title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/40/EU, annettu 12 päivänä elokuuta 2013 , tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä ja neuvoston puitepäätöksen 2005/222/YOS korvaamisesta

text:
               14.8.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 218/8

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2013/40/EU,
   annettu 12 päivänä elokuuta 2013,
   tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä ja neuvoston puitepäätöksen 2005/222/YOS korvaamisesta
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 83 artiklan 1 kohdan,
   ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Tämän direktiivin tavoitteina on lähentää tietojärjestelmiin kohdistuvia hyökkäyksiä koskevaa jäsenvaltioiden rikosoikeutta vahvistamalla vähimmäissäännöt rikosten määrittelylle ja sovellettaville seuraamuksille sekä parantaa yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten välillä, jäsenvaltioiden poliisi- ja muut erikoistuneet lainvalvontaviranomaiset mukaan luettuina, ja unionin toimivaltaisten erityisvirastojen ja -elinten, kuten Eurojust, Europol ja sen Euroopan verkkorikostorjuntakeskus, sekä Euroopan verkko- ja tietoturvaviraston (ENISA) välillä.

               (2)

               Tietojärjestelmät ovat tärkeä osa poliittista, sosiaalista ja taloudellista vuorovaikutusta unionissa. Yhteiskunta on yhä enemmän riippuvainen tällaisista järjestelmistä. Sisämarkkinoiden sekä kilpailukykyisen ja innovoivan talouden kehittämisen kannalta on erittäin tärkeää, että nämä järjestelmät toimivat sujuvasti ja turvallisesti unionissa. Tietojärjestelmien asianmukaisen suojelun tason varmistamisen olisi oltava osa tehokkaita ja kattavia puitteita ehkäisytoimille, jotka liittyvät tietoverkkorikollisuuden vastaisiin rikosoikeudellisiin toimiin.

               (3)

               Tietojärjestelmiä vastaan tehdyt hyökkäykset ja erityisesti järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvät hyökkäykset ovat kasvava uhka unionissa ja maailmanlaajuisesti, ja samalla tietojärjestelmiin kohdistuvien terrorihyökkäysten tai poliittisista syistä tapahtuvien hyökkäysten mahdollisuus herättää lisääntyvää huolta, sillä tietojärjestelmät ovat osa jäsenvaltioiden ja unionin elintärkeää infrastruktuuria. Koska hyökkäykset uhkaavat turvallisemman tietoyhteiskunnan sekä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamista, niihin on varauduttava unionin tasolla ja ne edellyttävät tehokkaampaa kansainvälistä yhteistyötä ja yhteensovittamista.

               (4)

               Unionissa on useita elintärkeitä infrastruktuureja, joiden vahingoittumisella tai tuhoutumisella olisi huomattava rajatylittävä vaikutus. Elintärkeiden infrastruktuurien suojaamisvalmiuksia on lisättävä unionissa, joten toimenpiteitä verkkohyökkäysten torjumiseksi olisi tästä syystä täydennettävä ankarilla rikosoikeudellisilla seuraamuksilla, jotka kuvastavat tällaisten hyökkäysten vakavuutta. Elintärkeänä infrastruktuurina voidaan pitää sellaisia jäsenvaltioissa sijaitsevia hyödykkeitä ja järjestelmiä tai niiden osia, jotka ovat keskeisiä yhteiskunnan välttämättömien toimintojen, terveydenhuollon, turvallisuuden, turvatoimien sekä väestön taloudellisen tai sosiaalisen hyvinvoinnin ylläpitämiseksi, kuten voimalat, liikenneverkot tai julkiset verkot, ja joiden vahingoittumisella tai tuhoutumisella olisi merkittävä vaikutus jäsenvaltioon sen vuoksi, että näitä toimintoja ei kyetä ylläpitämään.

               (5)

               On todisteita siitä, että jäsenvaltioiden tai julkisen tai yksityisen sektorin tiettyjen toimintojen kannalta elintärkeitä tietojärjestelmiä vastaan pyritään tekemään entistä vaarallisempia ja toistuvia laajamittaisia hyökkäyksiä. Tähän suuntaukseen liittyvät entistä pidemmälle kehitetyt menetelmät, kuten niin kutsuttujen bottiverkkojen luominen ja käyttö, mihin liittyy rikoksen useita eri vaiheita, joista jokainen yksin voi olla vakava riski yleiselle edulle. Tällä direktiivillä pyritään muun muassa ottamaan käyttöön rikosoikeudellisia seuraamuksia, jotka koskevat bottiverkkojen luomista eli sitä, että perustetaan etähallinta merkittävälle määrälle tietokoneita tartuttamalla ne haittaohjelmilla kohdennettujen verkkohyökkäysten kautta. Kun bottiverkko on luotu, bottiverkon muodostavat tartunnan saaneet tietokoneet on mahdollista aktivoida tietokoneiden käyttäjien tietämättä sellaisen tässä direktiivissä tarkoitetun laajamittaisen verkkohyökkäyksen käynnistämiseksi, joka yleensä kykenee aiheuttamaan vakavaa vahinkoa. Jäsenvaltiot voivat määritellä vakavan vahingon kansallisen lakinsa ja käytäntönsä mukaisesti, ja siihen voi kuulua yleiseltä merkitykseltään huomattavien järjestelmäpalvelujen vahingoittaminen tai huomattavien taloudellisten menetysten taikka henkilötietojen tai arkaluonteisten tietojen häviämisen aiheuttaminen.

               (6)

               Laajamittaiset verkkohyökkäykset voivat aiheuttaa merkittäviä taloudellisia vahinkoja keskeyttämällä tietojärjestelmät ja viestinnän sekä aiheuttamalla kaupallisesti tärkeiden luottamuksellisten tietojen tai muun datan menetyksen tai muuttumisen. Erityisesti olisi kiinnitettävä huomiota innovatiivisten pienten ja keskisuurten yritysten tietoisuuden lisäämiseen tällaisista uhkista ja niiden haavoittuvaisuudesta tällaisten hyökkäysten osalta, koska ne ovat entistä riippuvaisempia tietojärjestelmien moitteettomasta toiminnasta ja saatavuudesta ja niillä on usein rajoitetut voimavarat tietoturvallisuutta varten.

               (7)

               Alan yhteiset määritelmät ovat tärkeitä sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioilla on yhdenmukainen linja tämän direktiivin soveltamisessa.

               (8)

               Rikostunnusmerkistöjen osalta on tarpeen omaksua yhteinen linja ottamalla käyttöön yhteinen rikosmääritelmä laittomista tunkeutumisista tietojärjestelmään, laittomasta järjestelmän häirinnästä, laittomasta datan vahingoittamisesta ja viestintäsalaisuuden loukkaamisesta (tietojen laiton hankkiminen).

               (9)

               Viestintäsalaisuuden loukkaamiseen (tietojen laiton hankkiminen) kuuluvat viestin sisällön kuunteleminen, seuranta tai valvonta ja tietosisällön hankkiminen joko suoraan tunkeutumalla tietojärjestelmään ja käyttämällä sitä tai epäsuorasti teknisin keinoin käyttämällä elektronista salakuuntelua tai salakuuntelulaitteita, mutta se ei välttämättä rajoitu näihin.

               (10)

               Jäsenvaltioiden olisi säädettävä tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä määrättävistä seuraamuksista. Näiden seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ja niihin olisi kuuluttava vankeusrangaistus ja/tai sakko.

               (11)

               Tässä direktiivissä säädetään rikosoikeudellisista seuraamuksista ainakin niiden tapausten osalta, jotka eivät ole vähäisiä. Jäsenvaltiot voivat kansallisen lakinsa ja käytäntönsä mukaisesti määritellä, mikä on vähäinen tapaus. Tapausta voidaan pitää vähäisenä esimerkiksi silloin, kun rikoksen aiheuttama yleiseen tai yksityiseen etuun, esimerkiksi tietokonejärjestelmän tai datan eheyteen taikka henkilön koskemattomuuteen, oikeuksiin tai muihin etuihin, kohdistuva vahinko ja/tai riski on merkityksetön tai luonteeltaan sellainen, että rikosoikeudellisen seuraamuksen määrääminen lakisääteisissä rajoissa tai rikosoikeudelliseen vastuuseen asettaminen ei ole tarpeen.

               (12)

               Verkkohyökkäysten aiheuttamien uhkien ja riskien tunnistamisella ja niistä raportoimisella sekä tähän liittyvällä tietojärjestelmien haavoittuvuudella on merkitystä verkkohyökkäysten tehokkaan estämisen ja niihin puuttumisen sekä tietojärjestelmien turvallisuuden parantamisen kannalta. Kannustimien tarjoaminen voisi lisätä turvallisuuspuutteista raportoimista. Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä tarjoamaan mahdollisuuksia turvallisuuspuutteiden oikeudelliselle toteamiselle ja niistä raportoimiselle.

               (13)

               On tarkoituksenmukaista säätää ankarammista seuraamuksista silloin, kun tietojärjestelmään kohdistuvan hyökkäyksen toteuttaa rikollisjärjestö, sellaisena kuin se on määritelty järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta 24 päivänä lokakuuta 2008 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2008/841/YOS (3), kun verkkohyökkäys on laajamittainen ja vaikuttaa merkittävään määrään tietojärjestelmiä, mukaan lukien silloin, kun hyökkäyksen tarkoituksena on luoda bottiverkko, tai kun verkkohyökkäys aiheuttaa vakavaa vahinkoa, mukaan lukien silloin, kun hyökkäys toteutetaan bottiverkon kautta. On myös tarkoituksenmukaista säätää ankarammista seuraamuksista silloin, kun hyökkäys kohdistuu jäsenvaltioiden tai unionin elintärkeään infrastruktuuriin.

               (14)

               Toinen tärkeä seikka pyrittäessä yhdennettyyn lähestymistapaan tietoverkkorikollisuuden torjunnassa on tehokkaiden toimenpiteiden ottaminen käyttöön henkilöllisyysvarkauden ja muiden henkilöllisyyteen liittyvien rikosten estämiseksi. Mahdollista tarvetta unionin toimiin tällaisen rikollisen käyttäytymisen torjumiseksi voitaisiin myös harkita arvioitaessa kattavan horisontaalisen unionin välineen tarvetta.

               (15)

               Neuvoston 27 ja 28 päivänä marraskuuta 2008 antamien päätelmien mukaan jäsenvaltioiden ja komission kanssa olisi luotava uusi strategia ottaen huomioon Euroopan neuvoston vuonna 2001 tekemän tietoverkkorikollisuutta koskevan yleissopimuksen sisältö. Kyseinen yleissopimus on oikeudellinen viitekehys torjuttaessa tietoverkkorikollisuutta, tietojärjestelmiin kohdistuvat hyökkäykset mukaan luettuina. Tämä direktiivi pohjautuu mainittuun yleissopimukseen. Olisi pidettävä ensisijaisena sitä, että kaikki jäsenvaltiot saattavat yleissopimuksen ratifiointimenettelyt päätökseen mahdollisimman pian.

               (16)

               Koska hyökkäyksiä voidaan toteuttaa erilaisin tavoin ja koska laitteistot ja ohjelmistot kehittyvät nopeasti, tässä direktiivissä viitataan välineisiin, joita voidaan käyttää tässä direktiivissä säädettyjen rikosten tekemiseen. Tällaisia välineitä voivat olla haittaohjelmat, mukaan lukien haittaohjelmat, joilla voidaan luoda bottiverkkoja, joita käytetään verkkohyökkäysten tekemiseen. Vaikka tällainen väline olisi sopiva tai erityisen sopiva jonkin tässä direktiivissä säädetyn rikoksen tekemiseen, on mahdollista, että se on valmistettu laillisia tarkoituksia varten. Koska kriminalisointia on vältettävä siltä osin kuin tällaiset välineet on valmistettu ja saatettu markkinoille laillisia tarkoituksia varten, kuten tietotekniikkatuotteiden luotettavuuden tai tietojärjestelmien turvallisuuden testaamiseksi, yleisen tahallisuusedellytyksen lisäksi on edellytettävä myös välitöntä tahallisuutta käyttää näitä välineitä yhden tai useamman tässä direktiivissä säädetyn rikoksen tekemiseen.

               (17)

               Tässä direktiivissä ei määrätä rikosoikeudellista vastuuta silloin, kun tässä direktiivissä säädettyjä rikoksia koskevat objektiiviset kriteerit täyttyvät mutta teot on tehty ilman tahallisuutta, esimerkiksi kun henkilö ei tiedä, että järjestelmään pääsyyn ei ollut lupaa, tai kun on kyse tietojärjestelmien luvallisesta testauksesta tai suojauksesta, kuten silloin, kun yritys tai myyjä antaa henkilölle tehtäväksi testata turvallisuusjärjestelmänsä vahvuutta. Sopimusvelvoitteet tai sopimukset tietojärjestelmiin pääsyn rajoittamiseksi käyttäjäpolitiikalla tai palveluehdoilla sekä työnantajan tietojärjestelmiin pääsyä ja niiden käyttöä henkilökohtaisiin tarkoituksiin koskevat työriidat eivät saisi aiheuttaa rikosoikeudellista vastuuta tämän direktiivin puitteissa, jos järjestelmiin pääsyä pidettäisiin näissä olosuhteissa luvattomana ja se muodostaisi ainoan perusteen rikosoikeudelliselle menettelylle. Tämä direktiivi ei rajoita kansallisessa ja unionin oikeudessa säädettyä tietojensaantioikeutta, mutta se ei myöskään saa olla laittoman tai mielivaltaisen tietojensaannin peruste.

               (18)

               Eri olosuhteet voivat helpottaa verkkohyökkäysten tekemistä; tekijällä voi esimerkiksi työnsä puolesta olla käyttöoikeus verkkohyökkäyksen kohteeksi joutuneiden tietojärjestelmien turvajärjestelmiin. Tällaiset olosuhteet olisi kansallisen lain puitteissa otettava asianmukaisesti huomioon rikosoikeudellisten menettelyjen aikana.

               (19)

               Jäsenvaltioiden olisi kansallisessa laissaan säädettävä raskauttavista asianhaaroista oikeusjärjestelmänsä raskauttavia asianhaaroja koskevien sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Niiden olisi varmistettava, että tuomarit voivat harkita näitä raskauttavia asianhaaroja tuomitessaan rikoksentekijöitä. Tuomari voi harkita näitä asianhaaroja yhdessä tietyn tapauksen muiden tosiseikkojen kanssa.

