta 1977,väestön biologisesta seulonnasta lyijylle altistumisen varalta (77/312/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 235 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon edustajakokouksen lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettäEuroopan talousyhteisön keskeisiä tehtäviä on edistää koko yhteisössä taloudellisen toiminnan yhtenäistä kehitystä sekä jatkuvaa ja tasapainoista kasvua, johon väistämättä kuuluu ympäristön pilaantumisen ja siitä johtuvien haittojen torjuminen sekä elämisen laadun ja ympäristönsuojelun parantaminen,lyijyn monet eri käyttötavat aiheuttavat tällä hetkellä lyijykuormitusta monille ympäristön alueille,lyijyn monet lähteet ympäristössä vaikeuttavat yksilön kokonaisaltistuksen määrittämistä tämän epäpuhtauden osalta ja tämän vuoksi ihmisten terveyden suojeleminen edellyttää mahdollisimman tarkkaa yksilön seurantaa lyijyn kokonaiskertymän osalta,on suoritettava väestön biologinen seulonta lyijylle altistuksen varalta ja arvioitava seulonnan tulokset uusien ehdotusten laatimiseksi tarvittaessa,olisi suotavaa määritellä kyseisen seulonnan tekniset järjestelyt ja biologiset vertailuarvot,veren lyijypitoisuuden määrittäminen on nykyisin paras keino arvioida yksilön vastikään ympäristössä olevalle lyijylle altistumisen seurauksena saamaa lyijyannosta ja delta-aminolevuliinihappodehydrataasin (ALAD) entsymaattinen aktiivisuus voidaan käyttää osoitus- tai lisätestinä lyijylle altistuksen määrittämiseksi, jaEuroopan yhteisöjen toimintaohjelmassa ympäristöalan toimenpiteiksi(3) määrätään elämisen laadun parantamiseen tähtäävien kansallisten ohjelmien yhteensovittamisesta ja edellytetään ensisijaisia toimia lyijyn osalta,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet yhteisen menettelyn soveltamiseksi biologisessa seulonnassa arvioitaessa väestön altistumista lyijylle työpaikan ulkopuolella.2 artikla Mainittu yhteinen menettely, jonka soveltamisaika rajoitetaan neljään vuoteen, perustuu veren lyijypitoisuuden mittaamiseen.Osoitus- tai lisätestinä voidaan käyttää myös ALAD:n mittaamista liitteissä II ja III määrättyjä menettelyjä noudattaen. 3 artikla 1. Biologisen seulonnan edellytykset vahvistetaan:- näytteenotto- ja määritysjärjestelyillä,- näytteenottotiheydellä.2. Verinäytteet otetaan vapaaehtoisilta.4 artikla Näytteenotto suoritetaan:- vähintään 100 hengen ryhmille yli 0,5 miljoonan asukkaan kaupunkialueilla,- vähintään 100 hengen ryhmille siltä osin, kuin tämä lukumäärä on toteutettavissa, jotka valitaan huomattaville lyijyn aiheuttaman pilaantumisen lähteille altistuneesta väestöstä,- jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten määrittämille riskiryhmille.Jokaisessa jäsenvaltiossa ja jokaisen kampanjan aikana on suoritettava vähintään 50 määritystä miljoonaa asukasta kohti.5 artikla Edellä 4 artiklassa tarkoitettujen ryhmien näytteenotto on suoritettava vähintään kahtena kampanjana kullakin kohdealueella tutkimusohjelman aikana, kampanjoiden välisen ajan ollessa vähintään 24 kuukautta. Toisessa kampanjassa ei välttämättä tarvitse käyttää samoja näytteenantajia kuin ensimmäisessä.6 artikla Biologisenseulonnan tulosten arvioimiseksi 8 artiklassa säädettyjen toimien suorittamista varten, käytetään seuraavia veren lyijypitoisuuksia, joissa on otettu huomioon liitteessä I esitetyt annos-vaikutus -suhteet, yhtä aikaa vertailuarvoina:- enintään 20 mikrogrammaa lyijyä 100 millilitraa verta kohti 50 prosentissa tutkitusta väestöryhmästä,- enintään 30 mikrogrammaa lyijyä 100 millilitraa verta kohti 90 prosentissa tutkitusta väestöryhmästä,- enintään 35 mikrogrammaa lyijyä 100 millilitraa verta kohti 98 prosentissa tutkitusta väestöryhmästä. 7 artikla Veren lyijypitoisuuden määrittämiseksi:- jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi biologiseen seulontaanä osallistuvien laboratorioiden nimet ja käytetyt määritysmenetelmät,- komissio järjestää yhteistoiminnassa jäsenvaltioiden kanssa keskinäistä vertailua koskevia ohjelmia, joihin edellä mainitut laboratoriot osallistuvat,- komissio tarkastelee yhteistoiminnassa jäsenvaltioiden kanssa mainittujen ohjelmien tuloksia määritysmenetelmien vertailtavuuden parantamiseksi.8 artikla Jos määritysten tulokset osoittavat, että 6 artiklassa tarkoitetut vertailuarvot ovat ylittyneet kerran tai useammin, jäsenvaltioiden on:- tarkastettava tulosten paikkansapitävyys,- jäljitettävä altistuslähteet, jotka aiheuttavat arvojen ylittymisen; tämä toimi koskee myös kaikkia yksilöitä, joiden veren lyijypitoisuus on suurempi kuin 35 mikrogrammaa 100 millilitraa kohti,- toteutettava aiheelliset toimenpiteet toimivaltaisten kansallisten viranomaisten harkinnan mukaan.9 artikla 1. Jäsenvaltioiden on nimettävä kuuden kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta toimivaltainen viranomainen, joka toimittaa komissiolle:- edellä 4 artiklassa tarkoitetun väestön biologiseen seulontaan liittyvät tiedot, joihin sisältyvät määritysmenettelyitä, tutkittuja väestöryhmiä ja näytteenottoalueita koskevat tiedot; mainituissa tiedoissa on annettava takeet tutkittujen henkilöiden täydellisestä nimettömyydestä; komissio laatii yksimielisesti jäsenvaltioiden kanssa tietojen toimittamista koskevat järjestelyt ja toimitusmuodon,- tiedot 6 artiklassa tarkoitettujen vertailuarvojen ylittymisen syistä tai oletetuista aiheuttajista.2. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on lisäksi annettava komissiolle tiedoksi 8 artiklan kolmannen luetelmakohdan mukaisesti toteutetut toimenpiteet. 10 artikla Komissio kutsuu vähintään kahdesti vuodessa koolle jäsenvaltioiden hallitusten edustajat, minkä tarkoituksena on erityisesti:- varmistaa biologisen seulonnan ja erityisesti 4 ja 5 artiklan säännösten yhtenäinen toteutus,- huolehtia suoritettujen määritysten vertailtavuudesta,- tarkastella tietoja ja helpottaa biologisesta seulonnasta saatuja tuloksia sekä 8 artiklan mukaisesti toteutettuja toimenpiteitä koskevaa tietojenvaihtoa jäsenvaltioiden välillä.11 artikla Tämän direktiivin 9 artiklan mukaisesti kerättyjen tietojen perusteella komissio laatii yhteistoiminnassa toimivaltaisten kansallisten viranomaisten kanssa:- yhteenvetona esitetyn vuosikertomuksen ohjelman toteuttamisesta, joka toimitetaan jäsenvaltioille sekä neuvostolle ja edustajakokoukselle,- ohjelman päätyttyä yleiskertomuksen, jota käytetään perustana valmisteltaessa mahdollisia uusia ehdotuksia, joissa otetaan lisäksi huomioon tieteellisen ja teknisen tietämyksen kehitys.12 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 12 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiantamisesta ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.13 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 29 päivänä maaliskuuta 1977.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaT. BENN (1) EYVL N:o C 50, 4.3.1976, s. 9(2) EYVL N:o C 28, 9.2.1976, s. 31(3) EYVL N:o C 112, 20.12.1973, s. 3LIITE I ANNOS VAIKUTUS  SUHTEETBiologisen seulonnan tulosten arvioinnissa käytetyt veren lyijypitoisuuden arvot perustuvat lyijyn erilaisia myrkyllisiä vaikutuksia koskevien tieteellisten tietojen analyysiin. Tämän analyysin avulla, jossa otetaan huomioon väestön biologisten arvojen tavanomainen vaihtelu, voidaan näyttää toteen lähes kvantitatiivisia annos vaikutus  suhteita. Seuraavia annos vaikutus  suhteita käytetään vertailuperustana tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi:ALAD-aktiivisuuden väheneminen punaisissa verisoluissa lyijylle altistumisen seurauksena voidaan sallia väestössä, jos se ei aiheuta häiriöitä verenmuodostuksessa. Alle 15-20 µg/100 ml olevien veren lyijypitoisuuksien osalta arvellaan nykyisin, ettei ALAD-aktiivisuuden väheneminen aiheuta häiriöitä verenmuodostuksessa.Veren punasolujen protoporfyriinien (PPE) lisääntyminen on merkki raudan käytön häiriintymisestä, joka estää hemin synteesin. PPE:n lisääntymistä esiintyy veren lyijypitoisuuksien yhteydessä, jotka ovat suurempia kuin 20-30 µg/100 ml. PPE:n lisääntyminen voi kuitenkin johtua myös muista syistä.Glutationin synteesin häiriintyminen voidaan sallia ainoastaan pienessä väestönosassa ja ainoastaan, jos se on vähäistä eikä aiheuta muita piileviä oireita. Tätä glutationin synteesin häiriintymistä, jota ei voida sallia, ei esiinny veren lyijypitoisuuden ollessa pienempi kuin 30 µg/100 ml.Delta-aminolevuliinihapon virtsaan erittymisen (ALAU) huomattava lisääntyminen on merkki porfyriinien aineenvaihdunnan huomattavasta häiriintymisestä ja näin ollen merkki terveyden heikentymisestä. Tilastollisesti