Avis juridique important

|

31966L0400

Neuvoston direktiivi 66/400/ETY, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1966, juurikkaiden siementen pitämisestä kaupan

Virallinen lehti nro 125 , 11/07/1966 s. 2290 - 2297 Tanskank. erityispainos: Sarja I Alue 1965-1966 s. 0108  Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1965-1966 s. 0124  Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 1 s. 0235  Espanjank. erityispainos: Luku 03 Nide 1 s. 0166  Portugalink. erityispainos: Luku 03 Nide 1 s. 0166  Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 1 s. 0123  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 1 s. 0123

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 14 päivänä kesäkuuta 1966,juurikkaiden siementen pitämisestä kaupan (66/400/ETY) EUROOPAN TALOUSYHTEISÖN NEUVOSTO,joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 ja 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,sekä katsoo, ettäsokeri- ja rehujuurikkaiden, jäljempänä "juurikkaat", tuotannolla on tärkeä asema Euroopan talousyhteisön maataloudessa,juurikkaiden viljelyssä tyydyttävät tulokset riippuvat paljon sopivien siementen käytöstä; tämän vuoksi tietyt jäsenvaltiot ovat jo jonkin aikaa rajoittaneet kaupan pitämisen korkealaatuisiin juurikkaiden siemeniin; ne ovat hyödyntäneet useita kymmeniä vuosia jatketun järjestelmällisen kasvivalintatyön tuloksia ja saaneet käyttöönsä riittävän pysyviä ja yhtenäisiä juurikastyyppejä ja -lajikkeita, joiden ominaisuuksien perusteella voidaan olettaa niiden käytöllä saavutettavan olennaista hyötyä,yhteisössä saavutetaan juurikkaan viljelyssä parempi tuottavuus, jos jäsenvaltiot soveltavat yhdenmukaisia ja mahdollisimman tiukkoja sääntöjä niiden lajikkeiden ja tyyppien valikoinnissa, jotka hyväksytään pidettäviksi kaupan,rajoitukset tiettyjen tyyppien tai lajikkeiden kaupan pitämisessä ovat kuitenkin perusteltuja ainoastaan, jos viljelijällä on samanaikaisesti takeet siitä, että hän todella saa juuri näiden tyyppien ja lajikkeiden siemeniä,tämän vuoksi tietyt jäsenvaltiot soveltavat varmentamismenetelmiä, joissa virallisella tarkastuksella taataan tyyppien ja lajikkeiden tunnistettavuus ja puhtaus,tällaisia järjestelmiä on kansainvälisellä tasolla jo maissin siemenille (Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö) ja rehukasvien siemenille (Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö),yhteisölle olisi laadittava yhdenmukainen varmentamismenetelmä, joka perustuu edellä tarkoitettujen järjestelmien soveltamisesta saatuihin kokemuksiin,järjestelmää olisi sovellettava niin jäsenvaltioiden väliseen kaupankäyntiin kuin kansallisilla markkinoilla kaupan pitämiseen,juurikkaiden siemeniä saa yleensä pitää kaupan ainoastaan, jos ne on varmentamissääntöjen mukaisesti virallisesti tarkastettu ja varmennettu perussiemeniksi tai varmennetuiksi siemeniksi, teknisten termien "perussiemenet" ja "varmennetut siemenet" valinta perustuu jo olemassa olevaan kansainväliseen terminologiaan,yhteisön sääntöjä ei tulisi soveltaa juurikkaiden siemeniin, joita ei pidetä kaupan, koska niiden taloudellinen merkitys on vähäinen; jäsenvaltioilla on oltava oikeus säätää tällaisista siemenistä erityisiä säännöksiä,yhteisön sääntöjä ei tulisi soveltaa siemeniin, jotka on todistetusti tarkoitettu vietäviksi kolmansiin maihin,juurikkaiden siementen laadun parantamiseksi yhteisössä on säädettävä tietyistä polyploidiaa, yksi-ituisuutta, siementen rikkomista, puhtautta, itävyyttä ja kosteuspitoisuutta koskevista vaatimuksista; annettaessa tämän alan säännöksiä olisi otettava huomioon vaatimukset, jotka perustuvat Kansainvälisen juurikastutkimuslaitoksen suosituksiin ja joita jo yleisesti sovelletaan sokerijuurikkaan siementen kaupassa,siementen tunnistettavuuden varmistamiseksi olisi laadittava yhteisön säännöt pakkauksista, näytteenotosta, sulkemisesta ja merkinnöistä; sen vuoksi etiketeissä on oltava virallisen tarkastuksen suorittamiseksi ja viljelijän tiedoksi tarvittavat tiedot, joissa on korostettava sitä, että kyse on yhteisön varmentamisesta,jäsenvaltioiden on säädettävä tarkoituksenmukaisesta tarkastuksesta niin siementen laatuun liittyvien edellytysten kuin siementen tunnistettavuuden takaavien säännösten noudattamisen varmistamiseksi sinä aikana, jona siemeniä pidetään kaupan,nämä edellytykset täyttäviä siemeniä eivät koske muut kuin yhteisön säännöissä säädetyt rajoitukset kaupan pitämisessä, tämän kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamista,ensimmäisessä vaiheessa ja siihen saakka kunnes tyypeistä ja lajikkeista laaditaan yleinen luettelo, sallittuihin rajoituksiin olisi sisällytettävä erityisesti jäsenvaltioiden oikeus rajoittaa varmennettujen siementen pitäminen kaupan niihin lajikkeisiin, joilla on niiden alueella merkitystä viljelyn ja käytön kannalta,on tarpeen tietyin edellytyksin tunnustaa jäsenvaltiossa varmennetuista perussiemenistä toisessa maassa lisättyjen siementen ja kyseisessä jäsenvaltiossa lisättyjen siementen vastaavuus,toisaalta olisi säädettävä, että kolmansissa maissa korjattuja juurikkaiden siemeniä voi pitää kaupan yhteisössä ainoastaan, jos niille annetaan samat takeet kuin yhteisössä virallisesti varmennetuille ja yhteisön sääntöjen mukaisille siemenille,eri luokkiin kuuluvien varmennettujen siementen hankinnassa ollessa vaikeuksia, olisi väliaikaisesti sallittava väljemmät vaatimukset siemenille, joita pidetään kaupan,eri jäsenvaltioiden teknisten varmentamismenetelmien yhdenmukaistamiseksi ja jotta tulevaisuudessa olisi mahdollista verrata yhteisössä varmennettuja siemeniä kolmansista maista peräisin oleviin siemeniin, jäsenvaltioihin suositellaan perustettaviksi yhteisön koepeltoja, jotta "varmennettujen siementen" eri luokkiin kuuluville siemenille voitaisiin suorittaa vuosittainen jälkitarkastus, jakomissiolle olisi annettava tehtäväksi päättää tietyistä toimenpiteistä