               (20)

               Tässä direktiivissä ei säädetä edellytyksistä, joiden olisi täytyttävä lainkäyttövallan käyttämiseksi jonkin tässä direktiivissä tarkoitetun rikoksen osalta, kuten että uhri on tehnyt ilmoituksen rikoksen tekopaikassa tai että se valtio, jossa rikos tehtiin, on tehnyt ilmiannon tai että tekijään ei ole kohdistettu syytetoimia rikoksen tekopaikassa.

               (21)

               Valtioiden ja julkisten elinten on tämän direktiivin yhteydessä täysimääräisesti taattava ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen voimassa olevien kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti.

               (22)

               Tällä direktiivillä vahvistetaan G8:n tai Euroopan neuvoston ympärivuorokautisen ja kaikkina viikonpäivinä toimivan yhteyspisteverkoston kaltaisten verkkojen merkitystä. Näiden yhteyspisteiden olisi voitava antaa tehokasta apua ja siten esimerkiksi helpottaa saatavilla olevien tietojen vaihtoa sekä teknisten neuvojen tai oikeudellisten tietojen antamista tutkimuksissa tai menettelyissä, jotka koskevat tietojärjestelmiin ja dataan liittyviä rikoksia ja joissa pyynnön esittänyt jäsenvaltio on osallisena. Verkkojen sujuvan toimimisen varmistamiseksi kullakin yhteyspisteellä olisi oltava valmiudet viestiä nopeasti toisen jäsenvaltion yhteyspisteen kanssa, ja niiden olisi saatava tukea muun muassa koulutetulta ja valmiudet omaavalta henkilöstöltä. Kun otetaan huomioon, miten nopeasti laajamittaisia verkkohyökkäyksiä voidaan toteuttaa, jäsenvaltioiden olisi voitava vastata ripeästi yhteyspisteverkoston esittämiin kiireellisiin pyyntöihin. Tällaisissa tapauksissa voi olla asianmukaista, että tietopyyntöön liittyy yhteydenotto puhelimitse sen varmistamiseksi, että pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio käsittelee pyynnön nopeasti ja antaa palautetta kahdeksan tunnin kuluessa.

               (23)

               Yhtäältä viranomaisten ja toisaalta yksityissektorin ja kansalaisyhteiskunnan välinen yhteistyö on hyvin tärkeää ehkäistäessä ja torjuttaessa tietojärjestelmiin kohdistuvia hyökkäyksiä. Palveluntarjoajien, tuottajien, lainvalvontaelinten ja oikeusviranomaisten välistä yhteistyötä on edistettävä ja parannettava kunnioittaen samalla täysimääräisesti oikeusvaltioperiaatetta. Tällaiseen yhteistyöhön voi sisältyä palveluntarjoajien antama tuki mahdollisten todisteiden säilyttämisessä ja rikoksentekijöiden tunnistamista auttavien tietojen tarjoamisessa sekä viimeisenä keinona sellaisten tietojärjestelmien tai toimintojen, jotka on kaapattu tai joita on käytetty laittomiin tarkoituksiin, sulkeminen kansallisen lain ja käytännön mukaisesti osittain tai kokonaan. Jäsenvaltioiden olisi myös harkittava yhteistyö- ja kumppanuusverkostojen perustamista palveluntarjoajien ja tuottajien kanssa tietojen vaihtamiseksi tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien rikosten osalta.

               (24)

               Tässä direktiivissä säädetyistä rikoksista on tarpeen kerätä vertailukelpoista tietoa. Merkitykselliset tiedot olisi saatettava unionin toimivaltaisten erityisvirastojen ja -elinten kuten Europolin ja ENISAn saataville niiden tehtävien ja tiedonsaantitarpeiden mukaisesti, jotta tietoverkkorikollisuutta sekä verkko- ja tietoturvallisuutta koskevasta ongelmasta saataisiin parempi käsitys unionin tasolla, millä edistettäisiin tehokkaampien vastatoimenpiteiden laatimista. Jäsenvaltioiden olisi toimitettava tietoja rikoksentekijöiden toimintatavasta Europolille ja sen Euroopan verkkorikostorjuntakeskukselle tietoverkkorikollisuutta koskevan uhka-arvioinnin ja sitä koskevien strategisten analyysien tekemiseksi Euroopan poliisiviraston (Europol) perustamisesta 6 päivänä huhtikuuta 2009 tehdyn neuvoston päätöksen 2009/371/YOS (4) mukaisesti. Tietojen toimittamisella voidaan helpottaa nykyisten ja tulevien uhkien parempaa ymmärtämistä ja edistää näin asianmukaisempaa ja kohdistetumpaa päätöksentekoa tietojärjestelmiin kohdistuvien hyökkäysten torjumiseksi ja ehkäisemiseksi.

               (25)

               Komission olisi annettava kertomus tämän direktiivin soveltamisesta ja tehtävä tarpeelliset lainsäädäntöehdotukset, joilla mahdollisesti laajennettaisiin sen soveltamisalaa ottaen huomioon tietoverkkorikollisuuden alalla tapahtuva kehitys. Tällainen kehitys voisi sisältää teknologisen kehityksen, esimerkiksi sellaisen teknologisen kehityksen, jonka ansiosta voidaan tehokkaammin valvoa tietojärjestelmiin kohdistuvia hyökkäyksiä tai jolla helpotetaan tällaisten hyökkäysten ehkäisemistä tai niiden vaikutusten minimoimista. Komission olisi tätä tarkoitusta varten otettava huomioon saatavilla olevat asiaan kuuluvien toimijoiden ja erityisesti Europolin ja ENISAn laatimat analyysit ja raportit.

               (26)

               Jotta tietoverkkorikollisuutta voidaan torjua tehokkaasti, on tarpeen vahvistaa tietojärjestelmien kestävyyttä toteuttamalla asianmukaisia toimia niiden suojaamiseksi tehokkaammin verkkohyökkäyksiltä. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarpeelliset toimenpiteet suojatakseen niiden elintärkeät infrastruktuurit verkkohyökkäyksiltä, ja osana tätä niiden olisi tarkasteltava tietojärjestelmiensä ja niihin liittyvien tietojen suojaamista. Yksi olennainen osa kattavaa lähestymistapaa tietoverkkorikollisuuden torjumiseksi tehokkaasti on se, että oikeushenkilöt varmistavat tietojärjestelmien suojaamisen ja turvallisuuden asianmukaisen tason esimerkiksi julkisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisen yhteydessä yksityisyyttä, sähköistä viestintää ja tietosuojaa koskevan unionin voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti. Sellaisia uhkia ja haavoittuvaisuuksia vastaan, joiden voidaan kohtuudella katsoa olevan tunnistettavissa, olisi tarjottava asianmukainen suojan taso erityisalojen uusimpien keinojen ja erityisten tietojenkäsittelytilanteiden mukaisesti. Tällaisesta suojasta aiheutuvien kustannusten ja rasitteen olisi oltava oikeassa suhteessa verkkohyökkäyksen kohteiksi joutuneille aiheutuvaan todennäköiseen vahinkoon nähden. Jäsenvaltioita kannustetaan asiaankuuluviin toimiin kansallisen lakinsa puitteissa vastuun toteuttamiseksi tapauksissa, joissa oikeushenkilö ei selvästi ole tarjonnut asianmukaista suojaa verkkohyökkäyksiä vastaan.

               (27)

               Merkittävät puutteet ja eroavuudet jäsenvaltioiden lainsäädännöissä ja rikosoikeudellisissa menettelyissä tietojärjestelmiin kohdistuvien hyökkäysten osalta saattavat vaikeuttaa järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjuntaa sekä hankaloittaa tehokasta poliisi- ja oikeudellista yhteistyötä tällä alalla. Koska nykyaikaiset tietojärjestelmät eivät tunne maantieteellisiä rajoja, niihin kohdistuvilla hyökkäyksillä on rajat ylittävä ulottuvuus, mikä korostaa pikaista tarvetta lähentää edelleen jäsenvaltioiden rikosoikeutta tällä alalla. Lisäksi rikosoikeudenkäyntejä koskevien toimivaltaristiriitojen ehkäisemisestä ja ratkaisemisesta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston puitepäätöksen 2009/948/YOS (5) asianmukaisen täytäntöönpanon ja soveltamisen pitäisi helpottaa tietojärjestelmiin kohdistuvia hyökkäyksiä koskevien syytetoimien yhteensovittamista. Jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä unionin kanssa myös pyrittävä parantamaan tietojärjestelmien, tietokoneverkkojen ja datan turvallisuuteen liittyvää kansainvälistä yhteistyötä. Kaikissa tietojenvaihtoa koskevissa kansainvälisissä sopimuksissa olisi otettava asianmukaisesti huomioon tietojen siirron ja varastoimisen turvallisuus.

               (28)

               Toimivaltaisten lainvalvonta- ja oikeusviranomaisten parempi yhteistyö unionissa on olennaisen tärkeää tietoverkkorikollisuuden tehokkaassa torjunnassa. Tässä yhteydessä olisi kannustettava tehostamaan toimia asianmukaisen koulutuksen tarjoamiseksi viranomaisille, jotta lisättäisiin ymmärrystä tietoverkkorikollisuudesta ja sen vaikutuksista ja edistettäisiin yhteistyötä ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa esimerkiksi unionin toimivaltaisten erityisvirastojen ja -elimien välityksellä. Tällaisella koulutuksella olisi pyrittävä muun muassa lisäämään tietoisuutta erilaisista kansallisista oikeusjärjestelmistä, rikostutkinnan mahdollisista oikeudellisista ja teknisistä haasteista sekä toimivallan jaosta kansallisten viranomaisten välillä.

               (29)

               Tässä direktiivissä kunnioitetaan ihmisoikeuksia ja perusvapauksia sekä noudatetaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa tunnustettuja periaatteita, mukaan lukien henkilötietojen suoja, oikeus yksityisyyteen, sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus, oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, syyttömyysolettama ja puolustautumisoikeus sekä laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien rangaistusten oikeasuhteisuuden periaate. Tässä direktiivissä pyritään erityisesti varmistamaan näiden oikeuksien ja periaatteiden noudattaminen täysimääräisesti, ja se on pantava täytäntöön tämän mukaisesti.

               (30)

               Henkilötietojen suoja on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 8 artiklan mukaisesti perusoikeus. Sen vuoksi henkilötietojen käsittelyssä tämän direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä olisi täysimääräisesti noudatettava asiaan kuuluvaa unionin tietosuojalainsäädäntöä.

               (31)

               Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyn pöytäkirjan 3 artiklan mukaisesti nämä jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet haluavansa osallistua tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen.

               (32)

               Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan.

               (33)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita eli sitä, että tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä määrätään kaikissa jäsenvaltioissa tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat rikosoikeudelliset seuraamukset ja että oikeusviranomaisten ja muiden toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä tehostetaan ja siihen kannustetaan, vaan ne voidaan niiden laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.

               (34)

               Tämän direktiivin tarkoituksena on muuttaa tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä 24 päivänä helmikuuta 2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/222/YOS (6) säännöksiä ja laajentaa niiden soveltamisalaa. Koska muutokset ovat määrältään ja sisällöltään merkittäviä, puitepäätös 2005/222/YOS olisi selkeyden vuoksi korvattava kokonaisuudessaan tämän direktiivin hyväksymiseen osallistuvien jäsenvaltioiden osalta,

         OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Kohde
   Tässä direktiivissä vahvistetaan vähimmäissäännöt, jotka koskevat rikosten ja seuraamusten määrittelyä tietojärjestelmiin kohdistuvien hyökkäysten alalla. Sen tarkoituksena on myös helpottaa näiden rikosten estämistä ja parantaa oikeusviranomaisten ja muiden toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä.
   2 artikla
   Määritelmät
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

               a)

               ’tietojärjestelmällä’ laitetta tai toisiinsa kytkettyjä tai liitettyjä laitteita, joista yksi tai useampi on ohjelmoitu automaattista tietojenkäsittelyä varten, sekä dataa, jota kyseisessä laitteessa tai toisiinsa kytketyissä tai liitetyissä laitteissa varastoidaan, käsitellään, haetaan tai välitetään sen tai niiden toimintaa, käyttöä, suojausta tai huoltoa varten;

               b)

               ’datalla’ sellaisessa muodossa olevien tosiseikkojen, tietojen tai käsitteiden esitystä, että se soveltuu käsiteltäväksi tietojärjestelmässä, mukaan lukien ohjelmat, joiden avulla tietojärjestelmä pystyy suorittamaan jonkin toiminnon;

               c)

               ’oikeushenkilöllä’ yksikköä, jolla on sovellettavan lain mukaan oikeushenkilön asema, lukuun ottamatta valtioita tai julkisia elimiä niiden käyttäessä julkista valtaa, tai julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä;

               d)

               ilmaisulla ’oikeudettomasti’ tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, mukaan lukien järjestelmään tunkeutuminen, sen häirintä tai tietojen hankkiminen, johon ei ole järjestelmän tai sen osan omistajan tai muun oikeudenhaltijan lupaa tai joka ei ole sallittua kansallisen lain nojalla.

         3 artikla
   Laiton tunkeutuminen tietojärjestelmään
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tunkeutuminen tietojärjestelmään tai sen osaan tahallisesti ja oikeudettomasti on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, kun tunkeutuminen on tehty murtamalla turvajärjestely, ainakin jos kyse ei ole vähäisestä tapauksesta.
   4 artikla
   Laiton järjestelmän häirintä
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tietojärjestelmän toiminnan vakava estäminen tai keskeyttäminen tahallisesti ja oikeudettomasti dataa syöttämällä, siirtämällä, vahingoittamalla, tuhoamalla, turmelemalla, muuttamalla tai poistamalla taikka saattamalla data käyttökelvottomaksi on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, ainakin jos kyse ei ole vähäisestä tapauksesta.
   5 artikla
   Laiton datan vahingoittaminen
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tietojärjestelmässä olevan datan tuhoaminen, vahingoittaminen, turmeleminen, muuttaminen, poistaminen tai saattaminen käyttökelvottomaksi tahallisesti ja oikeudettomasti on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, ainakin jos kyse ei ole vähäisestä tapauksesta.
   6 artikla
   Viestintäsalaisuuden loukkaus (tietojen laiton hankkiminen)
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että teknisin keinoin tapahtuva tietojen hankkiminen tahallisesti ja oikeudettomasti tietojärjestelmän sisäisestä tai tietojärjestelmien välisestä luottamuksellisesta datan siirrosta, mukaan lukien tällaista dataa sisältävästä tietojärjestelmästä lähtevä sähkömagneettinen säteily, on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, ainakin jos kyse ei ole vähäisestä tapauksesta.
   7 artikla
   Rikosten tekemiseen käytettävät välineet
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavien välineiden tuottaminen, myynti, käyttöön hankkiminen, tuonti, levittäminen tai muu saataville asettaminen tahallisesti ja oikeudettomasti ja tarkoituksin, että niitä käytetään 3–6 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen, on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, ainakin jos kyse ei ole vähäisestä tapauksesta:

               a)

               tietokoneohjelma, joka on suunniteltu tai muutettu ensisijaisesti 3–6 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemistä varten;

               b)

               tietojärjestelmän salasana, pääsykoodi tai muu vastaava tieto, joka mahdollistaa pääsyn tietojärjestelmään tai sen osaan.

