Avis juridique important

|

32003L0010

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/10/EY, annettu 6 päivänä helmikuuta 2003, terveyttä ja turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi altistumiselta fysikaalisista tekijöistä (melu) aiheutuville riskeille (seitsemästoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi)

Virallinen lehti nro L 042 , 15/02/2003 s. 0038 - 0044

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/10/EY,annettu 6 päivänä helmikuuta 2003,terveyttä ja turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi altistumiselta fysikaalisista tekijöistä (melu) aiheutuville riskeille(seitsemästoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi)EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 137 artiklan 2 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen(1), jonka se on tehnyt työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),ovat kuulleet alueiden komiteaa,noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(3), ja ottavat huomioon sovittelukomitean 8 päivänä marraskuuta 2002 hyväksymän yhteisen tekstin,sekä katsovat seuraavaa:(1) Perustamissopimuksen mukaan neuvosto voi antaa direktiivein säännökset vähimmäisvaatimuksista, joilla edistetään erityisesti työympäristön parantamista, taatakseen näin korkeatasoisemman työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelun. Näitä direktiivejä säädettäessä on vältettävä asettamasta sellaisia hallinnollisia, taloudellisia ja oikeudellisia rasituksia, jotka vaikeuttaisivat pienten ja keskisuurten yritysten perustamista taikka haittaisivat niiden kehitystä.(2) Perustamissopimusta noudattaen tällä direktiivillä ei estetä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai ottamasta käyttöön tiukempia suojatoimenpiteitä, mutta sen täytäntöönpano ei saisi aiheuttaa kussakin jäsenvaltiossa jo vallitsevan tilanteen heikkenemistä.(3) Työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät melualtistukseen työssä 12 päivänä toukokuuta 1986 annetussa neuvoston direktiivissä 86/188/ETY(4) säädetään, että neuvosto tarkastelee komission ehdotuksesta direktiiviä uudelleen kyseisten vaarojen vähentämiseksi ottaen huomioon erityisesti tieteellisen tietämyksen ja teknologian kehityksen.(4) Komission työturvallisuutta, työhygieniaa ja työterveyttä koskevasta ohjelmastaan antamassa tiedonannossa(5) edellytetään hyväksyttäväksi työturvallisuutta edistäviä toimenpiteitä erityisesti direktiivin 86/188/ETY soveltamisalan laajentamiseksi ja kynnysarvojen uudelleen arvioimiseksi. Neuvosto otti tämän huomioon työturvallisuutta, työhygieniaa ja työterveyttä koskevassa 21 päivänä joulukuuta 1987 antamassaan päätöslauselmassa(6).(5) Työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan soveltamiseen liittyvästä toimintaohjelmasta annetun komission tiedonannon mukaisesti on asetettava turvallisuutta ja terveyttä koskevia vähimmäisvaatimuksia työntekijöiden altistukselle fysikaalisista tekijöistä johtuville riskeille. Euroopan parlamentti antoi toimintaohjelmasta syyskuussa 1990 päätöslauselman(7), jossa kehotettiin komissiota laatimaan erityisdirektiivi meluun, tärinään ja muihin työpaikan fysikaalisiin tekijöihin liittyvistä vaaroista.(6) Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat ensimmäisenä toimenpiteenä 25 päivänä kesäkuuta 2002 antaneet direktiivin 2002/44/EY terveyttä ja turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi altistumiselta fysikaalisista tekijöistä (tärinä) aiheutuville riskeille (kuudestoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi)(8).(7) Toisena askeleena on syytä ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla työntekijöitä suojellaan melun aiheuttamilta riskeiltä, koska melu vaikuttaa työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen aiheuttamalla erityisesti kuulovaurioita. Näillä toimenpiteillä pyritään sekä varmistamaan jokaisen yksittäisen työntekijän terveys ja turvallisuus että luomaan perusta kaikkien yhteisön työntekijöiden vähimmäissuojalle, jotta vältetään mahdollinen kilpailun vääristyminen.(8) Nykyinen tieteellinen tietämys melulle altistuksen vaikutuksista terveyteen ja turvallisuuteen ei ole riittävää, jotta voitaisiin määritellä tarkat altistustasot, jotka kattaisivat kaikki terveys- ja turvallisuusriskit, erityisesti melun muulle kuin kuulolle aiheuttamien vaikutusten osalta.(9) Melun torjumiseksi perustettavassa suojajärjestelmässä on rajoituttava tarpeetonta yksityiskohtaisuutta välttäen määrittelemään saavutettavat tavoitteet, noudatettavat periaatteet ja käytettävät perusarvot, jotta jäsenvaltiot voivat soveltaa vähimmäisvaatimuksia samalla tavoin.(10) Melulle altistumista voidaan vähentää tehokkaammin ottamalla ehkäisytoimenpiteet huomioon jo työpisteitä ja työpaikkoja suunniteltaessa sekä valitsemalla työvälineet, -menettelyt ja -menetelmät siten, että riskejä vähennetään ensisijaisesti jo niiden syntyvaiheessa. Työvälineisiin ja -menetelmiin liittyvillä säännöksillä edistetään siten työntekijöiden suojelua. Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY(9) 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen ehkäiseviä toimenpiteitä koskevien yleisperiaatteiden mukaisesti yleiset suojelutoimenpiteet ovat ensisijaisia yksilöllisiin suojelutoimenpiteisiin nähden.(11) Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) päätöslauselmaan A 468(12) sisältyvässä säännöstössä alusten melutasosta annetaan ohjeita siitä, miten aluksilla voidaan vähentää melua sen syntyvaiheessa. Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus siirtymäaikaan, jota voidaan soveltaa merenkulkua harjoittavien alusten henkilökuntaan.(12) Jotta työntekijöiden altistuminen melulle voidaan arvioida oikein, on tarkoituksenmukaista käyttää objektiivista mittausmenetelmää, ja siksi on viitattu yleisesti tunnustettuun ISO-standardiin ISO 1999:1990. Arvioitujen tai objektiivisesti mitattujen arvojen olisi oltava ratkaisevia altistuksen alemman tai ylemmän toiminta-arvon edellyttämien toimenpiteiden aloittamisen kannalta. Altistuksen raja-arvoja tarvitaan, jotta työntekijöille ei aiheudu parantumattomia kuulovaurioita. Korviin kantautuvan melun taso olisi pidettävä altistuksen raja-arvoja alempana.(13) Musiikki- ja viihdealan erityispiirteet edellyttävät käytännön ohjeita, jotta tämän direktiivin säännöksiä voidaan tehokkaasti soveltaa. Jäsenvaltioiden olisi voitava turvautua siirtymäkauteen voidakseen laatia käytännesäännöt, jotka sisältävät käytännön suuntaviivoja, joiden avulla näillä aloilla työntekijät ja työnantajat voivat saavuttaa tässä direktiivissä säädetyn tasoisen suojan.(14) Työnantajien olisi toteutettava teknisen kehityksen ja tieteellisen tietämyksen mukaisia melulle altistukseen liittyviä mukautuksia parantaakseen työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua.(15) Koska tämä direktiivi on direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi, mainittua direktiiviä sovelletaan melulle altistumiseen, tämän kuitenkaan rajoittamatta tässä direktiivissä olevien ankarampien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.(16) Tällä direktiivillä edistetään käytännössä sisämarkkinoiden sosiaalisen ulottuvuuden toteutumista.(17) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(10) mukaisesti,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:I JAKSOYLEISET SÄÄNNÖKSET1 artiklaTarkoitus ja soveltamisala1. Tässä direktiivissä, joka on seitsemästoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi, säädetään vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi heidän terveyteensä ja turvallisuuteensa ja erityisesti heidän kuuloonsa kohdistuvilta riskeiltä, jotka aiheutuvat tai saattavat aiheutua melulle altistumisesta.2. Tämän direktiivin vaatimuksia sovelletaan toimintaan, jossa työntekijät työnsä johdosta altistuvat tai saattavat altistua melusta aiheutuville riskeille.3. Direktiivin 89/391/ETY säännöksiä sovelletaan kaikilta osin 1 kohdassa tarkoitetulla alalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tähän direktiiviin sisältyvien tiukempien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.2 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä määritellään riskejä ennustavina muuttujina käytettävät fysikaaliset parametrit seuraavasti:a) äänenpaineen huippuarvo (ppeak): C-taajuuspainotetun hetkellisen äänenpaineen suurin arvo;b) päivittäisen melualtistuksen taso (LEX,8h) (dB(A) 20 μPa:iin verrattuna): melualtistuksen tason aikapainotettu keskiarvo kahdeksan tunnin nimellisen työpäivän jaksolle, siten kuin se määritellään kansainvälisessä ISO-standardissa ISO 1999:1990, kohta 3.6. Se kattaa kaiken työssä koettavan melun, mukaan lukien impulssimelun;c) viikoittaisen melualtistuksen taso (LEX,8h ): päivittäisen melualtistuksen tason aikapainotettu keskiarvo viisi kahdeksan tunnin työpäivää käsittävän nimellisen viikon jaksolle, siten kuin se määritellään kansainvälisessä standardissa ISO 1999:1990, kohta 3.6 (huom. 2).3 artiklaAltistuksen raja-arvot ja altistuksen toiminta-arvot1. Tässä direktiivissä altistuksen raja-arvot ja altistuksen toiminta-arvot päivittäisen melualtistuksen tason ja äänenpaineen huippuarvon osalta vahvistetaan seuraavasti:a) altistuksen raja-arvot: LEX,8h = 87 dB(A) ja ppeak = 200 Pa(11);b) altistuksen ylemmät toiminta-arvot: LEX,8h = 85 dB(A) ja ppeak = 140 Pa(12);c) altistuksen alemmat toiminta-arvot: LEX,8h = 80 dB(A) ja ppeak = 112 Pa(13).2. Altistuksen raja-arvoja sovellettaessa on työntekijöiden todellisen altistuksen tason määrittämisessä otettava huomioon työntekijän käyttämien henkilökohtaisten kuulonsuojainten vaimentava vaikutus. Altistuksen toiminta-arvoissa tällaisten suojainten vaikutusta ei oteta