tämän direktiivin soveltamiseksi; suunniteltujen toimenpiteiden täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi säädettävä menettelystä jäsenvaltioiden ja komission välisen tiiviin yhteistyön aikaansaamiseksi maataloudessa, puutarhaviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevässä pysyvässä komiteassa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Tämä direktiivi koskee yhteisössä kaupan pidettäviä juurikkaiden siemeniä.2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan:A. "Juurikkailla" lajin Beta vulgaris L. sokeri- ja rehujuurikkaita,B. "Perussiemenillä" siemeniä,a) jotka on tuotettu lajikkeen jalostajan vastuulla tiukkojen tyyppiä ja lajiketta koskevien ylläpitosääntöjen mukaisesti;b) jotka on tarkoitettu luokkaan "varmennetut siemenet" kuuluvien siementen tuottamiseen;c) jotka täyttävät 4 artiklan säännösten rajoituksin liitteessä I perussiemenelle vahvistetut edellytykset jad) joista on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.C. "Varmennetuilla siemenillä" siemeniä,a) jotka polveutuvat suoraan perussiemenistä;b) jotka on tarkoitettu juurikkaiden tuotantoon;c) jotka täyttävät, 4 artiklan b alakohdan säännösten rajoituksin, liitteessä I varmennetuille siemenille vahvistetut edellytykset, jad) joista on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.D. "Yksi-ituisilla siemenillä" geneettisesti yksi-ituisia siemeniä.E. "Rikotuilla siemenillä" keinotekoisesti yksi-ituisiksi muutettuja siemeniä.F. "virallisilla toimenpiteillä" toimenpiteitä, joita toteuttavat,a) jonkin valtion viranomaiset taib) jonkin valtion valvonnassa toimivat julkis- tai yksityisoikeudelliset oikeushenkilöt taic) valantehneet luonnolliset henkilöt sellaisten lisätehtävien osalta, jotka myös kuuluvat valtion valvontaan,sillä edellytyksellä, että b ja c kohdassa tarkoitetut henkilöt eivät saa henkilökohtaista etua kyseisistä toimenpiteistä.3 artikla 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että juurikkaiden siemeniä saa pitää kaupan ainoastaan, jos siemenet on virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi" ja jos ne täyttävät liitteessä I olevassa B osassa vahvistetut edellytykset.2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että siementen viralliset tarkastukset suoritetaan käytössä olevien kansainvälisten menetelmien mukaisesti, jos tällaisia menetelmiä on.3. Jäsenvaltiot voivat säätää 1 kohdan säännöksistä poikkeuksia:a) perussiemeniä aikaisempaa sukupolvea olevien jalostettujen siementen osalta;b) kokeiden ja tieteellisten tarkoitusten osalta;c) valintatyön osalta;d) kunnostettavien raakasiementen kaupan pitämisen osalta, jos näiden siementen tunnistettavuus on taattu.4 artikla Poiketen 3 artiklan säännöksistä jäsenvaltiot voivat kuitenkina) sallia sellaisten perussiementen virallisen varmentamisen ja pitämisen kaupan, jotka eivät täytä liitteessä I vahvistettuja itävyyttä koskevia edellytyksiä; kaikki tarvittavat toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että siementen toimittaja takaa erityisen itävyyden, mikä toimittajan on ilmoitettava kaupan pitämistä varten erityisessä etiketissä, jossa on toimittajan nimi ja osoite sekä erän viitenumero;b) sallia siementen saatavuuden nopeuttamiseksi sellaisten luokkiin "perussiemenet" ja "varmennetut siemenet" kuuluvien siementen virallisen varmentamisen ja pitämisen kaupan ensimmäiselle ostajalle, joiden liitteessä I vahvistettujen itävyyden edellytysten noudattamista koskevaa virallista tarkastusta ei ole saatettu päätökseen. Varmentaminen annetaan vain esitettäessä siementen väliaikainen analyysiseloste ja edellytyksellä, että ensimmäisen vastaanottajan nimi ja osoite on ilmoitettu; kaikki tarvittavat toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että siementen toimittaja takaa väliaikaisella analyysillä todetun itävyyden; itävyys on ilmoitettava kaupan pitämistä varten erityisessä etiketissä, jossa on siementen toimittajan nimi ja osoite sekä erän viitenumero.Näitä säännöksiä ei sovelleta kolmansista maista tuotuihin siemeniin, lukuun ottamatta 15 artiklassa säädettyä yhteisön ulkopuolella tapahtuvaa lisäystä.5 artikla Jäsenvaltiot voivat liitteessä I vahvistettujen edellytysten osalta säätää oman tuotantonsa varmentamista koskevista lisävaatimuksista tai tiukemmista vaatimuksista.6 artikla 1. Jäsenvaltion on laadittava luettelo juurikastyypeistä tai -lajikkeista, jotka on virallisesti hyväksytty varmennettaviksi sen alueella; luettelossa on ilmoitettava pääasialliset morfologiset ja fysiologiset ominaisuudet, joiden perusteella voidaan erottaa suoraan luokasta "varmennetut siemenet" polveutuvat kasvityypit ja -lajikkeet.2. Hybridien ja keinotekoisten lajikkeiden genealogiset ainesosat on ilmoitettava varmentamisesta ja hyväksymisestä vastaaville viranomaisille. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että tarkastus ja genealogisten ainesosien kuvaus pidetään siementen jalostajan pyytäessä luottamuksellisina.3. Tyyppi tai lajike on hyväksyttävä varmennettavaksi ainoastaan, jos kolmena peräkkäisenä vuonna on todettu virallisissa tai virallisesti valvotuissa tarkastuksissa, erityisesti viljelykokeissa, että tyyppi tai lajike on riittävän yhtenäinen ja pysyvä.4. Hyväksytyt tyypit tai lajikkeet on säännöllisesti tarkastettava virallisesti. Jos useina vuosina suoritetuissa tarkastuksissa, erityisesti viljelykokeissa, todetaan, että jokin varmennettavaksi hyväksymisen edellytyksistä ei enää täyty, hyväksyminen on evättävä ja tyyppi tai lajike poistettava luettelosta. Jos tyypin tai lajikkeen yksi tai useampi toissijainen ominaisuus on muuttunut, luettelossa olevaa kuvausta on muutettavana viipymättä.5. Luettelot ja tehdyt muutokset on lähetettävä viipymättä komissiolle, joka ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille.7 artikla 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tarkastusmenettelyssä tyyppejä