         8 artikla
   Yllytys, avunanto ja yritys
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yllytys tai avunanto 3–7 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin on rikosoikeudellisesti rangaistava teko.
   2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten yritys on rikosoikeudellisesti rangaistava teko.
   9 artikla
   Seuraamukset
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan määrätä tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat rikosoikeudelliset seuraamukset.
   2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3–7 artiklassa tarkoitetuista rikoksista säädetään vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kaksi vuotta, ainakin jos kyse ei ole vähäisestä tapauksesta.
   3.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista säädetään vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kolme vuotta, kun ne on tehty tahallisesti ja kun on vaikutettu merkittävään määrään tietojärjestelmiä käyttämällä 7 artiklassa tarkoitettua välinettä, joka on suunniteltu tai muutettu ensisijaisesti tätä tarkoitusta varten.
   4.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista säädetään vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään viisi vuotta, kun

               a)

               ne on tehty rikollisjärjestön puitteissa, sellaisena kuin se on määritelty puitepäätöksessä 2008/841/YOS, riippumatta siitä, mikä on siinä säädetty seuraamus;

               b)

               ne aiheuttavat vakavaa vahinkoa; tai

               c)

               ne kohdistuvat elintärkeään infrastruktuuriin kuuluvaan tietojärjestelmään.

         5.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jos 4 ja 5 artiklassa tarkoitetut rikokset on tehty käyttämällä väärin toisen henkilön henkilötietoja tarkoituksena voittaa kolmannen osapuolen luottamus ja aiheuttaen näin vahinkoa henkilöllisyyden oikealle omistajalle, tätä voidaan kansallisen lain mukaisesti pitää raskauttavana asianhaarana, jolleivät nämä asianhaarat jo kuulu jonkin muun kansallisen lain mukaisesti rangaistavan rikoksen tunnusmerkistöön.
   10 artikla
   Oikeushenkilöiden vastuu
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön elimen jäsenenä toimiva henkilö, jonka johtava asema oikeushenkilössä perustuu johonkin seuraavista:

               a)

               oikeus edustaa oikeushenkilöä;

               b)

               valtuus tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta;

               c)

               valtuus harjoittaa valvontaa oikeushenkilössä.

         2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen, jos 1 kohdassa tarkoitetun henkilön harjoittaman ohjauksen tai valvonnan puutteellisuus on mahdollistanut sen, että oikeushenkilön alaisuudessa toimiva henkilö on tehnyt 3–8 artiklassa tarkoitettuja rikoksia kyseisen oikeushenkilön hyväksi.
   3.   Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu oikeushenkilöiden vastuu ei estä rikosoikeudellista menettelyä sellaisia luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat tekijöinä, yllyttäjinä tai avunantajina 3–8 artiklassa tarkoitetuissa rikoksissa.
   11 artikla
   Oikeushenkilöille määrättävät seuraamukset
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti vastuulliseksi todettua oikeushenkilöä voidaan rangaista tehokkain, oikeasuhteisin ja varoittavin seuraamuksin, joihin kuuluvat rikosoikeudelliset tai muut sakot ja joihin voi kuulua muita seuraamuksia, kuten:

               a)

               oikeuden menettäminen julkisista varoista myönnettäviin etuuksiin tai tukiin;

               b)

               väliaikainen tai pysyvä kielto harjoittaa liiketoimintaa;

               c)

               tuomioistuimen valvontaan asettaminen;

               d)

               tuomioistuimen määräys purkaa oikeushenkilö;

               e)

               rikoksen tekemiseen käytettyjen tilojen sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi.

         2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti vastuulliseksi todettua oikeushenkilöä voidaan rangaista seuraamuksilla tai muilla toimenpiteillä, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
   12 artikla
   Lainkäyttövalta
   1.   Jäsenvaltioiden on ulotettava lainkäyttövaltansa 3–8 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jos

               a)

               rikos on tehty kokonaan tai osittain niiden alueella; tai

               b)

               rikoksen on tehnyt niiden kansalainen, ainakin jos teko katsotaan rikokseksi siellä, missä se tehtiin.

         2.   Ulottaessaan lainkäyttövaltansa 1 kohdan a alakohdan mukaisesti jäsenvaltion on varmistettava, että sillä on lainkäyttövalta, kun

               a)

               rikoksentekijä tekee rikoksen ollessaan fyysisesti sen alueella, riippumatta siitä, kohdistuuko rikos sen alueella sijaitsevaan tietojärjestelmään; tai

               b)

               rikos kohdistuu sen alueella sijaitsevaan tietojärjestelmään, riippumatta siitä, tekeekö rikoksentekijä rikoksen ollessaan fyysisesti sen alueella.

         3.   Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, jos se päättää ulottaa lainkäyttövaltansa alueensa ulkopuolella tehtyyn 3–8 artiklassa tarkoitettuun rikokseen, mukaan lukien silloin, kun

               a)

               rikoksentekijän vakinainen asuinpaikka on sen alueella; tai

               b)

               rikos on tehty sen alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön hyväksi.

         13 artikla
   Tietojenvaihto
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niillä on toimiva kansallinen yhteyspiste ja että ne hyödyntävät nykyistä ympärivuorokautisesti ja kaikkina viikonpäivinä toimivien yhteyspisteiden verkostoa 3–8 artiklassa tarkoitettuja rikoksia koskevaa tietojenvaihtoa varten. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava siitä, että niillä on käytettävissä menettelyt, jotta toimivaltainen viranomainen voi kiireellisten avunpyyntöjen osalta ilmoittaa 8 tunnin kuluessa pyynnön vastaanottamisesta ainakin sen, vastataanko pyyntöön sekä missä muodossa ja arviolta milloin tällainen vastaus toimitetaan.
   2.   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 kohdassa tarkoitettu nimetty yhteyspiste. Komissio toimittaa tämän tiedon muille jäsenvaltioille sekä unionin toimivaltaisille erityisvirastoille ja -elimille.
   3.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että käytettävissä on asianmukaiset ilmoituskanavat, jotta helpotetaan sitä, että 3–6 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan ilmoittaa toimivaltaisille kansallisille viranomaisille ilman aiheetonta viivytystä.
   14 artikla
   Seuranta ja tilastot
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niillä on järjestelmä, jonka avulla voidaan kirjata, tuottaa ja antaa tilastotietoja 3–7 artiklassa tarkoitetuista rikoksista.
   2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tilastotietojen on katettava vähintään olemassa olevat tiedot 3–7 artiklassa tarkoitettujen, jäsenvaltioiden rekisteröimien rikosten lukumäärästä sekä 3–7 artiklassa tarkoitetuista rikoksista syytteeseen asetettujen ja tuomittujen henkilöiden lukumäärästä.
   3.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tämän artiklan nojalla kerätyt tiedot komissiolle. Komission on varmistettava, että tilastollisista kertomuksista julkaistaan konsolidoitu selvitys, joka toimitetaan unionin toimivaltaisille erityisvirastoille ja -elimille.
   15 artikla
   Puitepäätöksen 2005/222/YOS korvaaminen
   Korvataan puitepäätös 2005/222/YOS tämän direktiivin hyväksymiseen osallistuvien jäsenvaltioiden osalta rajoittamatta kuitenkaan näiden jäsenvaltioiden velvollisuutta noudattaa määräaikaa, johon mennessä puitepäätös on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä.
   Tämän direktiivin hyväksymiseen osallistuvien jäsenvaltioiden osalta viittauksia puitepäätökseen 2005/222/YOS pidetään viittauksina tähän direktiiviin.
   16 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 4 päivänä syyskuuta 2015.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne säännökset, joilla jäsenvaltioiden tästä direktiivistä aiheutuvat velvoitteet saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä.
   3.   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   17 artikla
   Raportointi
   Komissio toimittaa viimeistään 4 päivänä syyskuuta 2017 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet, ja johon liitetään tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia. Komissio ottaa huomioon myös tietoverkkorikollisuuden alalla tapahtuneen teknisen ja oikeudellisen kehityksen erityisesti tämän direktiivin soveltamisalalla.
   18 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   19 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä elokuuta 2013.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         M. SCHULZ

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         L. LINKEVIČIUS

      (1)  EUVL C 218, 23.7.2011, s. 130.

      (2)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 4. heinäkuuta 2013 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 22. heinäkuuta 2013.

      (3)  EUVL L 300, 11.11.2008, s. 42.

      (4)  EUVL L 121, 15.5.2009, s. 37.

      (5)  EUVL L 328, 15.12.2009, s. 42.

      (6)  EUVL L 69, 16.3.2005, s. 67.


Avis juridique important

|

31985L0503

Ensimmäinen komission direktiivi 85/503/ETY, annettu 25 päivänä lokakuuta 1985, syötävien kaseiinien ja kaseinaattien analyysimenetelmistä

Virallinen lehti nro L 308 , 20/11/1985 s. 0012 - 0024 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 14 s. 0208  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 19 s. 0020  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 14 s. 0208  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 19 s. 0020