huomioon.3. Asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa työssä, joissa päivittäinen melulle altistuminen vaihtelee huomattavasti työpäivästä toiseen, jäsenvaltiot voivat altistuksen raja-arvojen ja altistuksen toiminta-arvojen soveltamiseksi käyttää päivittäisen melualtistuksen tason sijasta viikoittaista melualtistuksen tasoa arvioidessaan melutasoa, jolle työntekijät altistuvat, edellyttäen ettäa) riittävällä seurannalla osoitettu viikoittainen melualtistuksen taso ei ylitä altistuksen raja-arvoa 87 dB(A); jab) näihin töihin liittyvät riskit saatetaan asianmukaisin toimenpitein mahdollisimman vähäisiksi.II JAKSOTYÖNANTAJIEN VELVOLLISUUDET4 artiklaRiskien määrittely ja arviointi1. Työnantajan on direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 3 kohdassa ja 9 artiklan 1 kohdassa säädettyjä velvollisuuksia täyttäessään arvioitava ja tarvittaessa mitattava melutasot, joille työntekijät altistuvat.2. Käytettävät menetelmät ja laitteet on mukautettava vallitseviin oloihin, erityisesti mitattavan melun ominaisuuksien, altistuksen keston, ympäristötekijöiden ja mittauslaitteiden ominaisuuksien perusteella.Näiden menetelmien ja laitteiden avulla on voitava määrittää 2 artiklassa määritellyt parametrit ja todeta, onko 3 artiklassa vahvistetut arvot tietyssä tapauksessa ylitetty.3. Käytettyihin menetelmiin voidaan sisällyttää näytteenotto, jonka on oltava työntekijän henkilökohtaista altistusta edustava.4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut arviointi ja mittaus on suunniteltava ja toteutettava pätevien palvelujen suorittajan toimesta sopivin väliajoin ottaen erityisesti huomioon direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan tarpeellisia päteviä palveluja tai henkilöitä koskevat säännökset. Melulle altistumisen tason arvioinnista ja/tai mittauksesta saadut tiedot on säilytettävä sopivassa muodossa, jotta niitä voidaan käyttää myöhemmin.5. Tätä artiklaa sovellettaessa on mittaustulosten arvioinnissa otettava huomioon mittauskäytännön mukaisesti määritellyt mittauksen epätarkkuudet.6. Työnantajan on direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti otettava riskien arvioinnissa huomioon erityisesti seuraavat seikat:a) altistuksen taso, tyyppi ja kesto, mukaan lukien altistus impulssimelulle;b) tämän direktiivin 3 artiklassa säädetyt altistuksen raja-arvot ja altistuksen toiminta-arvot;c) vaikutukset erityisen alttiisiin riskiryhmiin kuuluvien työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen;d) sikäli kuin se teknisesti on mahdollista, työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen kohdistuvat vaikutukset, jotka aiheutuvat melun ja työhön liittyvien ototoksisten aineiden sekä melun ja tärinän yhteisvaikutuksesta;e) yhtäältä melun ja toisaalta varomerkkien tai muiden onnettomuusriskien vähentämiseksi tarkkailtavien äänien yhteisvaikutuksesta työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen aiheutuvat välilliset vaikutukset;f) melupäästöjä koskevat tiedot, jotka työvälineiden valmistajat ovat antaneet asiaa koskevien yhteisön direktiivien mukaisesti;g) mahdolliset melupäästöjen vähentämiseksi suunnitellut vaihtoehtoiset työvälineet;h) melulle altistumisen jatkuminen tavanomaisen työajan jälkeen työnantajan vastuulla;i) siinä määrin kuin mahdollista, terveydentilan seurannassa kerätyt asianmukaiset tiedot, mukaan lukien julkaistut tiedot;j) sellaisten kuulonsuojainten saatavuus, joilla on riittävä vaimentava vaikutus.7. Työnantajalla on oltava hallussaan arviointi riskeistä direktiivin 89/391/ETY 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, ja työnantajan on eriteltävä ne toimenpiteet, jotka on toteutettava tämän direktiivin 5, 6, 7 ja 8 artiklan mukaisesti. Riskeistä laadittu arviointi on tallennettava soveltuvassa muodossa kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti. Riskien arviointi on pidettävä säännöllisesti ajan tasalla erityisesti, jos on tapahtunut merkittäviä muutoksia, jotka voisivat tehdä sen vanhentuneeksi, tai jos terveydentilan seurannan tulokset osoittavat sen tarpeelliseksi.5 artiklaAltistuksen estämistä tai vähentämistä koskevat säännökset1. Melulle altistumisesta aiheutuvat riskit on poistettava niiden syntyvaiheessa tai saatettava mahdollisimman vähäisiksi ottaen huomioon tekninen kehitys ja toimenpiteet, jotka ovat käytettävissä riskin hallitsemiseksi sen syntyvaiheessa.Riskejä on vähennettävä noudattaen direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 2 kohdassa säädettyjä yleisiä ehkäiseviä toimenpiteitä koskevia periaatteita ja ottaen huomioon erityisesti seuraavat seikat:a) vaihtoehtoiset työmenetelmät, jotka vähentävät melulle altistumista;b) sellaisten asianmukaisten työvälineiden valinta, jotka aiheuttavat tehtävän työn huomioon ottaen mahdollisimman vähän melua, mahdollisesti antamalla työntekijöiden käyttöön yhteisön säännösten mukaiset työvälineet, joilla rajoitetaan tai pyritään rajoittamaan melualtistusta;c) työpaikkojen ja työpisteiden suunnittelu;d) riittävän tiedon ja koulutuksen antaminen työntekijöiden ohjaamiseksi käyttämään työvälineitä oikein, jotta melulle altistuminen voidaan saattaa mahdollisimman vähäiseksi;e) tekninen melun vähentäminen:i) ilmassa etenevän melun vähentäminen, esimerkiksi melusuojia, kapselointia tai ääntä absorboivalla materiaalilla kattamista käyttäen;ii) runkoäänen vähentäminen, esimerkiksi sen vaimennuksella tai eristyksellä;f) asianmukaiset työvälineiden, työpaikan ja työpaikalla käytettävien järjestelmien huolto-ohjelmat;g) melun vähentäminen työn organisoinnilla:i) altistuksen keston ja voimakkuuden rajoittaminen;ii) sopiva työaikataulu, johon sisältyy riittävästi lepojaksoja.2. Jos altistuksen ylemmät toiminta-arvot ylittyvät, työnantajan on laadittava ja toteutettava 4 artiklassa tarkoitetun riskien arvioinnin perusteella teknisiä ja/tai organisatorisia toimenpiteitä koskeva suunnitelma melulle altistumisen vähentämiseksi ottaen huomioon erityisesti 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet.3. Edellä 4 artiklassa tarkoitetun riskien arvioinnin perusteella on työpaikoilla, joissa työntekijät saattavat altistua altistuksen ylemmät toiminta-arvot ylittävälle melulle, tämä tieto on ilmoitettava asianmukaisilla merkeillä. Kyseiset alueet on myös rajattava ja pääsyä niille on rajoitettava, jos se on teknisesti mahdollista ja altistumisriskin perusteella aiheellista.4. Jos työntekijällä on työn luonteen vuoksi käytettävissään työnantajan vastuulla olevat lepotilat, melu on näissä tiloissa vähennettävä niiden käyttötarkoituksen ja -olosuhteiden edellyttämälle tasolle.5. Työnantajan on direktiivin 89/391/ETY 15 artiklan nojalla mukautettava tässä artiklassa tarkoitetut toimenpiteet erityisen riskialttiisiin ryhmiin kuuluvia työntekijöitä koskeviin vaatimuksiin.6 artiklaHenkilökohtainen suojaus1. Jos melualtistuksesta aiheutuvia riskejä ei voida ehkäistä muulla tavoin, on työntekijöiden työpaikalla käyttämille henkilösuojaimille turvallisuutta ja terveyttä varten asetettavista vähimmäisvaatimuksista (kolmas direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) 30 päivänä marraskuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/656/ETY(14) ja direktiivin 89/391/ETY 13 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti annettava työntekijöiden käyttöön asianmukaiset, hyvin istuvat henkilökohtaiset kuulonsuojaimet, joita heidän on käytettävä, seuraavin ehdoin:a) jos melualtistus ylittää altistuksen alemmat toiminta-arvot, työnantajan on annettava työntekijöiden käyttöön henkilökohtaiset kuulonsuojaimet;b) jos melualtistus vastaa altistuksen ylempiä toiminta-arvoja tai ylittää ne, on käytettävä henkilökohtaisia kuulonsuojaimia;c) henkilökohtaisiksi kuulonsuojaimiksi on valittava suojaimia, jotka poistavat kuulolle aiheutuvan riskin tai saattavat sen mahdollisimman vähäiseksi.2. Työnantajan on tehtävä kaikkensa sen varmistamiseksi, että kuulonsuojaimia käytetään, ja vastattava tämän artiklan mukaisesti toteutettavien toimenpiteiden tehokkuuden tarkistamisesta.7 artiklaMelualtistuksen rajoittaminen1. Edellä 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritetty työntekijän altistuminen ei saa missään tapauksessa ylittää altistuksen raja-arvoja.2. Jos tämän direktiivin soveltamiseksi toteutetuista toimenpiteistä huolimatta havaitaan altistuksen raja-arvot ylittävää altistumista, työnantajan ona) välittömästi ryhdyttävä toimenpiteisiin vähentääkseen altistumista siten, että altistumisen raja-arvot alittuvat;b) selvitettävä liiallisen altistumisen syyt; jac) muutettava suojelu- ja ehkäisytoimenpiteitä siten, ettei tämä tilanne enää toistu.8 artiklaTyöntekijöille annettavat tiedot ja koulutusIlman, että direktiivin 89/391/ETY 10 ja 12 artiklan soveltaminen rajoittuu, työnantajan on varmistettava, että työssään altistuksen alempia toiminta-arvoja vastaavalle tai ne ylittävälle melulle altistuvat työntekijät ja/tai heidän edustajansa saavat melulle altistumisesta aiheutuvien riskien arvioinnista saatuihin tuloksiin liittyviä tietoja ja koulutusta, jotka koskevat erityisesti:a) tällaisten riskien luonnetta;b) tämän direktiivin perusteella toteutettuja toimenpiteitä melusta aiheutuvien riskien poistamiseksi tai saattamiseksi mahdollisimman vähäisiksi sekä olosuhteita, joissa toimenpiteitä sovelletaan;c) tämän direktiivin 3 artiklassa säädettyjä altistuksen raja-arvoja ja altistuksen toiminta-arvoja;d) tämän direktiivin 4 artiklan mukaisesti suoritettujen melun arvioinnin ja mittauksen tuloksia sekä näiden merkityksen ja mahdollisten riskien selvitystä;e) kuulonsuojaimien oikeaa käyttöä;f) sitä, miksi ja miten havaita alkavat kuulovauriot ja raportoida niistä;g) olosuhteita, joissa