ja lajikkeita varten sekä tarkastettaessa siemeniä varmentamista varten, näytteet virallisesti otetaan tarkoituksenmukaisten menetelmien mukaan.2. Tarkastettaessa siemeniä varmentamista varten näytteet on otettava yhtenäisistä eristä; erän enimmäispaino ja näytteen vähimmäispaino vahvistetaan liitteessä II.8 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä, että luokan "varmennetut siemenet" siemeniä voidaan pitää kaupan:a) polyploideina siemeninä vain jos diploidien siementen osuus on enintään 40 prosenttia;b) triploideina siemeninä vain jos triploidien osuus on vähintään 75 prosenttia;c) tetraploideina siemeninä vain jos tetraploidien osuus on vähintään 85 prosenttia.9 artikla 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiemeniä ja varmennettuja siemeniä saa pitää kaupan ainoastaan riittävän yhtenäisinä toimituksina ja suljetuissa pakkauksissa, jotka on 10 ja 11 artiklan säännösten mukaisesti varustettu suljinjärjestelmällä ja merkinnöillä.2. Jäsenvaltiot voivat säätää pienten määrien viimeiselle käyttäjälle kaupan pitämisen osalta poikkeuksia 1 kohdan pakkauksia, sulkemista ja merkintöjä koskevista säännöksistä.10 artikla 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen ja varmennettujen siementen pakkaukset on suljettava virallisesti niin, että pakkausta avattaessa suljinjärjestelmä särkyy eikä sitä voi laittaa takaisin paikalleen.2. Pakkaukset saa sulkea uudelleen ainoastaan virallisesti. Jos pakkaukset suljetaan uudelleen, uudelleen sulkemisen päivämäärä ja toimenpiteen suorittaneet viranomaiset on ilmoitettava 11 artiklan 1 kohdassa säädetyssä etiketissä.11 artikla 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen ja varmennettujen siementen:a) pakkaukset on varustettava pakkauksen ulkopuolella olevalla, liitteen III mukaisesti virallisella etiketillä, joka on laadittu yhdellä yhteisön virallisista kielistä; se on kiinnitettävä virallisella suljinjärjestelmällä; perussiementen etiketin on oltava valkoinen ja varmennettujen siementen sininen; jäsenvaltioiden välisessä kaupankäynnissä etiketissä on oltava virallisen sulkemisen päivämäärä; jos 4 artiklan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa perussiemenet eivät täytä liitteessä I vahvistettuja itävyyden edellytyksiä, siitä on ilmoitettava etiketissä;b) pakkauksessa on oltava etiketin värinen virallinen ilmoitus, jossa on liitteessä III vahvistetut etikettitiedot; tämä ilmoitus ei ole välttämätön, jos nämä tiedot on painettu pysyvästi pakkaukseen.2. Jäsenvaltiot voivat:a) vaatia, että etiketissä on aina ilmoitettava virallisen sulkemisen päivämäärä;b) säätää poikkeuksia 1 kohdan säännöksistä pienpakkausten osalta.12 artikla Jäsenvaltioilla on oikeus vaatia, että kansallista tuotantoa olevien tai tuotujen perussiementen tai varmennettujen siementen pakkaukset varustetaan siementen toimittajan antamalla etiketillä niiden alueella tapahtuvaa kaupan pitämistä varten, lukuun ottamatta 4 artiklassa tarkoitettuja tapauksia.13 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen tai varmennettujen siementen kemiallisesta käsittelystä on maininta joko virallisessa etiketissä tai siementen toimittajan antamassa etiketissä ja pakkauksessa tai sen sisällä.14 artikla 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei perussiemeniä ja varmennettuja siemeniä, jotka on virallisesti varmennettu, ja joiden pakkaus on virallisesti merkitty ja suljettu tämän direktiivin säännösten mukaisesti, koske muut kuin tässä direktiivissä säädetyt niiden ominaisuuksia, tarkastusjärjestelyjä, merkintöjä ja sulkemista koskevat rajoitukset kaupan pitämiselle.2. Jäsenvaltiot voivat:a) rajoittaa juurikkaiden siementen pitämisen kaupan kansallisen luettelon alueelliseen viljely- ja käyttöarvoon perustuviin tyyppeihin tai lajikkeisiin, kunnes tyyppien ja lajikkeiden yleinen luettelo voidaan ottaa käyttöön, tämä käyttöönottaminen on tehtävä 1 päivään tammikuuta 1970 mennessä; muista jäsenvaltioista peräisin olevat tyypit ja lajikkeet hyväksytään tähän luetteloon samoin edellytyksin kuin kansalliset tyypit ja lajikkeet.b) säätää, että ainoastaan tietyn kokoisia juurikkaiden siemeniä voidaan pitää kaupan.15 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä, että juurikkaiden siemenet, jotka polveutuvat suoraan jossakin jäsenvaltiossa varmennetuista ja toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa korjatuista siemenistä, vastaavat perussiementen tuottajavaltiossa korjattuja varmennettuja siemeniä, jos niille on tehty liitteessä I olevassa A osassa vahvistetut edellytykset täyttävä viljelystarkastus, ja jos virallisessa tarkastuksessa on todettu, että liitteessä I olevassa B osassa vahvistetut edellytykset on täytetty.16 artikla 1. Neuvosto päättää komission ehdotuksesta määräenemmistöllä:a) täyttävätkö, kuten 15 artiklassa säädetään, viljelystarkastukset kolmannessa maassa liitteessä I olevassa A osassa vahvistetut edellytykset;b) vastaavatko sellaiset juurikkaiden siemenet, jotka on korjattu jossakin kolmannessa maassa ja joilla on samat takeet ominaisuuksiensa osalta sekä niiden toimenpiteiden osalta, jotka on toteutettu siementen tarkastamiseksi, niiden tunnistettavuuden varmistamiseksi, merkitsemiseksi ja tarkastamiseksi, tässä suhteessa sellaisia perussiemeniä tai varmennettuja siemeniä, jotka on korjattu yhteisössä ja jotka ovat tämän direktiivin säännösten mukaisia.2. Siihen saakka kunnes neuvosto tekee päätöksensä 1 kohdan säännösten mukaisesti, jäsenvaltiot voivat päättää kyseisessä kohdassa tarkoitetuista asioista. Tämä oikeus päättyy 1 päivänä heinäkuuta 1969.17 artikla 1. Perussiementen tai varmennettujen siementen yleisessä saatavuudessa ilmenevien väliaikaisten ja vähintään yhdessä jäsenvaltiossa esiintyvien sekä yhteisössä ylipääsemättömien vaikeuksien poistamiseksi komissio sallii noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä yhden tai useamman