ENSIMMÄINEN KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 25 päivänä lokakuuta 1985,syötävien kaseiinien ja kaseinaattien analyysimenetelmistä (85/503/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon elintarvikkeena käytettäviä tiettyjä laktoproteiineja (kaseiineja ja kaseinaatteja) koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 25 päivänä heinäkuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/417/ETY(1) ja erityisesti sen 9 artiklan b kohdan,sekä katsoo, ettädirektiivin 83/417/ETY 9 artiklan b alakohdassa edellytetään määritettäväksi yhteisön analyysimenetelmät tiettyjen syötävien kaseiinien ja kaseinaattien koostumuksen tarkastamista varten,on mahdollista antaa ensimmäinen sarja menetelmiä, joiden osalta tutkimukset on saatettu loppuun, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän elintarvikekomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaJäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että liitteessä I olevien vaatimusten tarkastamiseksi tarvittavat analyysit suoritetaan liitteessä II kuvattujen menetelmien mukaisesti.2 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään toukokuuta 1987 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.3 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 25 päivänä lokakuuta 1985.Komission puolestaCOCKFIELDVarapuheenjohtaja(1) EYVL N:o L 237, 26.8.1983, s. 25LIITE IYHTEISÖN ENSIMMÄISEN SYÖTÄVIEN KASEIINIEN JA KASEINAATTIEN ANALYYSIMENETELMISTÄ ANNETUN DIREKTIIVIN SOVELTAMISALAI. Yleiset säännöksetII. Kosteuspitoisuuden määrittäminen- happokaseiineissa käyttämällä menetelmää 1, liite II.- juoksetekaseiineissa käyttämällä menetelmää 1, liite II.- kaseinaateissa käyttämällä menetelmää 1, liite II.III. Proteiinipitoisuuden määrittäminen- happokaseiineissa käyttämällä menetelmää 2, liite II.- juoksetekaseiineissa käyttämällä menetelmää 2, liite II.- kaseinaateissa käyttämällä menetelmää 2, liite II.IV. Titrattavan happoisuuden määrittäminen- happokaseiineissa käyttämällä menetelmää 3, liite II.V. Tuhkan (mukaan lukien P2O5) määrittäminen- happokaseiineissa käyttämällä menetelmää 4, liite II.- juoksetekaseiineissa käyttämällä menetelmää 5, liite II.VI. pH:n määrittäminen- kaseinaateissa käyttämällä menetelmää 6, liite II.LIITE IISYÖTÄVIEN KASEIINIEN JA KASEINAATTIEN KOOSTUMUKSEEN LIITTYVÄT ANALYYSIMENETELMÄT YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 ANALYYSINÄYTTEEN VALMISTELU1.1 YleistäLaboratorioon analysoitavaksi toimitettavan näytteen massan on oltava vähintään 200 grammaa.1.2 Näytteen valmistaminen laboratoriossa analyysiä varten1.2.1 Laboratorionäyte sekoitetaan perusteellisesti, rikkoen esimerkiksi paakut niin, että näytettä ravistellaan astiassa useaan kertaan myöskin käännellen astiaa ylösalaisin. (Tarvittaessa siirretään koko laboratorionäyte riittävän kokoiseen, kaksi kertaa näytettä suurempaan ilmatiiviiseen astiaan, jotta kuvattu toimenpide voidaan tehdä).1.2.2 Siirretään edustava osa, noin 50 grammaa, hyvin sekoitettua laboratorionäytettä (1.2.1) koeseulalle (3.3).1.2.3 Jos 50 gramman näyte täysin tai lähes täysin (vähintään 95-painoprosenttisesti) menee seulan (3.3) läpi, käytetään määritykseen kohdassa 1.2.1 valmistettua näytettä.1.2.4 Muutoin jauhetaan 50 gramman annos jauhimessa (3.4), kunnes se täyttää seulavaatimuksen (1.2.3). Siirretään heti kaikki seulottu näyte ilmatiiviiseen, riittävän suureen astiaan (kaksi kertaa näytteen tilavuus) ja sekoitetaan hyvin useaan kertaan ravistaen ja kääntäen ympäri. Käsittelyissä on huolehdittava, ettei tuotteen kosteus pääse muuttumaan.1.2.5 Määritykset on suoritettava heti, kun koenäyte on valmistettu.1.3 AstiatNäytettä on aina pidettävä ilmatiiviissä ja kosteudenpitävässä astiassa.2 REAGENSSIT2.1 Vesi2.1.1 Aina kun liuottamiseen, laimentamiseen ja pesuun tarvittava vesi mainitaan, on käytettävä laimentamiseen ja pesuun tislattua vettä tai vähintään yhtä puhdasta demineralisoitua vettä.2.1.2 Aina kun mainitaan "liuottaminen" tai "laimentaminen" ilman lisämäärettä, tarkoitetaan "liuottamista veteen" tai "laimentamista vedellä".2.2 KemikaalitKaikkien käytettävien kemikaalien on oltava tunnettua analyysilaatua, jollei muuta ole ilmoitettu.3 LAITTEET3.1 LaiteluetteloLaiteluettelot sisältävät vain erikoistarvikkeita ja tarvikkeita, joihin liittyy erityisvaatimus.3.2 AnalyysivaakaAnalyysivaa'alla tarkoitetaan vaakaa, jonka punnituskyky on vähintään 0,1 mg.3.3 KoeseulaKäytettävien koeseulojen on oltava reunallisia, läpimitaltaan 200 mm ja valmistettu punoslangasta, jonka aukko on 500 mikrometriä. Sallitut aukon poikkeamat ja langan läpimitat on annettu standardissa ISO 3310/1. (Koeseulat - Tekniset vaatimukset ja kokeet - 1 osa: Metallilankapunos. ISO 3310/1 - 1975). Seuloihin on liitettävä vastaanottoastia.3.4 JauhinEdellytetään tarvittaessa laboratorionäytteen jauhamiseen (katso 1.2.4), mutta jauhettaessa ei saa kehittyä liikaa lämpöä, jossa kosteutta voisi hävitä tai imeytyä, ja vasaramyllyä ei pidä käyttää.4 TULOSTEN ILMOITTAMINEN4.1 TuloksetAnalyysiselosteessa ilmoitettavan tuloksen on oltava kahden määrityksen sellainen keskiarvo, joka täyttää kyseisen menetelmän toistettavuusvaatimuksen.4.2 Prosenttiosuuden laskeminenJollei toisin edellytetä, tulos on laskettava prosentteina näytteen massasta.5 KOESELOSTEKoeselosteessa on ilmoitettava analyysimenetelmä ja saadut tulokset. Lisäksi on mainittava menettelyn kaikki sellaiset yksityiskohdat, joita ei eritellä analyysimenetelmässä tai jotka ovat valinnaisia sekä kaikki sellaiset olosuhteet, jotka ovat voineet vaikuttaa saatuun tulokseen. Koeselosteen on sisällettävä kaikki se tieto, mikä on tarpeen näytteen tunnistamiseksi.MENETELMÄ I KOSTEUSPITOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN 1 TARKOITUS JA SOVELTAMISALAMenetelmällä määritetään kosteuspitoisuus:- happokaseiineissa- juoksetekaseiineissa- kaseinaateissa.2 MÄÄRITELMÄKaseiinien ja kaseinaattien kosteuspitoisuus: massahäviö määritettäessä kuvatulla menetelmällä.3 PERIAATEKoe-erän jäännösmassa määritetään normaalipaineessa 102° C ± 1° C:n lämpötilassa olevassa uunissa suoritetun vakiomassan kuivaamisen jälkeen. Massahäviö lasketaan prosentteina näytteen massasta.4 LAITTEET4.1 Analyysivaaka4.2 Maljoja, tasapohjaisia ja koeolosuhteissa kestäviä, esimerkiksi nikkelistä, alumiinista, ruostumattomasta teräksestä tai lasista. Maljoissa on oltava kannet, jotka ovat hyvin sulkeutuvia, mutta jotka voidaan helposti irrottaa. Sopivat mitat ovat: halkaisija 60-80 mm, syvyys noin 25 mm.4.3 Normaalipaineinen kuivausuuni, hyvin ilmastoitu ja lämpötilan suhteen säädeltävä (102° C ± 1° C:ssa). Lämpötilan uunissa on oltava tasainen.4.4 Eksikkaattori, joka sisältää vasta aktivoitua silikageeliä vesipitoisuusindikaattoreineen tai vastaavaa kuivausainetta.4.5 Sopiva väline maljojen käsittelyyn, esimerkiksi laboratoriopihdit.5 MENETTELY5.1 Koenäytteen käsittelyTehdään kuten esitetty yleisten säännösten 1.2 kohdassa.5.2 Maljan käsittely5.2.1 Avointa maljaa ja sen kantta kuumennetaan (4.2) uunissa (4.3), joka on säädetty 102° C ± 1° C:een, vähintään yhden tunnin ajan.5.2.2 Asetetaan kansi maljan päälle, siirretään kannellinen malja eksikkaattoriin (4.4), jäähdytetään punnitsemishuoneen lämpötilaan ja punnitaan lähimpään 0,1 mg:aan (m0).5.3 Koe-eräOtetaan 3-5 g koenäytettä (5.1) maljalle, suljetaan kannella ja punnitaan lähimpään 0,1 mg:aan (m1).5.4 Määrittäminen5.4.1 Poistetaan maljasta kansi, ja asetetaan se kansineen 102° C ± 1° C:n lämpötilassa olevaan uuniin (4.3) 4 tunniksi.5.4.2 Suljetaan malja kannella, siirretään se eksikkaattoriin, annetaan jäähtyä punnitsemishuoneen lämpötilaan ja punnitaan lähimpään 0,1 mg:aan.5.4.3 Poistetaan kansi maljasta, ja kuumennetaan sitä kansineen uunissa yhden tunnin ajan. Toistetaan 5.4.2 kohta.5.4.4 Jos 5.4.3 kohdassa todettu massa on yli 1 mg:n pienempi kuin 5.4.2 kohdassa todettu massa, toistetaan 5.4.3 kohdan toimenpide.Jos massa lisääntyy, laskemisessa käytetään (6.1) pienintä todettua massaa.Kokonaiskuivausajan ei tavallisesti pitäisi olla 6 tuntia pidempi.Olkoon todettu pienin massa m2g.6 TULOSTEN ILMOITTAMINEN6.1 LaskentamenetelmäNäytteen massahäviö kuivattaessa, ilmoitettuna massaprosentteina, saadaan seuraavasta:>NUM>m1 - m2>DEN>m1 - m0 × 100jossam0 = maljan ja sen kannen massa grammoina 5.2 kohdan mukaan,m1 = maljan ja sen kannen sekä koe-erän massa ennen kuivausta (5.3 kohta),m2 = maljan ja sen kannen sekä koe-erän massa kuivauksen jälkeen (5.4.3 tai 5.4.4 kohta).Kuivaushäviö lasketaan lähimpään 0,01 %:iin.6.2 ToistettavuusSaman analyysin suorittajan samasta näytteestä, samanaikaisesti tai peräkkäin, samoissa olosuhteissa saamien kahden määritystuloksen ero ei saa olla suurempi kuin 0,1 g 100 grammaa näytettä kohti.Tämä toistettavuusväli on saavutettava 95 %:ssa tapauksista, joissa menetelmää käytetään.MENETELMÄ 2 PROTEIINIPITOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN 1 TARKOITUS JA SOVELTAMISALAMenetelmällä määritetään proteiinipitoisuus:- happokaseiineissa,- juoksetekaseiineissa,- kaseinaateissa,paitsi niissä, jotka sisältävät ammoniumkaseinaattia tai muita ammoniumyhdisteitä tai typellisiä ei-proteiinisia yhdisteitä.2 MÄÄRITELMÄProteiinipitoisuus: typpipitoisuus kuvatulla menetelmällä määritettynä ja sen jälkeen kerrottuna luvulla 6,38 sekä ilmaistuna massaprosentteina.3 PERIAATEKoe-erä märkäpoltetaan kaliumsulfaatin ja rikkihapon seoksessa kupari(II)sulfaatti katalyyttinä, jolloin orgaaninen typpi muuttuu ammoniumtypeksi. Ammoniakki tislataan ja absorboidaan boorihappoliuokseen sekä titrataan vakioidulla suolahappoliuoksella. Typpipitoisuus muunnetaan proteiinipitoisuudeksi kertomalla luvulla 6,38.4 REAGENSSIT4.1 Rikkihappo, väkevä, S2O 1,84 g/ml.4.2 Kaliumsulfaatti, vedetön (K2SO4).4.3 Kupari (II) sulfaatin pentahydraatti (CuSO4,5H2O).4.4 Sakkaroosi (C12H22O11).4.5 Boorihappo, 40 g/l liuos.4.6 Natriumhydroksidi, väkevä vesiliuos 30 % (m/m), karbonaatiton.4.7 Suolahappo, 0,1 mol/l.4.8 Seosindikaattori: Sekoita yhtä suuret tilavuudet 2 g/l vahvuista metyylipunaa vähintään 95 %:sessa (v/v) etanolissa ja 1 g/l vahvuista metyleenisineä vähintään 95 %:sessa (v/v) etanolissa.5 LAITTEET5.1 Analyysivaaka5.2 Kjeldahl-pullo, 500 ml:n vetoinen.5.3 Märkäpolttolaitteisto, sopiva pitämään Kjeldahl-pulloa (5.2) vinossa asennossa, varustettuna kuumenninosalla, joka ei kuumenna pulloa nestepinnan yläpuolelta.5.4 Jäähdytin, jossa on suora sisäputki.5.5 Ulostuloputki, jossa varolaajennos kytkettynä jäähdyttimen (5.4) alapäähän hioslasikytkennällä tai kumiletkulla. Jos kumiletkua käytetään, pitää lasien päiden olla lähellä toisiaan.5.6 Roiskepää kytkettynä Kjeldahl-pulloon (5.2) ja jäähdyttimeen (5.4) pehmeillä, tiiviillä kumisilla tai muilla sopivilla tulpilla.5.7 Erlenmeyerpulloja, 500 ml.5.8 Mittalaseja, 50 ml ja 100 ml.5.9 Byretti, 50 ml:n vetoinen, jaoitus 0,1 ml:aan.5.10 Kiehuma-apuaineita:5.10.1 Märkäpolttoon: pieniä paloja kovaa posliinia tai lasihelmiä.5.10.2 Tislaukseen: Vasta hehkutettuja hohkakiven paloja.6 MENETTELY6.1 Koenäytteen valmistaminenTehdään, kuten yleisten säännösten 1.2 kohdassa esitetään.6.2 Koe ammoniumtypen läsnäolon toteamiseksiJos näytteessä arvellaan olevan ammoniumkaseinaattia tai muita ammoniumyhdisteitä, tehdään seuraava koe. Lisätään 1 grammaan näytettä, joka on pienessä erlenmeyerpullossa, 10 ml vettä ja 100 mg magnesiumoksidia. Huuhdellaan seinämille mahdollisesti tarttunut magnesiumoksidi alas, ja pullo suljetaan korkkitulpalla samalla asettaen palanen kostutettua punaista lakmuspaperia tulpan ja pullon kaulan väliin. Sekoitetaan pullon sisältöä varovasti ja kuumennetaan pulloa vesihauteessa 60-65° C:ssa. Jos lakmuspaperi värjäytyy siniseksi 15 minuutin kuluessa, on ammoniakkia läsnä, eikä menetelmä ole käyttökelpoinen (katso 1 kohta).6.3 SokeakoeSamanaikaisesti näytteen typpipitoisuusmäärityksen kanssa tehdään sokeakoe käyttämällä 0,5 g sakkaroosia (4.4) koenäytteen asemesta ja käyttämällä samaa laitetta, samoja määriä kaikkia reagensseja ja samaa suoritustapaa kuin on kuvattu 6.5 kohdassa. Jos sokeakokeen titraukseen kuluu yli 0,5 ml 0,1 mol/l vahvuista happoa, on reagenssit tarkastettava ja epäpuhdas reagenssi tai epäpuhtaat reagenssit puhdistettava tai vaihdettava.6.4 Koe-eräKjeldahl-pulloon (5.2) otetaan 0,3-0,4 g koenäytettä (6.1), joka on punnittu lähimpään 0,1 mg:aan.6.5 Määrittäminen6.5.1 Pulloon otetaan muutamia posliinin paloja tai muutama lasihelmi (5.10.1) ja noin 10 g vedetöntä kaliumsulfaattia (4.2).Lisätään 0,2 g kupari(II)sulfaattia (4.3) ja huuhdellaan pullon kaula pienellä vesimäärällä. Lisätään 20 ml väkevää rikkihappoa (4.1). Sekoitetaan.Kuumennetaan lievästi märkäpolttolaitteistossa (5.3), kunnes kuohuminen laantuu, ja keitetään varovasti, kunnes liuos on kirkas ja siihen jää kelmeä vihreänsininen väri. Heilutetaan pulloa aika ajoin kuumennuksen aikana.Jatketaan keittämistä säätäen samalla lämmitystä siten, että höyryt tiivistyvät pullon kaulan keskikohtaan. Jatketaan kuumentamista 90 minuuttia välttäen paikallista liikakuumenemista.Jäähdytetään huoneenlämpöön. Lisätään varovasti n. 200 ml vettä ja muutamia hohkakiven paloja (5.10.2). Sekoitetaan ja jäähdytetään uudelleen.6.5.2 Siirretään erlenmeyerpulloon (5.7) 50 ml boorihappoliuosta (4.5) ja neljä pisaraa indikaattoria (4.8). Sekoitetaan. Asetetaan erlenmeyerpullo jäähdyttäjän (5.4) alle siten, että ulostuloputki (5.5) on upotettu boorihappoliuokseen. Lisätään