työntekijöillä on oikeus terveydentilan seurantaan, sekä terveydentilan seurannan tarkoitusta, tämän direktiivin 10 artiklan mukaisesti;h) turvallisia työtapoja melulle altistumisen saattamiseksi mahdollisimman vähäiseksi.9 artiklaTyöntekijöiden kuuleminen ja osallistuminenTyöntekijöiden ja/tai heidän edustajiensa kuuleminen ja osallistuminen on tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa asioissa järjestettävä direktiivin 89/391/ETY 11 artiklan mukaisesti erityisesti järjestämällä- 4 artiklassa tarkoitettu riskien arviointi ja toteutettavien toimenpiteiden määrittely,- 5 artiklassa tarkoitetut toimet melulle altistumisesta aiheutuvien riskien poistamiseksi tai vähentämiseksi,- 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen henkilökohtaisten kuulonsuojainten valinta.III JAKSOMUUT SÄÄNNÖKSET10 artiklaTerveydentilan seuranta1. Jäsenvaltioiden on annettava säännöksiä, joilla voidaan varmistaa työntekijöiden terveydentilan asianmukainen seuranta silloin kun tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun arvioinnin ja mittauksen tulokset osoittavat, että työntekijöiden terveydelle aiheutuu riski, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 89/391/ETY 14 artiklan soveltamista. Nämä säännökset, mukaan lukien potilaskertomuksia ja niiden saatavuutta koskevat vaatimukset, on otettava käyttöön kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti.2. Työntekijällä, jonka altistuminen melulle ylittää altistuksen ylemmät toiminta-arvot, on oltava oikeus kuulontarkastukseen, jonka toteuttaa lääkäri tai muu riittävän pätevyyden omaava henkilö lääkärin valvonnassa kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti. Työntekijöiden, joiden altistuminen melulle ylittää altistuksen alemmat toiminta-arvot, on lisäksi voitava käydä ennaltaehkäisevässä audiometrisessä kuulotestissä, jos 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut arviointi ja mittaukset osoittavat, että terveydelle aiheutuu riski.Näiden tarkastusten tarkoituksena on mahdollisen melusta aiheutuvan kuulon aleneman varhainen diagnosointi ja kuulon suojelu.3. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön järjestelyjä sen varmistamiseksi, että kustakin työntekijästä, jota seurataan 1 ja 2 kohdan mukaisesti, laaditaan potilaskertomus, joka pidetään ajan tasalla. Potilaskertomuksessa on oltava yhteenveto suoritetun terveydentilan seurannan tuloksista. Tiedot on säilytettävä sellaisessa muodossa, että niihin voidaan tutustua myöhemmin, kuitenkin lääketieteellisten tietojen salassapitovelvollisuutta noudattaen.Toimivaltaiselle viranomaiselle on toimitettava pyynnöstä jäljennökset tarvittavista tiedoista. Työntekijällä on oltava oikeus pyynnöstä tutustua häntä koskevaan potilaskertomukseen.4. Jos työntekijällä todetaan kuulonseurannassa havaittava kuulovaurio, lääkärin tai, jos lääkäri katsoo sen tarpeelliseksi, erikoislääkärin on arvioitava, johtuuko vaurio todennäköisesti työssä tapahtuneesta melulle altistumisesta. Tässä tapauksessa:a) lääkärin tai muun riittävän pätevyyden omaavan henkilön on ilmoitettava työntekijälle häntä koskevista tuloksista;b) työnantajan on:i) tarkistettava 4 artiklan mukaisesti suoritettu riskien arviointi;ii) tarkistettava 5 ja 6 artiklan mukaiset riskien poistamiseksi tai vähentämiseksi tarkoitetut toimenpiteet;iii) otettava huomioon työterveyshuollon ammattilaisen tai muun riittävän pätevyyden omaavan henkilön tai toimivaltaisen viranomaisen ohjeet toteuttaessaan riskin poistamiseksi tai vähentämiseksi vaadittavia toimenpiteitä 5 ja 6 artiklan mukaisesti, mukaan lukien mahdollisuus siirtää työntekijä vaihtoehtoisiin työtehtäviin, joissa ei ole lisäaltistumisen riskiä; jaiv) järjestettävä terveydentilan järjestelmällinen seuranta ja huolehdittava muiden mahdollisesti samalla tavalla altistuneiden työntekijöiden terveydentilan tarkastamisesta.11 artiklaPoikkeukset1. Poikkeuksellisissa tilanteissa, joissa henkilökohtaisten kuulonsuojainten täysimääräinen ja asianmukainen käyttö työn luonteen vuoksi todennäköisesti aiheuttaisi suuremman terveys- tai turvallisuusriskin kuin niiden käyttämättä jättäminen, jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia 6 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan sekä 7 artiklan säännösten soveltamisesta.2. Jäsenvaltiot voivat myöntää 1 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia ja tarvittaessa toimivaltaisia lääkintäviranomaisia on kuultu kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti. Poikkeuksiin on liitettävä ehtoja, joilla erityisolosuhteet huomioon ottaen varmistetaan, että aiheutuvat riskit saatetaan mahdollisimman vähäisiksi ja että asianomaisten työntekijöiden terveydentilaa seurataan. Poikkeuksia on tarkasteltava uudelleen joka neljäs vuosi ja ne on peruutettava heti kun olosuhteita, joiden perusteella ne on myönnetty, ei enää ole.3. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle joka neljäs vuosi luettelo 1 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksista ja ilmoitettava tarkasti ne syyt ja olosuhteet, joiden perusteella poikkeukset on myönnetty.12 artiklaTekniset muutoksetLiitteeseen tehtävistä puhtaasti teknisistä muutoksista päätetään 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen sekä:a) työvälineiden ja/tai työpaikkojen suunnittelua, rakentamista tai valmistamista koskevasta teknisestä yhdenmukaistamisesta ja standardoinnista annettavien direktiivien mukaisesti; jab) tekniikan kehityksen, parhaiten soveltuvissa yhdenmukaistetuissa eurooppalaisissa standardeissa tai eritelmissä tapahtuvien muutosten sekä melua koskevien uusien tietojen mukaisesti.13 artiklaKomitea1. Komissiota avustaa direktiivin 89/391/ETY 17 artiklassa tarkoitettu komitea.2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.14 artiklaKäytännesäännötJäsenvaltioiden on tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi laadittava työmarkkinaosapuolia kuullen sekä kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti käytännesäännöt, jotka sisältävät käytännön suuntaviivat, joiden avulla musiikki- ja viihdealan työntekijät ja työnantajat voivat täyttää tässä direktiivissä säädetyt oikeudelliset velvoitteensa.15 artiklaKumoaminenKumotaan direktiivi 86/188/ETY 17 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainitusta päivästä alkaen.IV JAKSOLOPPUSÄÄNNÖKSET16 artiklaKertomuksetJäsenvaltioiden on annettava komissiolle viiden vuoden välein tämän direktiivin käytännön täytäntöönpanoa koskeva kertomus, jossa esitetään työmarkkinaosapuolten näkemykset. Siinä on kuvattava parhaita käytäntöjä terveydelle haitallisen melun ehkäisemiseksi ja muita työn organisointitapoja sekä jäsenvaltioiden toimia näitä parhaita käytäntöjä koskevien tietojen välittämiseksi.Kertomusten perusteella komissio tekee kokonaisarvion tämän direktiivin täytäntöönpanosta tarkastellen sitä myös tieteellisten tutkimusten ja tietojen perusteella sekä ottaa huomioon tästä direktiivistä muun muassa musiikki- ja viihdealalle koituvat seuraukset. Komissio antaa asiaa koskevia tietoja Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavalle komitealle sekä ehdottaa direktiiviin tarvittaessa muutoksia.17 artiklaSaattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan ennen 15 päivää helmikuuta 2006. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättäKun jäsenvaltiot antavat näitä säädöksiä, niissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus silloin, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaus tehdään.2. Erityisolosuhteiden huomioon ottamiseksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa saada 15 päivästä helmikuuta 2006 alkaen viiden vuoden lisäajan eli yhteensä kahdeksan vuoden ajan soveltaakseen 7 artiklan säännöksiä merenkulkua harjoittavien alusten henkilökuntaan.Mahdollistaakseen sellaisten käytännesääntöjen laatimisen, jotka sisältävät käytännön suuntaviivoja tämän direktiivin säännösten täytäntöönpanoa varten, jäsenvaltiot voivat soveltaa musiikki- ja viihdealalla enintään kahden vuoden siirtymäkautta 15 päivästä helmikuuta 2006 alkaen, eli niillä on direktiivin voimaantulosta lukien yhteensä viisi vuotta aikaa panna direktiivi täytäntöön näillä aloilla, edellyttäen, että yksittäisissä jäsenvaltioissa jo saavutettu musiikki- ja viihdealan työntekijöiden suojelun taso pysyy yllä.3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne antavat tai ovat antaneet tässä direktiivissä tarkoitetulla alalla.18 artiklaVoimaantuloTämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.19 artiklaOsoitusTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 6 päivänä helmikuuta 2003.Euroopan parlamentin puolestaPuheenjohtajaP. CoxNeuvoston puolestaPuheenjohtajaG. Efthymiou(1) EYVL C 77, 18.3.1993, s. 12 ja EYVL C 230, 19.8.1994, s. 3.(2) EYVL C 249, 13.9.1993, s. 28.(3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 20. huhtikuuta 1994 (EYVL C 128, 9.5.1994, s. 146), vahvistettu 16. syyskuuta 1999 (EYVL C 54, 25.2.2000, s. 75), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 29. lokakuuta 2001 (EYVL C 45 E, 19.2.2002, s. 41) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 13. maaliskuuta 2002 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).(4) EYVL L 137, 24.5.1986, s. 28, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/24/EY (EYVL L 131, 5.5.1998, s. 11).(5) EYVL C 28, 3.2.1988, s. 3.(6) EYVL C 28, 3.2.1988, s. 1.(7) EYVL C 260, 15.10.1990, s. 167.(8) EYVL L 177, 6.7.2002, s. 13.(9) EYVL L 183, 29.6.1989, s. 1.(10) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.(11) 140 dB (C) 20 μPa:iin verrattuna.(12) 137 dB (C) 20 μPa:iin verrattuna.(13) 135 dB (C) 20 μPa:iin verrattuna.(14) EYVL L 393, 30.12.1989, s. 18.