merkittävää ALAU:n lisääntymistä esiintyy ainoastaan veren lyijypitoisuuksien yhteydessä, jotka ovat suurempia kuin 35 µg/100 ml.LIITE II VEREN LYIJYPITOISUUDEN JA ENTSYMAATTISEN AKTIIVISUUDEN VASTAAVUUSTämän direktiivin 2 artiklan mukaisesti eurooppalaista standardimenetelmää (liite 3) noudattaen mitattu veren lyijypitoisuuden ja ALAD:n entsymaattisen aktiivisuuden vastaavuus on seuraava:Veren lyijypitoisuus(µg/100 ml verta)353020ALAD(yksikköä/litra)202535Jos mitatut ALAD-arvot ovat huomattavasti yllä olevia raja-arvoja suurempia eri väestönosissa, ei ole tarpeen suorittaa uutta veren lyijypitoisuuksien varmistusmittausta.LIITE III TEKNISET MÄÄRÄYKSET ALAD-AKTIIVISUUDEN MÄÄRITTÄMISEKSIEurooppalainen standardimenetelmä delta-aminolevuliinihappodehydrataasin aktiivisuuden määrittämiseksiDelta-aminolevuliinihappodehydrataasin aktiivisuuden määrittämiseksi hyväksytyn menetelmän periaate on hyvin tunnettu. Se perustuu entsyymin inkuboimiseen ylimäärässä delta-aminolevuliinihapposubstraattia. Määrätyn ajan kuluttua muodostuva porfobilinogeeni sekoitetaan muunnettuun Ehrlichin reagenssiin ja saatu väri mitataan fotometrin avulla valkoista taustaa vasten. Muodostuneen porfobilinogeenin määrä ilmaisee ALAD:n aktiivisuutta.MENETELMÄValon vaikutusViimeaikaiset kokemukset ovat osoittaneet, että erityisesti porfobilinogeeni on hyvin herkkä valolle. Määritys kokonaisuudessaan olisi suoritettava olosuhteissa, joissa koko laboratorio on suojassa suoralta auringonvalolta (eikä ainoastaan se kohta, jossa määritys suoritetaan).Ensimmäinen vaihe - Verinäytteiden otto ja säilytys ennen määritystä- Otetaan 2 ml:n näyte laskimoverestä muoviruiskulla (lyijystabiloimattomalla) kuivattua hepariinia käyttäen (> 5 mg).- Valmistetaan viipymättä neljä 0,2 ml:n näytettä, jotka jaetaan muoviputkiin (lyijystabiloimattomiin) ja jäähdytetään ne 4 °C:een. Pipetoinnissa käytetään Marbourg-tyyppisiä mittapipettejä.- Jos määritys suoritetaan 3 tunnin kuluessa, näytteiden jäähdyttäminen ei ole tarpeen.- Näytteiden säilytysaika 4 °C:n lämpötilassa on enintään 24 tuntia.- Juuri ennen määritystä kaikki näytteet on laitettava jäävesihauteeseen 10 minuutiksi.Huomautus: Sallittuja muoveja ovat polyeteeni, polystyreeni ja polypropeeni. Määritetty 24 tunnin säilytysaika 4 °C:n lämpötilassa on varovainen arvio. Tämä aika riittää näytteiden kuljettamiseen verinäytteiden ottopaikasta keskuslaboratorioon määritystä varten. Neljästä verinäytteestä kolmea käytetään ALAD:n määrittämiseen ja yhtä vertailukokeena.Toinen vaihe - Hematokriitin määrittäminenTämä määrittäminen on suoritettava:- yhtä aikaa verinäytteen ottamisen kanssa,- kapillaarimenetelmällä käyttäen kahta näytettä.Suljetaan putken toinen pää ja sentrifugoidaan vähintään 30 000 kierroksen minuuttinopeudella (vähintään 5 minuuttia).Huomautus: Tämä määritys olisi parasta tehdä paikalla, ei kuitenkaan yli 24 tunnin päästä verinäytteen ottamisesta. Jos mahdollista, olisi käytettävä mikrohematokriittisentrifugia.Kolmas vaihe - Hemolyysi- Kolmesta verinäytteestä, jotka on sulatettu käyttäen 1,3 ml:a tislattua vettä (joka on esilämmitetty 37 °C:een), liuotetaan punasoluja 10 minuutin ajan 37 °C ± 0,2 °C:n lämpötilassa.- Lisätään vesi mieluiten 2 ml:n mittapipetillä ja sekoitetaan perusteellisesti.- Näytteitä ei saa enää ravistaa tässä vaiheessa.Huomautus: Hemolyysiin on päätetty käyttää vettä eikä Triton X 100:a. Triton X 100:lla tehdyissä hemolyysikokeissa ALAD:n aktiivisuus hidastuu huomattavasti, mitä ei ole vielä pystytty selittämään ja mikä saattaa olla menetelmästä aiheutunut virheellinen tulos.Neljäs vaihe - ALA-liuoksen lisääminen hemolyysiin- Valmistetaan ALA-liuos.- Liuosta ei pidä valmistaa yli 5 tuntia aikaisemmin.- Lämmitetään liuosta 37 °C:seen vähintään 10 minuutin ajan ennen lisäämistä.- Lisätään 1 ml liuosta hemolysaattiin, mieluiten 1 ml:n mittapipetillä ja sekoitetaan.Huomautus: On sovittu käytettävän pH-arvoa 6,4, sillä kokeet ovat osoittaneet, että tässä pH-arvossa ALAD:n aktiivisuuksien ja tavanomaisen väestön veren lyijypitoisuuden vastaavuussuhde on paras. Ei ole tarpeen tuottaa mahdollisimman suurta aktiivisuutta (joka saadaan aikaan nostamalla pH-arvoa), koska määritettävät aktiivisuudet ovat riittävän suuria.Viides vaihe - Vertailukokeen valmistus- Otetaan 0,2 ml verta, joka on käsitelty kuten ALAD:tä määritettäessä ALA-liuoksen lisäämisvaiheeseen asti; mainitun liuoksen sijasta lisätään ensin 1 ml HgCl2-TCA -liuosta, sitten 1 ml ALA-liuosta, jonka jälkeen toimitaan kuten ALAD:tä määritettäessä (katso jäljempänä).- Edellä mainittuun lisäämiseen käytetään mittapipettejä.Huomautus: Ainoastaan yhtä vertailukoetta verrataan kolmen kokeen sarjaan jokaista verinäytettä kohti. Jos vertailukokeen optinen tiheys on erittäin suuri, operaatio toistetaan sen tarkastamiseksi.Kuudes vaihe - Inkubaatio- 60 minuuttia 37 °C ± 0,2 °C:n lämpötilassa vesihauteessa.- Inkubaatioaika laskettuna ALA-liuoksen lisäämisestä.Huomautus: 60 minuutin inkubaatioaika on valittu ALAD:n aktiivisuuden lisäämiseksi luonnollisella tavalla, jos mikään muu vaihe ei johda aktiivisuuden keinotekoiseen lisääntymiseen. Kokeet ovat osoittaneet, että inkubaatioaika/aktiivisuus -suhde on lineaarinen yli kahden tunnin aikojen osalta.Inkubaatiolämpötila on pidetty 37 °C:ssa käytännöllisistä syistä.Seitsemäs vaihe - PBG-reaktion pysäyttäminen- Lisätään 1 ml HgCl2-TCA-liuosta inkubaatioseokseen, mieluiten 1 ml:n mittapipetillä.Kahdeksas vaihe - Sentrifugointi ja suodatus- 30 000 kierrosta minuutissa.- Suodatetaan, paperina Whatman N:o 54 tai vastaava (haponkestävä).Huomautus: Sentrifugoinnin on kestettävä noin 10 minuuttia. Suodatusvaihe on lisätty, ettei pieniä hiukkasia siirtyisi pipetoinnin yhteydessä kelluvan nesteen pinnalle. Nämä hiukkaset näyttävät aiheuttavan värireaktion Ehrlichin reagenssin kanssa. Useat kokeet ovat osoittaneet, että suodatusvaiheen lisääminen parantaa toistettavuutta. Suodatusvaihe voidaan tarvittaessa korvata toisella sentrifugoinnilla.Yhdeksäs vaihe - Reaktio Ehrlichin reagenssin kanssa- Sekoitetaan 1 ml kelluvaa nestettä ja 1 ml muunnettua Ehrlichin reagenssia mittapipettien avulla.- Sekoitetaan Vortex-tyyppisellä sekoittimella homogeenisuuden varmistamiseksi.- Annetaan reagoida 5 minuutin ajan ennen ekstinktion mittaamista.Huomautus: Homogeenisuuden varmistamiseksi on tärkeää huolehtia siitä, että suodatettu kelluva neste sekoittuu perusteellisesti Ehrlichin reagenssiin.Kymmenes vaihe: Ekstinktion mittaaminen- Kalibroidaan spektrofotometri käyttäen fenolftaleiiniliuosta emäksisessä puskurissa.- Verrataan näytteen ekstinktion mittatulosta vertailukokeeseen 555 nm:ssä 1 cm:n kyvetissä (tai 2 cm:n, jos absorptio on hyvin vähäistä).Yhdestoista vaihe - Entsymaattisen aktiivisuuden laskeminen- Aktiivisuuden laskemisessa käytettävä yhtälö on seuraava:OD korj. × 35 × 2 × 100 × K Hkt % × 60 × 62 = µmol ALA/min/ml RBC = U/mljossaOD= mitattu ekstinktio60 = inkubaatioaika35 = laimennoskerroin62 = molaarinen ekstinktiokerroin yksikkönä cm2/µmolK = spektrofotometrinen korjauskerroinHuomautus: Ehdotetut yksiköt ovat kansainvälisen biokemian liiton entsyyminimikkeistöä koskevien suositusten mukaiset.LIUOKSET1. ALA-liuoksen valmistusLiuos A:1,78 g Na2HPO4  7 2H2O:ta liuotetaan 100 ml:aan tislattua vettä (mieluiten deionisoitua).Liuos B:1,38 g NaH2PO4  7 1H2O:ta liuotetaan 100 ml:aan tislattua vettä.29 ml liuosta A + 71 ml liuosta B muodostavat puskurin, jossa on 0,1 M natriumfosfaattia pH-arvossa 6,4.Tätä puskurin ionivahvuutta tarvitaan pH-arvon vaihteluiden ehkäisemiseksi reagoivassa liuoksessa.167,6 mg ALA-HCl:a liuotetaan liuokseen B (jonka on yhä oltava hapanta); pH mukautetaan 6,4:ksi liuoksen A avulla. Määrä täydennetään 100 ml:ksi puskuriliuoksella, jossa on 0,1 M natriumfosfaattia pH-arvossa 6,4. Tästä valmisteesta saadaan 0,01 M ALA-liuos.2. HgCl2-TCA -liuos1,35 g HgCl2:a liuotetaan 100 ml:aan 10-prosenttista trikloorietikkahappoa.3. Ehrlichin reagenssiliuosReagenssit:2,5 g p-dimetyyliaminobentsaldehydi (pDMAB),0,25 g HgCl2:a liuotettuna 10 ml:aan jääetikkaa,perkloorihappo tiheys 1,7,jääetikka.Valmistus:Liuotetaan pDMAB 50 ml:aan etikkahappoa, lisätään 24,5 ml perkloorihappoa ja 4 ml HgCl2-liuosta. Sekoitetaan, jäähdytetään ja täydennetään määrä 100 ml:ksi jääetikalla mittapullossa(1). Säilytetään tummassa pullossa.Kalibrointi:Jäsenvaltioiden yhdessä nimeämän laboratorion on suoritettava vuosittainen kalibrointi yhteisön tasolla.(1) Jos väri tässä vaiheessa muuttuu ruskeaksi, reagenssi on heitettävä pois.