Kjeldahl-pulloon 80 ml natriumhydroksidiliuosta (4.6) käyttäen mittalasia (5.8). Pidetään pulloa kallistettuna siten, että natriumhydroksidi valuu alas pullon sivua pitkin muodostaen pohjakerroksen.Kytketään Kjeldahl-pullo välittömästi jäähdyttäjään roiskepäällä (5.6).Pyöritetään Kjeldahl-pulloa varovasti sen sisällön sekoittamiseksi. Keitetään ensin varovasti välttäen vaahtoamista. Jatketaan tislausta siten, että 150 ml tislettä kerääntyy noin 30 minuutissa. Tisleen lämpötilan on oltava alle 25° C. Noin kaksi minuuttia ennen tislauksen lopettamista erlenmeyerpullo lasketaan alaspäin niin, että ulostuloputki ei enää ole upoksissa happoliuokseen, ja huuhdellaan putken pää pienellä määrällä vettä. Lopetetaan lämmittäminen, poistetaan ulostuloputki ja huuhdellaan sen sisä- ja ulkoseiniä pienellä määrällä vettä keräten huuhteluveden erlenmeyerpulloon.6.5.3 Titrataan erlenmeyerpullon tisle vakioidulla suolahapolla (4.7).7 TULOSTEN ILMOITTAMINEN7.1 Kaava ja laskentamenetelmäNäytteen proteiinipitoisuus, ilmoitettuna massaprosentteina, saadaan seuraavasta:>NUM>(V1 - V2) × T × 14 × 100 × 6,38>DEN>m × 1 000 = >NUM>8,932 (V1 - V2) × T>DEN>mjossaV1 = tilavuus millilitroina määrityksessä (6.5) kulunutta vakioitua suolahappoliuosta (4.7),V2 = tilavuus millilitroina sokeassa kokeessa (6.3) kulunutta vakioitua suolahappoliuosta (4.7),T = vakioidun suolahappoliuoksen (4.7) pitoisuus mol/l,m = koe-erän massa grammoina.Proteiinipitoisuus lasketaan lähimpään 0,1 %:iin.7.2 ToistettavuusSaman analyysin suorittajan samasta näytteestä, samanaikaisesti tai peräkkäin ja samoissa olosuhteissa saamien kahden määritystuloksen ero ei saa olla suurempi kuin 0,5 grammaa proteiinia 100 grammaa näytettä kohti.Tämä toistettavuusväli on saavutettava 95 %:ssa oikein suoritetuista määrityksistä.MENETELMÄ 3 TITRATTAVAN HAPPOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN 1 TARKOITUS JA SOVELTAMISALAMenetelmällä määritetään titrattava happoisuus:- happokaseiineissa.2 MÄÄRITELMÄHappokaseiinien titrattava happoisuus: näytteen 1 gramman vesiuutteen neutraloimiseksi, fenoliftaleiini-indikaattoria käyttäen, tarvittava tilavuus millilitroina 0,1 mol/l vakioitua natriumhydroksidia.3 PERIAATENäytteestä valmistetaan 60 °C:ssa vesiuute, joka suodatetaan. Suodos titrataan vakioidulla natriumhydroksidilla käyttäen fenoliftaleiini-indikaattoria.4 REAGENSSITMenetelmän suorituksessa tai reagenssien valmistuksessa käytettävä vesi on tehtävä hiilidioksidivapaaksi keittämällä 10 minuuttia ennen käyttöä.4.1 Natriumhydroksidiliuos: 0,1 mol/l.4.2 Fenoliftaleiini-indikaattoriliuos: 10 g/l indikaattoria vastaan neutraloidussa etanolissa (95 % V/V).5 LAITTEET5.1 Analyysivaaka5.2 Erlenmeyerpullo, tilavuus 500 ml, hioksellinen ja varustettu lasisella hiostulpalla.5.3 Täyspipetti, tilavuus 100 ml.5.4 Pipetti, joka soveltuu indikaattoriliuoksen (4.2) 0,5 ml:n mittaamiseen.5.5 Erlenmeyerpullo, tilavuus 250 ml.5.6 Mittalasi, tilavuus 250 ml.5.7 Byretti, jaoitus 0,1 ml:aan.5.8 Vesihaude, jonka lämpötila on säädettävissä lämpötilaan 60 °C ± 2 °C.5.9 Sopiva suodatin.6 MENETTELY6.1 Koenäytteen valmistaminenTehdään kuten yleisten säännösten 1.2 kohdassa esitetään.6.2 Koe-eräPunnitaan lähimpään 10 mg:aan noin 10 grammaa koenäytettä (6.1) ja siirretään erlenmeyerpulloon (5.2).6.3 MäärittäminenLisätään käyttäen 250 ml:n mittalasia (5.6) 200 ml vasta keitettyä ja jäähdytettyä vettä, joka on aikaisemmin lämmitetty 60 °C:een. Asetetaan pullon tulppa paikoilleen, sekoitetaan pyörittämällä ja asetetaan 60 °C:iseen vesihauteeseen (5.8) 30 minuutiksi. Pulloa ravistellaan noin 10 minuutin välein.Suodatetaan, ja jäähdytetään suodos noin 20 °C:ksi. Suodoksen on oltava kirkas.Siirretään 100 ml jäähtynyttä suodosta erlenmeyerpulloon (5.5) käyttäen pipettiä (5.3). Lisätään käyttäen pipettiä (5.4) 0,5 ml fenoliftaleiini-indikaattoriliuosta (4.2). Titrataan vakioidulla natriumhydroksidiliuoksella (4.1), kunnes haalea vaaleanpunainen väri esiintyy ja säilyy vähintään 30 sekuntia. Määritetään ja pannaan muistiin kulunut tilavuus lähimpään 0,01 ml:aan.7 TULOSTEN ILMOITTAMINEN7.1 Kaava ja laskentamenetelmäHappokaseiinin titrattava happoisuus saadaan seuraavasta:>NUM>20 × V × T>DEN>mjossaV = kulutetun vakioidun natriumhydroksidiliuoksen (4.1) tilavuus millilitroina;T = vakioidun natriumhydroksidiliuoksen (4.1) pitoisuus mol/l;m = koe-erän massa grammoina.Lasketaan titrattava happoisuus kahden desimaalin tarkkuudella.7.2 ToistettavuusSaman analyysin suorittajan samasta näytteestä, samanaikaisesti tai peräkkäin ja samoissa olosuhteissa saamien kahden määritystuloksen ero ei saa olla suurempi kuin 0,02 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidia yhtä grammaa näytettä kohti.Tämä toistettavuusväli on saavutettava 95 %:ssa oikein suoritetuista määrityksistä.MENETELMÄ 4 TUHKAN MÄÄRITTÄMINEN (mukaan lukien P2O5) 1 TARKOITUS JA SOVELTAMISALAMenetelmällä määritetään tuhka (mukaan lukien P2O5):- happokaseiineissa.2 MÄÄRITELMÄTuhkapitoisuus (mukaan lukien P2O5): kuvatulla menetelmällä määritetty tuhkapitoisuus.3 PERIAATEOsa näytteestä poltetaan 825 °C ± 25 °C:ssa magnesiumasetaatin läsnäollessa näytteessä olevan orgaanisen fosforin sitomiseksi. Lopullinen tuhka lasketaan jäännöksen punnitsemisen ja magnesiumasetaatista peräisin olevan tuhkan vähentämisen jälkeen.4 REAGENSSIT4.1 Magnesiumasetaattitetrahydraattiliuos, 120 g/l. Liuotetaan 120 grammaa magnesiumasetaatin tetrahydraattia [Mg (CH3CO2)2 4 H2O] veteen ja laimennetaan vedellä litraksi.5 LAITTEET5.1 Analyysivaaka5.2 Täyspipettejä, 5 ml.5.3 Silika- tai platinaupokkaita, läpimitaltaan noin 70 mm ja syvyydeltään 25-50 mm.5.4 Lämpökaappi, jota voidaan säätää 102 °C ± 1 °C:een.5.5 Sähköuuni, jota voidaan säätää 825 °C ± 25 °C:een.5.6 Kiehuva vesihaude5.7 Eksikkaattori, joka sisältää vasta aktivoitua silikageeliä vesipitoisuusindikaattoreineen tai vastaavaa kuivausainetta.6 MENETTELY6.1 Koenäytteen valmistaminenTehdään kuten yleisten säännösten 1.2 kohdassa esitetään.6.2 Upokkaiden käsittelyKuumennetaan kahta upokasta (A, B) (5.3) 30 minuuttia sähköuunissa (5.5), joka on säädetty 825 °C ± 25 °C:een. Annetaan upokkaiden jäähtyä vähän ja asetetaan ne sen jälkeen eksikkaattoriin (5.7), annetaan jäähtyä vaakahuoneen lämpötilaan, ja punnitaan upokkaat lähimpään 0,1 mg:aan.6.3 Koe-eräPunnitaan lähimpään 0,1 mg:aan noin 3 grammaa koenäytettä (6.1) suoraan toiseen (A) käsiteltyyn upokkaaseen.6.4 MäärittäminenKäyttäen pipettiä (5.2) lisätään upokkaaseen (A) tasan 5 ml magnesiumasetaattiliuosta (4.1) koe-erän kokonaan kostuttamiseksi ja annetaan seistä 20 minuuttia.Käyttäen pipettiä (5.2) lisätään toiseen (B) käsiteltyyn upokkaaseen tasan 5 ml magnesiumasetaattiliuosta (4.1).Haihdutetaan kummankin upokkaan (A ja B) sisältö kuiviin kiehuvalla vesihauteella (5.6).Asetetaan molemmat upokkaat 102 °C ± 1 °C:een säädettyyn uuniin (5.4) 30 minuutiksi.Kuumennetaan upokas A sisältöineen pienellä liekillä, sähkölevyllä tai IR-lampun alla, kunnes koe-erä on kokonaan hiiltynyt, varoen, ettei näyte pala liekillä.Siirretään molemmat upokkaat (A ja B) 825 °C ± 25 °C:een säädettyyn sähköuuniin (5.5) ja kuumennetaan vähintään yksi tunti, kunnes kaikki hiili on hävinnyt upokkaasta A. Annetaan molempien upokkaiden jäähtyä vähän, ja asetetaan ne sen jälkeen eksikkaattoriin (5.7), annetaan jäähtyä vaakahuoneen lämpötilaan ja punnitaan lähimpään 0,1 mg:aan.Toistetaan kuumennustoimenpiteet sähköuunissa (5.5) noin 30 minuuttia jäähdyttäen ja punniten, kunnes massa on 1 mg:aan asti vakio tai alkaa lisääntyä. Merkitään pienin massa.7 TULOSTEN LASKEMINEN7.1 LaskentamenetelmäNäytteen tuhkapitoisuus, mukaan lukien P2O5, massaprosentteina saadaan seuraavasta:>NUM>(m1 - m2) - (m3 - m4)>DEN>m0 × 100jossa:m0 = koe-erän massa grammoina,m1 = upokkaan A ja jäännöksen massa grammoina,m2 = käsitellyn upokkaan A massa grammoina,m3 = upokkaan B ja jäännöksen massa grammoina,m4 = käsitellyn upokkaan B massa grammoina.Lasketaan lopullinen tulos lähimpään 0,01 %:iin.7.2 ToistettavuusSaman analyysin suorittajan samasta näytteestä, samanaikaisesti tai peräkkäin ja samoissa olosuhteissa saamien kahden määritystuloksen ero ei saa olla suurempi kuin 0,1 grammaa 100 grammaa näytettä kohti.Tämä toistettavuusväli on saavutettava 95 %:ssa oikein suoritetuista määrityksistä.MENETELMÄ 5 TUHKAN MÄÄRITTÄMINEN (mukaan lukien P2O5) 1 TARKOITUS JA SOVELTAMISALAMenetelmällä määritetään tuhka (mukaan lukien P2O5):- juoksetekaseiineissa.2 MÄÄRITELMÄTuhkapitoisuus (mukaan lukien P2O5): kuvatulla menetelmällä määritetty tuhkapitoisuus.3 PERIAATEOsa näytteestä poltetaan 825 °C ± 25 °C:ssa vakiomassaan. Jäännös määritetään punnitsemalla ja lasketaan näytteestä painoprosentteina.4 LAITTEET4.1 Analyysivaaka4.2 Silika- tai platinaupokkaita, läpimitaltaan noin 70 mm ja syvyydeltään 25-50 mm.4.3 Sähköuuni, ilmastoitu, joka voidaan säätää 825 °C ± 25 °C:een.4.4 Eksikkaattori, joka sisältää vasta aktivoitua silikageeliä vesipitoisuusindikaattoreineen tai vastaavaa kuivausainetta.5 MENETTELY5.1 Koenäytteen valmistaminenTehdään kuten yleisten säännösten 1.2 kohdassa esitetään.5.2 Upokkaan käsittelyKuumennetaan upokasta (4.2) sähköuunissa (4.3), joka on säädetty 825 °C ± 25 °C:een 30 minuuttia. Annetaan upokkaan jäähtyä vähän, ja asetetaan se sen jälkeen eksikkaattoriin (4.4), annetaan jäähtyä vaakahuoneen lämpötilaan ja punnitaan lähimpään 0,1 mg:aan.5.3 Koe-eräPunnitaan lähimpään 0,1 mg:aan noin 3 grammaa koenäytettä (5.1) suoraan käsiteltyyn upokkaaseen.5.4 MäärittäminenKuumennetaan upokasta sisältöineen pienellä liekillä, sähkölevyllä tai IR-lampun alla, kunnes koe-erä on kokonaan hiiltynyt, varoen, ettei näyte pala liekillä.Siirretään upokas 825 °C ± 25 °C:een säädettyyn sähköuuniin (4.3) ja kuumennetaan vähintään yksi tunti, kunnes kaikki hiili on hävinnyt upokkaasta. Annetaan upokkaan jäähtyä vähän, ja asetetaan se sen jälkeen eksikkaattoriin (4.4), annetaan jäähtyä vaakahuoneen lämpötilaan ja punnitaan lähimpään 0,1 mg:aan.Toistetaan kuumennustoimenpiteet sähköuunissa (4.3) noin 30 minuuttia jäähdyttäen ja punniten, kunnes massa on 1 mg:aan asti vakio tai alkaa lisääntyä. Merkitään pienin massa.6 TULOSTEN LASKEMINEN6.1 Laskentamenetelmä ja kaavaNäytteen tuhkapitoisuus, P2O5 massaprosentteina, saadaan seuraavasta:>NUM>m1 - m2>DEN>m0 × 100jossam0 = koe-erän massa grammoina,m1 = upokkaan ja jäännöksen massa grammoina,m2 = käsitellyn upokkaan massa grammoina.Lasketaan lopullinen tulos lähimpään 0,01 %:iin.7.2 ToistettavuusSaman analyysin suorittajan samasta näytteestä, samanaikaisesti tai peräkkäin ja samoissa olosuhteissa saamien kahden määritystuloksen ero ei saa olla suurempi kuin 0,15 grammaa tuhkaa 100 grammaa näytettä kohti.Tämä toistettavuusväli on saavutettava 95 %:ssa oikein suoritetuista määrityksistä.MENETELMÄ 6 pH:N MÄÄRITTÄMINEN 1 TARKOITUS JA SOVELTAMISALAMenetelmällä määritetään pH:- kaseinaateissa.2 MÄÄRITELMÄKaseinaattien pH: kuvatulla menetelmällä määritetty kaseinaattien vesiliuoksen pH-arvo 20 °C:ssa.3 PERIAATEElektrometrinen pH:n määrittäminen kaseinaatin vesiliuoksesta pH-mittarilla.4 REAGENSSITReagenssien valmistuksessa tai suorituksessa (6) käytettävän veden on oltava vasta tislattua ja suojattu hiilidioksidin absorptiota vastaan.4.1 pH-mittarin (5.2) vakioimiseen tarvittavat puskuriliuoksetKaksi standardipuskuriliuosta, joiden pH-arvot 20 °C:ssa ovat tiedossa kahden desimaalin tarkkuudella ja joiden arvot ovat molemmin puolin tutkimuksessa olevan näytteen pH-arvoa, esimerkiksi pH-arvon noin 4 omaava ftalaattipuskuriliuos ja pH-arvon noin 9 omaava booraksipuskuriliuos.5 LAITTEET5.1 Vaaka, tarkkuus 0,1 grammaa.5.2 pH-mittari, herkkyydeltään vähintään 0,05 pH-yksikköä sekä asianmukaisesti vakioitu elektrodi, kuten lasielektrodi ja kalomelielektrodi tai muu vertailuelektrodi.5.3 Lämpömittari, tarkkuus 0,5 °C.5.4 Erlenmeyerpullo, tilavuus 100 ml, lasitulpalla varustettu.5.5 Dekantterilasi, tilavuus 50 ml.5.6 Sekoittaja5.7 Dekantterilasi sekoittajalle (5.6), tilavuus vähintään 250 ml.6 MENETTELY6.1 Koenäytteen valmistaminenTehdään kuten yleisten säännösten 1.2 kohdassa esitetään.6.2 Määrittäminen6.2.1 pH-mittarin kalibrointiSäädetään puskuriliuosten (4.1) lämpötila 20 °C:ksi ja kalibroidaan pH-mittari valmistajan ohjeiden mukaisesti.Huomautuksia1. Kalibrointi on suoritettava pullojen seistessä 20 minuuttia (katso 6.2.2).2. Jos tutkittavana on näytesarja, pH-mittarin kalibrointi tarkistetaan yhdellä tai useammalla vakioidulla puskuriliuoksella vähintään joka 30. minuutti.6.2.2 Koeliuoksen valmistaminenSiirretään dekantterilasiin (5.6) 95 ml vettä, lisätään 5,0 grammaa koenäytettä (6.1) ja sekoitetaan sekoittajalla (5.5) 30 sekuntia.Liuoksen annetaan seistä 20 minuuttia noin 20 °C:ssa kellonlasilla peitettynä.6.2.3 pH:n mittaaminen6.2.3.1 Kaadetaan noin 20 ml liuosta dekantterilasiin (5.5), huuhdellaan lasielektrodi huolellisesti vedellä, upotetaan elektrodi ja määritetään liuoksen pH välittömästi pH-mittarilla (5.2).6.2.3.2 Mitataan pH.7 TULOSTEN ILMOITTAMINEN7.1 pH:n kirjaaminenKirjataan kaseinaatin vesiliuoksen pH-arvona pH-mittarin näytöstä luettu arvo vähintään kahden desimaalin tarkkuudella.7.2 ToistettavuusSaman analyysin suorittajan samasta näytteestä, samanaikaisesti tai peräkkäin ja samoissa olosuhteissa saamien kahden määritystuloksen ero ei saa olla suurempi kuin 0,05 pH-yksikköä.Tämä toistettavuusväli on saavutettava 95 %:ssa oikein suoritetuista määrityksistä.