jäsenvaltion hyväksyvän pidettäväksi kaupan komission määräämäksi ajaksi väljemmät vaatimukset täyttävän luokan siemeniä.2. Määrätyn tyypin tai lajikkeen siemenluokan osalta virallinen etiketti on vastaavaa luokkaa varten laadittu etiketti, ja kaikissa muissa tapauksissa se on tummankeltainen. Etiketissä on aina ilmoitettava, että kyse on väljemmät vaatimukset täyttävään luokkaan kuuluvista siemenistä.18 artikla Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin juurikkaiden siemeniin, jotka on todistetusti tarkoitettu vietäviksi kolmansiin maihin.19 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta pidettäessä kaupan juurikkaiden siemeniä tarkastettaisiin virallisesti ainakin pistokokein tämän direktiivin edellytysten noudattamista.20 artikla 1. Yhteisöön on perustettava yhteisön koepeltoja, joilla suoritetaan vuosittain pistokokein otettujen varmennettujen juurikkaiden siemennäytteiden jälkitarkastus; 21 artiklassa tarkoitettu komitea tarkastaa nämä pellot.2. Ensimmäisessä vaiheessa vertailukokeita käytetään varmentamisen teknisten menetelmien yhdenmukaistamiseen tulosten vastaavuuden aikaansaamiseksi. Kun tämä tavoite on saavutettu, vertailukokeista laaditaan vuosittain toimintakertomus, joka luottamuksellisena annetaan tiedoksi jäsenvaltioille ja komissiolle. Komissio päättää noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä päivämäärästä, mihin mennessä kertomus on laadittava ensimmäisen kerran.3. Komissio päättää noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä vertailukokeiden suorittamiseksi tarvittavista järjestelyistä. Kolmansista maista korjattuja juurikkaiden siemeniä voidaan ottaa mukaan vertailukokeisiin.21 artikla 1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa neuvoston 14 päivänä kesäkuuta 1966 tekemällä päätöksellä(2) perustetun maataloudessa, puutarhaviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevän pysyvän komitean, jäljempänä `komitea`, käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.2. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. Komission edustaja tekee ehdotuksen päätettävistä toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa kyseisistä toimenpiteistä määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan kahdentoista äänen enemmistöllä.4. Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi. Jos kyseiset toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean antaman lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessa komissio voi lykätä päättämiensä toimenpiteiden soveltamista enintään yhdellä kuukaudella ilmoituksen tekopäivästä.Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa.22 artikla Tämä direktiivi ei rajoita sellaisten kansallisten säännösten soveltamista, jotka ovat perusteltuja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi taikka teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi.23 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava 14 artiklan 1 kohdan säännösten noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1968 sekä viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1969 ne säännökset, jotka ovat välttämättömiä tämän direktiivin ja sen liitteiden noudattamiseksi. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.24 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 14 päivänä kesäkuuta 1966.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaP. WERNER(1) EYVL N:o 109, 9.7.1964, s. 1744/64(2) EYVL N:o 125, 11.7.1966, s. 2289/66LIITE I Varmentamisen edellytykset A KASVUSTO 1. Kasvuston on oltava riittävän tunnistettava sekä tyyppi- tai lajikepuhdas.2. Siementen tuottajan on toimitettava varmentavien viranomaisten tarkastettavaksi määrätystä tyypistä tai lajikkeesta kaikki lisäämänsä siemenet.3. Siemenille on tehtävä vähintään yksi virallinen viljelystarkastus, ja perussiemenille vähintään kaksi virallista viljelystarkastusta, joista toinen kohdistuu lohkoihin, toinen kasvustoon siementen muodostumisvaiheessa.4. Tuotantopellon kasvuston tilan ja kasvuston kehitysasteen on oltava sellainen, että tyypin tai lajikkeen tunnistettavuuden ja puhtauden riittävä tarkastus on mahdollinen.5. Vähimmäisetäisyyksien viereisistä kasvustoista on oltava:>TAULUKON PAIKKA>Näitä etäisyyksiä ei tarvitse noudattaa, jos muuta kuin toivottua vierasta pölytystä vastaan on riittävä suoja.B SIEMENET 1. Siementen on oltava riittävän tunnistettavia ja tyyppi- tai lajikepuhtaita.2. Siementen käyttöarvoa vähentäviä tauteja on oltava mahdollisimman vähän.3. Siementen on täytettävä seuraavat edellytykset:a)>TAULUKON PAIKKA>Muiden kasvien siementen paino ei saa olla enemmän kuin 0,3 prosenttia, josta enintään 0,1 prosenttia rikkakasvien siemeniä. Tätä varten vähintään 200 grammaa näytettä on tarkastettava.b) Erityiset edellytykset yksi-ituisille ja rikotuille siemenille:aa) Yksi-ituiset siemenet:vähintään 90 % itävistä siemensykeröistä on kasvatettava vain yksi taimen.bb) Rikotut siemenet:vähintään 65 %, ja heinäkuun 1 päivästä 1971 alkaen vähintään 70 %, itävistä siemensykeröistä on kasvatettava vain yksi itu; sykeröiden, jotka kasvattavat kolme tai useampia ituja, prosenttiosuus saa olla enintään viisi itävistä sykeröistä laskettuna.LIITE II >TAULUKON PAIKKA>LIITE III Etiketti A Ilmoitettavat tiedot1. "Euroopan talousyhteisön sääntöjen mukaisesti varmennettuja siemeniä".2. Varmentava viranomainen ja jäsenvaltio3. Erän viitenumero4. Sokeri- tai rehujuurikkaan siemeniä5. Tyyppi tai lajike.6. Luokka.7. Tuotantomaa.8. Ilmoitettu netto- tai bruttopaino9. "Varmennettujen siementen" luokan polyploideille siemenille: maininta "polyploideja""Varmennettujen siementen" luokan triploideille siemenille: maininta "triploideja""Varmennettujen siementen" luokan tetraploideille siemenille: maininta "tetraploideja"10. Yksi-ituisille siemenille: maininta "yksi-ituisia"11. Rikotuille siemenille: maininta "rikottuja".B Vähimmäismitat110 mm × 67 mm.