Avis juridique important

|

32004L0008

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/8/EY, annettu 11 päivänä helmikuuta 2004, hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla ja direktiivin 92/42/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 052 , 21/02/2004 s. 0050 - 0060

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/8/EY,annettu 11 päivänä helmikuuta 2004,hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla ja direktiivin 92/42/ETY muuttamisestaEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon(3),noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(4),sekä katsovat seuraavaa:(1) Sähkön ja lämmön yhteistuotannon mahdollisuuksia energiansäästökeinona ei tällä hetkellä täysin hyödynnetä yhteisössä. Hyötylämmön tarpeeseen perustuva tehokas yhteistuotanto on yhteisön painopiste, kun otetaan huomioon yhteistuotannon mahdolliset edut primäärienergian säästössä, verkkohävikin välttämisessä ja päästöjen, etenkin kasvihuonekaasupäästöjen, vähentämisessä. Lisäksi yhteistuotannolla saatavan energian tehokas käyttö voi edistää energiansaannin varmuutta ja Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden kilpailukykyä. Sen vuoksi on tarpeen varmistaa, että näitä mahdollisuuksia hyödynnetään entistä paremmin energian sisämarkkinoilla.(2) Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2003/54/EY(5) vahvistetaan sähkön tuotantoa, siirtoa, jakelua ja toimitusta sähkön sisämarkkinoilla koskevat yhteiset säännöt. Tältä osin yhteistuotannon kehittäminen edistää kilpailua myös uusien markkinatoimijoiden osalta.(3) "Energiahuoltostrategia Euroopassa" -nimisessä vihreässä kirjassa todetaan Euroopan unionin olevan hyvin riippuvainen sen alueen ulkopuolisesta energiatarjonnasta, joka täyttää tällä hetkellä 50 prosenttia tarpeesta, ja kyseisen osuuden odotetaan nousevan 70 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä, jos nykyinen suuntaus pysyy ennallaan. Tuontiriippuvuus ja tuontienergian osuuden kasvu lisäävät energiansaannin keskeytymis- tai vaikeutumisriskiä. Ei pitäisi kuitenkaan ajatella, että huoltovarmuudessa olisi kyse pelkästään tuontiriippuvuuden vähentämisestä ja kotimaisen tuotannon edistämisestä. Huoltovarmuus edellyttää useita erilaisia toimenpiteitä, joiden tavoitteena on muun muassa monipuolistaa energianlähteitä ja teknologioita ja parantaa kansainvälisiä suhteita. Lisäksi vihreässä kirjassa painotetaan, että energiahuolto on olennaisen tärkeää tulevan kestävän kehityksen kannalta. Vihreässä kirjassa päädytään siihen, että energian kysynnän vähentämiseen tähtäävien uusien toimenpiteiden käyttöönotto on olennaisen tärkeää sekä tuontiriippuvuuden vähentämisen että kasvihuonekaasupäästöjen rajoittamisen kannalta. Euroopan parlamentti vaatii vihreästä kirjasta 15 päivänä marraskuuta 2001 antamassaan päätöslauselmassa(6) kannustimien luomista siirtymiselle tehokkaisiin energiantuotantolaitoksiin, mukaan lukien laitokset, jotka perustuvat sähkön ja lämmön yhteistuotantoon.(4) Göteborgissa 15 ja 16 päivänä kesäkuuta 2001 kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle esitetyssä komission tiedonannossa "Kestävä kehitys Euroopassa paremman maailman vuoksi: Kestävää kehitystä koskeva Euroopan unionin strategia" yksilöitiin ilmastonmuutos yhdeksi kestävän kehityksen merkittävimmistä esteistä ja painotettiin tarvetta lisätä puhtaan energian käyttöä ja ryhtyä selkeisiin toimiin energian kysynnän vähentämiseksi.(5) Primäärienergian säästämiseksi tarkoitetun sähkön ja lämmön yhteistuotannon lisääntynyt käyttö voisi olla tärkeä osa sitä toimenpidepakettia, joka on tarpeen ilmastomuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan noudattamiseksi, ja myös myöhempien sitoumusten täyttämiseksi tarvittavia poliittisia toimenpiteitä. Eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman ensimmäisen vaiheen toteuttamisesta antamassaan tiedonannossa komissio yksilöi sähkön ja lämmön yhteistuotannon yhdeksi niistä toimenpiteistä, joita tarvitaan energia-alan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi, ja ilmoitti aikeestaan esittää vuonna 2002 ehdotus direktiiviksi sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä.(6) Euroopan parlamentti pitää komission tiedonannosta eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman ensimmäisen vaiheen toteuttamisesta 25 päivänä syyskuuta 2002 antamassaan päätöslauselmassa(7) myönteisenä ajatusta, että tehdään ehdotus yhteisön toimien tehostamisesta sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämiseksi, ja vaatii yhteistuotannon edistämistä koskevan direktiivin pikaista hyväksymistä.(7) Sähkön ja lämmön yhteistuotannon tärkeys tunnustettiin myös neuvoston 18 päivänä joulukuuta 1997 antamassa päätöslauselmassa(8) ja Euroopan parlamentin 15 päivänä toukokuuta 1998 antamassa päätöslauselmassa(9) yhteisön strategiasta yhdistetyn lämmön ja sähkön tuotannon edistämiseksi.(8) Neuvosto hyväksyi 30 päivänä toukokuuta 2000 ja 5 päivänä joulukuuta 2000 antamissaan päätelmissä energiatehokkuutta koskevan komission toimintasuunnitelman ja yksilöi sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisen yhdeksi lyhyen aikavälin painopistealueista. Euroopan parlamentti antoi energiatehokkuutta koskevasta toimintasuunnitelmasta 14 päivänä maaliskuuta 2001 päätöslauselman(10), jossa se pyysi komissiota tekemään ehdotuksia sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämistä koskevista yhteisistä säännöistä, kun tämä on ympäristön kannalta järkevää.(9) Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/61/EY(11), tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta 23 päivänä lokakuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/80/EY(12) sekä jätteenpoltosta 4 päivänä joulukuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/76/EY(13) korostetaan, että on arvioitava mahdollisuudet sähkön ja lämmön yhteistuotantoon uusissa laitoksissa.(10) Rakennusten energiatehokkuudesta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/91/EY(14) jäsenvaltiot velvoitetaan siihen, että hyötypinta-alaltaan yli 1000 m2:n kokoisissa uusissa rakennuksissa otetaan ennen rakennustöiden alkamista huomioon sähkön ja lämmön yhteistuotannon kaltaisten vaihtoehtoisien menetelmien tekninen, ekologinen ja taloudellinen toteutettavuus.(11) Tehokas yhteistuotanto määritellään tässä direktiivissä sen energiansäästön perusteella, joka saavutetaan käyttämällä sähkön ja lämmön yhteistuotantoa niiden erillisen tuotannon sijasta. Tehokas yhteistuotanto edellyttää, että energiansäästö on yli 10 prosenttia. Energiansäästön maksimoimiseksi ja energiansäästöjen menetyksen välttämiseksi yhteistuotantoyksiköiden toimintaolosuhteisiin on kiinnitettävä erittäin suurta huomiota.(12) Primäärienergian säästöjen arvioinnin yhteydessä on tärkeää ottaa huomioon niiden jäsenvaltioiden tilanne, joissa suurin osa sähkönkulutuksesta katetaan tuonnilla.(13) Avoimuuden kannalta on tärkeää, että sähkön ja lämmön yhteistuotannosta annetaan yhdenmukainen perusmääritelmä. Jos yhteistuotantolaitokset on varustettu erilliseen sähkön tai lämmön tuotantoon, kyseistä tuotantoa ei pitäisi pitää yhteistuotantona alkuperätakuun myöntämiseksi ja tilastotarkoituksiin.(14) Sen varmistamiseksi, että yhteistuotannolle tämän direktiivin mukaisesti annettava tuki perustuu hyötylämmön kysyntään ja primäärienergian säästöihin, on laadittava perusteita perusmääritelmän mukaisen yhteistuotannon energiatehokkuuden määrittämiseksi ja arvioimiseksi.(15) Tämän direktiivin yleistavoitteena olisi oltava yhteistuotannosta saatavan sähkön yhdenmukaistetun laskentamenetelmän ja sen soveltamiseen tarvittavien suuntaviivojen vahvistaminen ottaen huomioon Euroopan standardointijärjestöissä parhaillaan kehiteltävien menetelmien kaltaiset menetelmät. Tämän menetelmän olisi oltava joustava, jotta tekninen kehitys voidaan ottaa huomioon. Liitteissä II ja III esitettyjen laskentatapojen soveltaminen mikroyhteistuotantoyksiköihin voisi suhteellisuusperiaatteen mukaisesti perustua pätevän ja riippumattoman elimen varmentaman tyyppitestausprosessin tuloksiin.(16) Tässä direktiivissä käytetyt yhteistuotannon ja tehokkaan yhteistuotannon määritelmät eivät rajoita erilaisten määritelmien käyttöä kansallisessa lainsäädännössä tähän direktiiviin liittymättömissä yhteyksissä. On aiheellista käyttää lisäksi direktiivissä 2003/54/EY sekä sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla 27 päivänä syyskuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/77/EY(15) vahvistettuja asiaa koskevia määritelmiä.(17) Hyötylämpötuotoksen mittaus yhteistuotantolaitoksen tuotantopisteessä korostaa tarvetta varmistaa, että yhteistuotannolla tuotetusta hyötylämmöstä saatavia etuja ei hukata suurina lämpöhäviöinä jakeluverkoissa.(18) Rakennusaste on tekninen ominaisuus, joka on määriteltävä, jotta yhteistuotannosta saatavan sähkön määrä voitaisiin laskea.(19) Tässä direktiivissä yhteistuotantoyksikön määritelmään voi kuulua myös laitteita, joissa voidaan tuottaa vain sähköenergiaa tai vain lämpöenergiaa, kuten lisäpoltto- ja jälkipolttoyksiköitä. Tällaisten laitteiden tuotosta ei pitäisi pitää yhteistuotantona alkuperätakuun myöntämiseksi ja tilastotarkoituksiin.(20) Pienimuotoisen yhteistuotannon määritelmä käsittää muun muassa yhteistuotannon mikroyksiköt ja hajautetut yksiköt, kuten erillisiä alueita tai rajoitettua kiinteistökohtaista, kaupallista tai teollista kysyntää varten energiaa tuottavat yhteistuotantoyksiköt.(21) Jotta kuluttaja voisi valita avoimemmin perustein yhteistuotannosta saatavan sähkön ja muilla tekniikoilla tuotettavan sähkön välillä, on tarpeen varmistaa yhdenmukaistettujen viitearvojen perusteella, että tehokkaan yhteistuotannon alkuperä voidaan taata. Alkuperätakuita koskevat järjestelmät eivät sinänsä merkitse oikeutta päästä osalliseksi kansallisista tukijärjestelmistä.(22) On tärkeää, että alkuperätakuilla voidaan kattaa kaikki tehokkaalla yhteistuotannolla tuotetut sähköenergian muodot. On tärkeää erottaa selvästi toisistaan alkuperätakuut ja vaihdettavat todistukset.