Avis juridique important

|

31980L0217

Neuvoston direktiivi 80/217/ETY, annettu 22 päivänä tammikuuta 1980, yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi

Virallinen lehti nro L 047 , 21/02/1980 s. 0011 - 0023 Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 27 s. 0247  Espanjank. erityispainos: Luku 03 Nide 17 s. 0123  Portugalink. erityispainos: Luku 03 Nide 17 s. 0123  Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 11 s. 0213  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 11 s. 0213

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 22 päivänä tammikuuta 1980,yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi (80/217/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen, ja erityisesti sen 43 ja 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (),sekä katsoo, ettäeräs yhteisön tehtävistä eläinlääkinnän alalla on karjan terveydentilan parantaminen ja siten karjankasvatuksen kannattavuuden parantaminen,tällaisen toiminnan olisi lisäksi autettava poistamaan jäljellä olevat jäsenvaltioiden välistä elävien eläinten ja tuoreen lihan kauppaa koskevat esteet, jotka aiheutuvat eroista jäsenvaltioiden eläinten terveydentilassa,sikaruton esiintyminen voi paisua epitsoottiseksi eläintaudiksi, mikä johtaa niin laajaan kuolleisuuteen ja häiriöihin, että se uhkaa sikojen kasvatuksen kannattavuutta kokonaisuudessaan,säännökset olisi annettava heti, kun tautia epäillään esiintyvän, jotta välittömään ja tehokkaaseen toimintaan voidaan ryhtyä heti, kun taudin esiintyminen on varmistettu,jos tautia esiintyy, on tarpeen estää sen leviäminen valvomalla tarkoin eläinten liikkumista ja sellaisten tuotteiden käyttöä, jotka ovat alttiita pilaantumiselle, sekä rokotusten avulla,olisi yhdenmukaistettava menetelmät taudin määrittämiseksi sen kaikissa muodoissa vastuullisten laboratorioiden valvonnassa, sekä rokotteen valmistaminen, jayhteiset toimenpiteet klassisen sikaruton torjumiseksi ovat perustana eläinten yhtenäisen terveydentilan vaatimuksen ylläpitämiselle; ja siinä tarkoituksessa olisi säädettävä tiiviistä yhteistyöstä jäsenvaltioiden ja komission kesken,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Tässä direktiivissä säädetään yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi.2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan:a)"tilalla" jokaista (maatalous- tai muuta) laitosta, joka sijaitsee jonkin jäsenvaltion alueella ja jossa pidetään tai jalostetaan sikaeläimiä,b)"jalostussialla" sikaeläintä, joka on tarkoitettu käytettäväksi tai jota käytetään suvunjatkamiseen lajin lisäämistarkoituksessa,c)"lihotussialla" sikaeläintä, jota lihotetaan ja joka on tarkoitettu teurastettavaksi syöttökauden lopussa lihantuotantoa varten,d)"teurassialla" sikaeläintä, joka on tarkoitettu teurastettavaksi teurastamossa ilman tarpeettomia viivytyksiä,e)"sikaruttoon sairastuneeksi epäillyllä sialla" sikaa, jossa havaitaan kliinisiä oireita tai kuoleman jälkeen tapahtuneita muutoksia tai reaktioita 11 artiklan mukaisesti suoritettuihin laboratoriokokeisiin, jotka osoittavat sikaruton mahdollista esiintymistä,f)  "sikaruttoon sairastuneella sialla" sikaa:  P jolla on virallisesti todettu esiintyneen sikaruton kliinisiä oireita tai kuolemanjälkeisiä muutoksia,tai  P jolla taudin esiintyminen on todettu virallisesti 11 artiklan mukaisesti suoritetuissa laboratoriotutkimuksissa,g)"virkaeläinlääkärillä" jäsenvaltion toimivaltaisen keskusviranomaisen nimeämää eläinlääkäriä,h)"ruokajätteellä" keittiö- ja ravintolajätteitä tai mahdollisesti lihaa käyttävien teollisuudenalojen jätteitä.3 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että sikaruton esiintymisestä tai epäillystä esiintymisestä on ilmoitettava välittömästi toimivaltaiselle viranomaiselle.4 artikla 1. Kun tilalla on yksi tai useampia sikoja, joiden epäillään sairastuneen sikaruttoon, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että virkaeläinlääkäri panee toimeen välittömästi viralliset tutkimukset todetakseen, esiintyykö kyseistä tautia.Kun taudin epäillystä esiintymisestä ilmoitetaan, toimivaltaisen viranomaisen on asetettava tilan viralliseen valvontaan ja määrättävä erityisesti, että: P kaikki eri luokkiin kuuluvat tilan siat on laskettava ja laadittava luettelo jo kuolleiden tai todennäköisesti sairastuneiden sikojen lukumäärästä eri luokissa; luetteloa on täydennettävä ottaen huomioon tarkkailuaikana syntyneet ja kuolleet siat; luettelon tiedot on pyynnöstä esitettävä ja ne voidaan tarkastaa jokaisella tarkastuskäynnillä, P kaikki tilan siat on suljettava niiden suojiin tai muuhun paikkaan, jossa ne voidaan eristää, P tilalle ei saa tuoda eikä sieltä saa viedä pois sikoja.Toimivaltainen viranomainen voi tarvittaessa: i) laajentaa tilalta poistumista koskevaa kieltoa koskemaan muita eläinlajeja, ii) jos taudin esiintymistä ei ole todettu 15 päivän kuluessa, sallia teurastettavaksi tarkoitettujen eläinten pois viemisen viipymättä virallisessa valvonnassa edellyttäen, että tällaisten eläinten lihan tuominen yhteisön sisäiseen kauppaan tuoreena lihana ei ole sallittua, P sianlihaa ei saa viedä pois tilalta ilman toimivaltaisen viranomaisen antamaa lupaa, P sianruhoja ei saa viedä pois tilalta ilman toimivaltaisen viranomaisen antamaa lupaa, P eläinten rehua, välineitä, tarvikkeita tai jätteitä, jotka todennäköisesti levittäisivät epitsoottista eläintautia, ei saa viedä pois tilalta ilman toimivaltaisen viranomaisen antamaa lupaa, P ihmisten liikkumisen tilalle ja tilalta on oltava toimivaltaisen viranomaisen antaman luvan varaista, P ajoneuvojen liikkuminen tilalle ja tilalta on oltava toimivaltaisen viranomaisen antaman luvan varaista, P on käytettävä sopivia desinfiointitapoja sellaisten rakennusten, joissa pidetään sikoja, sekä tilan itsensä sisään- ja uloskäynteihin, P on suoritettava 7 ja 8 artiklan mukainen epitsootologinen selvitys.2. Toimenpiteitä, joista säädetään 1 kohdassa, ei saa lopettaa ennen kuin on virallisesti todettu, ettei epäiltyä sikaruttoa esiinny.5 artikla 1. Tapauksissa, joissa todetaan virallisesti, että sikaruttoa esiintyy, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 4 artiklan 1 kohdassa lueteltujen toimenpiteiden lisäksi toimivaltainen viranomainen määrää, että: P kaikki tilan siat on teurastettava viipymättä virallisessa valvonnassa ja sillä tavoin, että sikaruttoviruksen leviämisvaara vältetään kuljetuksen ja teurastuksen aikana, P edellä mainittujen sikojen teurastuksen jälkeen on kaikki ruhot hävitettävä virallisessa valvonnassa siten, ettei sikaruttoviruksen leviämisvaaraa ole, P taudin todennäköisen tilalle tulemisen ja virallisiin toimenpiteisiin ryhtymisen välisenä aikana teurastettujen sikojen liha on jos mahdollista jäljitettävä ja hävitettävä virallisessa valvonnassa siten, että sikaruttoviruksen leviämisvaara vältetään, P tilalla kuolleiden sikojen ruhot on hävitettävä virallisessa valvonnassa siten, että sikaruttoviruksen leviämisvaara vältetään, P kaikki todennäköisesti saastuneet aineet ja jätteet, kuten rehut, on käsiteltävä siten, että niissä olevat sikaruttovirukset tuhoutuvat. Tämä käsittely on suoritettava virkaeläinlääkärin antamien ohjeiden mukaan, P kun siat on hävitetty, sikojen säilyttämiseen käytetyt rakennukset, niiden kuljettamiseen käytetyt ajoneuvot ja kaikki todennäköisesti saastuneet välineet on puhdistettava ja desinfioitava 10 artiklan mukaisesti, P sikoja ei saa tuoda uudelleen tilalle ennen kuin vähintään 15 päivää on kulunut 10 artiklan mukaisesti suoritetuista puhdistus- ja desinfiointitoimenpiteistä, P on suoritettava 7 ja 8 artiklan mukainen epitsootologinen selvitys.2. Jos kyseessä ovat siat, jotka