Avis juridique important

|

31974L0061

Neuvoston direktiivi 74/61/ETY, annettu 17 päivänä joulukuuta 1973, moottoriajoneuvojen luvattoman käytön estäviä laitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 038 , 11/02/1974 s. 0022 - 0028 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 3 s. 0206  Kreikank. erityispainos: Luku 13 Nide 2 s. 0188  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 3 s. 0206  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 3 s. 0162  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 3 s. 0162

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 17 päivänä joulukuuta 1973,moottoriajoneuvojen luvattoman käytön estäviä laitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (74/61/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettätekniset vaatimukset, jotka moottoriajoneuvojen on kansallisen lainsäädännön mukaan täytettävä, liittyvät muun muassa moottoriajoneuvojen luvattoman käytön estäviin laitteisiin,nämä vaatimukset eroavat jäsenvaltioittain; sen vuoksi on tarpeen, että jäsenvaltiot antavat samat vaatimukset joko voimassa olevien määräystensä lisäksi tai niiden sijasta, erityisesti, jotta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivin(3) säädetty ETY-tyyppihyväksyntämenettely voidaan ottaa käyttöön kaikkien ajoneuvotyyppien osalta, jateknisten vaatimusten osalta on suotavaa ottaa huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission sääntö N:o 18 ("Ajoneuvojen luvattoman käytön estävien laitteiden hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset määräykset")(4), joka on 20 päivänä maaliskuuta 1958 tehdyn moottoriajoneuvojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja hyväksymisen vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen liitteenä, yhdenmukaistamista ja hyväksymisen vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen liitteenä,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTässä direktiivissä "ajoneuvolla" tarkoitetaan kaikkia tieliikenteeseen tarkoitettuja, korilla varustettuja tai ilman sitä olevia vähintään nelipyöräisiä moottoriajoneuvoja, joiden suurin rakenteellinen nopeus on yli 25 km/h, lukuun ottamatta kiskoilla kulkevia ajoneuvoja, maataloustraktoreita ja -koneita sekä moottorityökoneita.2 artiklaJäsenvaltio ei saa evätä ajoneuvolta ETY-tyyppihyväksyntää tai kansallista hyväksyntää moottoriajoneuvojen luvattoman käytön estäviin laitteisiin liittyvistä syistä, jos laitteet vastaavat liitteessä I vahvistettuja vaatimuksia.3 artiklaJäsenvaltio ei saa estää tai kieltää ajoneuvon myyntiä, rekisteröintiä, liikkeelle laskemista tai käyttöä moottoriajoneuvojen luvattoman käytön estäviin laitteisiin liittyvistä syistä, jos laitteet vastaavat liitteessä I vahvistettuja vaatimuksia.4 artiklaTyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet saadakseen tiedon jokaisesta liitteessä I olevassa 2.2 kohdassa tarkoitettujen osien tai ominaisuuksien muutoksesta. Jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on päätettävä, onko muutetulle ajoneuvotyypille suoritettava uusia testejä ja laadittava uusi seloste. Jos testit osoittavat, että laite ei ole tämän direktiivin vaatimusten mukainen, ei muutosta saa hyväksyä.5 artiklaTarvittavat muutokset liitteissä I ja II olevien vaatimusten mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen annetaan moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.6 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset voimaan 18 kuukauden kuluessa direktiivin tiedoksi antamisesta ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että ne toimittavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.7 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 17 päivänä joulukuuta 1973.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaI. NØRGAARD(1) EYVL N:o C 112, 27.10.1972, s. 16(2) EYVL N:o C 60, 26.7.1973, s. 12(3) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1(4) Asiakirja ECE, Geneve, E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev. Add. 17LIITE I(1)SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ SEKÄ YLEISET JA ERITYISET VAATIMUKSET1. SOVELTAMISALAKaikki 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun direktiivin liitteessä I määritellyt M1- ja N1-luokan ajoneuvot on varustettava luvattoman käytön estävällä laitteella. Laitteiden asentaminen muiden luokkien ajoneuvoihin on vapaaehtoista.2. MÄÄRITELMÄTTässä direktiivissä tarkoitetaan(2.1)2.2 "ajoneuvotyypillä" ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan seuraavilta olennaisilta osin:2.2.1 valmistajan kuvaus ajoneuvotyypistä;2.2.2 ajoneuvon sen osan tai niiden osien järjestely tai rakenne, joihin laite vaikuttaa;2.2.3 suojalaitteen tyyppi;2.3 "suojalaitteella" ajoneuvon luvatonta käyttöä estämään tarkoitettujen osien kokonaisuutta. Suojalaite rakentuu moottorin käynnistämisen estävästä laitteesta, jona voi toimia jokin seuraavista tavanmukaisen valvonnan mahdollistavista laitteista. Suojalaite voi- vaikuttaa ohjaukseen,- vaikuttaa vaihteistoon,- vaikuttaa voimansiirtoon, tai- estää moottorin käymisen.2.3.1 Suojalaitteina ei pidetä laitteita, joiden yksinomaisena tarkoituksena on estää jarrujen vapauttaminen;(2.4)2.5 "ohjausmekanismilla" ohjauspyörää, ohjauspylvästä varusteineen ja koteloineen, ohjausakselia, ohjausvaihdetta ja kaikkia sellaisia osia, jotka on suunniteltu absorboimaan törmäysenergiaa ohjauspyörään kohdistuvissa törmäyksissä.3 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN3.1 Ajoneuvotyypin tyyppihyväksyntää luvattoman käytön estävän suojalaitteen osalta hakee ajoneuvon valmistaja tai tämän edustaja.3.2 Hakemuksen liitteenä on oltava jäljempänä tarkoitetut asiakirjat kolmena kappaleena, ja yksityiskohtaiset tiedot seuraavasti:3.2.1 yksityiskohtainen kuvaus ajoneuvotyypin valvontalaitteen järjestelystä ja suunnittelusta tai siitä ajoneuvon osasta, johon suojalaite vaikuttaa;3.2.2 riittävän yksityiskohtaiset ja sopivassa mittakaavassa esitetyt piirustukset suojalaitteesta ja sen asentamisesta ajoneuvoon;3.2.3 suojalaitteen tekninen kuvaus.3.3 Tyyppihyväksyntätestejä suorittavalle tutkimuslaitokselle on toimitettava:3.3.1 tyyppihyväksynnän kohteena olevaa ajoneuvotyyppiä vastaava ajoneuvo, ja3.3.2 tutkimuslaitoksen pyynnöstä ne 5 ja 6 kohdassa tarkoitettuihin tarkastuksiin tarvittavat osat, jotka tutkimuslaitos katsoo välttämättömiksi.4. ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ(4.1)(4.2)4.3 ETY-tyyppihyväksyntätodistukseen on liitettävä liitteessä II esitetyn mallin mukainen todistus.(4.4)(4.4.1)(4.4.2)(4.5)(4.6)5. YLEISET VAATIMUKSET5.1 Suojalaite on oltava siten suunniteltu, että on välttämätöntä kytkeä se pois toiminnasta, jotta olisi mahdollista:5.1.1 käynnistää moottori tavanomaisesti tai5.1.2 ajaa ajoneuvoa tai siirtää sitä eteenpäin sen omalla voimalähteellä.5.2 Kun laite on toiminnassa, ei 5.1.2 kohdan mukaisen vaatimuksen toteuttavien laitteen osien kytkeminen pois toiminnasta saa olla mahdollista yksinkertaisin keinoin.5.3 Moottori on voitava käynnistää ja 5.1 kohdan vaatimusten on täytyttävä käytettäessä yhtä avainta yhdessä lukossa; avain ei saa kohdan 6.1.6 tapausta lukuun ottamatta olla kokonaan poistettavissa, ellei 5.1 kohdassa tarkoitettu suojalaite ala toimia tai ole kytketty toimimaan.5.4 Edellä 5.1 kohdassa tarkoitetun suojalaitteen on oltava siten suunniteltu, ettei sitä voi nopeasti ja huomiota herättämättä avata, saattaa toimintakyvyttömäksi tai tuhota.5.5 Suojalaite on asennettava ajoneuvoon kiinteästi. Sen on oltava siten asennettu, ettei sitä kuori- ja tukirakenteiden poistamisen jälkeenkään voida lukittuna poistaa muutoin kuin erityistyökaluin. Jos on mahdollista saattaa suojalaite pois toiminnasta irrottamalla ruuveja, ruuvien on oltava lukitun suojalaitteen suojaamia, elleivät ruuvit ole sellaisia, joita ei voida poistaa.5.6 Lukon on oltava luotettavasti suojalaitteeseen asennettuna.5.7 Käytettävissä lukoissa on oltava vähintään 1 000 eri yhdistelmää, eli yhteen lukkoon sopiva avain ei saa sopia kuin keskimäärin yhteen lukkoon tuhannesta. Yhdentyyppisissä ajoneuvoissa kunkin yhdistelmän esiintymistiheyden tulisi olla noin yksi tuhannesta.5.8 Suojalaitteen on estettävä tahaton vaaratilanteita aiheuttava lukkiutuminen ajoneuvon liikkuessa.5.9 Jos suojalaitteen toiminta vaatii muun energialähteen kuin kuljettajan käyttämän energian, saa tätä energiaa käyttää vain laitteen lukituksen päälle- ja poiskytkentään. Suojalaitteen on pysyttävä asetetussa asennossa täysin mekaanisesti.5.10 Suojalaite saadaan varustaa ulkopuolisella äänimerkillä, joka kytkeytyy toimintaan, kun lukitus yritetään poistaa, tehdä toimimattomaksi tai tuhota; äänimerkkien on oltava lyhyitä ja niiden on lakattava itsestään enintään 30 sekunnin kuluttua; ne saavat alkaa uudelleen vain, jos laite aktivoidaan uudestaan. Laitteen on lisäksi käytettävä ajoneuvon tavanomaista äänimerkinantolaitetta.(5.10.1)(5.10.2)6. ERITYISET VAATIMUKSETEdellä 5 kohdassa vahvistettujen yleisten vaatimusten lisäksi suojalaitteen on oltava tällaisia laitetyyppejä koskevien, jäljempänä vahvistettujen erityisten vaatimusten mukaisia, jos kyseinen suojalaitetyyppi vaikuttaa ohjaukseen, voimansiirtoon tai vaihteistoon.6.1 Ohjaukseen vaikuttavat suojalaitteet6.1.1 Ohjaukseen vaikuttavan suojalaitteen on lukittava ohjaus.6.1.2 Ohjauksen tahaton lukittuminen on oltava estetty, silloin kun avain on suojalaitteen lukossa, vaikka käynnistymisen estävä laite on toiminnassa.6.1.3 Sytytysvirran kytkeminen bensiinimoottorilla varustetussa ajoneuvossa tai dieselajoneuvossa moottorin käynnistäminen tavanomaisin toimenpitein on oltava estetty, kunnes ohjauksen lukitus on poistettu.6.1.4 Kun suojalaite on asetettu toimimaan, ei lukkokielen irrottaminen vastakappaleesta saa olla missään tilanteissa mahdollista.6.1.5 Lukkokielen on ulotuttava riittävän syvälle, jotta suojalaite toimisi myös jonkin verran kuluneena.6.1.6 Jos suojalaitteesta on mahdollista poistaa avain muussa asennossa kuin sellaisessa, jossa ohjaus on lukittuna, laitteen on oltava siten suunniteltu, ettei tähän asentoon päästä tai avainta voida poistaa tahattomasti.6.1.7 Suojalaitteen on kestettävä molempiin suuntiin, ilman että ohjausmekanismi vahingoittuu turvallisuutta vaarantavasti, ohjausakselin suuntaista staattista vääntömomenttia 19,6 mdaN edestä.6.2. Voimansiirtoon vaikuttavat suojalaitteetVoimansiirtoon vaikuttavan suojalaitteen on estettävä ajoneuvon vetävien pyörien pyöriminen.6.3 Vaihteensiirtomekanismiin vaikuttava suojalaite6.3.1 Vaihteensiirtomekanismiin vaikuttavan suojalaitteen on estettävä kaikki vaihtamistoimenpiteet.6.3.2 Käsivalintaisella vaihteistolla varustetun ajoneuvon vaihteenvalitsin on voitava lukita vain seuraaviin asentoihin: peruutus ja vapaa tai vain peruutus.6.3.3 Automaattisella vaihteistolla varustetun ajoneuvon vaihteenvalitsin on voitava lukita vain "pysäköinti"-asentoon, minkä lisäksi lukitseminen "vapaa"-asentoon on sallittua.(7.)(8.)(9.)(10.)(11.)(1) Liitteen teksti on pääosin yhdenmukainen Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännön N:o 18 kanssa; erityisesti kohtien alajaottelu on sama; tämän vuoksi, jos säännön jollekin kohdalle ei ole vastinetta tässä direktiivissä, kohdan numero annetaan suluissa.LIITE II>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>