(23) Sen varmistamiseksi, että yhteistuotannon markkinaosuus kasvaa keskipitkällä aikavälillä, on tarkoituksenmukaista edellyttää, että kaikki jäsenvaltiot vahvistavat ja julkaisevat kertomuksen, jossa analysoidaan kansalliset mahdollisuudet tehokkaaseen yhteistuotantoon ja erikseen sitä haittaavat esteet sekä toteutetut toimenpiteet, joilla varmistetaan takuujärjestelmän luotettavuus.(24) Julkisen tuen olisi oltava sopusoinnussa ympäristönsuojelun valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen(16) kanssa, myös tukien päällekkäisyyden kieltämisen osalta. Nämä suuntaviivat sallivat tällä hetkellä tietyntyyppisen julkisen tuen, jos voidaan osoittaa, että tukitoimenpiteet edistävät ympäristönsuojelua, koska energian muuntamisen hyötysuhde on poikkeuksellisen korkea, koska ne mahdollistavat energiankulutuksen vähentämisen tai koska tuotantoprosessi on vähemmän vahingollinen ympäristölle. Tällainen tuki on joissain tapauksissa välttämätöntä, jotta yhteistuotannon mahdollisuuksia voitaisiin hyödyntää pidemmälle ja erityisesti ottaa huomioon tarve sisällyttää ulkoiset kustannukset hintoihin.(25) Yhteistuotantoa edistävissä julkisissa tukijärjestelmissä olisi keskityttävä pääasiassa tukemaan taloudellisesti perusteltavissa olevaan lämmitys- ja jäähdytystarpeeseen perustuvaa yhteistuotantoa.(26) Jäsenvaltiot tukevat yhteistuotantoa kansallisesti erilaisin tukijärjestelmin, kuten investointituilla, verohelpotuksilla tai veronalennuksilla, vihreillä todistuksilla sekä suoran hintatuen järjestelmillä. Yksi tärkeä keino tämän direktiivin tavoitteen saavuttamiseksi on taata kyseisten järjestelmien moitteeton toiminta siihen asti, kunnes yhdenmukaistetut yhteisön puitteet on otettu käyttöön, jotta investoijien luottamus säilyisi. Komissio aikoo seurata tilannetta ja raportoida kokemuksista, joita kansallisten tukijärjestelmien soveltamisesta saadaan.(27) Tehokkaasta yhteistuotannosta saatavan sähkön siirtoon ja jakeluun olisi sovellettava direktiivin 2001/77/EY 7 artiklan 1, 2 ja 5 kohdan sekä direktiivin 2003/54/EY asiaa koskevia säännöksiä. Kunnes yhteistuotantoa hyödyntävä tuottaja on kansallisen lainsäädännön nojalla direktiivin 2003/54/EY 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimukset täyttävä asiakas, yhteistuotantoa hyödyntävien tuottajien joskus tarvitseman lisäenergian ostoon liittyvät tariffit olisi asetettava puolueettomin, avoimin ja syrjimättömin perustein. Erityisesti pienimuotoisten yhteistuotantoyksiköiden ja mikroyhteistuotantoyksiköiden osalta voidaan helpottaa pääsyä tehokkaissa yhteistuotantoyksiköissä tuotetun sähkön verkkojärjestelmään, edellyttäen, että siitä ilmoitetaan komissiolle.(28) Enintään 400 kW:n yhteistuotantoyksiköt, jotka ovat uusien nestemäisiä tai kaasumaisia polttoaineita käyttävien kuumavesikattiloiden hyötysuhdevaatimuksista 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/42/ETY(17) määritelmien mukaisia, tuskin yleensä vastaavat kyseisen direktiivin mukaisia hyötysuhteen vähimmäisvaatimuksia, ja ne olisi sen vuoksi jätettävä mainitun direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.(29) On syytä ottaa huomioon yhteistuotantosektorin erityisrakenne monine pienine ja keskisuurine tuottajineen, etenkin arvioitaessa yhteistuotantokapasiteetin rakentamislupiin liittyviä hallintomenettelyjä.(30) Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda puitteet yhteistuotannon edistämiselle, joten on tärkeää painottaa, että uuteen yhteistuotantokapasiteettiin tehtäville investoinneille tarvitaan vakaa taloudellinen ja hallinnollinen ympäristö. Jäsenvaltioita olisi kannustettava ottamaan tämä huomioon suunnittelemalla vähintään neljän vuoden kestoisia tukijärjestelmiä ja välttämällä toistuvia muutoksia hallintomenettelyissä ja niin edelleen. Lisäksi jäsenvaltioita olisi kannustettava varmistamaan, että julkisissa tukijärjestelmissä otetaan huomioon periaate, jonka mukaan tuen käytöstä on asteittain luovuttava.(31) Yhteistuotannon yleinen tehokkuus ja kestävyys riippuvat useista tekijöistä, kuten käytetystä teknologiasta, polttoainetyypistä, kuormituskäyristä, yksikön koosta ja myös lämmön ominaisuuksista. Käytännön syistä ja sen perusteella, että lämpötuotoksen käyttö erilaisiin tarkoituksiin edellyttää erilaisia lämpötilatasoja ja että nämä ja muut erot vaikuttavat yhteistuotannon hyötysuhteisiin, yhteistuotanto voitaisiin jakaa eri luokkiin, kuten "yhteistuotanto teollisuustarkoituksiin", "yhteistuotanto lämmitystarkoituksiin" ja "yhteistuotanto maataloustarkoituksiin".(32) Perustamissopimuksen 5 artiklassa esitettyjen toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti yleiset periaatteet, jotka muodostavat puitteet sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämiselle energian sisämarkkinoilla, olisi laadittava yhteisön tasolla, mutta niiden yksityiskohtainen täytäntöönpano olisi jätettävä jäsenvaltioille, jotta kukin jäsenvaltio voisi valita sille parhaiten sopivan järjestelmän. Tässä direktiivissä säädetään ainoastaan niistä vähimmäisvaatimuksista, jotka ovat tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.(33) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(18) mukaisesti,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTarkoitusTämän direktiivin tarkoituksena on lisätä energiatehokkuutta ja parantaa toimitusvarmuutta luomalla puitteet sähkön ja lämmön tehokkaan yhteistuotannon edistämiselle ja kehittämiselle sisämarkkinoilla hyötylämmön tarpeen ja primäärienergian säästöjen perusteella ottaen huomioon kansalliset erityisolosuhteet ja etenkin taloudelliset ja ilmasto-olosuhteet.2 artiklaSoveltamisalaTätä direktiiviä sovelletaan 3 artiklassa määriteltyyn sähkön ja lämmön yhteistuotantoon ja liitteessä I lueteltuihin yhteistuotantoteknologioihin.3 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "yhteistuotannolla" lämpöenergian ja sähkö- ja/tai mekaanisen energian tuottamista samanaikaisesti samassa prosessissa;b) "hyötylämmöllä" yhteistuotantoprosessissa tuotettua lämpöä, joka täyttää taloudellisesti perusteltavissa olevan lämmitys- tai jäähdytystarpeen;c) "taloudellisesti perusteltavissa olevalla tarpeella" tarvetta, joka ei ylitä lämmitys- tai jäähdytystarvetta ja joka muutoin tyydytettäisiin markkinaehtoisesti muilla energiantuotantotavoilla kuin yhteistuotannolla;d) "yhteistuotannosta saatavalla sähköllä" hyötylämmön tuotantoon liittyvässä prosessissa tuotettua ja liitteessä II säädetyin menetelmin laskettua sähköä;e) "varasähköllä" sähköä, jota toimitetaan sähköverkon kautta silloin, kun sähkön ja lämmön yhteistuotantoprosessi keskeytyy, myös huoltojen aikana, tai on epäkunnossa;f) "lisäsähköllä" sähköä, jota toimitetaan sähköverkon kautta tapauksissa, joissa sähkön tarve on suurempi kuin yhteistuotantoprosessin sähkötuotos;g) "kokonaishyötysuhteella" sähkö- ja mekaanisen energian tuotannon ja hyötylämpötuotoksen vuosittaista summaa jaettuna polttoainepanoksella, joka käytetään yhteistuotantoprosessissa tuotettavaan lämpöön ja sähkö- ja mekaanisen energian kokonaistuotantoon;h) "hyötysuhteella" polttoaineiden alempien lämpöarvojen perusteella laskettua keskihyötysuhdetta;i) "tehokkaalla yhteistuotannolla" liitteessä III asetetut perusteet täyttävää yhteistuotantoa;j) "erillisen tuotannon hyötysuhteen viitearvolla" niiden toisistaan erillisten lämmön- ja sähköntuotantojen hyötysuhdetta, jotka on määrä korvata yhteistuotantoprosessilla,k) "rakennusasteella" yhteistuotannosta saadun sähkön ja hyötylämmön välistä suhdetta laitoksen toimiessa ainoastaan yhteistuotantolaitoksena tietyn yksikön operatiivisten tietojen perusteella,l) "yhteistuotantoyksiköllä" yksikköä, joka voi toimia yhteistuotannossa;m) "mikroyhteistuotantoyksiköllä" yhteistuotantoyksikköä, jonka enimmäiskapasiteetti on alle 50 kWe;n) "pienimuotoisella yhteistuotannolla" kapasiteetiltaan alle 1 MWe:n yhteistuotantolaitosten tuotantoa;o) "sähkön ja lämmön yhteistuotannolla" yhteistuotannolla saadun sähkö- ja mekaanisen energian ja hyötylämmön summaa.Lisäksi sovelletaan direktiivien 2003/54/EY ja 2001/77/EY asiaa koskevia määritelmiä.4 artiklaYhteistuotannon hyötysuhdeperusteet1. Yhteistuotannon hyötysuhteen määrittämiseksi liitteen III mukaisesti komissio vahvistaa 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen viimeistään 21 päivänä helmikuuta 2006 lämmön ja sähkön erillisen tuotannon yhdenmukaistetut hyötysuhteen viitearvot. Yhdenmukaistetut hyötysuhteen viitearvot sisältävät asiaankuuluvien tekijöiden, kuten rakentamisvuoden ja polttoainetyyppien, mukaan eriytettyjen viitearvojen matriisin, ja niiden on perustuttava hyvin dokumentoituun analyysiin, jossa otetaan huomioon muun muassa todellisissa olosuhteissa operatiivisessa käytössä saadut tiedot, rajat ylittävä sähkön kauppa, polttoaineseos ja ilmasto-olosuhteet sekä liitteen III periaatteiden mukaisesti sovellettavat yhteistuotantoteknologiat.2. Komissio tarkistaa 1 kohdassa tarkoitettuja lämmön ja sähkön erillisen tuotannon yhdenmukaistettuja hyötysuhteen viitearvoja ensimmäisen kerran 21 päivänä helmikuuta 2011 ja sen jälkeen joka neljäs vuosi 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen teknologisen kehityksen ja energialähteiden jakautumisessa tapahtuneiden muutosten huomioonottamiseksi.3. Jäsenvaltioiden, jotka panevat tämän direktiivin täytäntöön ennen kuin komissio on vahvistanut 1 kohdassa tarkoitetut lämmön ja sähkön erillisen tuotannon yhdenmukaistetut hyötysuhteen viitearvot, olisi vahvistettava 1 kohdassa tarkoitettuun määräaikaan mennessä lämmön ja sähkön erillisen tuotannon kansalliset hyötysuhteen viitearvonsa yhteistuotannolla saatavien primäärienergian säästöjen laskemiseksi liitteessä III esitettyjä menetelmiä noudattaen.5 artiklaTehokkaasta yhteistuotannosta saatavan sähkön alkuperätakuu1. Jäsenvaltioiden on varmistettava 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen yhdenmukaistettujen viitearvojen