eivät ole sairastuneet tai joiden ei epäillä sairastuneen sikaruttoon, ja sen estämättä, mitä säädetään 1 kohdan ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa, jäsenvaltiot voivat sallia tällaisten sikojen kuljettamisen eläinlääkärin jatkuvassa valvonnassa kyseiseltä tilalta suoraan erikoislaitoksiin, edellyttäen, että: P siat teurastetaan viipymättä, P tällaisten eläinten liha lämpökäsitellään sikaruttoviruksen tuhoutumisen varmistamiseksi, ja ryhdytään kaikkiin varotoimiin siten saatujen tuotteiden uudelleen saastumisen estämiseksi, edellyttäen aina, että näiden tuotteiden tuominen yhteisön sisäiseen kauppaan ei ole sallittua.6 artikla 1. Jos kyseessä ovat tilat, jotka muodostuvat kahdesta tai useammasta tuotantoyksiköstä, ja jotta sikojen lihottaminen voitaisiin saattaa päätökseen, toimivaltainen viranomainen voi tehdä poikkeuksen 5 artiklan ensimmäisestä ja toisesta luetelmakohdasta saastuneen tilan terveiden sikojen tuotantoyksiköiden kohdalla, edellyttäen, että virkaeläinlääkäri on varmistanut näiden tuotantoyksiköiden ja niissä tapahtuvien toimintojen rakenteen ja koon olevan sellaisia, että tuotantoyksiköissä on eläimille täysin erilliset sijoitus-, säilytys- ja ruokintapaikat, jolloin virus ei pysty leviämään tuotantoyksiköstä toiseen.2. Jos 1 kohdassa säädettävää poikkeusta käytetään, jäsenvaltioiden on laadittava yksityiskohtaiset määräykset sen soveltamisesta niiden eläinten terveyttä koskevien takuiden perusteella, jotka voidaan antaa.Jäsenvaltioiden, jotka soveltavat 1 kohtaa, on ilmoitettava siitä komissiolle.3. Jäljempänä 16 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen voidaan päättää näiden toimenpiteiden muuttamisesta, sen varmistamiseksi, että ne ovat yhtenäisiä jäsenvaltioiden soveltamien toimenpiteiden kanssa.7 artikla Epitsootologisessa selvityksessä on oltava: P sen ajanjakson pituus, jona sikaruttoa on saattanut olla tilalla ennen kuin taudista ilmoitettiin, P sikaruton mahdollinen alkuperä tilalla ja muiden sellaisten tilojen tunnistaminen, joilla on mahdollisesti samasta lähteestä tartunnan saaneita sikoja, P niiden henkilöiden, ajoneuvojen, sikojen, ruhojen, lihan tai aineiden liikkuminen, jotka ovat todennäköisesti kuljettaneet viruksen tiloille ja tiloilta pois.8 artikla 1. a) Kun virkaeläinlääkäri havaitsee tai arvioi todettujen tietojen perusteella, että sikarutto on saattanut tulla muilta tiloilta 4 artiklassa tarkoitetulle tilalle, tai jälkimmäiseltä tilalta muille tiloille henkilöiden, sikojen tai ajoneuvojen liikkumisen tuloksena tai jollakin muulla tavalla, nämä muut tilat asetetaan viralliseen valvontaan c alakohdan mukaisesti, eikä tätä valvontaa lopeteta ennen kuin sikaruton epäilty esiintyminen 4 artiklassa mainitulla tilalla on virallisesti poissuljettu. b) Kun virkaeläinlääkäri havaitsee tai arvioi varmistettujen tietojen perusteella, että sikarutto on saattanut tulla 5 artiklassa tarkoitetulle tilalle muilta tiloilta henkilöiden, sikojen tai ajoneuvojen liikkumisen tuloksena tai jollakin muulla tavalla, nämä muut tilat asetetaan viralliseen valvontaan c alakohdan mukaisesti.Kun virkaeläinlääkäri havaitsee tai katsoo todettujen tietojen perusteella, että sikarutto on saattanut tulla 5 artiklassa tarkoitetulta tilalta muille tiloille henkilöiden, sikojen tai ajoneuvojen liikkumisen tuloksena tai jollakin muulla tavalla, nämä muut tilat ovat 4 artiklan säännösten alaisia. c) Virallisen valvonnan tarkoituksena on kaikkien sikaruton esiintymistä koskevien epäilyjen välitön havaitseminen, sikojen laskeminen ja niiden liikkumisen valvominen sekä tarvittaessa joidenkin tai kaikkien 4 artiklan 1 kohdassa säädettyjen toimenpiteiden toteuttaminen.2. Kun tila on ollut 1 kohdan a alakohdan, ja 1 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan säännösten alainen, toimivaltainen viranomainen voi sallia muiden kuin niiden sikojen, joiden vuoksi kyseiset toimet määrättiin, viemisen pois tilalta kuljetettavaksi virallisessa valvonnassa suoraan teurastamolle välittömästi tapahtuvaa teurastusta varten.Ennen tällaisen luvan antamista on virkaeläinlääkärin täytynyt suorittaa sikakarjan tarkastus ja todeta, ettei yhdenkään sian epäillä sairastuneen sikaruttoon.3. Toimivaltainen viranomainen voi, kun se katsoo tilanteen sallivan, rajoittaa 1 kohdan a kohdassa ja 1 kohdan b alakohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyt toimet koskemaan vain osaa tilasta ja tilan tässä osassa olevia sikoja, edellyttäen että sikaryhmät on tilalla sijoitettu eri paikkoihin, kasvatettu ja ruokittu täysin erillään toisistaan.9 artikla 1. Kun sikaruton diagnoosi on varmistettu virallisesti, toimivaltaisen viranomaisen on perustettava suojavyöhyke, joka ulottuu vähintään kahden kilometrin säteelle tartuntatilasta.2. a) Suojavyöhykkeellä sovelletaan seuraavia toimenpiteitä:  P sikojen liikkuminen julkisilla tai yksityisillä teillä on kielletty kauttakuljetusta lukuun ottamatta,  P sikoja ei saa viedä pois tilalta, jossa niitä pidetään, paitsi kuljetettavaksi suoraan teurastamolle virallisessa valvonnassa välittömästi tapahtuvaa teurastusta varten. Toimivaltainen viranomainen voi antaa luvan tällaiseen kuljetukseen vain sen jälkeen kun virkaeläinlääkäri on tutkinut kaikki tilan siat ja todennut, ettei yhdenkään sian epäillä sairastuneen sikaruttoon,  P kiertävien astutuspalvelujen käyttö on kielletty,  P markkinat, toripäivät, näyttelyt tai muut tilaisuudet, joissa on sikoja, mukaan lukien myyjien harjoittama sikojen noutaminen ja toimittaminen, on kielletty. b) Suojavyöhykkeellä sovellettuja toimenpiteitä jatketaan vähintään 15 päivää sen jälkeen, kun kaikki siat on hävitetty tiloilta tai tuotantoyksiköistä, joihin sovelletaan 6 artiklan 1 kohtaa ja joissa oli sikaruttoon sairastuneita sikoja, ja kun tällaisilla tiloilla tai yksiköissä suoritetut 10 artiklan mukaiset puhdistus- ja desinfiointitoimenpiteet on suoritettu loppuun.3. Kun 2 kohdan a alakohdassa säädettyjä kieltoja jatketaan pidempään kuin säädetyt 15 päivää uusien tautitapauksien ilmenemisen vuoksi, ja tästä aiheutuu ongelmia sikojen suojissa säilyttämisessä, toimivaltainen viranomainen voi eläinsuojeluun liittyvin perustein sallia omistajan hakemuksesta, jossa selitetään syyt tällaiseen hakemukseen, lihotussikojen pois viemisen suojavyöhykkeellä olevalta tilalta edellyttäen, että:a)virkaeläinlääkäri on varmistanut asiaintilan,b)siat on tutkittu ja todettu terveiksi ja ne kuljetetaan suoraan määränpäänä olevalle tilalle niin, etteivät ne ole yhteydessä muihin eläimiin, ja käytetty kuljetusväline puhdistetaan ja desinfioidaan ennen käyttöä sekä sen jälkeen,c)määränpäänä oleva tila sijaitsee joko suojavyöhykkeellä tai 20 km säteellä tästä vyöhykkeestä ja siellä on riittävät eläinsuojat,d)määränpäänä oleva tila asetetaan viralliseen valvontaan sikojen saapuessa sinne, jolloin sikaruton esiintymisen epäilyt voidaan havaita välittömästi, eläimet voidaan laskea ja niiden liikkumista valvoa.Toimivaltainen viranomainen voi myös a ja b alakohdassa säädetyin edellytyksin noudattaen sallia jalostussikojen kuljetuksen kahden suojavyöhykkeellä sijaitsevan tilan välillä.Virallisia valvontatoimenpiteitä, joista säädetään d alakohdassa, on jatkettava yhtä kauan kuin 2 kohdan b alakohdassa säädettyjä toimenpiteitä suojavyöhykkeellä, joka ympäröi tilaa, jolta siat on lähetetty.10 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että: P käytettävät desinfiointiaineet ja niiden pitoisuudet ovat toimivaltaisen viranomaisen virallisesti hyväksymiä, P puhdistus- ja desinfiointitoimenpiteet suoritetaan virallisessa valvonnassa virkaeläinlääkärin antamien ohjeiden mukaan.11 artikla 