Avis juridique important

|

31999L0099

Komission direktiivi 1999/99/EY, annettu 15 päivänä joulukuuta 1999, moottoriajoneuvojen moottorien tehoa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 80/1269/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 334 , 28/12/1999 s. 0032 - 0035

KOMISSION DIREKTIIVI 1999/99/EY,annettu 15 päivänä joulukuuta 1999,moottoriajoneuvojen moottorien tehoa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 80/1269/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/156/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/91/EY(2), ja erityisesti sen 13 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon moottoriajoneuvojen moottorien tehoa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 16 päivänä joulukuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/1269/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 97/21/EY(4), ja erityisesti sen 3 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:1) Direktiivi 80/1269/ETY on yksi direktiivillä 70/156/ETY perustettu EY-tyyppihyväksyntämenettelyä koskevista erityisdirektiiveistä. Tämän vuoksi ajoneuvojärjestelmiä, osia ja erillisiä teknisiä yksiköitä koskevia direktiivin 70/156/ETY säännöksiä sovelletaan tähän direktiiviin.2) Kaasulla toimivien ajoneuvojen (nestekaasu ja maakaasu) tyyppihyväksyntää varten on tarpeen sisällyttää direktiiviin 80/1269/ETY säännöksiä tällaisten ajoneuvojen moottorin tehon mittaamisesta ja erityisesti käytettävistä testipolttoaineista, kuten moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 70/220/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 2 päivänä lokakuuta 1998 annetussa komission direktiivissä 98/77/EY(5) määritellään. Tästä syystä on asianmukaista noudattaa niitä teknisiä vaatimuksia, jotka Euroopan talouskomissio on hyväksynyt säännössään N:o 85(6).3) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat direktiivillä 70/156/ETY perustetun tekniikan kehitykseen mukauttamista käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiivin 80/1269/ETY liite I tämän direktiivin liitteen mukaisesti.2 artikla1. Alkaen 1 päivästä tammikuuta 2000 jäsenvaltiot eivät saa- evätä moottoriajoneuvotyypiltä direktiivin 70/156/ETY 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettävää EY-tyyppihyväksyntää, tai- evätä kansallista tyyppihyväksyntää, taikka- kieltää ajoneuvojen rekisteröintiä, myyntiä tai käyttöönottoa direktiivin 70/156/ETY 7 artiklan mukaisesti,jos moottorin teho on määritelty direktiivin 80/1269/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisesti.2. Jäsenvaltiot 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen:- eivät saa enää antaa EY-tyyppihyväksyntää ajoneuvotyypille direktiivin 70/156/ETY 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja- saavat evätä kansallisen tyyppihyväksynnän ajoneuvotyypiltä, paitsi jos perusteena käytetään direktiivin 70/156/ETY 8 artiklan 2 kohtaa,jos moottorin tehoa ei ole määritelty direktiivin 80/1269/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisesti.3 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.4 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.5 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 15 päivänä joulukuuta 1999.Komission puolestaErkki LIIKANENKomission jäsen(1) EYVL L 42, 23.2.1970, s. 1.(2) EYVL L 11, 16.1.1999, s. 25.(3) EYVL L 375, 31.12.1980, s. 46.(4) EYVL L 125, 16.5.1997, s. 31.(5) EYVL L 286, 23.10.1998, s. 34.(6) UN/ECE sääntö N:o 85 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.1/Add. 84, sellaisena kuin se on muutettuna).LIITEMUUTOKSET DIREKTIIVIN 80/1269/ETY LIITTEESEEN I1. Korvataan 5.3.11. kohta seuraavasti: "5.3.11. Polttoaineena on käytettävä:5.3.11.1. Bensiinillä toimivissa ottomoottoreissa:Polttoaineen on oltava markkinoilla olevaa polttoainetta. Riitatapauksissa on käytettävä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteen IX ensimmäisessä kappaleessa määriteltyä vertailupolttoainetta. Edellä mainitun vertailupolttoaineen sijasta voidaan käyttää CEC:n(1) asiakirjassa RF-08-A-85 määriteltyjä bensiinillä toimivien moottorien vertailupolttoaineita.5.3.11.2. Nestekaasulla toimivissa ottomoottoreissa:5.3.11.2.1. Itsesäätyvässä moottorissa:Polttoaineen on oltava markkinoilla olevaa polttoainetta. Riitatapauksissa on käytettävä yhtä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteessä IX a määritellyistä vertailupolttoaineista.5.3.11.2.2. Jos moottori ei ole itsesäätyvä:Polttoaineena on käytettävä sitä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteessä IX a tarkoitettua vertailupolttoainetta, jonka C3-pitoisuus on pienin tai5.3.11.2.3. Jos moottori on tarkoitettu käytettäväksi vain yhdellä erityisellä polttoaineseoksella:Polttoaineena on käytettävä moottorille määriteltyä polttoainetta.5.3.11.2.4. Käytetty polttoaine määritellään testausselosteessa.5.3.11.3. Maakaasulla toimivissa ottomoottoreissa:5.3.11.3.1. Itsesäätyvässä moottorissa:Polttoaineen on oltava markkinoilla olevaa polttoainetta. Riitatapauksissa on käytettävä yhtä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteessä IX a määritellyistä vertailupolttoaineista.5.3.11.3.2. Jos moottori ei ole itsesäätyvä:Polttoaineen on oltava markkinoilla olevaa polttoainetta, jonka Wobben indeksi on vähintään 52,6 MJm-3 (0°C, 101,3 kPa). Riitatapauksissa on käytettävä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteessä IX a määriteltyä vertailupolttoainetta G20, eli polttoainetta, jonka Wobben indeksi on korkein tai5.3.11.3.3. Jos moottori on tarkoitettu käytettäväksi tietyillä polttoaineilla:Polttoaineen on oltava markkinoilla olevaa polttoainetta, jonka Wobben indeksi on vähintään 52,6 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa), jos moottori on tarkoitettu käytettäväksi H-ryhmän kaasuilla, tai vähintiään 47,2 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa), jos moottori on tarkoitettu käytettäväksi L-ryhmän kaasuilla. Riitatapauksissa polttoaineena on käytettävä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteessä IX a tarkoitettua vertailupolttoainetta G20, jos moottori on tarkoitettu käytettäväksi H-ryhmän kaasuilla, tai vertailupolttoainetta G23, jos moottori on tarkoitettu käytettäväksi L-ryhmän kaasuilla, eli polttoainetta, jonka Wobben indeksi on korkein kyseisessä ryhmissä, tai5.3.11.3.4. Jos moottorion tarkoitettu käytettäväksi vain yhdellä erityisellä polttoaineseoksella:Polttoaineena on käytettävä moottorille määriteltyä polttoainetta.5.3.11.3.5. Käytetty polttoaine määritellään testausselosteessa.5.3.11.4. Dieselmoottoreissa:Polttoaineen on oltava markkinoilla olevaa polttoainetta. Riitatapauksissa on käytettävä direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, liitteen IX toisessa kappaleessa määriteltyä vertailupolttoainetta. Edellä mainitun vertailupolttoaineen sijasta voidaan käyttää CEC:n(2) asiakirjassa RF-03-A-84 määriteltyä bensiinillä toimivien moottorien vertailupolttoainetta.5.3.11.5. Ottomoottorit, joissa voidaan käyttää sekä bensiiniä että kaasumaista polttoainetta, on testattava molemmilla polttoaineilla 5.3.11.1-5.3.11.3 kohdan säännösten mukaisesti. Ajoneuvot, jotka voivat käyttää polttoaineena sekä bensiiniä että kaasumaista polttoainetta, mutta joiden bensiinijärjestelmä on asennettu ainoastaan hätätapauksia tai käynnistystä varten ja joiden bensiinisäiliöön mahtuu enintään 15 litraa bensiiniä, katsotaan testin osalta ajoneuvoiksi, jotka voivat käyttää polttoaineena ainoastaan kaasumaista polttoainetta."2. Lisätään kohdan 8.1 loppuun alaviite (1) seuraavasti: "(1) Valmistaja saa ilmoittaa ainoastaan yhden arvon, jos moottorin teho pysyy moottorityypin yhden vaihtoehdon osalta samana. Kukin vaihtoehto on määriteltävä selvästi."3. Korvataan lisäyksessä 1 oleva 3.2.2 kohta seuraavasti: "3.2.2. Polttoaine: dieselöljy/bensiini/maakaasu/nestekaasu (1)"4. Lisätään 3.2.15 ja 3.2.16 kohta lisäykseen 1 seuraavasti: ">PIC FILE= "L_1999334FI.003501.EPS">"5. Lisätään lisäyksen 1 loppuun alaviite (3) seuraavasti: "(3) Muutettaessa tämä direktivi kosekemaan myös kaasumaisten polttoaineiden säiliötä."6. Lisäyksen 2 liitteen 1.1.3 kohta kuuluu seuraavasti: "1.1.3. Polttoaine: dieselöljy/bensiini/maakaasu/nestekaasu (1)."(1) Voitelu- ja polttoaineiden suoritustestien kehittelyn Euroopan yhteistyöneuvosto.(2) Voitelu- ja polttoaineiden suoritustestien kehittelyn Euroopan yhteistyöneuvosto.


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/41/EY, annettu 7 päivänä syyskuuta 2005, moottoriajoneuvojen turvavöiden kiinnityspisteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 76/115/ETY muuttamisesta   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               30.9.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 255/149

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2005/41/EY,
   annettu 7 päivänä syyskuuta 2005,
   moottoriajoneuvojen turvavöiden kiinnityspisteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 76/115/ETY muuttamisesta
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Tutkimusten mukaan turvavöiden ja turvajärjestelmien käyttö voi vähentää huomattavasti kuolemantapausten ja loukkaantumisten määrää tieliikenneonnettomuuksissa, jopa auton kierähtäessä ympäri. Turvavöiden ja turvajärjestelmien asentaminen kaikkien luokkien ajoneuvoihin saa aikaan tieliikenneturvallisuuden parantumista ja siten säästää ihmishenkiä.

               (2)

               Turvavöiden asentaminen kaikkiin ajoneuvoihin tuottaa yhteiskunnalle huomattavaa hyötyä.

               (3)

               Euroopan parlamentti painotti yhteisistä toimista tieliikenneonnettomuuksien vähentämiseksi 18 päivänä helmikuuta 1986 antamassaan päätöslauselmassa (3), joka on osa yhteisön tieturvallisuusohjelmaa, tarvetta säätää turvavyön käyttöpakko kaikkia matkustajia, lapset mukaan luettuina, koskevaksi, lukuun ottamatta julkisia liikennevälineitä. Sen vuoksi turvavöiden ja/tai turvajärjestelmien pakollisessa asentamisessa on tehtävä ero julkisen liikenteen linja-autojen ja muiden ajoneuvojen välillä.

               (4)

               Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/156/ETY (4) mukaisesti yhteisön tyyppihyväksyntäjärjestelmää on sovellettu ainoastaan kaikkiin M1-luokan uusiin ajoneuvoihin 1 päivästä tammikuuta 1998. Näin ollen ainoastaan nämä ajoneuvot on varustettava sellaisin turvavöiden ja/tai turvajärjestelmien kiinnityspistein, jotka ovat direktiivin 76/115/ETY (5) säännösten mukaisia.

               (5)

               Siihen asti, kun yhteisön tyyppihyväksyntäjärjestelmä ulotetaan koskemaan kaikkia ajoneuvoluokkia, muihin kuin M1-luokkaan kuuluviin ajoneuvoihin olisi tieturvallisuuden vuoksi asennettava turvavöiden ja/tai turvajärjestelmien kiinnityspisteet.

               (6)

               Direktiiviin 76/115/ETY sisältyvät jo kaikki tekniset ja hallinnolliset säännökset, joiden perusteella muihin kuin M1-luokkaan kuuluvat ajoneuvot voidaan tyyppihyväksyä. Jäsenvaltioiden ei sen vuoksi tarvitse antaa muita säännöksiä.

               (7)

               Useat jäsenvaltiot ovat jo moottoriajoneuvojen turvavöiden kiinnityspisteitä koskevan neuvoston direktiivin 76/115/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 17 päivänä kesäkuuta 1996 annetun komission direktiivin 96/38/EY voimaantulon jälkeen saattaneet sen sisältämät säännökset pakollisiksi tiettyjen muiden ajoneuvoluokkien kuin M1-luokan osalta. Valmistajat ja heidän alihankkijansa ovat näin ollen jo kehittäneet tarvittavan tekniikan.

               (8)

               Direktiivi 76/115/ETY olisi sen vuoksi muutettava vastaavasti.