perusteella viimeistään kuuden kuukauden kuluttua näiden arvojen hyväksymisestä, että tehokkaalla yhteistuotannolla tuotettavan sähkön alkuperä voidaan taata kunkin jäsenvaltion vahvistamien puolueettomien, avoimien ja syrjimättömien perusteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sähkön alkuperätakuu antaa tuottajille mahdollisuuden osoittaa, että heidän myymänsä sähkö on tuotettu tehokkaalla yhteistuotannolla, ja että takuu annetaan tätä varten asianomaisen tuottajan pyynnöstä.2. Jäsenvaltiot voivat nimetä yhden tai useamman toimivaltaisen tuotannosta ja jakelusta riippumattoman elimen valvomaan 1 kohdassa tarkoitetun alkuperätakuun myöntämistä.3. Jäsenvaltioiden tai toimivaltaisten elinten on otettava käyttöön tarvittavat järjestelmät, joilla varmistetaan alkuperätakuiden tarkkuus ja luotettavuus, sekä esitettävä 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa selvityksessä takuujärjestelmän luotettavuuden varmistamiseksi toteutetut toimenpiteet.4. Alkuperätakuita koskevat järjestelmät eivät sinänsä merkitse oikeutta päästä osalliseksi kansallisista tukijärjestelmistä.5. Alkuperätakuun on- sisällettävä sen polttoainelähteen alempi lämpöarvo, josta sähkö on tuotettu; siinä on myös ilmoitettava sähkön kanssa tuotetun lämmön käyttötarkoitus sekä tuotantoajankohdat ja -paikat,- sisällettävä maininta liitteen II mukaisen tehokkaasta yhteistuotannosta saatavan sähkön määrästä, jonka takuu kattaa,- ilmoitettava primäärienergian säästöt, jotka on laskettu liitteen III mukaisesti 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen, komission vahvistamien yhdenmukaistettujen hyötysuhteen viitearvojen perusteella.Jäsenvaltiot saavat sisällyttää alkuperätakuuseen myös muita tietoja.6. Jäsenvaltioiden olisi vastavuoroisesti tunnustettava tällaiset 1 kohdan mukaisesti myönnetyt alkuperätakuut yksinomaisena osoituksena 5 kohdassa tarkoitetuista seikoista. Sille, että kieltäydytään tunnustamasta alkuperätakuuta tällaiseksi osoitukseksi, erityisesti petosten estämistä koskevista syistä, on oltava puolueettomat, avoimet ja syrjimättömät perusteet.Jos alkuperätakuun tunnustamisesta kieltäydytään, komissio voi velvoittaa kieltäytyvän osapuolen tunnustamaan alkuperätakuun ottaen huomioon erityisesti puolueettomat, avoimet ja syrjimättömät perusteet, joihin tunnustaminen perustuu.6 artiklaKansalliset mahdollisuudet tehokkaaseen yhteistuotantoon1. Jäsenvaltioiden on laadittava analyysi kansallisista mahdollisuuksista tehokkaan yhteistuotannon soveltamiseen, tehokas mikroyhteistuotanto mukaan luettuna.2. Analyysin on:- perustuttava hyvin dokumentoituun tieteelliseen tietoon, ja siinä on noudatettava liitteessä IV vahvistettuja perusteita,- siinä on tunnistettava kaikki mahdollisuudet tehokkaan yhteistuotantoon soveltuvaan hyötylämmitykseen ja -jäähdytykseen ja määritettävä yhteistuotannossa käytettävien polttoaineiden ja muiden energianlähteiden saatavuus,- sisällettävä erillinen analyysi esteistä, jotka voivat estää hyödyntämästä kansallisia mahdollisuuksia tehokkaaseen yhteistuotantoon. Tässä analyysissä on erityisesti käsiteltävä polttoaineiden hintoihin, kustannuksiin ja saantiin liittyviä esteitä, verkkojärjestelmäkysymyksiin liittyviä esteitä, hallinnollisiin menettelyihin liittyviä esteitä sekä siihen liittyviä esteitä, ettei ulkoisia kustannuksia oteta huomioon energian hinnoissa.3. Jäsenvaltioiden on ensimmäisen kerran viimeistään 21 päivänä helmikuuta 2007 ja sen jälkeen joka neljäs vuosi komission pyynnöstä, joka on esitettävä vähintään kuusi kuukautta ennen määräaikaa, arvioitava, miten tehokkaan yhteistuotannon osuuden lisäämisessä on edistytty.7 artiklaTukijärjestelmät1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yhteistuotannon tuki - nykyisissä ja tulevissa yksiköissä - perustuu hyötylämmön tarpeeseen ja primäärienergian säästöihin, ottaen huomioon mahdollisuudet vähentää energian kysyntää myös muilla taloudellisesti toteutuskelpoisilla tai ympäristöystävällisillä toimenpiteillä, kuten muilla energiatehokkuustoimenpiteillä.2. Komissio arvioi jäsenvaltioissa käytettyjen sellaisten järjestelmien soveltamista, joiden mukaan yhteistuotantoa hyödyntävä tuottaja saa julkisten viranomaisten sääntelemän järjestelmän perusteella joko suoraa tai välillistä tukea ja joilla voisi olla kauppaa rajoittava vaikutus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamista.Komissio tutkii, edistävätkö tällaiset järjestelmät perustamissopimuksen 6 artiklassa ja 174 artiklan 1 kohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamista.3. Komissio esittää 11 artiklassa tarkoitetussa kertomuksessa hyvin dokumentoidun analyysin kokemuksista, joita on saatu tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen erilaisten tukijärjestelmien soveltamisesta ja rinnakkaisuudesta. Kertomuksessa arvioidaan tukijärjestelmien tuloksia, kustannustehokkuus mukaan lukien, tehokkaan yhteistuotannon edistämisessä 6 artiklassa tarkoitettujen kansallisten mahdollisuuksien mukaisesti. Lisäksi kertomuksessa arvioidaan, missä määrin tukijärjestelmät ovat edistäneet vakaiden olosuhteiden luomista yhteistuotantoon tehtäville investoinneille.8 artiklaSähköverkkojärjestelmiin ja tariffeihin liittyvät kysymykset1. Tehokkaasta yhteistuotannosta saatavan sähkön siirron ja jakelun varmistamiseksi sovelletaan direktiivin 2001/77/EY 7 artiklan 1, 2 ja 5 kohdan säännöksiä ja direktiivin 2003/54/EY asiaankuuluvia säännöksiä.2. Kunnes yhteistuotantoa hyödyntävä tuottaja on kansallisen lainsäädännön nojalla direktiivin 2003/54/EY 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimukset täyttävä asiakas, jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että vara- tai lisäsähkön tuottamista varten ostettavan sähkön tariffit asetetaan julkaistujen tariffien ja ehtojen perusteella.3. Edellyttäen, että asiasta ilmoitetaan komissiolle, jäsenvaltiot voivat erityisesti helpottaa tehokkaalla yhteistuotannolla pienimuotoisissa yhteistuotantoyksiköissä ja mikroyhteistuotantoyksiköissä tuotetun sähkön verkkojärjestelmään pääsyä.9 artiklaHallinnolliset menettelyt1. Jäsenvaltioiden tai niiden nimeämien toimivaltaisten elinten on arvioitava tehokkaita yhteistuotantoyksiköitä koskeviin lupamenettelyihin tai muihin direktiivin 2003/54/EY 6 artiklassa säädettyihin menettelyihin sovellettavaa voimassa olevaa lainsäädäntöä.Arvioinnin tarkoituksena on:a) kannustaa suunnittelemaan yhteistuotantoyksiköitä siten, että täytetään taloudellisesti perusteltavissa oleva hyötylämpötuotoksen tarve ja vältetään hyötylämpöön nähden ylimääräisen lämmön tuottamista;b) vähentää sääntelyllisiä ja muita esteitä, jotka haittaavat yhteistuotannon lisäämistä;c) yksinkertaistaa ja nopeuttaa menettelyjä asianmukaisella hallintotasolla; jad) varmistaa, että säännöt ovat puolueettomia, avoimia ja syrjimättömiä ja että yhteistuotantoon liittyvien eri tekniikkojen erityispiirteet otetaan täysin huomioon.2. Jäsenvaltioiden on, siltä osin kuin tämä on kansallisen lainsäädännön kannalta aiheellista, annettava kuvaus saavutetusta vaiheesta erityisesti seuraavien seikkojen osalta:a) viranomaisten toiminnan yhteensovittaminen lupahakemusten määräaikojen, vastaanottamisen ja käsittelyn osalta;b) mahdollisten suuntaviivojen laatiminen 1 kohdassa tarkoitetuille toimille ja mahdollisuus ottaa käyttöön nopeutettu suunnittelumenettely yhteistuotantoa hyödyntäville tuottajille; jac) viranomaisten nimeäminen toimimaan välittäjinä lupia myöntävien viranomaisten ja luvanhakijoiden välisissä riidoissa.10 artiklaJäsenvaltioiden kertomukset1. Jäsenvaltioiden on viimeistään 21 päivänä helmikuuta 2006 julkaistava kertomus, jossa esitetään 5 artiklan 3 kohdan, 6 artiklan 1 kohdan sekä 9 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti tehtyjen analyysien ja arviointien tulokset.2. Jäsenvaltioiden on viimeistään 21 päivänä helmikuuta 2007 ja sen jälkeen joka neljäs vuosi komission pyynnöstä, joka on esitettävä vähintään kuusi kuukautta ennen määräaikaa, julkaistava kertomus, jossa esitetään 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun arvioinnin tulokset.3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ensimmäisen kerran ennen joulukuun 2004 loppua vuoden 2003 tietojen osalta ja sen jälkeen vuosittain tilastot kansallisesta sähkön ja lämmön yhteistuotannosta liitteessä II esitettyjen menetelmien mukaisesti.Niiden on myös toimitettava vuosittain tilastot yhteistuotantokapasiteetista ja yhteistuotantoon käytettävistä polttoaineista. Jäsenvaltiot voivat myös toimittaa tilastotiedot yhteistuotantoa soveltamalla saaduista primäärienergian säästöistä liitteessä III esitettyjen menetelmien mukaisesti.11 artiklaKomission kertomukset1. Komissio arvioi 10 artiklan nojalla saamiensa kertomusten perusteella tämän direktiivin soveltamista ja antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään 21 päivänä helmikuuta 2008 ja sen jälkeen joka neljäs vuosi kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta.Kertomuksessa on tarkasteltava erityisesti seuraavia seikkoja:a) edistyminen hyödynnettäessä 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja kansallisia mahdollisuuksia tehokkaaseen yhteistuotantoon;b) arvio siitä, missä määrin säännöt ja menettelyt, joiden mukaisesti määritellään puitteet yhteistuotannolle energian sisämarkkinoilla, on asetettu puolueettomien, avoimien ja syrjimättömien perusteiden mukaisesti ottaen asianmukaisesti huomioon yhteistuotannon hyödyt;c) yhteistuotannon erilaisten tukijärjestelmien soveltamisesta ja rinnakkaisuudesta saadut kokemukset;d) erillisen tuotannon hyötysuhteen viitearvojen uudelleenarviointi senhetkisten tekniikoiden perusteella.Tarvittaessa komissio antaa kertomuksen mukana lisäehdotuksia Euroopan parlamentille ja neuvostolle.2. Arvioidessaan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua edistymistä komissio tarkastelee, missä suhteessa 6 artiklassa tarkoitettuja tehokkaan yhteistuotannon kansallisia mahdollisuuksia on hyödynnetty tai aiotaan