Avis juridique important

|

31959L0221

Direktiivit, perusnormien vahvistamisesta väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta

Virallinen lehti nro 011 , 20/02/1959 s. 0221 - 0239 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 1 s. 0003  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 1 s. 0003  Kreikank. erityispainos: Luku 05 Nide 4 s. 0224  Tanskank. erityispainos: Sarja I Alue 1959-1962 s. 0007  Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1959-1962 s. 0007

DIREKTIIVIT,perusnormien vahvistamisesta väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta EUROOPAN ATOMIENERGIAYHTEISÖN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon perustamissopimuksen määräykset ja erityisesti sen 30 ja 31 artiklan,ottaa huomioon tieteellis-teknisen komitean nimeämien jäsenvaltioiden tieteellisten asiantuntijoiden lausunnon,ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,ottaa huomioon komission ehdotuksen,on kuullut edustajakokousta,sekä katsoo, ettäperusnormit väestön ja työntekijöiden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta, sellaisina kuin ne määritellään perustamissopimuksessa, on vahvistettava siten, että kukin jäsenvaltio voi perustamissopimuksen 33 artiklan mukaisesti laatia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä varmistaakseen normien noudattamisen, toteuttaa tarvittavat toimenpiteet opetuksen, koulutuksen ja ammatillisen kasvatuksen osalta ja laatia tällaisia säännöksiä yhteensopiviksi muissa jäsenvaltioissa tässä suhteessa sovellettavien säädösten kanssa,väestön ja työntekijöiden terveyden suojeleminen edellyttää, että kaikki toiminta, johon liittyy ionisoivasta säteilystä aiheutuva vaara, asetetaan sääntelyn alaiseksi,perusnormit on mukautettava ydinenergian käyttöolosuhteisiin ja perusnormit vaihtelevat sen mukaan, onko kyse ammatissa altistuvien henkilöiden ja erityisväestöryhmiin kuuluvien henkilöiden turvallisuudesta vai koko väestön suojelemisesta,väestön terveyden suojeleminen edellyttää valvonta-, tarkastus- ja interventiojärjestelmää onnettomuustapauksia varten, jatyöntekijöiden terveyden suojelemisen toteuttaminen edellyttää sekä lääketieteellistä että fysikaalista valvontaa säteilyiltä suojautumiseksi,ON ANTANUT NÄMÄ DIREKTIIVIT:I OSASTO Määritelmät 1 artikla Näitä direktiivejä sovellettaessa jäljempänä olevilla käsitteillä tarkoitetaan seuraavaa:§ 1 - Fysikaaliset ja radiologiset käsitteet "Suurimmalla sallitulla radioaktiivisen nuklidin pitoisuudella" tämän nuklidin pitoisuutta hengitysilmassa ja juomavedessä, joka jatkuvan altistuksen myötä aiheuttaa suurimman sallitun annoksen, ilmaistuna aktiivisuusyksikköinä tilavuusyksikköä kohti."Kontaminaatiolla" radioaktiivista kontaminaatiota, eli radioaktiivisten aineiden aiheuttamaa aineen tai ympäristön saastumista.Työntekijöiden osalta tällainen kontaminaatio sisältää sekä ihon ulkoisen kontaminaation että sisäisen kontaminaation saantoväylästä riippumatta (hengitys, ruuansulatus, iho)."Hajoamisella" atomin ytimen spontaania hajoamisprosessia, josta aiheutuu hiukkas-, fotoni- tai molempien säteilyä."Luonnon taustasäteilyllä" ionisoivaa säteilyä, joka on peräisin luonnollisista maaperän lähteistä tai avaruudesta."Saannilla" sisäistä kontaminaatiota, jossa radioaktiiviset aineet osallistuvat kehon aineenvaihduntaan."Altistuksella" altistusta ionisoivalle säteilylle; altistuksessa erotetaan ulkoinen säteily, jossa lähde on kehon ulkopuolella, ja sisäinen säteily, joka aiheutuu radioaktiivisten aineiden saannosta."Suunnitellulla erityisaltistuksella" ammatissa altistuvan henkilön kokonaisaltistusta ionisoivalle säteilylle, joka tutkitaan ja hyväksytään ennalta vaarana."Nuklidilla" atomia, joka määritellään sen massaluvun, järjestysluvun ja energeettisen tilan avulla."Ionisoivalla säteilyllä" elektromagneettista säteilyä (röntgen- tai gammasäteiden fotonit tai kvantit) tai hiukkassäteilyä (alfahiukkaset, beetahiukkaset, elektronit, positronit, protonit, neutronit ja raskaat hiukkaset), jotka kykenevät tuottamaan ioneja."Radioaktiivisuudella" ilmiötä, jossa nuklidi hajoaa spontaanisti ja aiheuttaa hiukkas- tai fotonisäteilyä uuden nuklidin muodostamiseksi."Säteilymyrkyllisyydellä" myrkyllisyyttä, joka johtuu saadun radioaktiivisen tekijän aiheuttamasta ionisoivasta säteilystä; se ei liity ainoastaan radioaktiivisiin ominaisuuksiin vaan se riippuu myös tekijän aineenvaihdunnasta kehossa tai elimessä ja siten sen kemiallisesta ja fysikaalisesta muodosta."Lähteellä" säteilylaitetta tai radioaktiivista ainetta, joka kykenee lähettämään radioaktiivista säteilyä."Suljetulla lähteellä" radioaktiivisesta aineesta koostuvaa lähdettä, joka on kiinteä osa vakaata ja inaktiivista ainetta tai suljettuna sellaiseen inaktiiviseen, tarpeeksi kestävään säiliöön, joka estää radioaktiivisten aineiden leviämisen ja kaikki mahdollisuudet kontaminaatioon tavanomaisissa käyttöolosuhteissa."Avoimella lähteellä" lähdettä, joka sisältää radioaktiivisia aineita sellaisessa muodossa, joka ei estä radioaktiivisten aineiden leviämistä eikä kontaminaatiomahdollisuutta."Radioaktiivisilla aineilla" aineita, joilla on radioaktiivisia ominaisuuksia.§ 2 - Muut käsitteet "Onnettomuustilanteella" ennakoimatonta tapahtumaa, johon sisältyy vaara altistua suurimmat sallitut annokset ylittävälle säteilylle."Terveystarkkailulla" lääketieteellisiä tutkimuksia ja laillistetun lääkärin toimenpiteitä työntekijöiden lääketieteellisen tarkkailun toteuttamiseksi ionisoivaa säteilyä vastaan ja perusnormien noudattamisen varmistamiseksi."Fysikaalisella tarkkailulla" kaikkea tutkimusta, valvontaa ja testejä väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivalta säteilyltä aiheutuvilta vaaroilta ja perusnormien noudattamisen varmistamiseksi,"Pätevällä asiantuntijalla" henkilöä, jolla on tarvittavat tiedot ja tarvittava koulutus sekä ionisoivan säteilyn mittaamiseksi että neuvojen antamiseksi yksilöiden tehokkaan suojelmisen ja suojauslaitteiden oikean käytön varmistamiseksi ja jonka pätevyyden toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt."Erityisväestöryhmillä". Sellaisiin ryhmiin kuuluvia:a) henkilöitä, jotka tehtäviensä vuoksi joutuvat ajoittain valvonta-alueelle, mutta joita ei katsota "ammatissa altistuviksi henkilöiksi";b) henkilöitä, jotka käsittelevät laitteita, jotka tuottavat ionisoivaa säteilyä tai sisältävät radioaktiivisia aineita sellaisina määrinä, että tuotettu säteily ei aiheuta tähän ryhmään kuuluvien henkilöiden suurimman sallitun annoksen ylittymistä;c) henkilöitä, jotka asuvat valvonta-alueen lähistöllä ja voivat näin ollen altistua säteilylle, joka on suurempi kuin koko väestölle vahvistettu määrä."Laillistetulla lääkärillä" lääkäriä, joka on vastuussa terveystarkkailusta ja jonka pätevyyden ja valtuudet toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt ja tunnustanut."Ammatissa altistuvalla henkilöillä" henkilöitä, jotka tekevät valvonta-alueella työtä, jossa he altistuvat ionisoivasta säteilystä aiheutuville vaaroille."Valvonta-alueella" määriteltyä aluetta, jossa sijaitsee ionisoivaa säteilyä tuottava lähde ja jossa ammatissa altistuvat henkilöt saavat todennäköisesti yli 1,5 remin säteilyannoksen vuodessa; tällaisella alueella sovelletaan sekä lääketieteellistä että fysikaalista tarkkailua."Tarkkailualueella" valvonta-aluetta ympäröivä alue, jossa on pysyvä vaara saada koko väestön suurinta sallittua annosta suurempi annos ja jossa sovelletaan fysikaalista tarkkailua säteilyltä suojelemiseksi.§ 3 - Yksiköt ja merkinnät "Curie": radioaktiivisten nuklidien määrä, jossa tapahtuu 3,7×1010 ydinmuutosta sekunnissa; radioaktiivisuuden yksikkö. "Kilocurie" on 103 curieta, yksi "millicurie" (mc) on 10-3 curieta ja yksi "mikrocurie" on 10-6 curieta."Rad": absorboituneen annoksen yksikkö: 1 rad = 100 ergiä per gramma säteilytettyä ainetta tietyssä pisteessä."Rem": vastaa ionisoivan säteilyn määrää, joka absorboiduttuaan ihmiskehoon aiheuttaa saman biologisen vaikutuksen kuin samassa kudoksessa röntgensäteiden yhden radin absorboituminen aiheuttaa.Viitteenä käytetyt röntgensäteet tuottavat keskimäärin 100 ioniparin ominaisionisoitumisen mikronin matkalla vedessä. Tämä vastaa noin 250 kV:n röntgensäteilyä."Röntgen": röntgen- tai gammasäteilyn määrä, niin että siihen liittyvä hiukkassäteily tuottaa 0,001 293 grammassa ilmaa yhtä sähköstaattista yksikköä vastaavan määrän sähköisesti positiivisia tai negatiivisia kantajaioneja ilmaan.§ 4 - Aktiivisuus ja annokset "Aktiivisuus": ydinmuutosten määrä tiettynä aikavälinä; aktiivisuus ilmaistaan "curie"-yksikköinä."Absorboitunut annos": energiamäärä, jonka ionisoivat hiukkaset luovuttavat säteilytetyn aineen massayksikköä kohti tietyssä pisteessä, käytetyn ionisoivan säteilyn luonteesta riippumatta. Absorboituneen annoksen yksikkö on "rad"."Altistusannos": altistus röntgen- tai gammasäteille tietyssä pisteessä on säteilyn määrä sen ionisoitumista tuottavan kyvyn funktiona. Altistusannoksen yksikkö röntgen- tai gammasäteille on "röntgen" (r)."Yksilöannos": kunkin yksilön tiettynä aikana saamien ionisoivien säteilyjen annos."Absorboitunut kokonaisannos": ionisoivien hiukkasten luovuttaman energian kokonaismäärä kyseessä olevan aineen koko alueella. Absorboituneen kokonaisannoksen yksikkö on "gramma-rad"."Suhteellinen biologinen tehokkuus": (RBE) viitteenä pidetyn röntgensädeannoksen ja tutkittavan ionisoivan säteilyannoksen, joka tuottaa saman biologisen vaikutuksen, välinen suhde. RBE:lle annetut arvot erilaisille säteilylajeille esitetään seuraavassa taulukossa:>TAULUKON PAIKKA>"Tehokas biologinen annos" eli "RBE-annos" määritetään kertomalla absorboitunut rad-annos RBE-tekijällä. RBE-annos ilmaistaan yksikkönä "rem""Turvallisuudeltaan riittävät suurimmat sallitut annokset": ionisoivan säteilyn annoksia, jotka eivät nykyisen tietämyksen mukaan aiheuta ongelmia väestölle tai yksilölle hänen olemassaolonsa aikana. Annokset arvioidaan ottaen huomioon yksilöiden tai väestön saama altistus, lukuun ottamatta luonnon taustasäteilystä tai lääketieteellisistä tutkimuksista taikka hoidoista aiheutuvaa altistusta."Annoskertymä": ilmaisee koko ajanjaksolla kaikkien annosten summan, jonka yksilö on saanut säteilylähteestä riippumatta, lukuun ottamatta luonnon taustasäteilystä tai lääketieteellisistä tutkimuksista taikka hoidoista aiheutuvaa altistusta."Väestöannos": tiettynä ajanjaksona väestön saaman ionisoivan säteilyn annos ja painotettuna suhteessa väestötietoihin.II OSASTO Soveltamisala 2 artikla Näitä direktiivejä sovelletaan luonnollisten ja keinotekoisten radioaktiivisten aineiden