Avis juridique important

|

31989L0107

Neuvoston direktiivi 89/107/ETY, annettu 21 päivänä joulukuuta 1988, elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 040 , 11/02/1989 s. 0027 - 0033 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 17 s. 0200  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 17 s. 0200

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 21 päivänä joulukuuta 1988,elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (89/107/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettäeroavuudet elintarvikkeiden lisäaineita ja niiden käyttöä koskevien kansallisten lainsäädäntöjen välillä estävät elintarvikkeiden vapaan liikkuvuuden; eroavuudet voivat johtaa eriarvoisten kilpailun edellytysten muodostumiseen, ja ne vaikuttavat siten suoraan yhteismarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan,siksi on tarpeen lähentää tätä lainsäädäntöä,lisäaineita koskevat vaatimukset tulisi sisällyttää laaja-alaiseen direktiiviin, joka tarvittaessa laaditaan vaiheittain,direktiivillä annettavien elintarvikelisäaineryhmiä koskevien luetteloiden laatimisesta neuvosto päättää perustamissopimuksen 100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen,näihin ryhmiin kuuluvien elintarvikelisäaineiden käyttö tulisi sallia vain neuvoston antamien sovittujen tieteellisten ja teknisten arviointiperusteiden pohjalta,laadittaessa luetteloita lisäaineista ja päätettäessä lisäaineiden käytön edellytyksistä tulisi komission päätöksellä 74/234/ETY(3) perustettua elintarvikealan tiedekomiteaa kuulla ennen kuin annetaan säännöksiä, jotka ovat omiaan vaikuttamaan kansanterveyteen,sallittujen lisäaineiden luettelo on oltava mahdollista pitää tieteen ja tekniikan kehityksen tasalla; saattaa olla tarkoituksenmukaista, että perustamissopimuksessa määrätyn menettelyn lisäksi on järjestelmä, joka sallii jäsenvaltioiden osaltaan vaikuttaa yhteisön ratkaisun löytämiseen väliaikaisten kansallisten toimenpiteiden avulla,elintarvikelisäaineiden puhtausvaatimusten määritteleminen ja näytteenottomenettelyistä ja analyysimenetelmistä päättäminen ovat teknisiä kysymyksiä, jotka tulisi uskoa komission tehtäväksi,väri-, säilöntä-, hapettumisenesto- sekä emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineita koskevia yhteisön säännöksiä on muutettava tämän direktiivin mukaisesti, janiissä tapauksissa, joissa neuvosto siirtää komissiolle toimivallan elintarvikkeita koskevien säädösten täytäntöönpanoon, tulisi säätää menettelystä jäsenvaltioiden ja komission välisen kiinteän yhteistyön toteuttamiseksi komission päätöksellä 69/414/ETY(4) perustetussa pysyvässä elintarvikekomiteassa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Tätä direktiiviä sovelletaan liitteessä I lueteltuihin ryhmiin kuuluviin elintarvikelisäaineisiin, joita käytetään tai joita on tarkoitus käyttää ainesosina elintarvikkeen valmistuksessa ja joita on lopullisessa valmisteessa joko sellaisenaan tai muuttuneessa muodossa, jäljempänä "elintarvikelisäaine".2. Tässä direktiivissä "elintarvikelisäaineella" tarkoitetaan ainetta, jota ei tavanomaisesti sellaisenaan käytetä elintarvikkeena ja jota ei tavanomaisesti käytetä elintarvikkeelle ominaisena ainesosana riippumatta siitä, onko lisäaineella ravitsemuksellista arvoa, ja jonka teknologisessa tarkoituksessa tapahtuva lisääminen elintarvikkeeseen elintarvikkeen valmistuksen, käsittelyn, pakkaamisen, kuljetuksen tai varastoinnin aikana johtaa tai jonka voi perustellusti olettaa johtavan siihen, että lisäaine tai sen sivutuotteet tulevat joko suoraan tai epäsuorasti kyseisen elintarvikkeen osiksi.3. Tätä direktiiviä ei sovelleta:a) valmistuksen apuaineisiin(5);b) kasvien ja kasvituotteiden suojeluun käytettyihin aineisiin, joiden käyttö perustuu kasvien terveyttä koskeviin yhteisön säännöksiin;c) elintarvikkeissa käytettäviin aromiaineisiin, joihin sovelletaan neuvoston direktiiviä 88/388/ETY(6);d) elintarvikkeisiin lisättyihin aineisiin (kuten kivennäis- ja hivenaineisiin tai vitamiineihin);2 artikla 1. Vain lisäainetta, joka on 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti luetteloitu johonkin liitteessä I mainittuun ryhmään, voidaan käyttää elintarvikkeen valmistukseen ja vain luettelossa määritellyin edellytyksin.2. Lisäaineen sisällyttäminen johonkin liitteessä I mainittuun ryhmään määräytyy kyseiseen lisäaineeseen tavanomaisesti liitetyn pääasiallisen käyttötarkoituksen mukaisesti. Lisäaineen sisällyttäminen johonkin erityiseen ryhmään ei sulje pois mahdollisuutta sallia sen käyttöä useampaan tarkoitukseen.3. Luetteloon otettavan elintarvikelisäaineen on oltava liitteessä II esitettyjen yleisten ominaisuuksien mukainen.3 artikla 1. Liitteessä I tarkoitettuihin ryhmiin kuuluvia lisäaineita koskevat erityissäännökset annetaan laaja-alaisella direktiivillä, johon tiettyjä lisäaineryhmiä koskevat voimassa olevat erityisdirektiivit sisältyvät. Direktiivi voidaan kuitenkin laatia vaiheittain.2. Neuvosto antaa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen:a) muut aineet poissulkevan luettelon lisäaineista, joiden käyttö on sallittua;b) luettelon elintarvikkeista, joihin näitä lisäaineita voidaan lisätä, olosuhteet, joissa niitä voidaan lisätä, sekä tarvittaessa raja-arvot niiden teknologiselle käytölle;c) kantaja-aineina ja liuottimina käytettyjä lisäaineita koskevat säännökset, tarvittaessa mukaan lukien niiden puhtausvaatimukset.3. Jäljempänä 11 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen päätetään:a) lisäaineiden puhtausvaatimuksista;b) tarvittaessa analyysimenetelmistä sen toteamiseksi, että a alakohdassa tarkoitetut puhtausvaatimukset on täytetty;c) tarvittaessa näytteenottomenettelyistä sekä kvalitatiivisista ja kvantitatiivisista menetelmistä lisäaineiden analysoimiseksi elintarvikkeista;d) muista tarvittavista säännöksistä 2 artiklan säännösten noudattamisen varmistamiseksi.4 artikla 1. Jos jäsenvaltio yksityiskohtaisin perustein toteaa tämän direktiivin tai 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin antamisen jälkeen saadun uuden tiedon tai suoritetun uudelleenarvioinnin perusteella, että lisäaineen käyttö elintarvikkeessa, vaikka se on tämän direktiivin mukaista tai lisäaine kuuluu 3 artiklassa tarkoitettuun luetteloon, on ihmisten terveydelle vaaraksi, jäsenvaltio voi alueellaan väliaikaisesti joko keskeyttää kyseisten säännösten soveltamisen tai rajoittaa sitä. Jäsenvaltion on ilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja komissiolle sekä perusteltava päätöksensä.2. Komissio tutkii pysyvässä elintarvikekomiteassa 1 kohdassa tarkoitetut jäsenvaltion perustelut niin pian kuin mahdollista ja antaa asiasta viipymättä lausuntonsa sekä toteuttaa asian vaatimat toimenpiteet.3. Jos komission mielestä tämän direktiivin tai 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin muuttaminen on tarpeen 1 kohdassa mainittujen ongelmien ratkaisemiseksi ja ihmisten terveyden turvaamiseksi, se aloittaa 11 artiklassa säädetyn menettelyn muutosten hyväksymiseksi; jäsenvaltio, joka on toteuttanut suojatoimenpiteet, voi tässä tapauksessa jatkaa niitä, kunnes muutokset on hyväksytty.5 artikla 1. Jäsenvaltio voi, ottaakseen huomioon tieteen ja tekniikan kehityksen, joka on tapahtunut 3 artiklassa tarkoitetun luettelon antamisen jälkeen, sallia alueellaan väliaikaisesti johonkin liitteessä I mainittuun ryhmään kuuluvan elintarvikelisäaineen, jota ei ole mainittu luettelossa, pitämisen kaupan ja käytön, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:a) lupa on voimassa enintään kaksi vuotta;b) jäsenvaltio tarkastaa virallisesti edellä tarkoitettua lisäainetta sisältävät elintarvikkeet;c) jäsenvaltio voi luvan edellytyksenä vaatia, että kyseistä lisäainetta sisältävät elintarvikkeet merkitään tietyllä tavalla.2. Jäsenvaltion on toimitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle 1 kohdan mukaisesti tehty lupaa koskeva päätös kirjallisena kahden kuukauden kuluessa päätöksen voimaantulosta.3. Ennen 1 kohdan a alakohdassa säädetyn kahden vuoden määräajan päättymistä jäsenvaltio voi pyytää komissiota täydentämään 3 artiklan mukaisesti annettua luetteloa elintarvikelisäaineella, jonka käyttö on kansallisesti sallittua tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti. Samalla jäsenvaltion on toimitettava elintarvikelisäaineen luetteloon ottamista puoltavaa aineistoa sekä ilmoitettava, kuinka elintarvikelisäainetta käytetään. Jos komissio pitää pyyntöä perusteltuna, se muuttaa perustamissopimuksen 100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen 3 artiklan mukaisesti annettua luetteloa. Neuvosto päättää komission ehdotuksesta asiasta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun asia on saatettu sen käsiteltäväksi.4. Jos komissio ei 1 kohdassa säädetyn kahden vuoden määräajan kuluessa tee 3 kohdassa tarkoitettua ehdotusta, tai jos neuvosto ei anna päätöstä 3 kohdassa säädetyn 18 kuukauden kuluessa, kansallinen lupa on peruutettava. Samalla on peruutettava kaikki muiden jäsenvaltioiden kyseistä lisäainetta koskevat luvat.5. Kyseiselle elintarvikelisäaineelle ei saa antaa uutta lupaa, ellei se ole 4 kohdassa tarkoitetun peruutuksen jälkeisen tieteen ja tekniikan kehityksen huomioon ottaen perusteltua.6 artikla Säännökset, jotka saattavat olla omiaan vaikuttamaan kansanterveyteen annetaan sen jälkeen, kun elintarvikealan tiedekomiteaa on kuultu.7 artikla 1. Elintarvikelisäaineita, joita ei ole tarkoitettu myytäväksi kuluttajalle, voidaan pitää kaupan vain, jos niiden pakkauksissa tai astioissa on seuraavat näkyvällä, selvästi luettavalla ja pysyvällä tavalla tehdyt merkinnät:a) - elintarvikelisäaineen tai seoksessa olevan kunkin lisäaineen yhteisön säännösten mukainen nimi ja ETYnumero, tai jos sellaisia säännöksiä ei ole, selostus lisäaineesta, joka on riittävän täsmällinen erottamaan sen niistä lisäaineista, joihin sen voisi sekoittaa, painoosuuden mukaan alenevassa järjestyksessä,- jos elintarvikelisäaineeseen lisätään muita aineita tai elintarvikkeen ainesosia sen varastoinnin, myynnin, standardoinnin, laimentamisen tai liuottamisen helpottamiseksi, lisäaineen nimi ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti sekä maininta jokaisesta lisäaineen osasta paino-osuuden mukaan alenevassa järjestyksessä;b) - maininta "elintarvikekäyttöön",- maininta "rajoitettuun elintarvikekäyttöön", taikka- tarkempi viittaus sen aiottuun elintarvikekäyttöön;c) tarvittaessa erityiset säilytystä ja käyttöä koskevat vaatimukset;d) käyttöohje, jos sen poisjättäminen aiheuttaa sen, ettei lisäaineen tarkoituksenmukainen käyttö ole mahdollista;e) maininta erän tunnistamiseksi;f) valmistajan, pakkaajan tai yhteisöön sijoittautuneen myyjän nimi tai toiminimi ja osoite;g) tieto jokaisen sellaisen ainesosan prosenttiosuudesta, jonka käyttöä elintarvikkeessa rajoitetaan määrän suhteen, tai muu sopiva koostumukseen liittyvä tieto, joka tekee ostajalle mahdolliseksi kulloinkin kyseessä olevaa elintarviketta koskevien yhteisön säännösten tai niiden puuttuessa vastaavien kansallisten säännösten noudattamisen. Kun sama määrää koskeva rajoitus koskee kokonaista ainesosien ryhmää, käytettynä yksin tai yhdessä, prosenttiosuudet voidaan yhdistää ja ilmoittaa yhtenä lukuna;h) nettopaino;i) muu tieto, josta säädetään 3 artiklassa tarkoitetussa laajaalaisessa direktiivissä.2. Edellä 1 kohdasta poiketen a alakohdan toisessa luetelmakohdassa sekä d-g alakohdassa vaaditut maininnat voidaan merkitä pelkästään lähetykseen liittyviin asiakirjoihin, jotka toimitetaan ennen tavaran luovutusta tai sen yhteydessä, jos maininta "tarkoitettu elintarvikkeiden valmistukseen, ei vähittäismyyntiin" esiintyy kyseisen valmisteen pakkauksen tai astian selvästi havaittavassa osassa.8 artikla Elintarvikelisäaineita, jotka on tarkoitettu myytäväksi kuluttajalle, voidaan pitää kaupan vain, jos niiden pakkauksissa tai astioissa on näkyvin, selvästi luettavin ja pysyvin kirjaimin merkitty seuraavat tiedot:a) tuotteen myyntinimitys. Tämä nimitys määräytyy kyseistä tuotetta koskevien yhteisön säännösten perusteella täydennettynä sen ETY-numerolla tai, jos yhteisön säännöksiä ei ole, tuotteesta annetun kuvauksen perusteella, joka on riittävän täsmällinen erottamaan sen niistä tuotteista, joihin sen voisi sekoittaa.b) 7 artiklan 1 kohdan a-f ja h alakohdassa vaaditut tiedot;c) neuvoston direktiivin 79/112/ETY(7) 9 artiklassa tarkoitettu vähimmäissäilyvyysaika;d) muu tieto, josta säädetään 3 artiklassa tarkoitetussa laajaalaisessa direktiivissä.9 artikla Edellä 7 ja 8 artiklaa ei sovelleta, jos muualla laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä säädetään yksityiskohtaisemmin tai laajemmin painoista ja mitoista tai vaarallisten aineiden esillepanosta, luokittelusta, pakkaamisesta ja merkinnästä sekä niiden valmistuksesta tai kuljetuksesta.10 artikla Jäsenvaltioiden on oltava säätämättä sen lisäksi, mitä 7 ja 8 artiklassa säädetään, kuinka vaaditut tiedot on esitettävä.Edellä 7 ja 8 artiklassa säädetyt tiedot on esitettävä kielellä, jota ostaja helposti ymmärtää, jollei muihin toimenpiteisiin ole ryhdytty ostajan tiedonsaannin turvaamiseksi. Tällä säännöksellä ei estetä ilmoittamasta edellä tarkoitettuja tietoja useammalla kielellä.11 artikla 1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa pysyvän elintarvikekomitean käsiteltäväksi sen puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä enemmistöllä. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asia määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.12 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että liitteessä I määriteltyihin ryhmiin kuuluvia elintarvikelisäaineita pidetään kaupan ainoastaan, jos ne ovat tässä direktiivissä ja sen liitteissä annettujen määritelmien ja määräysten mukaiset.2. Jäsenvaltiot eivät saa kieltää, rajoittaa tai estää elintarvikelisäaineiden, elintarvikkeiden tai elintarvikkeiden ainesosien pitämistä kaupan elintarvikelisäaineisiin liittyvien seikkojen perusteella, jos nämä ovat tämän direktiivin, voimassa olevien erityisdirektiivien ja 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin säännösten mukaisia.3. Mitä 2 kohdassa säädetään, ei rajoita kansallisten säännösten soveltamista, jos vastaavan 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin säännöksiä ei ole.13 artikla Toimenpiteistä, joilla voimassa olevat yhteisön direktiivit saatetaan tämän direktiivin mukaisiksi, päätetään 11 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.14 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 18 kuukauden kuluessa direktiivin tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näillä toimenpiteillä on:- sallittava viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta tämän direktiivin mukaisten lisäaineiden pitäminen kaupan ja käyttö;- kiellettävä viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta(8) niiden lisäaineiden pitäminen kaupan ja käyttö, jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia.2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei vaikuta voimassa oleviin yhteisön säännöksiin eikä niihin kansallisiin säännöksiin, joita 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin puuttuessa sovelletaan tiettyihin elintarvikelisäaineryhmiin tai joissa määritellään elintarvikkeet, joihin tämän direktiivin mukaisia elintarvikelisäaineita saa käyttää.15 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 21 päivänä joulukuuta 1988.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaV. PAPANDREOU(1) EYVL N:o C 99, 13.4.1987, s. 65 ja EYVL N:o C 12, 16.1.1989(2) EYVL N:o C 328, 22.12.1986, s. 5(3) EYVL N:o L 136, 20.5.1974, s. 1(4) EYVL N:o L 291, 19.11.1969, s. 9(5) Tässä direktiivissä "valmistuksen apuaineella" tarkoitetaan ainetta, joka ei sellaisenaan ole elintarvikkeen ainesosa ja jota käytetään tiettyä teknologista tarkoitusta varten raakaaineen, elintarvikkeen tai sen ainesosan prosessoinnissa ja joka itse, tai sen johdannainen, saattaa esiintyä lopullisessa valmisteessa tahattomasti, teknisesti väistämättömästi muodostuneena jäämänä, josta ei aiheudu vaaraa terveydelle ja jolla ei ole teknologista vaikutusta valmiissa tuotteessa.(6) EYVL N:o L 184, 15.7.1988, s. 61(7) EYVL N:o L 33, 8.2.1979, s. 1(8) Tämä direktiivi on annettu jäsenvaltioille tiedoksi 28 päivänä joulukuuta 1988.LIITE I Elintarvikelisäaineryhmät ElintarvikeväritSäilöntäaineetHapettumisenestoaineetEmulgointiaineetEmulgoivat suolatSakeuttamisaineetHyytelöimisaineetStabilointiaineet(1)ArominvahventeetHapotHappamuuden säätöaineet(2)PaakkuuntumisenestoaineetMuunnetut tärkkelyksetMakeutusaineetNostatusaineetVaahdonestoaineetPintakäsittelyaineet(3)JauhonparannusaineetKiinteyttämisaineetKosteudenpidätysaineetSekoittumisenestoaineet(4)Entsyymit(4)(5)HomogenisointiaineetKantaja- ja pakkauskaasut(1) Tähän ryhmään kuuluvat myös vaahdonstabilisointiaineet.(2) Nämä voivat toimia happamuuden säätäjinä kumpaankin suuntaan.(3) Näihin aineisiin kuuluvat voiteluaineet.(4) Näiden ryhmänimien ottaminen mukaan luetteloon ei vaikuta niitä koskeviin tuleviin päätöksiin tai niiden ilmoittamiseen kuluttajalle tarkoitettujen elintarvikkeiden merkinnöissä.(5) Vain lisäaineina käytetyt.LIITE II Elintarvikelisäaineiden käytön yleiset edellytykset 1. Elintarvikelisäaine voidaan hyväksyä vain jos:- voidaan osoittaa riittävä teknologinen tarve ja tavoitetta ei voida toteuttaa muilla taloudellisesti ja teknologisesti toteutettavissa olevilla tavoilla;- se ei vaaranna kuluttajan terveyttä ehdotetulla käyttötasolla siltä osin kuin voidaan päätellä käytössä olevan tieteellisen aineiston perusteella;- sen käyttäminen ei johda kuluttajaa harhaan.2. Elintarvikelisäaineiden käyttöä tulee harkita vain silloin, kun on perusteltua syytä olettaa, että ehdotetusta käytöstä on kuluttajalle osoitettavissa olevaa hyötyä; on toisin sanoen määriteltävä, mitä yleensä tarkoitetaan käsitteellä "tarve". Lisäaineen käytön tulee palvella yhtä tai useampaa alakohdissa a-d säädettyä tarkoitusta ja vain silloin, kun tätä tarkoitusta ei voida toteuttaa muilla taloudellisesti ja teknologisesti toteutettavissa olevilla tavoilla, ja kun siitä ei aiheudu vaaraa kuluttajan terveydelle:a) ylläpitää elintarvikkeen ravitsemuksellista laatua, tahallinen elintarvikkeen ravitsemuksellisen laadun alentaminen on perusteltua vain, jos elintarvikkeella ei ole merkittävää osuutta tavanomaisessa ruokavaliossa tai jos lisäaine on tarpeen valmistettaessa elintarvikkeita kuluttajaryhmille, jotka tarvitsevat erityisruokavaliota;b) muodostaa erityisruokavaliota tarvitseville kuluttajaryhmille valmistettavien elintarvikkeiden ainesosia tai osia;c) edistää elintarvikkeen säilyvyyttä tai sen aistinvaraisia ominaisuuksia, edellyttäen että tämä ei muuta elintarvikkeen ominaisuuksia, sisältöä tai laatua ja siten johda kuluttajaa harhaan;d) helpottaa elintarvikkeen valmistusta, prosessointia, käsittelyä, pakkaamista, kuljetusta ja varastointia, jos lisäainetta ei käytetä peittämään ala-arvoisen raaka-aineen käytöstä johtuvia vaikutuksia tai ei-suotavaa (mukaan lukien epähygieenistä) menettelyä näiden toimintojen aikana.3. Elintarvikelisäaineen tai sen johdannaisten mahdollisten haitallisten vaikutusten arvioimiseksi lisäaineesta on tehtävä asianmukaiset kokeet ja toksikologiset arviot. Arvioinnin tulee käsittää myös esimerkiksi lisäaineen käytön kaikki kumulatiiviset, synergistiset ja muiden aineiden vaikutusta vahvistavat vaikutukset, sekä ihmisen herkistyminen keholle vieraille aineille.4. Kaikkien elintarvikelisäaineiden on oltava jatkuvan tarkastelun alaisena, ja ne pitää arvioida tarvittaessa uudelleen käyttöolosuhteiden muuttuessa ja tieteellisen tietämyksen lisääntyessä.5. Elintarvikelisäaineiden pitää aina olla hyväksyttyjen puhtausvaatimusten mukaisia.6. Elintarvikelisäainetta hyväksyttäessä on:a) määriteltävä ne elintarvikkeet, joihin lisäainetta voidaan lisätä, ja tämän lisäämisen edellytykset;b) rajoitettava käyttö siihen alimpaan tasoon, jolla toivottu vaikutus saadaan aikaan;c) otettava huomioon elintarvikelisäaineelle määritetty hyväksyttävä päivittäinen saanti tai muu vastaava arvio, sekä sen oletettava päivittäinen saanti kaikista lähteistä. Niissä tapauksissa, joissa elintarvikelisäainetta käytetään erityisten kuluttajaryhmien nauttimiin elintarvikkeisiin, tulisi kyseisen lisäaineen osalta huomiota kiinnittää näihin ryhmiin kuuluvien kuluttajien mahdolliseen päivittäiseen saantiin.