hyödyntää ottaen huomioon jäsenvaltion toimenpiteet, olosuhteet, ilmasto-olosuhteet mukaan lukien, sekä sisäisten energiamarkkinoiden vaikutukset ja muiden yhteisön aloitteiden kuten kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13 päivänä lokakuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY(19) vaikutukset.Tarvittaessa komissio tekee Euroopan parlamentille ja neuvostolle lisää ehdotuksia, erityisesti mahdollisen toimintaohjelman perustamisesta tehokkaan yhteistuotannon kehittämiseksi yhteisössä.3. Arvioitaessa sitä, missä määrin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua laskentamenetelmien yhdenmukaistamista voidaan lisätä, komissio arvioi 12 artiklassa ja liitteissä II ja III tarkoitettujen laskelmien samanaikaisen soveltamisen vaikutusta energian sisämarkkinoihin ottaen huomioon myös kansallisista tukimekanismeista saadut kokemukset.Tarvittaessa komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle lisää ehdotuksia laskentamenetelmien mahdollisesta enemmästä yhdenmukaistamisesta.12 artiklaVaihtoehtoiset laskutavat1. Vuoden 2010 loppuun saakka ja komission etukäteishyväksynnän saatuaan jäsenvaltiot voivat käyttää muutakin kuin liitteessä II olevassa b kohdassa säädettyä menetelmää vähentääkseen ilmoitetuista luvuista mahdollisen muuten kuin yhteistuotantoprosessissa tuotetun sähkön. Yhteistuotannosta saatavan sähkön määrä 5 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan mukaisiin tarkoituksiin määritetään kuitenkin liitteen II mukaisesti.2. Jäsenvaltiot voivat laskea sähkö- ja mekaanisen energian ja lämmön tuotannosta saatavat primäärienergian säästöt liitteessä III olevan c kohdan mukaisesti käyttämättä liitteen II määräyksiä samaan prosessiin kuuluvan muun kuin yhteistuotetun lämmön ja sähkön sulkemiseksi kyseisen prosessin ulkopuolelle. Kyseistä tuotantoa voidaan pitää tehokkaana yhteistuotantona edellyttäen, että se täyttää liitteessä III olevassa a kohdassa esitetyt hyötysuhdeperusteet ja että sähkökapasiteetiltaan yli 25 MW:n yhteistuotantolaitosten kokonaishyötysuhde on yli 70 %. Kyseisestä yhteistuotannosta saadun sähkön määrän erittely alkuperätakuun saamiseksi ja tilastotarkoituksiin on kuitenkin määritettävä liitteen II mukaisesti.3. Jäsenvaltiot voivat vuoden 2010 loppuun saakka vaihtoehtoisia menetelmiä käyttäen määritellä yhteistuotannon tehokkaaksi yhteistuotannoksi tarkistamatta, täyttääkö yhteistuotanto liitteessä III olevassa a kohdassa esitetyt perusteet, mikäli kansallisella tasolla osoitetaan, että tällaisella vaihtoehtoisella laskentamenetelmällä määritetty yhteistuotanto täyttää keskimäärin liitteessä III olevassa a kohdassa esitetyt perusteet. Mikäli tällaiselle tuotannolle annetaan alkuperätakuu, takuussa ilmoitettu yhteistuotannon hyötysuhde ei saa ylittää liitteessä III olevassa a kohdassa esitettyjen perusteiden mukaista kynnysarvoa, jollei liitteen III mukaisesti suoritettavissa laskelmissa muuta osoiteta. Kyseisestä yhteistuotannosta saadun sähkön määrän erittely alkuperätakuun saamiseksi ja tilastotarkoituksiin on kuitenkin määritettävä liitteen II mukaisesti.13 artiklaUudelleentarkastelu1. Liitteessä II olevassa a kohdassa tarkoitettuja yhteistuotannosta saatavan sähkön laskemiseen käytettäviä kynnysarvoja on mukautettava tekniikan kehitykseen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.2. Liitteessä III olevassa a kohdassa tarkoitettuja yhteistuotannon hyötysuhteen ja primäärienergian säästöjen laskemiseen käytettäviä kynnysarvoja on mukautettava tekniikan kehitykseen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.3. Liitteessä II olevassa d kohdassa tarkoitetun rakennusasteen määrittämisohjeita on mukautettava tekniikan kehitykseen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.14 artiklaKomiteamenettely1. Komissiota avustaa komitea.2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.15 artiklaSaattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöäJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 21 päivänä helmikuuta 2006. Niiden on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään16 artiklaMuutos direktiiviin 92/42/ETYLisätään direktiivin 92/42/ETY 3 artiklan 1 kohtaan seuraava luetelmakohta:"- yhteistuotantoyksiköt hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla 11 päivänä helmikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/8/EY(20) määritelmän mukaisesti,"17 artiklaVoimaantuloTämä direktiivi tulee voimaan sinä päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.18 artiklaOsoitusTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Strasbourgissa 11 päivänä helmikuuta 2004.Euroopan parlamentin puolestaPuhemiesP. CoxNeuvoston puolestaPuheenjohtajaM. McDowell(1) EYVL C 291 E, 26.11.2002, s. 182.(2) EUVL C 95, 23.4.2003, s. 12.(3) EUVL C 244, 10.10.2003, s. 1.(4) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 13. toukokuuta 2003 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 8. syyskuuta 2003 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 18. joulukuuta 2003 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).(5) EUVL L 176, 15.7.2003, s. 37.(6) EYVL C 140 E, 13.6.2002, s. 543.(7) EUVL C 273 E, 14.11.2003, s. 172.(8) EYVL C 4, 8.1.1998, s. 1.(9) EYVL C 167, 1.6.1998, s. 308.(10) EYVL C 343, 5.12.2001, s. 190.(11) EYVL C 257, 10.10.1996, s. 26.(12) EYVL L 309, 27.11.2001, s. 1.(13) EYVL L 332, 28.12.2000, s. 91.(14) EYVL L 1, 4.1.2003, s. 65.(15) EYVL L 283, 27.10.2001, s. 33.(16) EYVL C 37, 3.2.2001, s. 3.(17) EYVL L 167, 22.6.1992, s. 17. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 93/68/ETY (EYVL L 220, 30.8.1993, s. 1).(18) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.(19) EUVL L 275, 25.10.2003, s. 32.(20) EUVL L 52, 21.2.2004, s. 50.LIITE IDirektiivin soveltamisalaan kuuluvat yhteistuotantotekniikata) Kaasukombiturbiini, johon liittyy lämmön talteenottob) Vastapainehöyryturbiinic) Väliottolauhdutusturbiinid) Kaasuturbiini, johon liittyy lämmön talteenottoe) Polttomoottorif) Mikroturbiinitg) Stirling-moottorith) Polttokennoti) Höyrykoneetj) Orgaaniset Rankine-prosessitk) Muuntyyppinen tekniikka tai tekniikoiden yhdistelmä, joka vastaa 3 artiklan a kohdassa vahvistettuja määritelmiä.LIITE IIYhteistuotannosta saatavan sähkön laskeminenYhteistuotannosta saatavan sähkön laskemiseen käytettävien arvojen määrityksen perustana on yksikön odotettu tai tosiasiallinen toiminta tavanomaisissa käyttöolosuhteissa. Mikroyhteistuotantoyksiköiden osalta laskeminen voi perustua varmennettuihin arvoihin.a) Yhteistuotannosta saatava sähköntuotanto katsotaan yhtä suureksi kuin yksikön vuosittainen kokonaissähköntuotanto päägeneraattorien ulostulokohdasta mitattuna.i) Liitteessä I tarkoitetuissa tyyppien b, d, e, f, g ja h yhteistuotantoyksiköissä, joiden vuosittaiseksi kokonaishyötysuhteeksi jäsenvaltiot ovat asettaneet vähintään 75 %; jaii) liitteessä I tarkoitetuissa tyyppien a ja c yhteistuotantoyksiköissä, joiden vuosittaiseksi kokonaishyötysuhteeksi jäsenvaltiot ovat asettaneet vähintään 80 %.b) Yhteistuotantoyksiköissä, joiden vuosittainen kokonaishyötysuhde on alle a kohdan i alakohdassa tarkoitetun arvon (liitteessä I tarkoitetut tyyppien b, d, e, f, g ja h yhteistuotantoyksiköt) tai joiden vuosittainen kokonaishyötysuhde on alle a kohdan ii alakohdassa tarkoitetun arvon (liitteessä I tarkoitetut tyyppien a ja c yhteistuotantoyksiköt), yhteistuotannon laskemiseen käytetään seuraavaa kaavaa:ECHP = HCHP·Cjossa:ECHP on yhteistuotannosta saatavan sähkön määrä,C on rakennusaste,H CHP on yhteistuotannosta saatavan hyötylämmön määrä (tätä tarkoitusta varten kokonaislämmöntuotanto vähennettynä erillisissä kattiloissa tai höyrygeneraattorista ennen turbiinia otetulla tuorehöyryllä tuotetulla lämmöllä).Yhteistuotannosta saatavaa sähköä koskevan laskelman on perustuttava tosiasialliseen rakennusasteeseen. Jos yhteistuotantoyksikön tosiasiallista rakennusastetta ei tiedetä, liitteessä I tarkoitettujen tyyppien a, b, c, d ja e yksiköihin voidaan soveltaa etenkin tilastollisiin tarkoituksiin seuraavia oletusarvoja edellyttäen, että näin määritetty yhteistuotannosta saatava sähkö on enintään yksikön kokonaissähköntuotanto:>TAULUKON PAIKKA>Jos jäsenvaltiot ottavat käyttöön rakennusasteen oletusarvoja liitteessä I tarkoitettujen tyyppien f, g, h, i, j ja k yksiköille, tällaiset oletusarvot on julkaistava ja ilmoitettava komissiolle.c) Jos osa yhteistuotantoprosessiin käytettävän polttoainepanoksen energiasisällöstä otetaan talteen kemikaaleina ja käytetään uudelleen, tämä osa voidaan vähentää polttoainepanoksesta ennen kokonaishyötysuhteen laskemista a ja b kohdan mukaisesti.d) Jäsenvaltiot voivat määrittää rakennusasteen sähkön ja hyötylämmön väliseksi suhteeksi yhteistuotannon toimiessa alhaisella kapasiteetilla tietyn yksikön operatiivisten tietojen perusteella.e) Komissio määrittää 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti yksityiskohtaiset ohjeet liitteen II täytäntöönpanoa ja soveltamista varten, rakennusasteen määrittäminen mukaan luettuna.f) Jäsenvaltiot voivat käyttää a ja b kohdan mukaisissa laskelmissa muitakin kuin yhden vuoden mittaisia raportointikausia.LIITE IIIMenetelmät yhteistuotantoprosessin hyötysuhteen määrittämiseksiYhteistuotannon hyötysuhteen ja primäärienergian säästöjen laskemiseen käytettävien arvojen määrityksen perustana on yksikön odotettu tai tosiasiallinen toiminta tavanomaisissa käyttöolosuhteissa.a) Tehokas yhteistuotantoTässä direktiivissä tarkoitetun tehokkaan yhteistuotannon on täytettävä seuraavat perusteet:- yhteistuotantoyksiköiden yhteistuotannolla saatavien b kohdan mukaisesti laskettujen primäärienergian säästöjen on oltava vähintään 10 % verrattuna sähkön ja lämmön erillisen tuotannon viitearvoihin,- tehokkaaksi yhteistuotannoksi voidaan katsoa pienimuotoisten yhteistuotantoyksiköiden ja mikroyhteistuotantoyksiköiden tuotanto, jolla saadaan aikaan primäärienergian säästöjä.b) Primäärienergian säästöjen määritysLiitteen II mukaisesti