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että: P näytteenotto ja laboratoriokokeet sikaruton esiintymisen havaitsemiseksi suoritetaan liitteen I mukaisesti. Liitteen I määräyksiä voidaan täydentää tai muuttaa 16 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti, P kansallinen laboratorio vastaa vaatimuksien ja taudinmääritysmenetelmien yhteensovittamisesta kussakin jäsenvaltiossa liitteen II määräysten mukaisesti, P yhteisön nimeämä laboratorio toimii yhdyssiteenä toisessa luetelmakohdassa tarkoitettujen kansallisten laboratorioiden välillä.2. Neuvosto nimeää komission ehdotuksesta 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetun laboratorion ja määrää sen valtuudet ja toimintaehdot ennen tämän direktiivin täytäntöönpanopäivää.12 artikla 1. Noudattaen, mitä voimassa olevissa yhteisön säännöksissä säädetään, jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle ja muille jäsenvaltioille taudin epitsootologiasta ja kehityksestä liitteen III mukaisesti.2. Liitteen III säännöksiä voidaan täydentää tai muuttaa 16 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.13 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että: P kun siat viedään pois tilalta, jossa niitä on pidetty, ne merkitään siten, että tila, josta ovat lähtöisin ne, tai tila josta ne ovat alunperin lähtöisin, sekä eläimen liikkuminen pystytään helposti tunnistamaan; toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin tiettyjen sikaluokkien kohdalla ja tietyissä olosuhteissa terveydentilan huomioon ottaen sallia käytettävän muita tapoja, joiden avulla voidaan nopeasti tunnistaa tila, jolta siat ovat lähtöisin tai tila, jolta ne ovat alunperin lähtöisin, sekä eläinten liikkuminen. Toimivaltaisten viranomaisten on määrättävä järjestelyt eläinten merkitsemistä tai edellä mainittujen tilojen tunnistamista varten, P kaikki sikojen kuljetusta tai myyntiä harjoittavat henkilöt kykenevät antamaan toimivaltaiselle viranomaiselle tietoja kuljettamiensa tai myymiensä sikojen liikkumisesta ja antaa todisteita tällaisesta liikkumisesta; sama velvollisuus koskee kaikkia sikoja pitäviä henkilöitä, kun on kyse sikojen tuomisesta heidän tilalleen tai niiden viemisestä pois sieltä.14 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että:a) yleisesti:  P tiettyjen immuuniseerumien tai seerumirokotusten käyttö on kielletty,  P 16 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti säädettyjä sikaruttorokotteeseen liittyviä vaatimuksia noudatetaan,  P jäsenvaltioon kolmansista maista tuodut sikaruttorokotteet täyttävät samat edellytykset kuin jäsenvaltioissa valmistetut rokotteet ja rokotetta maahan tuovan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen hyväksyy ja tarkastaa ne,b) kun sikaruttoa havaitaan tilalla tai tuotantoyksikössä: i) taudin torjuntatoimenpiteisiin voidaan täydentää sikojen rokottamisella toisissa tuotantoyksiköissä tai toisilla tiloilla, joita tartunta uhkaa toimivaltaisen viranomaisen rajoittamalla alueella.Noudattaen kansallisia määräyksiä, siltä osin kuin niissä määrätään sikojen ehkäisevästä rokottamisesta sikaruttoa vastaan joko osassa maata tai koko maassa, kun kaikki sikaluokat rokotetaan edeltävän alakohdan mukaisesti, rokotetut porsimisikäiset emakot voidaan viedä pois rokotusalueelta vain vietäväksi teurastamolle teurastusta varten, ii) rokotetut siat merkitään pysyvästi toimivaltaisen viranomaisen antamien ohjeiden mukaisesti.15 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että:1. kansainvälisissä kuljetuksissa käytetyistä välineistä, kuten laivoista, maantieajoneuvoista tai ilma-aluksista peräisin olevan ruokajätteen käyttö sikojen ruokintaan on kielletty ja että tällainen ruokajäte kerätään ja hävitetään virallisessa valvonnassa,2. sikojen ruokintaan käytettävän ruokajätteen on oltava lämpökäsiteltyä, jotta varmistetaan sikaruttoviruksen tuhoutuminen. Näin käsiteltyä ruokajätettä voidaan käyttää vain lihotussikojen ruokintaan, ja tällaista ruokajätettä käyttäen tilalla lihotetut siat voidaan viedä pois tilalta vain teurastusta varten.Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin sallia myös muiden sikojen ruokinnan ruokajätteellä, edellyttäen, että tilalla pidettyjä sikoja ei voida viedä pois muutoin kuin teurastusta varten,3. sikojen ruokintaan tarkoitetun ruokajätteen kerääminen, kuljetus ja käsittely tapahtuvat virallisella luvalla.Ruokajäte on kuljetettava sellaisissa ajoneuvoissa tai säiliöissä, ettei sitä pääse vuotamaan tai putoamaan ajoneuvosta kuljetuksen aikana.Ruokajätteen kuljetukseen käytetyt ajoneuvot tai säiliöt on jokaisen käyttökerran jälkeen puhdistettava ja desinfioitava toimivaltaisen viranomaisen ohjeiden mukaan,4. Edellä 3 alakohdassa mainittu oikeus ruokajätteen käsittelyyn myönnetään seuraavin edellytyksin:  P tilalla on oltava täysin erilliset säilytyspaikat käsitellylle ja käsittelemättömälle ruokajätteelle,  P käsittelemättömän ruokajätteen säilytykseen tarkoitettujen varastotilojen ja tilojen, jossa käsittely tapahtuu, on oltava helppoja puhdistaa ja desinfioida,5. Edellä 3 alakohdan mukaisesti kerättyä ruokajätettä voidaan käyttää vain sillä tilalla, jossa se on lämpökäsitelty.Jäsenvaltiot voivat oikeuttaa ruokajätettä käsittelemään tätä tarkoitusta varten varustetut erikoislaitokset, joissa ei ole eläimiä ja jotka ovat virallisessa valvonnassa. Ruokajätettä voidaan 2 alakohdasta poiketen tässä tapauksessa lämpö- käsittelyn jälkeen käyttää myös muiden kuin lihotussikojen ruokintaan, edellyttäen, että sen jakelua ja käyttöä valvotaan sikaruttoviruksen leviämisvaaran välttämiseksi,6. Edellä 3 alakohdassa mainittua lupaa ei vaadita, kun kyseessä ovat pienet tilat, jotka käyttävät omaa ruokajätettään omien sikojensa ruokintaan, edellyttäen että tämä ruokajäte on lämpökäsitelty sillä tavoin, että sikaruttoviruksen tuhoutuminen varmistuu.16 artikla 1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa neuvoston päätöksellä 15 päivänä lokakuuta 1968 perustetun pysyvän eläinlääkintäkomitean (jäljempänä "komitea") käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä viipymättä.2. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. Komission edustaja tekee ehdotuksen sovellettavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa näistä toimenpiteistä määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunnot annetaan 41 äänen enemmistöllä.4. Komissio päättää toimenpiteistä ja panee ne täytäntöön välittömästi, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto hyväksyy toimenpiteet määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole päättänyt toimenpiteistä kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia tuli neuvostossa vireille, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä ja panee ne täytäntöön välittömästi, jollei neuvosto ole yksinkertaisella enemmistöllä hylännyt mainittuja toimenpiteitä.17 artikla Mitä 16 artiklassa säädetään, sovelletaan 21 päivään kesäkuuta 1981.18 artikla Neuvosto tarkastelee uudelleen tämän direktiivin säännöksiä kahden vuoden kuluttua direktiivin täytäntöönpanosta sikaruton valvomisesta saaduista kokemuksista laaditun kertomuksen perusteella sekä liittää siihen mahdolliset muutosehdotukset.19 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ajankohtana, jonka neuvosto komission ehdotuksesta vahvistaa yksimielisesti ennen 1 päivää heinäkuuta 1980.20 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 22 päivänä tammikuuta 1980.Neuvoston puolestaG. MARCORAPuheenjohtaja() EYVL N:o C 127, 21.5.1979, s. 90() EYVL N:o C 227, 10.9.1979, s. 19() Ethylene diamine tetraacetic acid: natriumsuolaLIITE I TAUDINMÄÄRITYSMENETELMÄT SIKARUTON TOTEAMISEKSITaudinmääritysmenetelmiä varten määrätään seuraavat ohjeet, vaatimukset ja vähimmäisvaatimukset. Kansalliset sikaruttolaboratoriot määrittelevät sikaruton taudinmäärityksessä käytettävän aineiston ja menetelmät.A AINEISTON KERÄÄMINEN TAUDINMÄÄRITYSTÄ VARTEN 1. Kitarisan kudoksia pidetään olennaisen tärkeinä viruksen eristämisessä ja antigeenin määrityksessä. Myös munuais-, perna- ja ileumnäytteitä sekä yläleuan ja suoliliepeen imusolmukkeita olisi kerättävä. Kukin kudosnäyte on laitettava erilliseen muovipussiin ja merkittävä nimilapulla. Näytteet on kuljetettava ja varastoitava vuotamattomissa säiliöissä. Niitä ei saa jäädyttää, vaan ne on säilytettävä viileässä jääkaappilämpötilassa ja tehtävä kokeet viipymättä. 2. a) Viruksen eristämistä varten on otettava verinäytteitä, mieluiten sioista, joilla on kuumetta tai joissa ilmenee muita taudin merkkejä. Tähän tarkoitukseen on käytettävä steriilejä ei-sytotoksisia koeputkia, ja näytteet on säilytettävä viileässä, mieluiten jääkaappilämpötilassa ja käytettävä viipymättä laboratoriokokeisiin. b) Verinäytteitä voidaan ottaa viruksen eristämiseksi sairastuneeksi epäiltyjen sikojen valkosoluista. Verta estetään hyytymästä lisäämällä mieluiten EDTA:a (). Näytteet on säilytettävä viileässä jääkaappilämpötilassa ja ne on käytettävä laboratoriokokeisiin kahden päivän kuluessa. 3. Verinäytteet, joiden avulla on tarkoitus määrittää vasta-aine taudin esiintymisen toteamiseksi ja valvontatarkoituksiin, on otettava eläimistä, jotka ovat toipuneet epäillystä tartunnasta, ja emakoista, joiden tiedetään olleen yhteydessä sairastuneisiin tai sairastuneeksi epäiltyihin tapauksiin. Tällaisilla tiloilla, joilla tautia epäillään, on otettava näyte kaikista 20 ensimmäisestä sairastuneeksi epäillystä tai sairastuneisiin tapauksiin yhteydessä olleista eläimistä, ja 25 % kaikista muista eläimistä. Jotta varmistettaisiin sikaruttoviruksen aiheuttaman vasta-aineen määrityksen korkea todennäköisyys, näytteitä on otettava tällä tasolla kaikista tilan yksiköistä. Seerumidiagnoosiin ei tule ryhtyä, jos tilalla on suoritettu virallinen rokotus.B  SIKARUTON LABORATORIODIAGNOOSISikaruton laboratoriodiagnoosin perusperiaate on virusantigeenin osoittaminen elinkudoksissa 1 kohdan mukaisesti.Jos tulokset ovat negatiivisia tai epäselviä, kokeet tehdään uudelleen samoista näytteistä. Lisänäytteitä olisi otettava samasta lähteestä.Viruksen eristämistä tarvitaan tapauksissa, joissa tulos on epäselvä tai kielteinen, ja materiaali on saatu eläimistä, joilla epäillään sikaruttoa, tai tiloilta, jotka ovat olleet yhteydessä sikaruttotapauksiin. Kun virusantigeenin osoittaminen tai viruksen eristäminen ei tällaisissa tapauksissa ole onnistunut, tehdään neutraloivan vasta-aineen määrittämiseksi tarkoitettuja kokeita sellaisten eläinten verinäytteillä, jotka ovat toipuneet epäillystä taudista, ja näytteillä eläimistä, joiden tiedetään olleen yhteydessä tautiin.Kunkin jäsenvaltion kansallinen sikaruttolaboratorio määrää aineistosta, menetelmistä ja diagnoosin perusteista. 1. Virusantigeenin toteaminenVirusantigeenin toteamiseksi elinkudoksissa sovelletaan suoraa immunofluoresenssitekniikkaa kitarisojen ja muiden A jakson 1 kohdassa tarkoitettujen elinten kudosten ohuisiin jäädytettyihin leikkeisiin (enintään viisi mikronia).Suoran immunofluoresenssikokeen suorittamisessa on noudatettava seuraavaa: a) hyperimmuuniseerumia valmistetaan sioista, joilla ei ole tartuntoja tai vasta-ainetta, jotka saattaisivat vaikuttaa reaktion spesifisyyteen tai laatuun, b) fluoresceinikonjugoidun immunoglobuliinin, jota valmistetaan sikaruton hyperimmuunista sikaseerumista a kohdan mukaisesti, on reagoitava vähintään 1/20 laimennokseen sikaruttotartunnan saaneista soluviljelmistä määriteltynä ja kudososioiden tarkistuskokeilla vahvistettuna. Yhdisteen käyttölaimennoksessa yhdistyvät maksimikirkkaus ja pienin taustasameus, c) näytettä, jossa esiintyy spesifistä soluliman fluoresenssia, pidetään positiivisena sikaruttotapauksena. Jos tulos on epäselvä, tulokset olisi varmistettava viruksen eristämisellä soluviljelmissä, d) kun on havaittu fluoresenssia, jonka epäillään aiheutuvan rokoteviruksesta, tilaa pidetään taudista epäiltynä toimivaltaisen viranomaisen päättämän ajan. 2. Viruksen eristäminen ja tunnistaminen soluviljelmissä a) Viruksen eristäminen kudosnäytteistä suoritetaan virusherkistä (PK 15) soluviljelmistä tai yhtä virusherkistä solulinjoista. Peitelasilla kasvatetut soluviljelmät altistetaan asianmukaisesti valmistetulle 10 % kudosseokselle taudista epäillystä eläimestä; alkaen 10 % seoksesta, soluviljelmät värjätään ja tutkitaan spesifisen soluliman fluoresenssin löytämiseksi 24 P72 tunnin välein viljelyn istuttamisesta. b) Viruksen eristäminen verinäytteistä, jotka on kerätty ja joita on käsitelty A jakson 2 kohdan b alakohdan mukaisesti, suoritetaan viljelemällä soluviljelmiä A jakson 2 kohdan a tai b alakohdassa kuvatun menettelyn mukaisesti. Nämä viljelmät olisi altistettava "buffy coat" -suspensiolle, joka on valmistettu alkuperäisen veren tilavuuden mukaiseksi. Kun kyseessä ovat seeruminäytteet, soluviljelmät olisi altistettava enintään 20 % laimennokselle testattavaa seerumia.C  SIKARUTTOVIRUKSEN AIHEUTTAMAN VASTA-AINEEN MÄÄRITTÄMINENVERINÄYTTEISTÄNeutraloivaa vasta-ainetta etsitään verinäytteistä sikaruton diagnoosin tueksi, kun kyseessä ovat tilat, joilla on sikoja, jotka osoittavat taudin kliinisiä merkkejä, tai siat, joiden uskotaan olleen yhteydessä sairastuneisiin sikoihin. Menetelmää voidaan myös käyttää valvontatarkoituksessa tai tutkittaessa sikakarjoja, joiden tilannetta ei tunneta.Näitä tarkoituksia varten verinäytteille on tehtävä hyväksytty koe.Seuraavat kokeet, jotka perustuvat suoraan immunofluoresenssitekniikkaan, on hyväksytty käyttöön ja ne on suoritettava sopivien positiivisten ja negatiivisten seerumikokeiden ohella. 1. Plakkineutralisaatiokoe (PRT) Koe perustuu mikroplakin laskentamenetelmään. Kolminkertaisia seerumilaimennoksia, alkaen 1/20:sta, verrataan yhtä suureen määrään samaa virussuspensiota, joka sisältää 300 P1 000 plakkia muodostavaa yksikköä (PFU) sikaruttoviruksen tautia aiheuttavaa viruskantaa käyttämällä ainakin kahta yksikerroksista viljelmää laimennosta kohti.Tulokset ilmaistaan plakin vähenemän tiitterinä, joka käänteisesti vastaa seerumilaimennosta, joka vähentää fluoresoivien paikkojen määrää 90 % verrattuna 1/20 laimennettuun negatiiviseen kontrolliseerumiin. Tiitterit määritellään graafisesti. 2. Neutralointi-indeksikoe (NI-koe)Koe perustuu mikroplakin laskentamenetelmään. Viruskanta titrataan soluviljelmissä, joissa on mukana yhtä suuri määrä 1/20 seerumilaimennosta. Kuhunkin log10 virussuspensiolaimennokseen tarvitaan ainakin kaksi yksikerroksista viljelmää.Neutraloinnin voimakkuuden aste ilmaistaan tartuttavan tiitterin, joka syntyy käytettäessä tunnetun negatiivisen seerumin 1/20 laimennosta, ja saman virussuspension tiitterin, joka syntyy käytettäessä epäiltyä seerumia, välisenä erotuksena. Tämä ero on neutralointi-indeksi ja se ilmaistaan logaritmein. 3. Viruksen neutralointi- ja immunofluoresenssikoe (NIF)Koe perustuu 50 % päätepisteen määrittämiseen. Viljelmissä viljellään tasaisia virusmääriä seerumin kanssa hautomisen jälkeen ja tulokset perustuvat soluliman spesifisen fluoresenssin puuttumiseen.Seerumit laimennetaan 1/5 seulontaa varten. Seerumista valmistetaan kaksinkertaisia laimennoksia alkaen 1/5, kun täydellinen titraus on välttämätöntä. Kukin laimennos sekoitetaan yhtä suureen määrään virussuspensiota, joka sisältää 100 P200 tarttuvaa annosta (TCID 50). Kullakin laimennostasolla käytetään ainakin kahta viljelmää. NIFT-tulokset ilmaistaan sen laimennoksen käänteisarvona, jossa puolet viljellyistä soluviljelmistä ei osoita spesifistä fluoresenssia. Kahden laimennostason välinen päätepiste interpoloidaan.D LABORATORIOKOKEIDEN TULOSTEN ARVIOINTI 1. Viruksen vasta-aineen määrittäminen elinkudoksista tai viruksen eristäminen kudosnäytteistä B jakson 1 ja 2 kohdissa määriteltyjen menetelmien mukaisesti muodostaa perustan taudin esiintymisen toteamiselle lukuun ottamatta tapausta, jossa reaktion osoitetaan aiheutuvan B jakson 1 kohdan d alakohdan mukaisesta rokoteviruksesta. 