               (9)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitetta eli tieliikenneturvallisuuden parantamista saattamalla turvavöiden asentaminen tietyissä ajoneuvoluokissa pakolliseksi, vaan se voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Direktiivin 76/115/ETY muuttaminen
   Muutetaan direktiivi 76/115/ETY seuraavasti:

               1)

               Lisätään 2 artiklaan kohta seuraavasti:
               ”M2- ja M3-luokan ajoneuvot jaetaan alaluokkiin matkustajien kuljetuksessa käytettäviä, kuljettajan istuimen lisäksi enemmän kuin kahdeksan istuinta käsittäviä ajoneuvoja koskevista erityissäännöksistä 20 päivänä marraskuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/85/EY (6) liitteessä I olevan 2 jakson määritelmien mukaisesti.

               2)

               Muutetaan liite I seuraavasti:

                           a)

                           Poistetaan 1.9 kohta.

                           b)

                           Korvataan 4.3.1 kohta seuraavasti:

                                       4.3.1

                                       ”M1-, M2- (alaluokka III tai B) ja M3-luokan ajoneuvoihin (alaluokka III tai B) sekä N-luokan ajoneuvoihin on asennettava tämän direktiivin vaatimusten mukaiset turvavöiden kiinnityspisteet.”

                           c)

                           Korvataan 4.3.8 kohta seuraavasti:

                                       4.3.8

                                       ”Vain paikallaan olevassa ajoneuvossa käytettäväksi tarkoitettuihin istuimiin ja 4.3.1—4.3.5 kohdan piiriin kuulumattomien ajoneuvojen istuimiin ei vaadita turvavyön kiinnityspisteitä. Jos ajoneuvo on varustettu kiinnityspisteillä tällaisten istuinten osalta, kyseisten kiinnityspisteiden on oltava tämän direktiivin säännösten mukaiset. Kiinnityspisteiden, jotka on tarkoitettu käytettäväksi ainoastaan vammaisten turvavöiden tai muiden moottoriajoneuvojen turvavöitä ja turvajärjestelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/541/ETY (7) 2 a artiklassa tarkoitettujen turvajärjestelmien yhteydessä, ei kuitenkaan tarvitse olla tämän direktiivin säännösten mukaisia, jos ne on suunniteltu ja valmistettu kansallisten oikeudellisten vaatimusten mukaisesti mahdollisimman korkean turvallisuustason varmistamiseksi käytännössä.

         2 artikla
   Vammaisia koskevat toimenpiteet
   Komissio tarkastelee viimeistään 20 päivänä huhtikuuta 2008 erityisiä menettelyjä ainoastaan vammaisten turvavöiden tai muiden direktiivin 77/541/ETY 2 a artiklassa tarkoitettujen turvajärjestelmien yhteydessä käytettäviksi tarkoitettuja kiinnityspisteitä koskevien vaatimusten yhdenmukaistamiseksi olemassa olevien kansainvälisten standardien ja kansallisten oikeudellisten vaatimusten pohjalta tätä direktiiviä vastaavan turvallisuustason varmistamiseksi. Komissio esittää tarvittaessa ehdotuksia toimenpiteiksi. Muutokset tähän direktiiviin hyväksytään direktiivin 70/156/ETY 13 artiklan mukaisesti.
   3 artikla
   Täytäntöönpano
   1.   Jos turvavöiden kiinnityspisteet ovat direktiivin 76/115/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisia, jäsenvaltiot eivät saa niiden osalta 20 päivästä huhtikuuta 2006 alkaen

               a)

               evätä ajoneuvotyypiltä EY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää;

               b)

               kieltää uusien ajoneuvojen rekisteröintiä, myyntiä tai käyttöönottoa.

         2.   Jos turvavöiden kiinnityspisteet eivät ole direktiivin 76/115/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisia, jäsenvaltioiden on uuden ajoneuvotyypin osalta 20 päivästä lokakuuta 2006 alkaen

               a)

               oltava enää myöntämättä EY-tyyppihyväksyntää;

               b)

               evättävä kansallinen tyyppihyväksyntä.

         3.   Jos turvavöiden kiinnityspisteet eivät ole direktiivin 76/115/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisia, jäsenvaltioiden on 20 päivästä lokakuuta 2007 alkaen

               a)

               katsottava, että uusien ajoneuvojen vaatimustenmukaisuustodistukset eivät enää ole voimassa direktiivin 70/156/ETY 7 artiklan 1 kohdassa säädettyyn tarkoitukseen;

               b)

               kiellettävä uusien ajoneuvojen rekisteröinti, myynti ja käyttöönotto, lukuun ottamatta direktiivin 70/156/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia.

         4 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 20 päivänä huhtikuuta 2006. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
   2.   Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 21 päivästä huhtikuuta 2006 alkaen.
   3.   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   4.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   5 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

   6 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 7 päivänä syyskuuta 2005.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. BORRELL FONTELLES

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         C. CLARKE

      (1)  EUVL C 80, 30.3.2004, s. 8.

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 17. joulukuuta 2003 (EUVL C 91 E, 15.4.2004, s. 496), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 24. tammikuuta 2005 (EUVL C 111 E, 11.5.2005, s. 23), Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 26. toukokuuta 2005 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  EYVL C 68, 24.3.1986, s. 35.

      (4)  EYVL L 42, 23.2.1970, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2004/78/EY (EUVL L 153, 30.4.2004, s. 103).

      (5)  EYVL L 24, 30.1.1976, s. 6, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 96/38/EY (EYVL L 187, 26.7.1996, s. 95).

      (6)  EYVL L 42, 13.2.2002, s. 1.”

      (7)  EYVL L 220, 29.8.1977, s. 95, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla.”


Avis juridique important

|

31980L0891

Komission direktiivi 80/891/ETY, annettu 25 päivänä heinäkuuta 1980, yhteisön analyysimenetelmästä elintarvikkeena sellaisenaan käytettävien tai elintarvikkeisiin lisättyjen öljyjen ja rasvojen sisältämän erukahappopitoisuuden määrittämiseksi

Virallinen lehti nro L 254 , 27/09/1980 s. 0035 - 0041 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 11 s. 0008  Kreikank. erityispainos: Luku 13 Nide 11 s. 0007  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 11 s. 0008  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 11 s. 0076  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 11 s. 0076