määritellyllä yhteistuotannolla saatavat primäärienergian säästöt määritetään seuraavan kaavan perusteella:>PIC FILE= "L_2004052FI.005902.TIF">jossa:PES on primäärienergian säästö,CHP Hη on yhteistuotannon lämpöhyötysuhde, jolla tarkoitetaan vuosittaista hyötylämmön tuotosta jaettuna yhteistuotannolla tuotetun hyötylämpötuotoksen ja sähkön yhteismäärään käytetyllä polttoainepanoksella.Ref Hη on erillisen lämmöntuotannon hyötysuhteen viitearvo.CHP Eη on yhteistuotannon sähköhyötysuhde, jolla tarkoitetaan vuosittaista yhteistuotannosta saatavaa sähköä jaettuna yhteistuotannolla tuotetun hyötylämpötuotoksen ja sähkön yhteismäärään käytetyllä polttoainepanoksella. Jos yhteistuotantoyksikkö tuottaa mekaanista energiaa, vuosittaiseen yhteistuotannosta saatavan sähkön määrään voidaan lisätä erä, joka tarkoittaa kyseisen mekaanisen energian määrää vastaavaa sähkön määrää. Tälle lisäerälle ei voida antaa 5 artiklan mukaista alkuperätakuuta.Ref Eη on erillisen sähköntuotannon hyötysuhteen viitearvo.c) Energiansäästöjen laskeminen 12 artiklan 2 kohdan mukaista vaihtoehtoista laskutapaa käyttäenJos prosessin primäärienergian säästöt lasketaan 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti, primäärienergian säästöt on laskettava käyttäen tämän liitteen b kohdan kaavaa siten, että"CHP Hη" korvataan "Hη":lla ja"CHP Eη" korvataan "Eη":lla,jolloinHη lla tarkoitetaan prosessin lämpöhyötysuhdetta, joka määritellään vuosittaisena lämpötuotoksena jaettuna lämpö- ja sähkötuotoksen yhteismäärään käytetyllä polttoainepanoksella.Eη lla tarkoitetaan prosessin sähköhyötysuhdetta, joka määritellään vuosittaisena sähkötuotoksena jaettuna lämpö- ja sähkötuotoksen yhteismäärään käytetyllä polttoainepanoksella. Jos yhteistuotantoyksikkö tuottaa mekaanista energiaa, vuosittaiseen yhteistuotannosta saatavan sähkön määrään voidaan lisätä erä, joka tarkoittaa kyseisen mekaanisen energian määrää vastaavaa sähkön määrää. Tälle lisäerälle ei voida antaa 5 artiklan mukaista alkuperätakuuta.d) Jäsenvaltiot voivat käyttää tämän liitteen b ja c kohdan mukaisissa laskelmissa muitakin kuin yhden vuoden mittaisia raportointikausia.e) Mikroyhteistuotantoyksiköiden osalta primäärienergian säästöjen laskeminen voi perustua varmennettuihin tietoihin.f) Sähkön ja lämmön erillisen tuotannon hyötysuhteen viitearvotEdellä 4 artiklan 1 kohdassa ja tämän liitteen b kohdassa olevassa kaavassa tarkoitettujen sähkön ja lämmön erillisen tuotannon hyötysuhteen viitearvojen määrittelyyn käytettävissä periaatteissa on määriteltävä käyttöhyötysuhde siinä sähkön ja lämmön erillisessä tuotannossa, joka on määrä korvata yhteistuotannolla.Hyötysuhteen viitearvot lasketaan seuraavia periaatteita noudattaen:1. Direktiivin 3 artiklassa määriteltyjen yhteistuotantoyksiköiden osalta vertailu erillisen sähkötuotannon kanssa perustuu periaatteeseen, jonka mukaan vertailu tapahtuu polttoaineluokittain.2. Yhteistuotantoyksiköitä verrataan käyttäen markkinoiden parasta saatavilla olevaa ja taloudellisesti perusteltavissa olevaa teknologiaa sähkön ja lämmön erillisen tuotannon osalta yhteistuotantoyksikön rakentamisvuonna.3. Yli kymmenen vuotta vanhojen yhteistuotantoyksiköiden viitearvot vahvistetaan samalle tasolle kuin kymmenen vuotta vanhojen yksiköiden hyötysuhteen viitearvot.4. Sähkön ja lämmön erillisen tuotannon hyötysuhteen viitearvojen on vastattava jäsenvaltioiden ilmastollisia eroja.LIITE IVTehokkaan yhteistuotannon kansallisten mahdollisuuksien analyysiperusteeta) Direktiivin 6 artiklassa tarkoitetussa tehokkaan yhteistuotannon kansallisten mahdollisuuksien analyysissa on tarkasteltava:- polttoainetyyppejä, joita todennäköisesti käytetään yhteistuotantomahdollisuuksien hyödyntämiseksi, mukaan lukien erityiset mahdollisuudet lisätä uusiutuvien energialähteiden käyttöä kansallisilla lämmön markkinoilla yhteistuotannon kautta,- liitteessä I lueteltuja yhteistuotantotekniikan tyyppejä, joita todennäköisesti käytetään kansallisten mahdollisuuksien hyödyntämiseen,- sen lämmön, sähköenergian tai, mikäli mahdollista, mekaanisen energian erillisen tuotannon tyyppejä, joka todennäköisesti korvataan tehokkaalla yhteistuotannolla.- olemassa olevan kapasiteetin uudenaikaistamismahdollisuuksia ja uuden kapasiteetin luomismahdollisuuksia.b) Analyysiin on kuuluttava sopivia järjestelyjä, joilla arvioidaan kustannustehokkuus - primäärienergian säästön kannalta - tehokkaan yhteistuotannon osuuden lisäämisessä kansallisessa energialähteiden käytössä. Kustannustehokkuusanalyysissa on myös otettava huomioon kansalliset sitoumukset, jotka on hyväksytty niiden ilmastonmuutossitoumusten yhteydessä, jotka yhteisö on hyväksynyt ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan mukaisesti.c) Kansallisten yhteistuotantomahdollisuuksien analyysissa on määriteltävä mahdollisuudet vuosiin 2010, 2015 ja 2020 mennessä ja tehtävä, silloin kun se on mahdollista, tarvittavat kustannusarviot kullekin aikavälille.


Avis juridique important

|

31982L0176

Neuvoston direktiivi 82/176/ETY, annettu 22 päivänä maaliskuuta 1982, kloorialkalielektrolyysiteollisuuden elohopeapäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista

Virallinen lehti nro L 081 , 27/03/1982 s. 0029 - 0034 Espanjank. erityispainos: Luku 15 Nide 3 s. 0142  Portugalink. erityispainos: Luku 15 Nide 3 s. 0142  Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 3 s. 0211  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 3 s. 0211

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 22 päivänä maaliskuuta 1982,kloorialkalielektrolyysiteollisuuden elohopeapäästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista (82/176/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 ja 235 artiklan,ottaa huomioon tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY(1) ja erityisesti sen 6 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(2),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(3),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(4),sekä katsoo, ettäyhteisön vesiympäristön suojelemiseksi tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta otetaan direktiivin 76/464/ETY 3 artiklassa käyttöön ennakkolupajärjestelmä, jossa mainitun direktiivin liitteessä olevan I luettelon aineiden päästöille vahvistetaan päästöstandardit; saman direktiivin 6 artiklassa säädetään, että tällaisille päästöstandardeille on vahvistettava raja-arvot sekä laatutavoitteet niille vesiympäristöille, joihin näiden aineiden päästöt vaikuttavat,elohopea ja sen yhdisteet kuuluvat I luetteloon,jäsenvaltioita vaaditaan soveltamaan raja-arvoja, paitsi niissä tapauksissa, joissa ne voivat käyttää laatutavoitteita,suuri osa pilaantumista aiheuttavista elohopean päästöistä vesistöön johtuu alkalikloridien elektrolyysistä; olisi vahvistettava ensimmäisessä vaiheessa teollisuudelle rajaarvot ja vahvistettava sellaisen vesiympäristön laatutavoitteet, johon tuo teollisuus päästää elohopeaa; tällaisia päästöjä varten olisi sen vuoksi vaadittava ennakkolupa,tällaisten laatutavoitteiden tarkoituksena on poistaa kloorialkalielektrolyysiteollisuuden päästöjen sisältämän elohopean aiheuttama vesiympäristön eri osien pilaantuminen,tällaiset laatutavoitteet on vahvistettava juuri tätä tarkoitusta varten eikä kuluttajansuojelua tai vesiympäristöstä saatavien tuotteiden markkinoille saattamista koskevaa sääntelyä varten,olisi järjestettävä erityinen tarkastusmenettely, jotta jäsenvaltiot voivat osoittaa, että laatutavoitteita noudatetaan,tämän direktiivin tehokasta täytäntöönpanoa varten olisi säädettävä jäsenvaltioiden suorittamasta edellä tarkoitettujen vesiympäristöjen valvonnasta, joihin kohdistuu elohopeapäästöjä; direktiivin 76/464/ETY 6 artiklassa ei säädetä valtuuksista tällaisen valvonnan toteuttamiseksi; tätä tarkoitusta varten vaadittuja valtuuksia ei ole annettu perustamissopimuksessa, ja siksi on sovellettava perustamissopimuksen 235 artiklaa,on tarpeen, että komissio toimittaa neuvostolle joka viides vuosi vertailevan arvion siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet tämän direktiivin täytäntöön, japohjavesi jätetään tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, koska siitä on annettu erityisdirektiivi,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Tässä direktiivissä:- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti elohopean päästönormien raja-arvot tämän direktiivin 2 artiklan d alakohdassa määriteltyjen teollisuuslaitosten päästöjä varten;- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti vesiympäristön laatutavoitteet elohopean osalta;- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti määräajat, joihin mennessä jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten nykyisiä päästöjä varten myöntämissä luvissa määrätyt ehdot on täytettävä;- vahvistetaan direktiivin 76/464/ETY 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti mittauksen vertailuömenetelmät, joilla on mahdollista määrittää päästöissä ja vesiympäristössä olevat elohopeapitoisuudet;- perustetaan direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti valvontamenettely;- velvoitetaan jäsenvaltiot toimimaan keskenään yhteistyössä, kun on kysymys päästöistä, jotka vaikuttavat useamman kuin yhden jäsenvaltion vesiin.2. Tätä direktiiviä sovelletaan direktiivin 76/464/ETY 1 artiklassa tarkoitettuihin vesiin pohjavettä lukuun ottamatta.2 artikla Tässä direktiivissä:a) "elohopealla" tarkoitetaan- alkuainetta elohopea,- sen yhdisteen sisältämää elohopeaa;b) "raja-arvoilla" tarkoitetaanarvoja, jotka on määritelty liitteessä I;c) "laatutavoitteilla" tarkoitetaanvaatimuksia, jotka on määritelty liitteessä II;d) "teollisuuslaitoksella" tarkoitetaanlaitosta, jossa alkaliklorideja elektrolysoidaan elohopeakennojen avulla;e) "olemassa olevalla laitoksella" tarkoitetaanteollisuuslaitosta, joka on käytössä tämän direktiivin tiedoksiantopäivänä;f) "uudella laitoksella" tarkoitetaan- teollisuuslaitosta, joka otetaan käyttöön tämän direktiivin tiedoksiantopäivän