2. Sikaruttoviruksen kanssa reagoivan vasta-aineen määrittämisen jälkeen karjaa, josta se on lähtöisin, pidetään taudista epäiltynä. a) Vasta-aineen määrittämisestä johtuvien sikaruttoepäilyjen poistamiseksi käytetään jäljempänä E jaksossa esitettyä koetta erottamaan toisistaan sikaruttoon reagoiva vasta-aine, joka saattaa olla BVD-viruksen aikaansaama, ja vasta-aine, joka aiheutuu sikarutosta itsestään. Kaikki alkuperäiset näytteet testataan uudelleen erotuskokeella. b) Jos epäilyä ei voida sulkea pois ensimmäisessä erotuskokeessa, suoritetaan toinen koe vähintään 30 päivää myöhemmin tartunnan mahdollisen leviämisen seuraamiseksi. Kaikista 20 ensimmäisestä eläimestä otetaan näyte epäillyllä tilalla samoin kuin 25 % kaikista muista eläimistä. 3. Serologisten tulosten tulkinta a) Plakkineutralisaatiokoe Tiitteri, joka on >= 50 jollakin sialla, sekä kliiniset tai epitsoottiset todisteet, jotka antavat aihetta epäillä, että tautia esiintyy, muodostavat positiivisen diagnoosin.Tiitteri, joka on >= 50 jollakin sialla, ilman kliinisiä tai epitsoottisia todisteita, antaa aihetta epäillä, että tautia esiintyy, ja sen jälkeen olisi suoritettava erotusdiagnoosi. b) Neutralointi-indeksi (NI-koe) Tiitteri, joka on >= 1.0 jollakin sialla, sekä kliiniset tai epitsoottiset todisteet, jotka antavat aihetta epäillä, että tautia esiintyy, muodostavat positiivisen diagnoosin.Tiitteri, joka on >= 1.0 jollakin sialla, ilman kliinisiä tai epitsoottisia todisteita, antaa aihetta epäillä, että tautia esiintyy, ja sen jälkeen olisi suoritettava erotusdiagnoosi. c) Viruksen neutralisointi ja immunofluoresenssikoe (NIFT) Tiitteri, joka on >= 5 jollakin sialla, sekä kliiniset tai epitsoottiset todisteet, jotka antavat aihetta epäillä, että tautia esiintyy, muodostavat positiivisen diagnoosin.Tiitteri, joka on >= 5 jollakin sialla, ilman kliinisiä tai epitsoottisia todisteita, antaa aihetta epäillä, että tautia esiintyy, ja sen jälkeen olisi suoritettava erotusdiagnoosi.E  EROTUSDIAGNOOSI SIKARUTON (SF) JA NAUDAN VIRUSRIPULIN (BVD) VÄLILLÄ 1. Sikaruton (SF) ja naudan virusripulin (BVD) erotusdiagnoosikokeet perustuvat seerumien samanaikaisiin loppupistetitrauksiin sekä SF- että BVD- viruskannoilla käyttäen täysin vertailukelpoisia menetelmiä.Käytettävien SF- ja BVD-viruskantojen on oltava virallisesti hyväksyttyjä. Vasta-aineen määrittämisestä syntyvien sikaruton epäilyjen pois sulkemiseksi olisi verinäytteet tutkittava vertailevilla loppupistetitrauksilla SF-virusta ja BVD-virusta neutraloivan vasta-aineen määrittämiseksi. 2. Serologisten vertailukokeiden tulokset sikaruton ja naudan virusripulin välillä tulkitaan seuraavasti: a) jos vertailukokeet osoittavat:P että useammalla kuin yhdellä sialla on SF:n vasta-ainetta eikä BVD:n vasta-ainetta, tai  P että suurella osalla sikoja tiitterit SF-virusta vastaan ovat yhtä korkeita tai korkeampia kuin tiitterit BVD:tä vastaan, sikaruton esiintyminen todetaan, b) jos vertailukokeet osoittavat joidenkin SF-viruksen vastaisten tiittereiden olevan yhtä korkeita tai korkeampia kuin BVD-viruksen vastaiset tiitterit osassa sikoja, voidaan epäillä sikaruttoa ja erottaminen tapahtuu seuraavasti:  P siat, joissa osoitetaan SF-virusta vastaan neutraloivia tiittereitä, jotka ovat korkeampia kuin tiitterit BVD-virusta vastaan tai yhtä korkeita kuin ne, teurastetaan, ja niiden sikiöt sekä kaikki kudokset, joiden arvioidaan olevan arvokkaita, käytetään sikaruton antigeenin tai viruksen etsimiseen,  P jos sikaruton antigeeniä tai virusta löytyy, sikaruton esiintyminen todetaan,  P jos edellä toisessa luetelmakohdassa määritelty tutkimus ei paljasta sikaruton antigeenin tai viruksen esiintymistä, tilaa pidetään epäiltynä, kunnes vähintään 30 päivää myöhemmin kerätty uusi erä verinäytteitä on ollut uusissa vertailukokeissa,  P jos nämä peräkkäiset vertailukokeet osoittavat kaikissa eläimissä olevan huomattavasti (nelinkertaisesti tai enemmän) korkeammat tiitterit BVD-virusta kuin SF-virusta vastaan, epäily on poissuljettu,  P jos yksi tai useampi eläin osoittaa SF-virusta vastaan tiitteriä, joka on yhtä korkea tai korkeampi kuin sen tiitteri BVD-virusta vastaan, sikaruton esiintyminen todetaan, c) jos BVD-tiitterit ovat sellaisia, etteivät ne sulje pois sikaruton mahdollisuutta, tilaa pidetään epäiltynä ja kokeet suoritetaan uudelleen vähintään 30 päivän kuluttua.LIITE II Kansalliset sikaruttolaboratoriot ovat:Tanska: Statens veterinære Institut for Virusforskning, Lindholm,Italia: Istituto zooprofilattico sperimentale dell'Umbria e delle Marche, Perugia,Iso-Britannia: Central Veterinary Laboratory, Weybridge, Surrey, Englanti,Pohjois-Irlanti: Veterinary Research Laboratory, Stormont, Belfast,Belgia: Institut national de recherches vétérinaires, Groeselenberg 99, 1180 Bruxelles,Ranska: Laboratoire central de recherches vétérinaires d'Alfort, rue Pierre Curie 22, 94700 Maisons Alfort,Luxemburg: Laboratoire bactériologique de médicine vétérinaire de l'État, avenue Gaston Diderich 54, Luxembourg,Irlanti: Veterinary Research Laboratory, Abbotstown, Castleknock, Co. Dublin,Saksa: Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der Tiere, Tübingen,Alankomaat: Central Veterinary Institute, Lelystad,Kunkin jäsenvaltion kansallinen sikaruttolaboratorio vastaa vahvistettujen vaatimusten ja taudinmääritysmenetelmien yhteensovittamisesta kaikissa jäsenvaltion sikaruttoa diagnostisoivissa laboratorioissa. Tässä tarkoituksessa:a) ne voivat toimittaa diagnostisia reagensseja yksittäisille laboratorioille,b) ne valvovat kaikkien kyseisessä jäsenvaltiossa käytettyjen diagnostisten reagenssien laatua,c) ne järjestävät määräajoin vertailukokeita,d) ne säilyttävät eristettyä sikaruttovirusta kyseisessä jäsenvaltiossa todetuista tapauksista.LIITE III Epitsootologiset tiedot:1. Asianomaisen jäsenvaltion on 24 tunnin kuluessa sikaruton ensimmäistä esiintymistä koskevasta ilmoituksesta välitettävä seuraavat tiedot komissiolle ja muille jäsenvaltioille:  P päivämäärä, jona sikaruttoa epäiltiin,  P päivämäärä, jona sikarutto todettiin, ja käytetyt toteamismenetelmät,  P tartuntatilan sijainti ja etäisyys lähimmistä sikaloista,  P kuhunkin luokkaan kuuluvien sikojen määrä tilalla,  P niiden sikojen määrä kussakin luokassa, joissa sikarutto on todettu, ja taudin morbiditeetti.2. Edellä 1 kohdassa mainittujen tietojen lisäksi on toimitettava mahdollisimman pian selvitys, josta käy ilmi:  P päivämäärä, jona tilan siat teurastettiin ja hävitettiin,  P niissä tapauksissa, joissa on sovellettu 6 artiklassa säädettyä poikkeusta, teurastettujen ja hävitettyjen sikojen määrä ja myöhemmin teurastettaviksi aiottujen sikojen määrä ja niiden teurastukselle säädetty aikaraja,  P kaikki taudin mahdolliseen alkuperään liittyvät tiedot tai taudin alkuperä, jos se on varmistettu.3. Asianomaisen jäsenvaltion on välitettävä 1 kohdassa vaaditut tiedot komissiolle ja muille jäsenvaltioille kyseisessä kohdassa asetetussa määräajassa, ottaen huomioon kaikki myöhemmät sikaruton puhkeamiset muilla tiloilla, kunnes tartunnan saaneiden tilojen määrä ja taudin hajonta osoittavat sen olevan laajaulotteinen.