tuotantoon, jalostukseen, käsittelyyn, käyttöön, hallussapitoon, varastointiin, kuljetukseen ja loppusijoitukseen sekä kaikkeen muuhun toimintaan, johon liittyy ionisoivasta säteilystä aiheutuva vaara.3 artikla Kukin jäsenvaltio tekee 2 artiklassa tarkoitetun toiminnan ja itse määrittelemiensä tapausten harjoittamisen ennalta ilmoittamisen pakolliseksi.4 artikla Ilmoitus- ja lupajärjestelmää ei sovelleta:a) radioaktiivisiin aineisiin, joiden kokonaisaktiivisuus on alle 0,1 mikrocurieta. Tämä arvo on vahvistettu kaikkein säteilymyrkyllisimmille radioaktiivisille nuklideille; muut arvot määritellään kussakin tapauksessa suhteellisen säteilymyrkyllisyyden mukaan ja näiden direktiivien liitteen 1 taulukoissa olevien tietojen mukaan;b) radioaktiivisiin aineisiin, joiden pitoisuus on alle 0,002 mikrocurieta grammaa kohti ja, kiinteiden luonnon radioaktiivisten aineiden osalta, joiden pitoisuus on alle 0,01 mikrocurieta grammaa kohti;c) laitteisiin, jotka tuottavat sellaista ionisoivaa säteilyä, jonka toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksyneet edellyttäen, että radioaktiiviset aineet ovat tehokkaasti suojeltuja kosketukselta tai vuodoilta ja että tuotettu annos on aina ja kaikissa pisteissä 0,1 metrin etäisyydellä laitteen pinnasta alle 0,1 milliremiä tunnissa.5 artikla Lukuun ottamatta kansallisessa lainsäädännössä kiellettyjä tapauksia, ilmoitusjärjestelmää on sovellettava:a) radioaktiivisten aineiden käyttöön lääketieteellisissä tarkoituksissa;b) radioaktiivisten aineiden lisäykseen elintarvikkeiden, lääkkeiden, kosmetiikan ja kotitalouksissa käytettävien tuotteiden valmistuksessa ja tällaisten elintarvikkeiden, lääkkeiden ja tuotteiden käsittelyyn;c) radioaktiivisten aineiden käyttöön leluissa.III OSASTO Riittävän turvalliset suurimmat sallitut annokset 6 artikla § 1 - Henkilöiden altistuksen ja ionisoivalle säteilylle altistuneiden henkilöiden määrän on oltava niin alhainen kuin mahdollista.§ 2 - Alle 18-vuotiaita ei saa palkata suorittamaan tehtävää, jonka aikana hän altistuisi ammatissa ionisoivasta säteilystä aiheutuvalle vaaralle.§ 3 - Raskaana olevat tai imettävät naiset eivät saa toimia tehtävissä, jotka sisältävät kohonneen altistusvaaran.I LUKU Ammatissa altistuvien henkilöiden suurimmat sallitut annokset 7 artikla KOKOKEHOALTISTUS § 1 - Ammatissa altistuvien henkilöiden suurimmat sallitut annokset ilmaistaan rem-yksikköinä ja ne lasketaan henkilön iän ja vuosittaisen 5 remin keskimääräisen annoksen mukaan.Tietyn ikäisen ammatissa altistuvan henkilön suurin sallittu annos lasketaan peruskaavan mukaisesti:D = 5 (N-18)D = annos rem-yksikköinä ilmaistunaN = ikä vuosina ilmaistuna.Annos D on verta muodostavien elinten, sukurauhasten ja mykiöiden todellisuudessa saama annos.§ 2 - Suojajärjestelyt perustuvat viikottaiseen 0,1 remin keskimääräiseen annokseen.§ 3 - Suurin 13 perättäisen viikon aikana saatu annoskertymä ei saa olla yli 3 remiä. Annos lasketaan ottaen huomioon seuraava:a) 18-vuotiaat tai sitä vanhemmat voivat saada 3 remin annoskertymän (13 perättäisen viikon aikana), jos perusnormin noudattaminen varmistetaan ja jos annoskertymä ei vuoden aikana koskaan ylitä 12 remiä.Yksittäinen 3 remin annos sallitaan ainoastaan poikkeuksellisesti.b) kun aiempi annoskertymä tiedetään varmuudella ja se on pienempi kuin perusnormin mukaisesti laskettu, annosten kertyminen 3 remillä 13 viikossa voidaan hyväksyä, jos perusnormin mukaan laskettua suurinta sallittua annosta ei ole saavutettu.c) kun aiempaa annoskertymää ei tiedetä varmuudella, oletetaan, että se on vastaava kuin perusnormin mukaan laskettu suurin sallittu annos.d) kun aiempi annoskertymä tiedetään varmuudella ja se vastaa normeja aikana, jolloin suurimmat sallitut annokset olivat suurempia kuin perusnormin mukaan laskettu, annos lasketaan c kohdan mukaisesti.8 artikla SUUNNITELTU ERITYISALTISTUS Suunnitellussa erityisaltistuksessa voidaan sallia 12,5 remin annos ammatissa altistuville henkilöille. Tämä annos voidaan saada ainoastaan kerran elämän aikana; se sisällytetään perusnormin mukaan laskettuun suurimpaan sallittuun kokonaisannokseen. Tämän suurimman sallitun kokonaisannoksen mahdollista ylittymistä ei oteta huomioon.Naisia saa altistaa suunnitellulle erityisaltistukselle vasta heidän lisääntymisikänsä päätyttyä.9 artikla KOKOKEHOALTISTUS ONNETTOMUUSTILANTEESSA Onnettomuustilanteessa ammatissa altistuvien henkilöiden osalta sisällytetään 3-25 remin annos, jos se saadaan ainoastaan kerran elämässä, perusnormin mukaan laskettuun, henkilön ikää vastaavaan suurimpaan sallittuun annoskertymään. Tämän suurimman sallitun kokonaisannoksen mahdollista ylittymistä ei oteta huomioon.10 artikla OSITTAINEN ALTISTUS Kun on kyse kehon osittaisesta altistuksesta, jonka aikana verta muodostavien elinten, sukurauhasten ja mykiöiden saama annos ei ylitä perusnormissa vahvistettuja rajoja, suurimmaksi sallituksi annokseksi vahvistetaan:a) raajoja koskevien ulkoisten altistusten osalta (kädet, käsivarret, jalat ja nilkat) 15 remiä 13 viikon aikana ja 60 remiä vuodessa;b) ihoa koskevan ulkoisen altistuksen osalta 8 remiä 13 viikon aikana ja 30 remiä vuodessa;c) sisäelinten, lukuun ottamatta verta muodostavia elimiä, sukurauhasia ja mykiöitä, sisäisen altistuksen osalta 4 remiä 13 viikon aikana ja 15 remiä vuodessa;II LUKU Erityisväestöryhmien suurimmat sallitut annokset 11 artikla a) Direktiivien 1 artiklan § 2 kohdan viidennen alakohdan a ja b alakohdissa määriteltyihin erityisväestöryhmiin kuuluvien henkilöiden suurimmaksi sallituksi annokseksi vahvistetaan 1,5 remiä vuodessa; kyseinen annos on verta muodostavien elinten, sukurauhasten ja mykiöiden todellisuudessa saama annos;b) Direktiivien 1 artiklan § 2 kohdan viidennen alakohdan c alakohdassa määriteltyihin erityisväestöryhmiin kuuluvien henkilöiden suurimmaksi sallituksi annokseksi vahvistetaan 0,5 remiä vuodessa; kyseinen annos on verta muodostavien elinten, sukurauhasten ja mykiöiden todellisuudessa saama annos;III LUKU Koko väestön suurin sallittu annos 12 artikla Koko väestön osalta suurin sallittu annos on 5 remiä henkilöä kohti 30 ikävuoteen mennessä kertyneenä. Tässä annoksessa on otettava huomioon painotuksen avulla ammatissa altistuvien henkilöiden ja erityisväestöryhmien saamat annokset. Annoksessa ei oteta huomioon luonnon taustasäteilystä tai lääketieteellisistä tutkimuksista taikka hoidoista aiheutuvaa altistusta.IV OSASTO Suurimmat sallitut altistukset ja kontaminaatiot 13 artikla § 1 - "Suurimmalla sallitulla altistuksella" tarkoitetaan ulkoisia altistuksia, jotka nykyisen tietämyksen mukaan aiheutuvat tietyllä aikavälillä ja joutuvat kehoon ja aiheuttavat yksilölle tai väestölle suurimman sallitun annoksen.§ 2 - Altistukset ilmaistaan tapauskohtaisesti altistusannoksina, ilmassa tai hiukkasvuossa mitattuina annoksina.§ 3 - Näiden direktiivien liitteessä 2 olevassa taulukossa ilmaistaan vastaava neutronivuo suurimman sallitun annoksen osalta ammatissa altistuville henkilöille.14 artikla § 1 - "Suurimmalla sallitulla kontaminaatiolla" tarkoitetaan sellaisia kontaminaatioita, joissa radioaktiivisten nuklidien määrä hengitysilmassa ja juomavedessä ei ylitä näiden direktiivien liitteessä 3 olevassa taulukossa vahvistettuja suurimpia sallittuja pitoisuuksia.§ 2 - Pitoisuudet ilmaistaan aktiivisuutena tilavuusyksikköä kohti.§ 3 - Liitteessä 3 olevassa taulukossa esitetään pitoisuudet, jotka vastaavat ammatissa altistuvien henkilöiden suurinta sallittua annosta.§ 4 - Kun on kyse erilaisten, koostumukseltaan tunnettujen radioaktiivisten nuklidien aiheuttamasta samojen elinten kontaminaatiosta, sen aiheuttama altistuksen kertymävaikutus on otettava huomioon.§ 5 - Kun on kyse erilaisten, koostumukseltaan tunnettujen radioaktiivisten nuklidien aiheuttamasta yhden elimen kontaminaatiosta, eri nuklideista aiheutuvien altistusten summa on otettava huomioon laskettaessa suurimpia sallittuja pitoisuuksia.§ 6 - Erilaisten, koostumukseltaan tunnettujen radioaktiivisten nuklidien aiheuttama eri elinten kontaminaatio on katsottava kokonaisaltistukseksi.§ 7 - Kun on kyse erilaisten, koostumukseltaan tuntemattomien radioaktiivisten nuklidien aiheuttamasta kontaminaatiosta, käytetään liitteessä 3 olevassa taulukossa esitettyjä arvoja kaikille beeta- ja gammasäteilijöiden seoksille ja kaikille alfasäteilijöitten seoksille.15 artikla Jos ammatissa altistuvien henkilöiden altistus rajoitetaan 40 tuntiin viikossa, liitteessä 3 olevassa taulukossa esitetyt hengitysilmaa koskevat arvot voidaan kertoa kolmella. Jos vietetään tietty aika radioaktiivisen aineen kontaminoimassa ilmassa, korjauskerroin voi altistusajankohdan mukaisesti olla yli kolme; se ei kuitenkaan voi olla yli kymmenen.16 artikla Suurimmat sallitut altistus- ja kontaminaatioarvot, jotka liittyvät muihin kuin ammatissa altistuvien henkilöiden kokonaisaltistuksiin, lasketaan III osastossa vahvistetuista suurimmista sallituista annoksista. Valvonta-alueiden ulkopuolella suurimmat sallitut pitoisuudet, jotka määrittävät suurimmat sallitut kontaminaatiot, vahvistetaan kymmenesosaksi liitteessä 3 olevassa taulukossa esitetyistä arvoista.17 artikla Väestön terveyden suojelemiseksi, ottaen huomioon 11 ja 12 artiklassa vahvistetut suurimmat sallitut annokset ja 13, 14, 15 ja 16 artiklassa tarkoitetut suurimmat sallitut pitoisuudet ja kontaminaatiot, kukin jäsenvaltio toteuttaa valvonta-, tarkastus- ja interventiotoimenpiteitä onnettomuustilanteissa.§ 1 - Valvonta sisältää kaikki järjestelyt ja tutkimukset, joiden avulla voidaan havaita ja ehkäistä tekijöitä, jotka voivat ionisoivan säteilyn tuottamisessa ja käytössä tai säteilyn vaikutusten alaiseksi altistavan toiminnan aikana aiheuttaa väestölle säteilyvaaran. Varotoimien laajuus riippuu säteilyvaaran suuruudesta, erityisesti onnettomuustilanteissa, ja väestöntiheydestä.§ 2 - Valvontaa suoritetaan:a) "valvonta-alueilla", eli alueilla, joilla suojeleminen perustuu 11 artiklan b kohdassa erityisväestöryhmille vahvistettuun suurimpaan sallittuun annokseen 0,5 remiä vuodessa noudattamiseen sellaisille erityisväestöryhmiin kuuluville henkilöille, jotka asuvat valvonta-alueiden lähellä;b) koko alueella, jolla suurin sallittu annos on koko väestölle vahvistettu annos.