jälkeen,- olemassa olevaa laitosta, jonka elohopeakennoja käyttävä alkalikloridien elektrolyysikaöpasiteetti otetaan käyttöön tämän direktiivin tiedoksiantopäivän jälkeen.3 artikla 1. Raja-arvot, niitä koskevat määräajat ja päästöjen valvonta- ja tarkastuskäytäntö määritellään liitteessä I.2. Direktiivin 76/464/ETY 3 artiklassa tarkoitettujen lupien on sisällettävä ehdot, jotka ovat vähintään yhtä tiukat kuin ne, jotka on vahvistettu tämän direktiivin liitteessä I, paitsi siinä tapauksessa, että jäsenvaltio noudattaa direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohtaa tämän direktiivin liitteen II ja IV mukaisesti.Luvat on tutkittava uudelleen vähintään joka neljäs vuosi.3. Jäsenvaltiot voivat, tämän rajoittamatta kuitenkaan 1 ja 2 kohdasta ja direktiivistä 76/464/ETY johtuvien velvoitteiden noudattamista, myöntää luvan uusille laitoksille vain jos tuollaisissa luvissa viitataan standardeihin, jotka vastaavat parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa elohopeapäästöjen estämiseksi.Niissä tapauksissa, joissa teknisistä seikoista johtuen suunnitellut toimenpiteet eivät ole parhaan käytettävissä olevan tekniikan mukaisia, jäsenvaltion on esitettävä komissiolle ennen luvan myöntämistä, käytettävästä menetelmästä riippumatta, perusteet näille seikoille.Komissio lähettää kolmen kuukauden kuluessa jäsenvaltioille kertomuksen, johon sisältyy sen lausunto toisessa alakohdassa tarkoitetusta poikkeuksesta.4. Analyysin vertailumenetelmä, jota käytetään elohopean esiintymistä määritettäessä, on kuvattu liitteessä III olevassa 1 kohdassa. Muita menetelmiä voidaan käyttää edellyttäen, että tällaisten menetelmien toteamis-, toistettavuus- ja tarkkuusrajat ovat vähintään yhtä hyvät kuin liitteessä III olevassa 1 kohdassa annetut rajat. Jäteveden virtaaman mittauksessa vaadittu tarkkuus on annettu liitteessä III olevassa 2 kohdassa.4 artikla Jäsenvaltiot, joita asia koskee, ovat vastuussa niiden vesiympäristöjen valvonnasta, joihin teollisuuden päästöt vaikuttavat.Kun on kyse päästöistä, jotka vaikuttavat useamman kuin yhden jäsenvaltion vesiin, asianomaisten jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä valvontamenettelyjen yhdenmukaistamiseksi.5 artikla 1. Jäsenvaltioiden komissiolle direktiivin 76/464/ETY 13 artiklan mukaisesti ja komission kussakin tapauksessa esittämästä pyynnöstä toimittamien tietojen perusteella, joiden on sisällettävä erityisesti:- yksityiskohdat luvista, joissa on asetettu elohopeapäästöjen päästöstandardit;- elohopeapitoisuuksien määrittämiseksi perustetun kansallisen verkon tekemien mittausten tulokset;komissiolaatii vertailevan arvion siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet tämän direktiivin täytäntöön.2. Komissio toimittaa 1 kohdassa tarkoitetun vertailevan arvion neuvostolle joka viides vuosi.Jos tieteellinen tietämys etenkin elohopean myrkyllisyydestä ja pysyvyydestä sekä kertymisestä eläviin organismeihin ja sedimentteihin muuttuu, tai jos parhaat käytettävissä olevat tekniset keinot kehittyvät, komissio tekee neuvostolle aiheelliset ehdotukset tarvittaessa uusien rajaarvojen ja laatutavoitteiden vahvistamiseksi.6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan 1 päivään heinäkuuta 1983 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.7 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 22 päivänä maaliskuuta 1982.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaL. TINDEMANS (1) EYVL N:o L 129, 18.5.1976, s. 23(2) EVYL N:o C 169, 6.7.1979, s. 2(3) EYVL N:o C 341, 31.12.1980, s. 24(4) EYVL N:o C 83, 2.4.1980, s. 16LIITE I Raja-arvot, niiden noudattamisen määräajat ja päästöjen valvontaömenettely1. Pitoisuuksina ilmaistut raja-arvot, joita periaatteessa ei pitäisi ylittää, esitetään seuraavassa taulukossa.>TAULUKON PAIKKA>Enimmäispitoisuuksina ilmaistut raja-arvot eivät missään tapauksessa saa olla suuremmat kuin ne, jotka on ilmaistu enimmäismäärinä jaettuna kloorintuotannon kapasiteetin vaatimalla vesimäärällä.2. Koska jäteveden elohopeapitoisuus riippuu käytetyn veden määrästä, joka vaihtelee prosesseittain ja laitoksittain, on kaikissa tapauksissa noudatettava seuraavassa taulukossa annettuja raja-arvoja, jotka on ilmaistu jätevesipäästössä olevan elohopean määränä suhteessa käytössä olevaan kloorintuotannon kapasiteettiin.>TAULUKON PAIKKA>3. Vuorokausikeskiarvojen raja-arvot ovat neljä kertaa 1 ja 2 kohdassa annettujen vastaavien kuukausikeskiarvojen raja-arvojen suuruiset.4. Jotta voidaan valvoa, täyttävätkö päästöt tässä liitteessä annettujen raja-arvojen mukaiset päästöstandardit, on perustettava valvontamenettely. Valvontamenettelyn tulee sisältää määräykset:- kunakin päivänä 24 tunnin jakson päästöä edustavan näytteen otosta ja elohopean määrittämisestä näytteestä ja- tuon ajan jätevesipäästön kokonaisvirtaaman mittauksesta.Kuukaudessa päästetty elohopeamäärä on lisättävä kunakin tuon kuukauden päivänä päästetyllä elohopeamäärällä. Tämä kokonaissumma on jaettava sitten käytössä olevalla kloorintuotannon kapasiteetilla.LIITE II LaatutavoitteetDirektiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdassa säädettyä poikkeusta soveltavia jäsenvaltioita varten määrätään päästöstandardit, jotka niiden on laadittava ja joiden noudattaminen niiden on varmistettava tuon direktiivin 5 artiklan mukaisesti siten, että alla lueteltuihin tavoitteisiin kuuluva sopiva laatutavoite tai sopivat laatutavoitteet täytetään alueilla, joihin kloorialkalielektrolyysiteollisuuden elohopeapäästöt vaikuttavat. Toimivaltainen viranomainen määrittelee kussakin tapauksessa vaikutuksen alaisen alueen ja valitsee 1 kohdassa luetelluista laatutavoitteista tavoitteen tai tavoitteet, joita se pitää asianmukaisina ottaen huomioon vaikutuksen alaisen alueen käyttötarkoituksen ja sen, että tämän direktiivin tarkoituksena on kaiken pilaamisen poistaminen.1 Asetetaan seuraavat laatutavoitteet, joiden tarkoituksena on direktiivissä 76/464/ETY määritellyn pilaantumisen estäminen tuon direktiivin 2 artiklan mukaan:1.1 Indikaattoriksi valitun edustavan kalanlihanäytteen elohopeapitoisuus ei saa ylittää 0,3 mg/kg märkää lihaa.1.2 Päästöjen vaikutuksen alaisten sisävesien kokonaiselohopeapitoisuus ei saa ylittää 1 µg/l aritmeettisena vuosikeskiarvona.1.3 Päästöjen vaikutusten alaisten suistovesien liuenneen elohopean pitoisuus ei saa ylittää 0,5 µg/l aritmeettisena vuosikeskiarvona.1.4 Päästöjen vaikutuksen alaisten aluevesien ja muiden rannikkovesien kuin suistovesien liuenneen elohopean pitoisuus ei saa ylittää 0,3 µg/l aritmeettisena vuosikeskiarvona.1.5 Veden laadun on täytettävä kaikkien muiden tällaisiin vesiin elohopean suhteen sovellettavien neuvoston direktiivien vaatimukset.2 Sedimenttien tai äyriäisten elohopeapitoisuus ei saa ajan kuluessa merkittävästi nousta.3 Kun alueen vesiin sovelletaan useita laatutavoitteita, vesien laadun on oltava sellainen, että se täyttää kaikki nuo vaatimukset.4 Laatutavoitteiden numeroarvot, jotka on määritelty 1.2, 1.3, ja 1.4 kohdassa voidaan poikkeustapauksissa, ja kun se on teknisistä syistä tarpeen, kertoa 1,5:llä 30 päivään kesäkuuta 1986 asti edellyttäen, että komissiolle on ilmoitettu siitä etukäteen.LIITE III Mittauksen vertailumenetelmät1. Vesien, kalanlihan, sedimenttien ja äyriäisten elohopeapitoisuuden määritykseen käytetty vertailumenetelmä on kylmähöyryatomiabsorptiospektrofotometria näytteen sopivan esikäsittelyn jälkeen, ottaen huomioon erityisesti elohopean esihapetus ja siitä aiheutuva elohopeaionien Hg (II) väheneminen.Toteamisrajojen(1) on oltava sellaiset, että elohopeapitoisuus voidaan mitata ±30 %:n tarkkuudella(2) ja ±30 %:n toistettavuudella(3) seuraavista pitoisuuksista:- päästöt: kymmenesosa suurimmasta luvassa sallitusta eritellystä elohopeapitoisuudesta,- pintavedet: kymmenesosa laatutavoitteessa eritellystä elohopeapitoisuudesta, - kalan ja äyriäisten liha: kymmenesosa laatutavoitteessa eritellystä elohopeapitoisuudesta,- sedimentit: kymmenesosa näytteen elohopeapitoisuudesta tai 0,05 mg/kg kuivapainosta sen mukaan, kumpi on suurempi.2. Virtausmittaukset on suoritettava ±20 %:n tarkkuudella.(1) Näiden ilmaisujen määritelmät on annettu jäsenvaltioissa juomavedeksi tarkoitetun pintaveden näytteenotto  ja analyysimenetelmistä ja  tiheydestä 9 päivänä lokakuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/869/ETY (EYVL N:o L 271, 29.10.1979, s. 44).LIITE IV Laatutavoitteiden valvontamenettely1. Toimivaltainen viranomainen erittelee kutakin tämän direktiivin mukaisesti myönnettyä lupaa varten rajoitukset, valvontamenettelyn ja määräajan, joilla taataan laatutavoitteen tai laatutavoitteiden noudattaminen.2. Direktiivin 76/464/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti jäsenvaltio raportoi kunkin valitun ja sovelletun laatutavoitteen osalta komissiolle seuraavista:- päästölähteet ja päästön leviäminen,- laatutavoitteen soveltamisalue,- näytteenottopisteiden sijainti,- näytteenottotiheys,- näytteenotto- ja mittausmenetelmät,- saadut tulokset.3. Näytteiden on edustettava riittävästi päästöjen vaikutuksen alaisen alueen vesiympäristön laatua, ja näytteenottotiheyden on oltava riittävä, jotta vesiympäristön muutokset tulevat siitä esiin, ottaen huomioon erityisesti hydrologisten olojen luonnollinen vaihtelu. Suolaisen veden kalojen analyysit on tehtävä riittävän edustavasta näyte- ja lajimäärästä.4. Toimivaltaisen viranomaisen on liitteen II laatutavoitteen 1.1 osalta valittava kalalajit, joita käytetään indikaattoreina analyyseissä. Suolaisen veden lajit valitaan niistä, jotka elävät rannikkovesissä ja joita pyydetään paikallisesti, ja niihin voivat kuulua turska, valkoturska, punakampela, makrilli, kolja ja kampela.Lausunto 3 artiklan 3 kohdasta Neuvosto ja komitea toteavat, että paras käytettävissä oleva tekniikka mahdollistaa suljettua suolaliuoskiertoa käyttävien uusien teollisuuslaitosten aiheuttamien elohopeapäästöjen rajoittamisen alle 0,5 g:aan käytössä olevaa kloorintuotannon kapasiteettitonnia kohti.