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 25 päivänä heinäkuuta 1980,yhteisön analyysimenetelmästä elintarvikkeena sellaisenaan käytettävien tai elintarvikkeisiin lisättyjen öljyjen ja rasvojen sisältämän erukahappopitoisuuden määrittämiseksi (80/891/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon elintarvikkeena sellaisenaan käytettävissä öljyissä ja rasvoissa tai elintarvikkeissa, joihin on lisätty öljyä ja rasvoja, sisältämän erukahapon enimmäispitoisuudesta 20 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/621/ETY(1) ja erityisesti sen 3 artiklan,sekä katsoo, ettädirektiivin 76/621/ETY 2 artiklassa säädetään, että mainitun direktiivin 1 artiklassa tarkoitettu tuotteiden erukahappopitoisuus ei saa olla enemmän kuin viisi prosenttia laskettuna rasva-ainesosassa olevien rasvahappojen kokonaistasosta,direktiivin 76/621/ETY 3 artiklassa säädetään, että erukahappopitoisuutta tarkastetaan yhteisön analyysimenetelmällä,näytteenotosta, näytteiden luokittelusta ja öljykasvien siementen öljypitoisuudesta, epäpuhtauksista ja kosteuspitoisuudesta annetun asetuksen (ETY) N:o 1470/68(2) liitteessä VI, sellaisena kuin se on asetuksessa (ETY) N:o 72/77(3), säädetään analyysimenetelmästä, jolla määritetään rapsin ja rypsin siementen erukahappopitoisuus; tätä menetelmää tulisi käyttää seulontamenetelmänä,öljyjen ja rasvojen sisältämiä rasvahappoja analysoitaessa kaasu-nestekromatografisesti normaaleissa olosuhteissa ei ole mahdollista erottaa erukahappoa muista dokoseenihapon isomeereista kuten setoleenihaposta,on tarpeen määrittää erukahapon taso öljyissä ja rasvoissa, kuten myös elintarvikkeissa, joihin on lisätty öljyjä ja rasvoja, jotka voivat sisältää setoleenihappoa ja muita dokoseenihapon isomeereja,erukahapon määrää ei kuitenkaan tarvitse määrittää öljyistä ja rasvoista eikä elintarvikkeista, joihin on lisätty öljyjä ja rasvoja, jos seulontamenetelmillä on todettu, ettei erukahapon määrä ylitä viittä prosenttia dokoseenihappojen tai cis-dokoseenihappojen määrästä,kunnes parempi erukahapon määrityksessä käytettävä analyysimenetelmä otetaan käyttöön, katsotaan tämä analyysimenetelmä tällä hetkellä parhaiten soveltuvaksi, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän elintarvikekomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaJäsenvaltioiden on säädettävä, että direktiivin 76/621/ETY 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden erukahappopitoisuuden määrittämiseksi tarvittavat analyysit suoritetaan 2 artiklan mukaisesti.2 artikla1. Seulontaa varten on määritettävä:a) dokoseenihappojen kokonaismäärä 1 artiklassa tarkoitetuista tuotteista menetelmällä, joka on selostettu asetuksen (ETY) N:o 1470/68 liitteessä VI; taib) cis-dokoseenihappojen kokonaismäärä 1 artiklassa tarkoitetuista tuotteista menetelmällä, joka on selostettu asetuksen (ETY) N:o 1470/68 liitteessä VI ja jossa käytetään kaasu-nestekromatografiaa olosuhteissa, joissa cis- ja transisomeerit erottuvat; liikkumattomista faaseista tähän tarkoitukseen sopivat esimerkiksi syaanipropyylipolysiloksaanit tai nestekiteet.2. Jos:a) dokoseenihappojen, määritettynä 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, taib) cis-dokoseenihappojen, määritettynä 1 kohdan b alakohdan mukaisesti,kokonaismäärä ei 1 artiklassa tarkoitetuista tuotteista, laskettuna niiden rasva-ainesosien kokonaisrasvahappokoostumuksen perusteella, ole enempää kuin viisi prosenttia, ei muita määrityksiä tarvita. Muussa tapauksessa erukahappopitoisuus määritetään liitteessä selostetun menetelmän avulla.3 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä helmikuuta 1982. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.4 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 25 päivänä heinäkuuta 1980.Komission puolestaÉtienne DAVIGNONKomission jäsen(1) EYVL N:o L 202, 28.7.1976, s. 35(2) EYVL N:o L 239, 28.9.1968, s. 2(3) EYVL N:o L 12, 15.1.1977, s. 11LIITEERUKAHAPPOPITOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN ELINTARVIKKEENA KÄYTETTÄVISTÄ ÖLJYISTÄ JA RASVOISTA SEKÄ ELINTARVIKKEISTA, JOIHIN ON LISÄTTY ÖLJYJÄ TAI RASVOJAI. JOHDANTO1. NÄYTTEEN VALMISTAMINEN1.1 YleistäAnalysoitavan laboratorionäytteen painon on oltava tavallisesti 50 grammaa, jollei tarvita suurempia määriä.1.2 Näytteen valmistaminenNäyte pitää homogenisoida ennen analyysiä.1.3 SäilytysastiatEdellä mainitulla tavalla valmistettu näyte pitää aina säilyttää ilma- ja vesitiiviissä säilytysastiassa.2. REAGENSSIT2.1 Vesi2.1.1 Jos vettä tarvitaan liuottimeksi, laimentamiseen tai pesemiseen, on käytettävä tislattua tai vähintään yhtä puhdasta mineraalitonta vettä.2.1.2 Jos mainitaan "liuos" tai "laimennos" ilman erillistä muun reagenssin määrittelyä, tarkoitetaan vesiliuosta tai -laimennosta.2.2 KemikaalitKaikkien käytettävien kemikaalien pitää olla hyväksyttävää analyysilaatua, jollei toisin ilmoiteta.3. LAITTEET3.1 LaiteluetteloTässä luettelossa on ainoastaan ne välineet, jotka ovat erityiskäyttöön tarkoitettuja tai tarkoin määriteltyjä.3.2 Analyysivaaka"Analyysivaa'alla" tarkoitetaan vaakaa, jonka herkkyys on 0.1 mg tai parempi.4. TULOSTEN ESITTÄMINEN4.1 TuloksetVirallisessa tutkimusselosteessa ilmoitettujen tulosten pitää olla keskiarvoja, jotka perustuvat vähintään kahteen määritykseen, joiden toistettavuus on hyväksyttävä.4.2 Prosenttiosuuden laskeminenJollei toisin ilmoiteta, tulokset ilmoitetaan painoprosentteina rasvahappojen kokonaismäärästä laboratorion saamasta näytteestä.4.3 Merkitsevien lukujen määräMerkitsevien lukujen määrä tuloksessa määräytyy menetelmän tarkkuuden perusteella.II. ERUKAHAPON MÄÄRITTÄMINEN1. TARKOITUS JA SOVELTAMISALATällä menetelmällä määritetään erukahappopitoisuus:i) öljyissä ja rasvoissa, jotka sisältävät setoleenihappoa (erityinen dokoseenihapon cis-isomeeri, jota esiintyy kalaöljyissä); jaii) hydratuissa öljyissä ja rasvoissa, jotka sisältävät dokoseenihapon trans- ja cis-isomeereja.2. MÄÄRITELMÄErukahappopitoisuus: erukahapon määrä määritettynä esitetyllä menetelmällä.3. PERIAATEÖljyn ja rasvan sisältämien rasvahappojen metyyliesterit erotetaan käyttämällä alhaisen lämpötilan hopeaohutkerroskromatografiaa ja määritetään kvantitatiivisesti kaasu-nestekromatografisesti.4. REAGENSSIT4.1 Peroksidivapaa juuri tislattu dietyylieetteri.4.2 n-Heksaani.4.3 Silikageeli G, ohutkerroskromatografiaan.4.4 Silikageeli, pylväskromatografiaan.4.5 Hopeanitraattiliuos, 200 g/l. Liuotetaan 24 g hopeanitraattia veteen, ja lisätään vettä 120 ml:aan saakka.4.6 Metyylierukaattiliuos, 5 mg/ml. Liuotetaan 50 mg metyylierukaattia muutamaan ml:aan n-Heksaania ja laimennetaan n-Heksaanilla 10 ml:ksi.4.7 Metyylitetrakosanoaatti, sisäinen standardiliuos, 0,25 mg/ml. Liuotetaan 25 mg metyylitetrakosanoaattia muutamaan ml:aan n-Heksaania (kuten 4.6. kohdassa) ja laimennetaan 100 ml:ksi n-Heksaanilla.4.8 Kehitysliuos: Tolueeni ja n-Heksaani 90 : 10 (v/v).4.9 2,7-dikloorifluoreskiiniliuos 0,5 g/l. Liuotetaan lämmittämällä ja sekoittamalla 50 mg 2,7-dikloori-fluoreskiinia 100 ml:aan 50-prosenttista metanolin vesiliuosta.5. LAITTEET5.1 Ohutkerroskromatografialaitteisto, johon sisältyy erityisesti:5.1.1 Pakastusyksikkö, jossa voidaan säilyttää kehitysastiaa ja sen sisältöä - 20...- 25 C:n lämpötilassa.5.1.2 Lasilevyt, 200 × 200 mm.5.1.3 Ultraviolettilamppu.5.1.4 Lasipylväät, pituudeltaan noin 200 mm ja sisähalkaisijaltaan noin 10 mm, joissa on pohjalla lasivillaa tai lasisintteri. Vaihtoehtoisesti pienet suppilot, joissa on lasisintterisuodattimet.5.1.5 Applikaattori, jolla laitetaan liuokset kapeaksi nauhaksi tai juovaksi ohutkerroslevyille.5.2 Kaasu-nestekromatografi, jossa on elektroninen integraattori, josta on kuvaus asetuksen (ETY) N:o 72/77 liitteessä VI olevassa III jaksossa.6. MENETTELY6.1 Rasvahappojen metyyliesterien valmistaminenOtetaan noin 400 mg:n näyte öljy- tai rasvaosasta analysoitavaksi, ja valmistetaan liuos, joka sisältää 20-50 mg/ml rasvahapon metyyliestereitä n-heksaanissa menetelmällä, joka on kuvattu asetuksen (ETY) N:o 72/77 liitteessä VI olevassa II.3 jaksossa.6.2 Ohutkerroskromatografia6.2.1 Levyjen valmistaminenLaitetaan 60 g silikageeliä (4.3) 500 ml:n pyöreäpohjaiseen kolviin, lisätään 120 ml hopeanitraattiliuosta (4.5) ja ravistetaan minuutin ajan, jotta saataisiin homogeeninen liete. Levitetään liete tavalliseen tapaan levyjen päälle; kerroksen paksuuden pitäisi olla noin 0.5 mm. Tämä määrä lietettä riittää viiden 200 × 200 mm:n levyn valmistamiseen.Levyjen annetaan kuivua ilmassa osittain (jättämällä ne mielellään pimeään 30 minuutin ajaksi), ja kuivataan ne sitten täysin, ja aktivoidaan ne laittamalla uuniin 100 °C:n tasaiseen lämpötilaan 2,5 tunnin ajaksi. Levyt on käytettävä mahdollisimman nopeasti aktivoinnin jälkeen, tai ne on varastoitava huolellisesti pimeässä huoneessa ja aktivoitava uudelleen ennen käyttöä. (Huomautus: 1 tunnin aktivointi 110 °C:n lämpötilassa voi olla riittävä, jos levyt eivät ole tummentuneet käsiteltäessä). Merkitään viivat päällysteeseen 10 mm:n päähän reunoista ja sivuista jokaiseen levyyn ennen käyttöä vähentämään reunavaikutuksia kehityksen aikana.6.2.2 Metyyliestereiden asettaminenApplikaattoria (5.1.5) käyttäen laitetaan 50 ìl näytteestä valmistettua metyyliestereiden liuosta (6.1) kapeaksi noin 50 mm:n pituiseksi nauhaksi, vähintään 40 mm:n etäisyydelle levyn reunoista ja 10 mm:n päähän alareunasta. Samalla tavoin lisätään 100 ìl liuosta, jossa on tilavuudeltaan yhtä paljon valmistettua metyyliestereiden liuosta (6.1) ja metyylierukaattiliuosta (4.6). Liuosten lisäämisen yhteydessä on erityisesti varottava päällysteen helppoa särkyvyyttä. Metyyliesterien asettamisen jälkeen levy asetetaan seisomaan alareuna alaspäin dietyylietteriin, kunnes eetteri on noussut noin 5 mm näytteen asettamisalueen yläpuolelle. Tämä konsentroi metyyliesterit ohueksi vyöhykkeeksi. Huomautus: haluttaessa voidaan laittaa 50 ìl metyylierukaattiliuosta levylle auttamaan metyylierukaattivyöhykkeen tunnistamisessa kehityksen jälkeen (ks. kuva).6.2.3 Levyjen kehittäminenKehitysliuos (4.8) kaadetaan säiliöön noin 5 mm:n kerrokseksi, ja säiliö asetetaan kannella suljettuna pakastesäiliöön (5.1.1), jonka lämpötila on - 25 °C tai mahdollisimman lähellä tätä lämpötilaa. (Joissain tapauksissa on hyödyllistä vuorata säiliö). Kahden tunnin kuluttua levy asetetaan huolellisesti säiliöön, ja annetaan liuottimen nousta puoleen väliin tai kahden kolmasosan korkeudelle levyä. Levy otetaan pois, ja haihdutetaan varovasti liuotin levystä typpivirralla. Levy laitetaan uudelleen säiliöön, ja annetaan liuottimen nousta levyn yläosaan. Levy otetaan pois kuten aikaisemmin, kuivataan typpivirralla ja ruiskutetaan sen jälkeen huolellisesti 2,7-dikloorifluoreskiiniliuoksella (4.9).Kun levyä tarkastellaan ultraviolettivalossa, voidaan paikallistaa näytteestä peräisin oleva metyylierukaattia sisältävä vyöhyke referenssinäytteeseen lisätyn voimistetun metyylierukaattivyöhykkeen avulla (ks. kuva).6.2.4 Metyyliesterifraktioiden erottaminenRaaputetaan näytteestä peräisin oleva metyylierukaattivyöhyke 50 ml:n dekantterilasiin huolellisesti välttäen hävikkiä. Vastaavasti metyylierukaattivyöhykkeen ylä- ja alapuolella oleva silikageeli siirretään toiseen 50 ml:n dekantterilasiin. Tämä vyöhyke sisältää kaikki muut rasvahappojen metyyliesterifraktiot. Lisätään 1,0 ml metyylitetrakosanoaattistandardiliuosta (4.7) ja 10 ml dietyylieetteriä (4.1) jokaiseen dekantterilasiin. Hämmennetään ja siirretään dekantterilasien sisältö eri pylväisiin tai suppiloihin (5.1.4), joissa jokaisessa on noin 1 g silikageeliä; metyyliesterit eluoidaan käyttämällä kolme tai neljä 10 ml:n annosta dietyylieetteriä. Suodokset kerätään pieniin pulloihin. Haihdutetaan jokainen suodos tilavuudeltaan pienemmäksi käyttämällä heikkoa typpivirtaa, ja siirretään metyyliesterit pieniin suippopohjaisiin lasiputkiin. Loput liuottimesta poistetaan haihduttamalla typpivirrassa siten, että metyyliesterit konsentroituvat putkien pohjaan. Liuotetaan metyyliesterit noin 25-50 ìl:aan n-heksaania (4.2).6.3 Kaasu-nestekromatografia6.3.1 Noudatetaan asetuksen 72/77/ETY liitteessä VI olevassa III jaksossa esitettyä menettelyä, ja analysoidaan 1-2 ìl metyyliesteriliuosta, joka on saatu i) fraktiosta, joka sisältää metyylierukaatin, ja ii) fraktiot, jotka sisältävät jäljelle jääneet metyloidut rasvahapot.6.3.2 Tulostetaan elektroniselta integraattorilta seuraavien piikkien pinta-alat:i) metyylierukaatin sisältävän fraktion kromatogrammista:a) metyylierukaatti [E]b) sisäinen standardi [L1]c) metyyliesteripiikkien kokonaisalat vähennettynä sisäisen standardin [EF] alalla;ii) sen fraktion kromatogrammista, joka sisältää jäljelle jääneet rasvahappojen metyyliesterita) metyyliesterien piikkien kokonaisala vähennettynä sisäisen standardin alalla [RF].b) sisäinen standardi [L2].7. TULOSTEN ESITTÄMINEN7.1 Laskentamenetelmä ja -kaava7.1.1 Näytteen erukahappopitoisuus, ilmaistuna metyyliesterinä prosentteina näytteen kokonaisrasvahappojen metyyliestereistä saadaan seuraavasti:>VIITTAUS KAAVIOON>jossaE, EF, RF, L1 ja L2 ovat 6.3.2. kohdassa tarkoitetut piikkien pinta-alat, korjattuna, jos on tarpeen, kalibrointikertoimilla.Edellä olevan kaavan avulla saatu metyylierukaatin lukuarvo on sama kuin erukahappotaso ilmoitettuna prosentteina näytteen rasvahappojen kokonaistasosta.7.1.2 Jos piikkipinta-alat tulostetaan prosenttiosuuksina, voidaan EF ja RF arvot laskea seuraavasti:EF = 100 - L1RF = 100 - L27.1.3 Edellä esitetty laskentamenetelmä (7.1.1) edellyttää, että näytteen tetrakosaanihapon määrä on mitätön. Jos tätä happoa näyttää olevan merkittäviä määriä, täytyy jäljelle jäävien rasvahappojen metyyliestereitä sisältävän fraktion kromatogrammista saatu tetrakosaanihapon määrä (L2) vähentää:L2 - T2jossaT2 = >NUM>T0P2>DEN>P0jaT2 = näytteestä peräisin olevan metyylitetrakosanoaatin piikkipinta-ala, joka muodostaa osan piikkipinta-alasta, joka on peräisin sisäisestä standardista jäljelle jääneen rasvahappojen metyyliestereiden fraktion kromatogrammista.P2 = metyylipalmitaatin piikkipinta-ala, joka on saatu jäljelle jääneen fraktion kromatogrammista.T0 = metyylitetrakosanoaatin piikkipinta-ala, joka on saatu kokonaisrasvahappojen metyyliestereiden kromatogrammista määritettynä tämän direktiivin 2 artiklan mukaisesti.P0 = metyylipalmitaatin piikkipinta-ala, joka on saatu kokonaisrasvahappojen metyyliestereiden kromatogrammista määritettynä tämän direktiivin 2 artiklan mukaisesti.7.1.4 Kaavan johtaminenRasvahappojen osuus fraktiossa, joka sisältää metyylierukaatin, ilmaistuna prosenttiosuutena rasvahappojen kokonaismäärästä saadaan seuraavasta kaavasta:>VIITTAUS KAAVIOON>Erukahapon osuus metyylierukaattia sisältävässä fraktiossa saadaan seuraavasti:>NUM>E>DEN>EFSiten erukahappopitoisuus näytteessä, prosentteina kokonaisrasvahapoista, saadaan seuraavasta kaavasta:>VIITTAUS KAAVIOON>7.1.5 ToistettavuusKahden tuloksen välinen ero ei saa olla suurempi kuin 10 % tuloksesta tai 0,5 grammaa näytteen 100 grammaa kohti laskettuna suuremman arvon mukaisesti, kun määritykset on suorittanut sama analysoija samanaikaisesti tai peräkkäin samoissa olosuhteissa.>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>