§ 3 - Valvonnan on sisällettävä suojajärjestelyjen tutkiminen ja valvonta ja väestön suojelemiseksi tehdyt annosten määritykset.a) Suojajärjestelyjen tutkiminen ja valvonta sisältää muun muassa:1. altistusvaaran sisältävien laitoshankkeiden ja laitosten suunnitellun sijoittamisen alueelle tutkimisen ja hyväksymisen;2. uusien laitosten hyväksymisen laitosten rajat todennäköisesti ylittävältä altistukselta tai radioaktiiviselta kontaminaatiolta suojelemisen kannalta, ottaen huomioon väestölliset, ilmatieteelliset, geologiset ja hydrologiset olosuhteet;3. teknisten suojajärjestelyjen tehokkuuden varmistamisen;4. altistuksen ja radioaktiivisen kontaminaation mittaamiseen käytettävien laitteiden hyväksymisen säteilysuojelun kannalta;5. säännölliset tarkistukset sen varmistamiseksi, että mittauslaitteet ovat moitteettomassa kunnossa ja että niitä käytetään oikein;b) Väestön suojelemiseksi tehdyt annosten määritykset sisältävät muun muassa:1. ulkoisen altistuksen arvioinnin, josta selviää säteilyn laatu, sekä tapauskohtaisesti altistusannoksen määrityksen, annos mitattuna ilmassa tai vuossa;2. radioaktiivisen kontaminaation arvioinnin, josta selviää kontaminoivien radioaktiivisten aineiden luonne, fysikaalinen ja kemiallinen muoto, sekä radioaktiivisten aineiden aktiivisuuden ja niiden pitoisuuden määrityksen (tilavuusyksikköä kohti ilmassa ja vedessä, pinta-alayksikköä kohti maassa, ja painoyksikköä kohti biologisissa ja elintarvikenäytteissä);3. "väestöannoksen" arvioinnin, joka suoritetaan ottaen huomioon altistusolosuhteet painotettuna suhteessa väestötietoihin. Erityisesti eri lähteistä saadun altistuksen yhteismäärä on laskettava aina kun se on mahdollista.c) Ârviointien tiheys vahvistetaan siten, että varmistetaan perusnormien noudattaminen joka tapauksessa.d) Ulkoisen altistuksen ja radioaktiivisen kontaminaation arviointiin liittyvät asiakirjat sekä väestön saaman annoksen arviointitulokset on säilytettävä arkistoissa.§ 4 - Kunkin jäsenvaltion on luotava tarkastusjärjestelmä, jotta väestön terveyden suojelemista voidaan tarkkailla ja valvonta- ja interventiotoimenpiteitä edistää aina kun niitä tarvitaan.§ 5 a) Onnettomuustilanteissa jäsenvaltiot:1. suunnittelevat toimivaltaisten viranomaisten suorittamia toimenpiteitä;2. vahvistavat ja perustavat - henkilöitä ja varusteita koskevia - interventiojärjestelyjä, joita tarvitaan väestön terveyden suojelemiseksi ja ylläpitämiseksi.b) Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle a kohdan 1 ja 2 alakohdan soveltamiseksi antamansa säännökset.c) Ônnettomuustilanteista, joihin liittyy väestön altistus, on ilmoitettava välittömästi olosuhteiden niin vaatiessa naapurijäsenvaltioille ja Euratomin komissiolle.V OSASTO Työntekijöiden lääketieteellisen tarkkailun perusperiaatteet 18 artikla § 1 - Työntekijöiden lääketieteellinen tarkkailu sisältää valvonta-alueilla fysikaalisen tarkkailun säteilyä vastaan ja työntekijöiden terveystarkkailun.§ 2 - Kunkin jäsenvaltion on luotava yksi tai useampi valvontajärjestelmä, jotta tarkastuksia voidaan valvoa ja edistää valvonta- ja interventiotoimenpiteitä aina, kun niitä tarvitaan.I LUKU Fysikaalinen tarkkailu säteilyiltä suojautumiseksi 19 artikla Pätevät asiantuntijat, joiden pätevyyden toimivaltainen viranomainen on tunnustanut, suorittavat fysikaalisen tarkkailun. Käytettyjen voimavarojen laajuuden on oltava laitosten koon mukainen ja voimavarojen luonteen ja tyypin on oltava ionisoivalle säteilylle altistavaan työhön liittyvän vaaran mukaisia.20 artikla Fysikaalinen tarkkailu sisältää:§ 1 - Valvonta-alueiden määrittämisen ja merkitsemisen, eli alueiden, joilla 11 artiklan a kohdassa erityisväestöryhmille vahvistettu suurin sallittu annos 1,5 remiä vuodessa mahdollisesti ylittyy ja joilla suojeleminen perustuu III osaston I luvussa ammatissa altistuville henkilöille vahvistettujen suurimpien sallittujen annosten noudattamiseen.§ 2 - Suojajärjestelyjen tutkimiseen ja valvontaan kuuluva:a) tutkia ja hyväksyä sellaiset laitoshankkeet, joihin sisältyy altistusvaara, sekä näiden laitosten sijoittamista alueelle koskevat suunnitelmat;b) ^hyväksyä uudet laitokset pitäen silmällä suojelun fysikaalista tarkkailua;c) varmistaa teknisten suojajärjestelyjen tehokkuus;d) tarkastaa, että mittauslaitteet ovat moitteettomassa kunnossa ja että niitä käytetään oikein.§ 3 - Seuraavat arvioinnit:a) Kyseisissä paikoissa tapahtuneiden altistusten arviointi, josta selviää kyseisen säteilyn luonne ja tarvittaessa laatu, jotta voidaan ottaa huomioon ionisoivan säteilyn suhteellinen biologinen tehokkuus (RBE) ja tapauskohtaisesti altistusannoksen määritys, ilmassa tai vuossa mitattuna;b) Radioaktiivisten kontaminaatioiden arviointi, josta selviää kontaminoivien radioaktiivisten aineiden luonne, fysikaalinen ja kemiallinen muoto sekä niiden aktiivisuuden ja tilavuuteen ja pinta-alaan perustuvan pitoisuuden määrittäminen;c) ^Yksilöllisen kokokehoaltistuksen arviointi altistusolosuhteiden mukaisesti. Ulkoiselle säteilylle altistuneiden henkilöiden yksilöllisen annoskertymän arviointi on suoritettava yhdellä tai useammalla, henkilöllä aina mukana olevalla yksilöllisellä säteilynilmaisimella; sisäiselle säteilylle mahdollisesti altistuvien henkilöiden yksilöllisen annoksen arviointi on suoritettava saannon arvioimisen sallivien fyysisten ja lääketieteellisten menetelmien avulla.21 artikla Arviointien tiheys vahvistetaan siten, että varmistetaan joka tapauksessa perusnormien noudattaminen.22 artikla § 1 - Yksilöannosten arviointiin liittyvät asiakirjat säilytetään kyseisen henkilön eliniän ajan ja joka tapauksessa vähintään 30 vuotta ionisoivalle säteilylle altistavan työn päätyttyä.§ 2 - Altistusten ja radioaktiivisten kontaminaatioiden arviointien tulokset sekä interventiotoimenpiteet säilytetään arkistossa.II LUKU Terveystarkkailu 23 artikla Laillistetut lääkärit suorittavat työntekijöiden terveystarkkailun.24 artikla § 1 - Työntekijälle ei saa osoittaa työtehtäviä eikä häntä saa pitää työtehtävissä, joissa hän altistuu ionisoivalle säteilylle, jos lääketieteelliset päätelmät ovat sitä vastaan.§ 2 - Jäsenvaltiot vahvistavat yksityiskohtaiset säännöt muutoksen hakemisesta § 1 kohdan mukaisesti tehtyihin päätöksiin.25 artikla Työntekijöiden terveystarkkailu sisältää:§ 1 - Työhönottoa edeltävä terveystarkastusa) Tämä tutkimus käsittää täydelliset esitiedot, joissa on mainittava kaikki aikaisemmat altistukset säteilylle, ja yleisen kliinisen tutkimuksen ja tarvittavat tutkimukset säteilylle alttiimpien elinten ja toimintojen tarkastamiseksi.b) Tutkimusta suorittavan lääkärin on tunnettava työntekijän alkuperäinen työtehtävä ja tehtävien muutokset sekä niihin liittyvät altistukset.c) Jäsenvaltiot laativat laillistettujen lääkärien tiedoksi luettelon soveltumattomuuden perusteista.§ 2 - Säännölliset tai erityiset terveystarkastukset säteilylle alttiimpien elinten ja toimintojen tilan arvioimiseksi.a) Tutkimusten tiheys riippuu työolosuhteista ja työntekijän terveydentilasta. Tutkimusten väliä, joka ei saa olla yli vuosi, lyhennetään tarvittaessa säteilyolojen tai työntekijän terveydentilan sitä vaatiessa.b) Laillistettu lääkäri jatkaa terveystarkkailua työskentelyn päättymisen jälkeen niin kauan kuin hän arvioi sen tarpeelliseksi kyseisen henkilön terveyden suojelemiseksi;c) ^Seuraavaa lääketieteellistä luokittelua sovelletaan säteilyhaittoja sisältävään työhön:1. työtehtäviinsä soveltumattomat työntekijät, jotka on siirrettävä pois vaaran läheisyydestä;2. tarkkailun alaiset työntekijät, joiden soveltuvuus vaaran alaisuuteen on todistettava;3. soveltuvat työntekijät, jotka voivat edelleen kestää työtehtäviinsä liittyvän säteilyn;4. terveystarkkailun alaiset työntekijät ionisoivalle säteilylle altistavan työn päättymisen jälkeen.§ 3 - Erityistarkkailua) Tätä tarkkailua järjestetään merkittävän ulkoisen säteilyn ja työntekijän kontaminoitumisen yhteydessä.b) Tavanomaisia tutkimuksia täydennetään lääkärin tarpeellisiksi katsomilla tutkimuksilla, dekontaminaatiotoimenpiteillä ja lääkinnällisillä toimilla.c) Lääkäri päättää työntekijän jäämisestä tehtäviinsä, hänen siirtämisestään niistä pois, hänen eristämisestään tai kiireellisistä lääketieteellisistä toimenpiteistä.d) Työntekijät, jotka ovat saaneet onnettomuustilanteen yhteydessä ulkoista säteilyä yli 25 remiä tai sisäisen kontaminaation, on asetettava terveystarkkailuun.26 artikla § 1 - Kutakin työntekijää varten laaditaan hoitokertomus, jota pidetään ajan tasalla ja joka säilytetään arkistossa työntekijän eliniän ajan ja joka tapauksessa vähintään 30 vuotta ionisoivalle säteilylle altistavan työn päätyttyä.§ 2 - Hoitokertomus sisältää tietoja työntekijän työtehtävistä, hänen saamistaan yksilöannoksista ja lääketieteellisten tutkimusten tuloksista.§ 3 - Jäsenvaltioiden on säädettävä käytännön menettelytavoista, joiden avulla kunkin työntekijän hoitokertomus pidetään säännöllisesti ajan tasalla. Ne huolehtivat lisäksi yhteisön sisällä kaiken työntekijän työtehtäviä ja hänen saamaansa säteilyä koskevan hyödyllisen tiedon vapaasta saannista.27 artikla Työntekijöille, jotka todennäköisesti altistuvat säteilyvaaralle, on tiedotettava vaaroista, joita työ aiheuttaa hänen terveydelleen, työmenetelmistä, varotoimenpiteistä ja lääketieteellisten määräysten noudattamisen tärkeydestä.28 artikla Nämä direktiivit on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 2 päivänä helmikuuta 1959.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaCOUVE DE MURVILLELIITE 1 1. Nuklidien suhteellinen säteilymyrkyllisyys Radioaktiivisten nuklidien luokittelu nuklidien suhteellisen säteilymyrkyllisyyden mukaisesti on seuraava:A. Erittäin säteilymyrkyllisetSr90 + Y90, Po210, At211, Ra226 + hajoamistuotteet, Ac227, Pu239, Am241*, Cm242B. SäteilymyrkyllisetCa45, Fe59*, Sr89, Y91, Ru106 + Rh106, I131, Ba140* + La140, Ce144 + Pr144*, Sm151, Eu154*, Tm170*, Pb210 + Bi210 (Ra D + E), U233*, Th234* + Pa244*C. Kohtalaisen säteilymyrkyllisetNa24*, P32, S35, Cl36, K42*, Sc46*, Sc47, Sc48, V48*, Mn56*, Fe55, Co60*, Ni59, Cu64*, Zn65*, Ga72*, As76*, Rb86*, Zr95*, Nb95*, Mo99*, Tc96, Rh105*, Pd103 + Rh103, Ag105*, Ag111, Cd109, Ag109*, Sn113*, Te127*, Te129*, Cs137 + Ba137*, Pr143, Pm147, Ho166*, Lu177*, Ta182*, W181*, Re183*, Ir190*, Ir192*, Pt191*, Pt193*, Au196*, Au198*, Au199*, Tl200*, Tl202*, Tl204, Pb203*D. Lievästi säteilymyrkyllisetH3, Be7*, C14, F18, Cr51*, Ge71, Tl201*2. Aktiivisuus, jonka alittavalle aktiivisuudelle ei vaadita virallista lupaaVarjostettua aluetta vastaavalle aktiivisuudelle ei vaadita virallista lupaa.>VIITTAUS FILMIIN>* = gammasäteilijäLIITE 2 Taulukko, ammatissa altistuvien henkilöiden suurinta sallittua annnosta vastaavasta neutronivuosta (40 tuntia viikossa)>TAULUKON PAIKKA>LIITE 3 Radionuklidin suurin sallittu pitoisuus hengitysilmassa ja juomavedessä ammatissa altistuvien henkilöiden jatkuvassa altistuksessa (Taulukko perustuu Kansainvälisen säteilysuojelutoimikunnan 1 päivänä joulukuuta 1954 antamiin suosituksiin) (1a)>TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA>