Avis juridique important

|

31982L0606

Neuvoston direktiivi 82/606/ETY, annettu 28 päivänä heinäkuuta 1982, maatalouden vakinaisten työntekijöiden ja kausityöntekijöiden ansioita koskevien tietojen keruun järjestämisestä jäsenvaltioissa

Virallinen lehti nro L 247 , 23/08/1982 s. 0022 - 0024 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 15 s. 0141  Espanjank. erityispainos: Luku 05 Nide 3 s. 0036  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 15 s. 0141  Portugalink. erityispainos: Luku 05 Nide 3 s. 0036

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 28 päivänä heinäkuuta 1982,maatalouden vakinaisten työntekijöiden ja kausityöntekijöiden ansioita koskevien tietojen keruun järjestämisestä jäsenvaltioissa (82/606/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 213 artiklan,ottaa huomioon komission laatiman direktiiviehdotuksen,sekä katsoo, ettäkomissiolla on sille perustamissopimuksessa, etenkin sen 2, 39, 117, 118, 119 ja 122 artiklassa uskottujen tehtävien suorittamiseksi oltava käytettävissään tiedot jäsenvaltioiden palkkatilanteesta ja palkkojen kehityksestä,jäsenvaltioissa käytettävissä olevien maatalouden työntekijöiden palkkoja koskevien tilastotietojen perusteella ei voida nykyisin tehdä hyväksyttäviä vertailuja, ja siksi on tarpeen käyttää yhdenmukaisten määritelmien ja ominaisuuksien mukaisesti tehtyä yhteisön erityistä tietojenkeruumenetelmää,on tärkeää, että komissio saa säännöllisin väliajoin mahdollisimman täydellisiä tietoja palkoista, ja siksi on välttämätöntä, että tietojen keruu käsittää kaikki maatalouden työntekijäryhmät ja molemmat sukupuolet,on kuitenkin tarkoituksenmukaista tehdä valintoja, koska osa maatalouden työntekijöistä kuuluu tiettyihin ryhmiin, joiden merkitys on useissa jäsenvaltioissa vähäinen,olisi säädettävä poikkeuksesta Saksan liittotasavallan hyväksi niiden maatalouden työntekijöiden osalta, jotka nauttivat luontaiseduista, ottaen huomioon heidän tämän direktiivin soveltamisen suhteen pieni lukumääränsä Saksan liittotasavallassa,tietojen keruu on mahdollista ja samalla taloudellisempaa toteuttaa satunnaisotannalla, ja tällöin on tärkeää säätää pysyvästä ja mahdollisimman pienestä virhemarginaalista, jotta varmistetaan tulosten samanasteinen tarkkuus, jaolisi määriteltävä yksityiskohtaiset säännöt yhteisön taloudellisesta tuesta, jota myönnetään jäsenvaltioille vuoteen 1986 asti tietojen keruuta varten,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla1. Jäsenvaltioiden on vuonna 1984 ja sen jälkeen kahden vuoden välein kerättävä tiedot maatalouden mies- ja naispuolisten kokopäivätoimisten vakinaisten työntekijöiden ja/tai kausityöntekijöiden tosiasiallisista ansioista. Tietojen keruun kohteena olevat työntekijäryhmät kussakin jäsenvaltiossa määritetään liitteessä 1.2. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin suorittaa tietojen keruun ensimmäisen kerran jo vuonna 1982.3. Jäsenvaltiot voivat komission suostumuksesta sisällyttää tietojen keruuseen lisäksi vakinaiset osa-aikaiset työntekijät, ottaen huomioon heidän suhteellisen merkityksensä.4. Edellä 1 ja 3 kohdassa tarkoitettujen eri työntekijäryhmien määritykset annetaan liitteessä II.2 artikla Tiedot on kerättävä vakinaisten työntekijöiden osalta syyskuuta, lokakuuta tai marraskuuta koskevien tilastotietojen perusteella ja kausityöntekijöiden osalta komission määrittämiä kuukausia koskevien tilastotietojen perusteella ja yhteistyössä jäsenvaltioiden kansallisten tilastokeskusten kanssa.3 artikla Tietojen keruu koskee 1 artiklan edellytysten mukaisesti kaikkia tiloja, joilla on vakinaisia työntekijöitä ja/tai kausityöntekijöitä ja joilla harjoitetaan Euroopan yhteisöjen taloudellisen toiminnan nimikkeistön (NACE) luokassa 01 täsmennettyä ja määriteltyä toimintaa, lukuun ottamatta tiloja, joiden toiminta muodostuu yksinomaan tai pääasiallisesti puutarhojen ja puistojen luomisesta ja ylläpidosta, metsästyksestä ja maatalouteen liittyvästä toiminnasta.4 artikla Tiedot kerätään satunnaisotannalla. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki asianmukaiset toimenpiteet erityisesti otannan osalta tietojen keruusta saatujen tulosten tason ylläpitämiseksi ja tarvittaessa parantamiseksi.5 artikla Tutkimus muodostuu kunkin kyseisen työntekijän osalta 2 artiklassa tarkoitettuna kuukautena tai kuukausina saatuja bruttotuloja, harjoitetun toiminnan luonnetta, palkanlaskun perustaa, korvattujen tuntien lukumäärää, sukupuolta, ikää ja ammatillista pätevyyttä sekä Saksan liittotasavaltaa lukuun ottamatta luontaisetuja koskevien tietojen keruusta.6 artikla Komission on määritettävä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tietojen keruuta koskevat yksityiskohtaiset tekniset säännöt sekä yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaisesti tulokset on toimitettava sille.7 artikla Jäsenvaltiot saavat vuoteen 1986 mennessä ja mainitun vuoden aikana tehtyä tietojen keruuta varten kiinteämääräisen summan tutkittua tilaa kohti. Kyseinen summa peritään Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon tähän tarkoitukseen varatuista määrärahoista.8 artikla Neuvosto tarkastelee tätä direktiiviä uudelleen ensimmäisen kerran ennen vuoden 1990 loppua ja sen jälkeen kuuden vuoden välein tietojen keruussa saatujen kokemusten arviointia koskevan komission selonteon perusteella.9 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät kansalliset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1984. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.10 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 28 päivänä heinäkuuta 1982.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaO. MØLLERLIITE I Direktiivin 1 artiklassa tarkoitetut työntekijäryhmät 1. Belgia, Tanska, Saksa lukuun ottamatta Berliinin, Bremenin, Hampurin ja Saarlandin osavaltioita (Länder), Ranska, Irlanti, Italia, Alankomaat, Luxemburg ja Yhdistynyt kuningaskunta: kokopäivätoimiset vakinaiset työntekijät.2. Kreikka: vakinaiset työntekijät ja kausityöntekijät.LIITE II Direktiivin 1 artiklassa tarkoitettujen työntekijäryhmien määritelmät 1. Vakinainen työntekijä on ruumiillisen työn tekijä, joka ei kuulu tilanhoitajan perheeseen ja joka hoitaa tilalla vakinaista tointa, eli joka on työsuhteessa joko kokopäiväisesti tai osa-aikaisesti, jatkuvasti ja säännöllisesti koko vuoden ajan.Kyseessä on palkattu työntekijä ilmaisun täsmällisessä merkityksessä, sillä hänelle maksetaan palkkaa säännöllisesti ja hän työskentelee suullisen tai kirjallisen työsopimuksen mukaisesti koko vuoden, jollei maataloustyön kausiluontoisuudesta muuta johdu.a) Kokopäivätoiminen vakinainen työntekijä on työntekijä, jonka työsopimuksen mukainen työaika on koko vuoden ajan sama tai pidempi kuin tavanomainen työaika.b) Osa-aikainen vakinainen työntekijä on työntekijä, jonka työsopimuksen mukainen työaika on koko vuoden ajan lyhyempi kuin tavanomainen työaika, mutta pidempi kuin 15 tuntia viikossa. Osa-aikainen työ ei rajoitu ainoastaan osapäivätyöhön; se voidaan suunnitella maatilan tarpeiden mukaan päivittäin, viikoittain tai kuukausittain.Kokopäivätoimisen vakinaisen työntekijän ja osa-aikaisen vakinaisen työntekijän välinen ero perustuu työvuoteen eikä yksittäiseen tietojenkeruukuukauteen. Esimerkiksi työntekijää, joka työskentelee keskimäärin 40 tuntia viikossa vuoden aikana (tavanomainen työaika), mutta joka työskentelee tietojenkeruukuukauden aikana ainoastaan 20 tuntia, pidetään kokopäivätoimisena vakinaisena työntekijänä.2. Kausityöntekijä on ruumiillisen työn tekijä, joka ei kuulu tilanhoitajan perheeseen ja joka hoitaa tilalla tilapäistä tointa, eli joka on työsuhteessa määrätyn, tarkoin määriteltyjen töiden suorittamiseen sidotun ajan vuodesta.Kyseessä on palkattu työntekijä ilmaisun täsmällisessä merkityksessä, sillä hän työskentelee suullisen tai kirjallisen työsopimuksen mukaisesti.


Avis juridique important

|

31988L0315

Neuvoston direktiivi 88/315/ETY, annettu 7 päivänä kesäkuuta 1988, kuluttajansuojasta elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa annetun direktiivin 79/581/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 142 , 09/06/1988 s. 0023 - 0026 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 8 s. 0084  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 8 s. 0084

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 7 päivänä kesäkuuta 1988,kuluttajansuojasta elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa annetun direktiivin 79/581/ETY muuttamisesta (88/315/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),sekä katsoo, ettäyhteisön toimintaohjelmissa kuluttajansuojaa ja kuluttajavalistusta koskevaksi politiikaksi(4) edellytetään hintojen ilmoittamista koskevien yhteisten periaatteiden luomista,kuluttajansuojasta elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa 19 päivänä kesäkuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/581/ETY(5) mukaan neuvoston on päätettävä niistä ehdoista, jotka koskevat velvollisuutta ilmoittaa tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattujen elintarvikkeiden yksikköhinta, ja että direktiivissä säädetään samalla niistä elintarvikeryhmistä, joita tämän velvollisuuden ei tarvitse koskea,on tärkeää toteuttaa toimenpiteet, joiden tarkoituksena on sisämarkkinoiden asteittainen toteuttaminen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1992,tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattujen elintarvikkeiden ja muiden taloustarvikkeiden hinnan ilmoittamisesta(6) 19 päivänä kesäkuuta 1979 annetussa neuvoston päätöslauselmassa luetellaan ne perusteet, jotka tuotemäärävalikoimien on täytettävä, jotta niihin ei sovelleta velvollisuutta ilmoittaa yksikköhinta,valmiiksi pakattujen elintarvikkeiden tuotemäärien standardointi luo yksinkertaisia ja helposti vertailtavia tuotemäärävalikoimia ja on siksi omiaan helpottamaan kuluttajan suorittamia hintavertailuja myyntipaikalla; yksikköhinnan ilmoittamisvelvollisuuden sijasta olisi aina, kun se on mahdollista, standardoitava näin,valmiiksi pakattujen tuotteiden tuotemäärävalikoimista säädetään eräiden valmiiksi pakattujen tuotteiden nimellismäärien ja nimellistilavuuksien sallittuja valikoimia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 15 päivänä tammikuuta 1980 annetussa direktiivissä 80/232/ETY(7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 86/96/ETY(8), tiettyjen nesteiden pakkaamista valmispakkauksiin tilavuuden mukaan koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 19 päivänä joulukuuta 1974 annetussa neuvoston direktiivissä 75/106/ETY(9), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 85/10/ETY(10), elintarvikkeena käytettäviä kaakao- ja suklaatuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetussa neuvoston direktiivissä 73/241/ETY(11), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 85/7/ETY(12), tiettyjä elintarvikkeena käytettäviä sokereita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 11 päivänä joulukuuta 1973 annetussa neuvoston direktiivissä 73/437/ETY(13), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjalla(14) ja kahviuutteita ja sikuriuutteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1977 annetussa neuvoston direktiivissä 77/436/ETY(15), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 85/573/ETY(16),yhteisön tasolla saavutettu kaupan teknisten esteiden poistamiseen tähtäävä standardointi auttaa yksinkertaistamaan kuluttajalle tarjottavien elintarvikkeiden tuotemäärävalikoimia; olisi säädettävä yhteisön tasolla muodostettuihin tuotemäärävalikoimiin sovellettavasta poikkeuksesta,tiettyjen elintarvikeryhmien osalta standardointi yhteisön tasolla ei ole tarkoituksenmukaista; tällaisten elintarvikkeiden ollessa kyseessä olisi säädettävä kansallisella tasolla muodostettuihin tuotemäärävalikoimiin sovellettavasta poikkeuksesta,on aiheellista antaa jäsenvaltioille mahdollisuus sallia poikettavan velvollisuudesta ilmoittaa yksikköhinta, kun on kysymys sellaisista tuotteista, joihin sovellettuna tällaisella ilmoittamisella ei olisi merkitystä, jatämän direktiivin säännöksillä on tavoitteena edistää kuluttajavalistusta ja kuluttajansuojaa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiiviä 79/581/ETY seuraavasti:1 Korvataan 1 artiklan 2 ja 3 kohta seuraavasti:"2 Tätä direktiiviä ei sovelleta hotelleissa, ravintoloissa, kahviloissa, olutravintoloissa, sairaaloissa, henkilökunnan ruokaloissa ja muissa sellaisissa paikoissa myytäviin ja niiden tiloissa nautittaviin elintarvikkeisiin, elintarvikkeisiin, jotka kuluttaja hankkii ammatillisia tai kaupallisia tarkoituksia varten, eikä liioin elintarvikkeisiin, jotka toimitetaan palvelun suorittamisen yhteydessä.3 Jäsenvaltiot voivat säätää, että tätä direktiiviä ei sovelleta maatilalla myytäviin elintarvikkeisiin eikä yksityishenkilöiden välisiin kauppoihin.";2 Korvataan direktiivin 2 artiklan b ja f alakohta seuraavasti:"b)valmiiksi pakatuilla elintarvikkeilla tarkoitetaan elintarvikkeita, jotka on pakattu muutoin kuin kuluttajan ollessa läsnä riippumatta siitä, peittääkö pakkaus elintarvikkeet kokonaan vai vain osittain;f) yksikköhinnalla tarkoitetaan elintarvikkeen kilo- tai litrahintaa, jollei 6 artiklan 2 kohdasta ja 10 artiklan toisesta kohdasta muuta johdu";3 Muutetaan 3 artikla seuraavasti:a) korvataan 1 kohta seuraavasti:"1 Edellä 1 artiklassa tarkoitetuissa elintarvikkeissa on oltava 4 artiklassa mainitut vaatimukset täyttävä myyntihintamerkintä.2 Elintarvikkeissa, jotka on pakattu valmiiksi tietyn pakkauskoon mukaan ja jotka on lueteltu liitteessä, sekä elintarvikkeissa, jotka on valmiiksi pakattu vaihtelevina määrinä, on samoin oltava yksikköhintamerkintä, jollei 7 10 artiklasta muuta johdu";b) Tällöin 2 ja 3 kohdasta tulee 3 ja 4 kohta;4 Korvataan 4 ja 5 artikla seuraavasti:"4 artiklaMyyntihinnan ja yksikköhinnan on oltava yksiselitteisiä, helposti tunnistettavia ja selvästi luettavia. Jäsenvaltiot voivat antaa erityisiä säännöksiä tällaisesta hintojen ilmoittamisesta esimerkiksi julisteiden, hyllyyn kiinnitettävien merkintöjen tai pakkaukseen tehtävien merkintöjen avulla.5 artiklaKirjallisissa tai painetuissa mainoksissa tai luetteloissa, joissa mainitaan 1 artiklassa tarkoitettujen elintarvikkeiden myyntihinta, on ilmoitettava yksikköhinta, jollei 3 artiklan 2 kohdasta muuta johdu.";5 Muutetaan 7 artikla seuraavasti:a) korvataan 2 kohta seuraavasti:"2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja elintarvikkeita ovat erityisesti:a) elintarvikkeet, joiden painon tai tilavuuden ilmoittamista ei vaadita (erityisesti yksittäiskappaleina myytävät elintarvikkeet);b) erilaiset samassa pakkauksissa myytävät elintarvikkeet;c) automaateissa myytävät elintarvikkeet;d) valmisateriat tai samassa pakkauksessa olevat puolivalmisteet;e) ylellisyystuotteet;f) direktiivin 80/232/ETY 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut moniosaiset pakkaukset, jos niissä on sellaisia yksittäistuotteita, jotka vastaavat jotakin yhteisön tuotemäärävalikoimassa esiintyvää arvoa.";b) korvataan artiklan 4 kohdassa `viisi grammaa tai viisi millilitraa` ilmaisulla `50 grammaa tai 50 millilitraa`;6 Korvataan 8 ja 9 artikla seuraavasti:"8 artikla1 Velvollisuutta ilmoittaa yksikköhinta ei sovelleta:- direktiivin 73/241/ETY 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin,- direktiivin 73/241/ETY 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin,- direktiivin 73/437/ETY 1 artiklan 1, 2 ja 3 alakohdassa tarkoitettuihin tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin,- direktiivin 77/436/ETY 4 artiklassa tarkoitettuihin tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin,- direktiivin 75/106/ETY liitteessä III olevassa 1, 2, 4, 5 ja 6 kohdassa lueteltuihin tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin, jos niitä myydään sanotun liitteen I ja II sarakkeessa mainittujen nimellistilavuuksien rajoissa,- direktiivin 80/232/ETY liitteessä I (lukuun ottamatta kohtia 1.2, 1.5.4, 1.8, 2 ja 3) tarkoitettuihin tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin, jos niitä myydään sanotussa liitteessä mainittujen sisällön nimellismäärien rajoissa.2 Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta velvollisuutta ilmoittaa yksikköhinta seuraaviin:- direktiivin 75/106/ETY liitteessä III olevassa 3, 7, 8 ja 9 kohdassa tarkoitetut tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakatut elintarvikkeet, jos niitä myydään sanotun liitteen I ja II sarakkeessa mainittujen nimellistilavuuksien rajoissa,- direktiivin 75/106/ETY liitteessä III tarkoitetut tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakatut elintarvikkeet, jos niitä myydään palautuspulloissa, joiden nimellistilavuus on 0,7 litraa, sekä direktiivin 75/106/ETY liitteessä olevassa 1c kohdassa, 2b kohdassa sekä 3 ja 7 kohdassa tarkoitetut tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakatut elintarvikkeet, jos niitä myydään palautuspulloissa, joiden nimellistilavuus on 0,5, 1,0, 1 1/3 tai 2,0 tuoppia,- direktiivin 80/232/ETY liitteessä I olevassa 1.2, 1.5.4, 1.8, 2 ja 3 kohdassa sekä liitteessä II olevassa 1 ja 2 kohdassa luetellut tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakatut elintarvikkeet, jos niitä myydään sanotuissa liitteissä mainittujen nimellismäärien rajoissa, sekä direktiivin 80/232/ETY liitteessä I luetellut tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakatut elintarvikkeet, jos niitä myydään sanotun direktiivin liitteessä III mainittujen nimellistilavuuksien rajoissa.3 Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta velvollisuutta ilmoittaa yksikköhinta 1 ja 2 kohdassa lueteltujen valmiiksi pakattujen elintarvikkeiden osalta, jos niitä myydään määrinä, jotka ovat pienempiä kuin yhteisön tuotemäärävalikoiman pienin arvo tai suurempia kuin yhteisön tuotemäärävalikoiman suurin arvo.9 artiklaKun yhteisö toteuttaa toimenpiteet tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuihin elintarvikkeisiin sovellettavien tuotemäärävalikoimien yhdenmukaistamiseksi tai kun aikaisemmin hyväksyttyjä tuotemäärävalikoimia tarkistetaan, neuvosto muuttaa komission ehdotuksesta 8 artiklaa.";7 Lisätään artiklat seuraavasti:"10 artiklaJäsenvaltiot saavat direktiivin 88/314/ETY(1) antamispäivästä alkavan seitsemän vuoden siirtymäkauden kuluessa soveltaa niitä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat liitteessä tarkoitettuja, tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakattuja elintarvikkeita. Tämän siirtymäkauden ajan jäsenvaltiot voivat pitää voimassa sellaiset näitä elintarvikkeita koskevat kansalliset toimenpiteet ja käytännöt, joita noudatettiin direktiivin 88/314/ETY antamispäivänä.Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on ennen sen siirtymäkauden loppua, jonka aikana yhteisön mittayksiköitä koskevat säännökset sallivat englanninmittayksiköiden käytön, määrättävä jokaiselle elintarvikkeelle tai elintarvikeryhmälle SI-järjestelmän tai englanninmittayksiköiden mukaiset paino- tai tilavuusmittayksiköt, joita kohti yksikköhinta on ilmoitettava.11 artikla1 Jäsenvaltiot voivat sallia poikettavan velvollisuudesta ilmoittaa yksikköhinta sellaisten valmiiksi pakattujen elintarvikkeiden osalta, joita myydään tietyissä pienissä vähittäismyyntipaikoissa ja jotka myyjä toimittaa suoraan ostajalle, jos yksikköhintojen ilmoittaminen:- aiheuttaisi kohtuutonta vaivaa tällaisille myyntipaikoille tai- olisi ilmeisen epäkäytännöllistä myytäväksi tarjottavien elintarvikkeiden lukumäärän, myyntialueen ja sen ominaisuuksien tai tiettyihin kaupankäyntimuotoihin kuten eräisiin liikkuvan kaupan muotoihin liittyvien erityisolosuhteiden vuoksi.2 Edellä 1 kohdassa tarkoitetut poikkeukset eivät rajoita niitä hintojen ilmoittamista koskevia velvoitteita, jotka perustuvat direktiivin 88/314/ETY tiedoksi antamisen ajankohtana voimassa olleisiin kansallisiin säännöksiin.(1) EYVL N:o L 142, 9.6.1988, s. 19"8 Nykyisistä 10 ja 11 artiklasta tulee 12 ja 13 artikla.9 Lisätään liite tähän direktiiviin.2 artikla 1 Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2 Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 7 päivänä kesäkuuta 1988.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaM. BANGEMANN(1) EYVL N:o C 53, 24.2.1984, s. 7 ja EYVL N:o C 121, 7.5.1987, s. 7(2) EYVL N:o C 122, 20.5.1985, s. 148 ja 18 päivänä toukokuuta 1988 tehty päätös(3) EYVL N:o C 343, 24.12.1984, s. 34(4) EYVL N:o C 92, 25.4.1975, s. 2 ja EYVL N:o C 133, 3.6.1981, s. 2(5) EYVL N:o L 158, 26.6.1979, s. 19(6) EYVL N:o C 163, 30.6.1979, s. 1(7) EYVL N:o L 51, 25.2.1980, s. 1(8) EYVL N:o L 80, 25.3.1986, s. 55(9) EYVL N:o L 42, 15.2.1975, s. 1(10) EYVL N:o L 4, 5.1.1985, s. 20(11) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 23(12) EYVL N:o L 2, 3.1.1985, s. 22(13) EYVL N:o L 356, 27.12.1973, s. 71(14) EYVL N:o L 302, 15.11.1985, s. 23(15) EYVL N:o L 172, 12.7.1977, s. 20(16) EYVL N:o L 372, 31.12.1985, s. 22LIITE Direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tietyn pakkauskoon mukaan valmiiksi pakatut elintarvikkeet Elintarvikkeet, joita tarkoitetaan seuraavissa:- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 1 kohta (viinit, käymisteitse valmistetut hiilihapottomat juomat, vermutit),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 2 kohta (kuohuviinit, käymisteitse valmistetut hiilihappojuomat jne).- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 3 kohta (oluet),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 4 kohta (väkevät alkoholijuomat),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 5 kohta (viinietikka),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 6 kohta (öljyt),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 7 kohta (maito ja maitopohjaiset juomat),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 8 kohta (vedet, virvoitusjuomat jne.),- Direktiivin 75/106/ETY liitteessä III oleva 9 kohta (hedelmä- ja vihannesmehut jne.),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.7 kohta (kahvi   muu kuin pakastekuivattu ja liukeneva   ja sikuri),- Direktiivin 77/436/ETY 4 artikla (kahviuutteet ja sikuriuutteet),- Direktiivin 73/241/ETY 6 artikla (suklaa- ja kaakaovalmisteet),- Direktiivin 73/437/ETY 1 artiklan 1, 2 ja 3 alakohta sekä direktiivin 80/232/ETY liitteen I kohta 1.4 (sokerit),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.1 kohta (voit ja vastaavat),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.2 kohta (tuorejuustot),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.3 kohta (pöytäsuola ja ruokasuola),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.5.1 kohta (jauhot, ryynit, hiutaleet),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.5.2 kohta (pastavalmisteet),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.5.3 kohta (riisi),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.5.4 kohta (murot),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.6 kohta (kuivatut kasvikset ja kuivatut hedelmät),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä II oleva 1 kohta (vihannessäilykkeet ja -puolisäilykkeet),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.8.1 kohta (pakastehedelmät, -kasvikset ja -perunat),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.8.2 kohta (pakastekalafileet ja -annokset),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 1.8.3 kohta (pakastekalapuikot),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 2 kohta (jäätelö),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä I oleva 3 kohta (kuiva kissan- ja koiranruoka),- Direktiivin 80/232/ETY liitteessä II oleva 2 kohta (tuore kissan- ja koiranruoka).


Avis juridique important

|

31995L0015

Komission direktiivi 95/15/EY, annettu 31 päivänä toukokuuta 1995, neuvoston direktiivin 89/647/ETY mukauttamisesta luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta "A alueen" teknisen määritelmän osalta kuin myös painotettaessa varojen eriä, jotka ovat Euroopan yhteisöjen nimenomaisesti takaamia saamisia (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 125 , 08/06/1995 s. 0023 - 0024

KOMISSION DIREKTIIVI 95/15/EY,annettu 31 päivänä toukokuuta 1995,neuvoston direktiivin 89/647/ETY mukauttamisesta luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta "A alueen" teknisen määritelmän osalta kuin myös painotettaessa varojen eriä, jotka ovat Euroopan yhteisöjen nimenomaisesti takaamia saamisia (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta 18 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/647/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/30/ETY (2), ja erityisesti sen 9 artiklan,sekä katsoo, ettädirektiivin 89/647/ETY 2 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa määritellään, että "A alue" tarkoittaa "kaikkia jäsenvaltioita ja kaikkia muita maita, jotka ovat Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) täysjäseniä, sekä maita, jotka ovat solmineet erityisiä lainanantosopimuksia Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) kanssa valuuttarahaston ns. yleisten lainajärjestelyiden (GAB) puitteissa",OECD:n täysjäsenyys on toistaiseksi katsottu sopivimmaksi perusteeksi, kun tehdään ero luottoriskien osalta maiden välillä painotettaessa varojen eriä, jotka ovat saamisia näiltä mailta tai näiden maiden nimenomaisesti taakaamia,OECD:n täysjäsenten määrä kasvaa muiden maiden saavuttaman korkeamman kehitystason sekä suuremman demokraattisen ja taloudellisen vapauden ansiosta, jotka vastaavat yleisiä periaatteita OECD:n jäsenyydelle,toiminnan vakauden valvonnan näkökulmasta on tärkeätä säilyttää kaikkien "A alueen" maiden luottokelpoisuus; tästä syystä "A alueen" määritelmään tarvitaan lisäperuste; tämän perusteen pitää ilmaista, että maa, joka järjestelee uudelleen ulkomaanvelkansa aikaa, on suljettava pois "A alue" -luokituksesta viiden vuoden ajaksi; sama lisäperuste on otettu käyttöön Baselin pääomasopimuksessa, ja yhdenmukaisuus tämän sopimuksen kanssa on suotavaa,direktiivin 89/647/ETY 9 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan "A alueen" 2 artiklassa annetun määritelmän muuttamiseen liittyvät tekniset mukautukset on tehtävä 9 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen,annettaessa direktiivi 89/647/ETY ei ollut nähtävissä mahdollisuus, että lainoilla olisi Euroopan yhteisöjen nimenomainen takaus; sen vuoksi direktiivissä ei nimenomaisesti säädetty alennetusta painotuksesta, ja tämän vuoksi Euroopan yhteisöjen takaamat tällaiset varat painotetaan tällä hetkellä 100-prosenttisesti,kuitenkin direktiivin 89/647/ETY 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan 3 ja 7 kohdassa sovelletaan nollapainotusta varojen eriin, jotka ovat saamisia Euroopan yhteisöiltä, ja varojen eriin, joiden toimivaltaisen viranomaisen hyväksymänä vakuutena on Euroopan yhteisöjen liikkeeseen laskemia arvopapereita,100 prosentin painotusta ei ole sopivaa soveltaa varojen eriin, joilla on Euroopan yhteisöjen nimenomainen takuu, ja nollapainotusta olisi sovellettava yhdenmukaisuuden varmistamiseksi 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan 3 ja 7 alakohdan kanssa,direktiivin 89/647/ETY 9 artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa säädetään, että tekniset mukautukset, jotka koskevat 6 artiklassa lueteltuja varojen määritelmien muuttamista rahoitusmarkkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi, on tehtävä 9 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen,tämä direktiivi koskee Euroopan talousaluetta (ETY), ja sopimuksen Euroopan talousalueesta 99 artiklassa määrättyä menettelyä on noudatettu, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pankkialan neuvoa-antavan komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Lisätään direktiivin 89/647/ETY 2 artiklan 1 kohdan toiseen luetelmakohtaan seuraava virke:"Maa, joka järjestelee uudelleen ulkomaanvelkansa aikaa, kuitenkin poistetaan "A alue" -luokituksesta viiden vuoden ajaksi."2 artikla Korvataan direktiivin 89/647/ETY 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan 4 alakohta seuraavasti:"4. varojen erät, jotka ovat sellaisia saamisia, jotka "A alueen" keskushallinnot ja keskuspankit tai Euroopan yhteisöt ovat nimenomaisesti taanneet,"3 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin 1 artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 30 päivänä syyskuuta 1995.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle välittömästi toimenpiteistä, jotka ne ovat toteuttaneet tämän direktiivin 2 artiklan perusteella.4 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.5 artikla Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 31 päivänä toukokuuta 1995.Komission puolestaMario MONTIKomission jäsen(1) EYVL N:o L 386, 30.12.1989, s. 14(2) EYVL N:o L 110, 28.4.1992, s. 52


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2017/1371, annettu 5 päivänä heinäkuuta 2017, unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin

text:
               28.7.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 198/29

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2017/1371,
   annettu 5 päivänä heinäkuuta 2017,
   unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 83 artiklan 2 kohdan,
   ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
   ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (1),
   noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisessa ei ole kyse ainoastaan talousarviomäärärahojen hallinnoinnista, vaan se ulottuu kaikkiin toimenpiteisiin, jotka vaikuttavat kielteisesti tai uhkaavat vaikuttaa kielteisesti unionin varoihin tai jäsenvaltioiden varoihin, siinä määrin kuin näillä toimenpiteillä on merkitystä unionin politiikkojen kannalta.

               (2)

               Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehdyssä yleissopimuksessa (3) ja sen 27 päivänä syyskuuta 1996 (4), 29 päivänä marraskuuta 1996 (5) ja 19 päivänä kesäkuuta 1997 (6) tehdyissä pöytäkirjoissa, jäljempänä ’yleissopimus’, vahvistetaan vähimmäissäännöt, jotka koskevat rikosten ja seuraamusten määrittelyä unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien petosten torjunnan alalla. Jäsenvaltiot laativat yleissopimuksen, jossa todettiin, että unionin tuloihin ja menoihin vaikuttavat petokset eivät useinkaan rajoittuneet yksittäisiin maihin ja että niitä tekivät usein järjestäytyneet rikollisverkostot. Näin ollen jo yleissopimuksessa todettiin unionin taloudellisten etujen suojaamisen edellyttävän, että näitä etuja vahingoittavat petokselliset menettelyt voidaan saattaa syytetoimien piiriin. Samaan aikaan hyväksyttiin neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 (7). Tuossa asetuksessa vahvistetaan yleiset säännöt unionin oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä koskevista yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista ja samalla tämän alan alakohtaisiin sääntöihin viitaten yleissopimuksessa määritellyistä petoksellisista menettelyistä sekä jäsenvaltioiden rikosoikeuden ja rikosoikeudellisten menettelyjen soveltamisesta.

               (3)

               Unionin politiikkaa unionin taloudellisten etujen suojaamisen alalla on jo yhdenmukaistettu eri toimenpitein, muun muassa asetuksella (EY, Euratom) N:o 2988/95. Jotta voitaisiin varmistaa unionin politiikan täytäntöönpano tällä alalla, on olennaisen tärkeää edelleen lähentää jäsenvaltioiden rikosoikeutta täydentämällä hallinto- ja yksityisoikeuden mukaista unionin taloudellisten etujen suojelua kaikkein vakavimpien tällä alalla esiintyvien petoksiin liittyvien toimintatapojen osalta siten, että samalla vältetään epäjohdonmukaisuudet näillä oikeudenaloilla ja niiden välillä.

               (4)

               Unionin taloudellisten etujen suojaaminen edellyttää tämän direktiivin soveltamisalalla yhteistä petoksen määritelmää, jolla olisi katettava Euroopan unionin yleisen talousarvion, jäljempänä ’unionin talousarvio’, tuloja, menoja ja varoja vahingoittavat petokset, mukaan lukien rahoitustoimet, kuten lainanotto- ja lainanantotoimet. Neuvoston direktiivillä 2006/112/EY (8) käyttöön otettuun yhteiseen arvonlisäveroa koskevaan järjestelmään, jäljempänä ’yhteinen alv-järjestelmä’, kohdistuvien vakavien rikosten käsite koskee arvonlisäveropetosten kaikkein vakavimpia muotoja, erityisesti karusellipetoksia, missing traders -arvonlisäveropetoksia ja rikollisjärjestön puitteissa tehtyjä arvonlisäveropetoksia, jotka muodostavat vakavan uhkan yhteiselle alv-järjestelmälle ja näin ollen unionin talousarviolle. Yhteiseen alv-järjestelmään kohdistuvia rikoksia olisi pidettävä vakavina, jos ne ovat yhteydessä kahden tai useamman jäsenvaltion alueeseen, ovat seurausta petollisesta menettelystä, jossa nämä rikokset on tehty järjestelmällisesti tavoitteena saada perusteetonta hyötyä yhteisestä alv-järjestelmästä, ja jos rikoksista aiheutuva kokonaisvahinko on vähintään 10 000 000 euroa. Kokonaisvahingon käsite koskee arvioitua vahinkoa, joka aiheutuu koko petollisesta menettelystä sekä asianomaisten jäsenvaltioiden että unionin taloudellisille eduille; siihen eivät sisälly korot eivätkä seuraamukset. Tämän direktiivin avulla pyritään edistämään näiden rikollisuuden muotojen torjumista.

               (5)

               Kun komissio toteuttaa unionin talousarviota jaetun tai välillisen hallinnoinnin kautta, se voi delegoida talousarvion toteuttamistehtäviä jäsenvaltioille tai antaa kyseisiä tehtäviä perussopimusten nojalla perustetuille elimille tai laitoksille taikka muille elimille tai henkilöille. Tällaisissa jaetun tai välillisen hallinnoinnin tapauksissa unionin taloudellisten etujen olisi nautittava samantasoista suojelua kuin ne nauttivat komission suorassa hallinnoinnissa.

               (6)

               Tässä direktiivissä hankintoihin liittyvillä menoilla tarkoitetaan kaikkia menoja, jotka liittyvät Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (9) 101 artiklan 1 kohdassa määriteltyihin hankintasopimuksiin.

               (7)

               Rahanpesun vastaista unionin oikeutta voidaan soveltaa täysimääräisesti rahanpesuun, jossa on kyse tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla rikoksilla saadusta omaisuudesta. Viittauksella kyseiseen oikeuteen olisi varmistettava, että tällä direktiivillä käyttöön otettua seuraamusjärjestelmää sovelletaan kaikkiin vakaviin rikoksiin, jotka kohdistuvat unionin taloudellisiin etuihin.

               (8)

               Korruptio on erityisen vakava unionin taloudellisiin etuihin kohdistuva uhka, joka voi monissa tapauksissa liittyä myös petokselliseen toimintaan. Koska kaikilla virkamiehillä on velvollisuus käyttää arviointia tai harkintaa puolueettomasti, lahjusten antamisen virkamiehen arviointiin tai harkintaan vaikuttamiseksi tai tällaisten lahjusten ottamisen tulisi kuulua korruption määritelmien piiriin riippumatta asianomaisen virkamiehen maassa sovellettavista tai asianomaiseen kansainväliseen järjestöön sovellettavista säädöksistä tai määräyksistä.

               (9)

               Unionin taloudellisiin etuihin voivat vaikuttaa kielteisesti virkamiehen, jonka tehtävänä on varojen tai omaisuuden hallinnointi – olipa kyse hänelle kuuluvasta vastuu- tai valvontatehtävästä – tietyt toimintatavat silloin, kun näiden toimintatapojen tarkoituksena on varojen tai omaisuuden väärinkäyttö muuhun kuin aiottuun tarkoitukseen ja kun unionin taloudellisille eduille aiheutuu vahinkoa. Tämän vuoksi olisi otettava käyttöön täsmällinen määritelmä rikoksille, jotka perustuvat tämäntyyppiseen toimintaan.

               (10)

               Passiiviseen korruptioon ja varojen väärinkäyttöön perustuvien rikosten osalta säännöksiin on tarpeen sisällyttää virkamiesten määritelmä, joka kattaa kaikki asiaankuuluvat virkamiehet riippumatta siitä, ovatko he virkasuhteessa unionissa, jäsenvaltioissa vai kolmansissa maissa. Unionin varojen hallinnointiin osallistuu yhä enenevässä määrin yksityishenkilöitä. Jotta unionin varat voitaisiin suojata riittävällä tavalla korruptiolta ja väärinkäytöltä, ”virkamiehen” määritelmään olisi sen vuoksi sisällytettävä henkilöt, jotka eivät ole varsinaisessa virkasuhteessa mutta jotka kuitenkin hoitavat samalla tavoin unionin varoihin liittyvää julkista tehtävää sitä varten nimettyinä, kuten tällaisten varojen hallinnointiin osallistuvat alihankkijat.

               (11)

               Tahallisuuden on liityttävä kaikkiin tässä direktiivissä säädettyjen rikosten tunnusmerkkeihin. Teon tai laiminlyönnin tahallisuus voidaan todeta objektiivisten tosiseikkojen perusteella. Rikokset, joihin ei liity tahallisuutta, eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan.

               (12)

               Tämä direktiivi ei velvoita jäsenvaltioita säätämään seuraamuksista, joihin kuuluu vankeusrangaistus sellaisten rikosten tekemisestä, jotka eivät ole luonteeltaan vakavia, tapauksissa, joihin kansallisen lainsäädännön mukaan oletetaan liittyvän tahallisuus.

               (13)

               Jotkin unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvat rikokset ovat käytännössä usein lähellä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 83 artiklan 1 kohdan ja kyseisen säännöksen nojalla annetun unionin lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvia rikoksia. Sen vuoksi tämän direktiivin sanamuodon olisi oltava sellainen, että varmistetaan yhdenmukaisuus kyseisen lainsäädännön ja tämän direktiivin välillä.

               (14)

               Siltä osin kuin oikeushenkilöiden toiminta voi vahingoittaa tai uhata unionin taloudellisia etuja, oikeushenkilöillä olisi oltava vastuu niiden puolesta tehdyistä, tässä direktiivissä määritellyistä rikoksista.

               (15)

               Jotta unionin taloudellisia etuja voitaisiin suojella yhtäläisesti koko unionissa toteuttamalla toimenpiteitä, joilla on ennalta ehkäisevä vaikutus, jäsenvaltioiden olisi säädettävä tietyt seuraamusten tyypit ja tasot, joita sovelletaan tässä direktiivissä määriteltyihin rikoksiin. Seuraamusten tasot eivät saisi ylittää sitä, mikä on oikeassa suhteessa rikoksiin.

               (16)

               Koska tässä direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jäsenvaltiot voivat vapaasti antaa tai ylläpitää tiukempia sääntöjä unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien rikosten osalta.

               (17)

               Tämä direktiivi ei vaikuta kurinpidollisten seuraamusten tai muiden kuin rikosoikeudellisten toimenpiteiden tai seuraamusten asianmukaiseen ja tehokkaaseen soveltamiseen. Seuraamukset, joita ei voida rinnastaa rikosoikeudellisiin seuraamuksiin ja jotka on määrätty samalle henkilölle samasta toiminnasta, voidaan ottaa huomioon, kun henkilö tuomitaan tässä direktiivissä määritellystä rikoksesta. Muiden seuraamusten osalta olisi noudatettava täysimääräisesti periaatetta, joka koskee kieltoa syyttää ja rangaista rikosoikeudellisessa menettelyssä kahdesti samasta rikoksesta (ne bis in idem). Tällä direktiivillä ei kriminalisoida toimintaa, johon ei sovelleta myös kurinpidollisia seuraamuksia tai virkavelvollisuuksien rikkomista koskevia muita toimenpiteitä tapauksissa, joissa tällaisia kurinpidollisia seuraamuksia tai muita toimenpiteitä voidaan soveltaa kyseessä oleviin henkilöihin.

               (18)

               Luonnollisille henkilöille määrättävissä seuraamuksissa olisi tietyissä tapauksissa säädettävä enimmäisrangaistuksesta, joka on vähintään neljä vuotta vankeutta. Näin olisi oltava vähintään tapauksissa, joihin liittyy merkittäviä vahinkoja tai saatuja etuja, ja vahingot tai edut olisi oletettava merkittäviksi silloin, kun on kyse yli 100 000 eurosta. Jäsenvaltion, jonka lainsäädännössä ei säädetä enimmäisrangaistuksen määrittävästä merkittävää vahinkoa tai etua koskevasta tietystä kynnysarvosta, olisi varmistettava, että sen tuomioistuimet ottavat vahingon tai edun määrän huomioon määrätessään seuraamuksia unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavista petoksista ja muista rikoksista. Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita säätämästä muista seikoista, jotka osoittaisivat rikoksen vakavan luonteen, esimerkiksi jos vahinko tai etu on potentiaalinen, mutta silti luonteeltaan hyvin merkittävä. Yhteiseen alv-järjestelmään kohdistuvien rikosten osalta kynnysarvon, josta alkaen vahinko tai etu olisi tämän direktiivin mukaisesti oletettava merkittäväksi, on kuitenkin 10 000 000 euroa. Vankeusrangaistusten enimmäispituuksien vähimmäistasojen määrittäminen on tarpeen, jotta voidaan varmistaa, että unionin taloudellisille eduille tarjotaan yhtäläinen suoja kaikkialla unionissa. Seuraamusten tarkoituksena on koko unionin kattava vahva ennalta ehkäisevä vaikutus mahdollisiin rikoksentekijöihin.

               (19)

               Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että jos rikos tehdään neuvoston puitepäätöksessä 2008/841/YOS (10) määritellyn rikollisjärjestön puitteissa, tämä on katsottava raskauttavaksi asianhaaraksi niiden oikeusjärjestelmissä vahvistettujen sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Niiden olisi varmistettava, että tuomarit voivat ottaa tämän raskauttavan asianhaaran huomioon määrätessään rangaistuksia rikoksentekijöille, vaikka tuomarit eivät olekaan velvollisia soveltamaan kyseisiä raskauttavia asianhaaroja rangaistuksia määrätessään. Jäsenvaltioita ei velvoiteta säätämään raskauttavasta asianhaarasta, jos puitepäätöksessä 2008/841/YOS määritellyt rikokset ovat kansallisen lainsäädännön mukaan rangaistavia erillisinä rikoksina, ja tämä voi johtaa ankarampiin rangaistuksiin.

               (20)

               Kun otetaan huomioon erityisesti rikoksentekijöiden ja unionin taloudellisten etujen kustannuksella tapahtuvasta laittomasta toiminnasta saadun hyödyn liikkuvuus sekä tästä liikkuvuudesta johtuvat monimutkaiset rajatylittävät tutkinnat, kunkin jäsenvaltion olisi määritettävä lainkäyttövaltansa tavalla, joka mahdollistaa tällaisen toiminnan torjumisen. Kunkin jäsenvaltion olisi tällä tavoin varmistettava, että sen lainkäyttövallan piiriin kuuluvat myös rikokset, jotka on tehty tieto- ja viestintätekniikan avulla sen alueelta.

               (21)

               Ottaen huomioon, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat rajatylittävät rikokset voivat koskea useita lainkäyttöalueita, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että ne bis in idem -periaatetta noudatetaan täysimääräisesti sovellettaessa kansallista lakia, jolla tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä.

               (22)

               Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava vanhentumisaikoja koskevat säännöt, jotka ovat tarpeen unionin taloudellisten etujen kustannuksella tapahtuvan laittoman toiminnan torjumiseksi. Kun kyse on rikoksista, joista määrättävä enimmäisseuraamus on vähintään neljä vuotta vankeutta, vanhentumisajan olisi oltava vähintään viisi vuotta rikoksen tekohetkestä. Tämän ei olisi rajoitettava niitä jäsenvaltioita, joissa tutkinnalle, syytteeseenpanolle ja seuraamusten täytäntöönpanolle ei ole säädetty vanhentumisaikoja.

               (23)

               Rajoittamatta rajatylittävää yhteistyötä ja rikosasioissa annettavaa keskinäistä oikeusapua koskevien sääntöjen ja muiden unionin oikeuden mukaisten, erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 883/2013 (11) mukaisten sääntöjen soveltamista on tarpeen antaa asianmukaiset säännökset yhteistyöstä tässä direktiivissä määriteltyjen, unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien rikosten torjumiseksi tehokkaasti, mukaan lukien tietojenvaihto jäsenvaltioiden ja komission välillä sekä komission tekninen ja toiminnallinen apu toimivaltaisille kansallisille viranomaisille, jotka saattavat sitä tarvita tutkintatoimiensa yhteensovittamiseksi. Tällaiseen apuun ei tulisi sisältyä komission osallistuminen tutkintaan tai yksittäisiä rikoksia koskeviin syytteeseenpanomenettelyihin, joita kansalliset viranomaiset suorittavat. Asetuksen (EU, Euratom) N:o 883/2013 8 artiklan mukaisesti tilintarkastustuomioistuimen ja tilintarkastajien, joiden vastuulla on unionin toimielinten, elinten ja virastojen talousarviota koskeva tilintarkastus, olisi paljastettava Euroopan petostentorjuntavirastolle (OLAF) ja muille toimivaltaisille viranomaisille kaikki teot, jotka voidaan luokitella tämän direktiivin mukaiseksi rikokseksi, ja jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 59 artiklassa tarkoitetut kansalliset tilintarkastuselimet toimivat samoin.

               (24)

               Komission olisi raportoitava Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimenpiteistä, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tämän direktiivin noudattamiseksi. Raporttiin voidaan tarvittaessa liittää ehdotuksia, joissa otetaan huomioon mahdolliset kehityssuunnat, erityisesti unionin talousarvion rahoituksen osalta.

               (25)

               Yleissopimus olisi korvattava tällä direktiivillä niiden jäsenvaltioiden osalta, joita se sitoo.

               (26)

               Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849 (12) 3 artiklan 4 kohdan d alakohdan soveltamiseksi yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklan 1 kohdassa määritellyiksi unionin taloudellisiin etuihin kohdistuviksi törkeiksi petoksiksi olisi katsottava tämän direktiivin 3 artiklassa ja 7 artiklan 3 kohdassa määritellyt unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavat petokset tai, yhteiseen alv-järjestelmään kohdistuvien rikosten osalta, tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa määritellyt petokset.

               (27)

               Tämän direktiivin asianmukaiseen täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa sisältyy toimivaltaisten kansallisten viranomaisten suorittamaa henkilötietojen käsittelyä ja tällaisten tietojen vaihtoa jäsenvaltioiden ja unionin toimivaltaisten elinten välillä. Henkilötietojen käsittelyä kansallisella tasolla kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä olisi säänneltävä unionin säännöstöllä. Jäsenvaltioiden välisen henkilötietojen vaihdon olisi tapahduttava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/680 (13) mukaisesti. Unionin toimielinten, elinten ja laitosten käsitellessä henkilötietoja niiden olisi sovellettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (14) tai tapauksen mukaan muita unionin säädöksiä, jotka sääntelevät kyseisten toimielinten, elinten ja virastojen suorittamaa henkilötietojen käsittelyä tai koskevat oikeudellisen tutkinnan luottamuksellisuutta.

               (28)

               Rikosoikeudellisten seuraamusten soveltamisella tavoiteltu varoittava vaikutus edellyttää erityistä varovaisuutta suhteessa perusoikeuksiin. Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, tunnustetut periaatteet, ja etenkin oikeus vapauteen ja turvallisuuteen sekä henkilötietojen suojaan, ammatillinen vapaus ja oikeus tehdä työtä, elinkeinovapaus, omistusoikeus, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen, laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien seuraamusten oikeasuhteisuuden periaate sekä ne bis in idem -periaate. Tämän direktiivin tarkoituksena on varmistaa, että kyseisiä oikeuksia ja periaatteita kunnioitetaan täysin ja että ne pannaan täytäntöön.

               (29)

               Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että määrät peritään viipymättä takaisin ja siirretään unionin talousarvioon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rahoitusoikaisuja ja väärin käytettyjen varojen takaisinperintää koskevien alakohtaisten unionin sääntöjen soveltamista.

               (30)

               Hallinnolliset toimenpiteet ja seuraamukset ovat tärkeitä unionin taloudellisten etujen suojaamisessa. Tämä direktiivi ei vapauta jäsenvaltioita velvoitteesta soveltaa ja panna täytäntöön asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 4 ja 5 artiklan mukaisia unionin hallinnollisia toimenpiteitä ja seuraamuksia.

               (31)

               Tällä direktiivillä jäsenvaltiot olisi velvoitettava säätämään kansallisessa lainsäädännössään rikosoikeudellisia seuraamuksia sellaisista unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavista petoksista ja petoksiin liittyvistä rikoksista, joihin tätä direktiiviä sovelletaan. Tällä direktiivillä ei tulisi asettaa velvoitteita, jotka koskevat tällaisten seuraamusten tai muun käytettävissä olevan lainvalvontajärjestelmän soveltamista yksittäistapauksissa. Jäsenvaltiot voivat lähtökohtaisesti jatkaa rinnakkaisten hallinnollisten toimenpiteiden ja seuraamusten soveltamista direktiivin kattamalla alalla. Soveltaessaan kansallista lakia, jolla tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, jäsenvaltioiden olisi kuitenkin varmistettava, että tämän direktiivin mukainen rikosoikeudellisten seuraamusten määrääminen rikoksista ja hallinnollisten toimenpiteiden ja seuraamusten määrääminen eivät johda siihen, että perusoikeuskirjaa rikotaan.

               (32)

               Tämän direktiivin ei tulisi vaikuttaa jäsenvaltioiden toimivaltaan jäsentää ja organisoida verohallintonsa haluamallaan tavalla, jotta ne voivat varmistaa arvonlisäveron asianmukaisen määrittämisen, arvioinnin ja keruun sekä arvonlisäverolainsäädännön tehokkaan soveltamisen.

               (33)

               Tätä direktiiviä sovelletaan rajoittamatta niiden säännösten soveltamista, jotka koskevat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitettyjen Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan N:o 3 ja Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan N:o 7 sekä niiden täytäntöönpanemista varten annettujen säädösten sekä samankaltaisten kansallisen lainsäädännön säännösten sisältämien vapauksien poistamista. Saatettaessa tämä direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettaessa kansallista lakia, jolla tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, kyseiset erioikeudet ja vapaudet otetaan täysimääräisesti huomioon, mukaan lukien jäsenten toimikauden vapauden kunnioittaminen.

               (34)

               Tällä direktiivillä ei rajoiteta kansallisen rikosoikeuden yleisiä sääntöjä ja periaatteita, jotka koskevat tuomioiden käyttämistä ja täytäntöönpanoa kunkin yksittäistapauksen konkreettisten olosuhteiden perusteella.

               (35)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, vaan se voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

               (36)

               Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevan 3 artiklan sekä 4 a artiklan 1 kohdan mukaisesti Irlanti on ilmoittanut haluavansa osallistua tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen.

               (37)

               Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido Yhdistynyttä kuningaskuntaa eikä sitä sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista.

               (38)

               Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan.

               (39)

               Euroopan tilintarkastustuomioistuinta on kuultu, ja se on antanut lausunnon (15),

         OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   I OSASTO

      KOHDE, MÄÄRITELMÄT JA SOVELTAMISALA

   1 artikla
   Kohde
   Tässä direktiivissä vahvistetaan vähimmäissäännöt, jotka koskevat rikosten ja seuraamusten määrittelyä unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien petosten ja muiden laittomien toimien torjunnan osalta; sen tavoitteena on vahvistaa suojaa kyseisiin taloudellisiin etuihin vaikuttavia rikoksia vastaan tätä alaa koskevan unionin säännöstön mukaisesti.
   2 artikla
   Määritelmät ja soveltamisala
   1.   Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

               a)

               ’unionin taloudellisilla eduilla’ kaikkia tuloja, menoja ja varoja, jotka kuuluvat johonkin seuraavista, on hankittu niistä jonkin kautta tai lankeavat maksettaviksi niistä johonkin:

                           i)

                           unionin talousarvio;

                           ii)

                           perussopimusten mukaisesti perustettujen unionin toimielinten, elinten ja laitosten talousarviot tai niiden suoraan tai välillisesti hallinnoimat ja valvomat talousarviot;

               b)

               ’oikeushenkilöllä’ mitä tahansa yhteisöä, jolla on sovellettavan lain mukaan oikeushenkilön asema, lukuun ottamatta valtioita tai julkisia elimiä niiden käyttäessä julkista valtaa sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä.

         2.   Arvonlisäveroon perustuvista omista varoista saatavien tulojen osalta tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan yhteiseen alv-järjestelmään kohdistuvien vakavien rikosten tapauksessa. Tämän direktiivin soveltamiseksi yhteiseen alv-järjestelmään kohdistuvat rikokset katsotaan vakaviksi, jos 3 artiklan 2 kohdan d alakohdassa määritellyt tahalliset teot tai laiminlyönnit ovat yhteydessä kahden tai useamman unionin jäsenvaltion alueeseen ja niistä aiheutuva kokonaisvahinko on vähintään 10 000 000 euroa.
   3.   Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden verohallinnon rakenteeseen ja toimintaan.
   II OSASTO

      RIKOKSET, JOTKA KOSKEVAT UNIONIN TALOUDELLISIIN ETUIHIN VAIKUTTAVIA PETOKSIA

   3 artikla
   Unionin taloudellisiin etuihin vaikuttava petos
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että unionin taloudellisiin etuihin vaikuttava petos on rikos, jos se on tehty tahallisesti.
   2.   Tässä direktiivissä unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavina petoksina pidetään:

               a)

               muiden kuin hankintoihin liittyvien menojen osalta tekoja tai laiminlyöntejä, jotka koskevat

                           i)

                           väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että unionin talousarvioon tai unionin hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin talousarvioihin sisältyviä varoja tai omaisuutta käytetään väärin tai pidätetään oikeudettomasti;

                           ii)

                           erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä; tai

                           iii)

                           tällaisten varojen tai omaisuuden väärinkäyttöä muihin tarkoituksiin kuin mihin ne on alun perin myönnetty;

               b)

               hankintoihin liittyvien menojen osalta tekoja tai laiminlyöntejä, ainakin jos ne on tehty laittoman hyödyn tuottamiseksi rikoksentekijälle tai muulle taholle niin, että unionin taloudellisille eduille aiheutuu menetyksiä, jotka koskevat

                           i)

                           väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että unionin talousarvioon tai unionin hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin talousarvioihin sisältyviä varoja tai omaisuutta käytetään väärin tai pidätetään oikeudettomasti;

                           ii)

                           erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä; tai

                           iii)

                           tällaisten varojen tai omaisuuden väärinkäyttöä muihin tarkoituksiin kuin mihin ne on alun perin myönnetty, mikä vahingoittaa unionin taloudellisia etuja;

               c)

               muiden kuin d alakohdassa tarkoitetuista arvonlisäveroon perustuvista omista varoista saatavien tulojen osalta tekoja tai laiminlyöntejä, jotka koskevat

                           i)

                           väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että unionin yleiseen talousarvioon tai unionin hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin talousarvioihin sisältyvät varat vähenevät oikeudettomasti;

                           ii)

                           erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä; tai

                           iii)

                           laillisesti saadun edun väärinkäyttämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä;

               d)

               arvonlisäveroon perustuvista omista varoista saatavien tulojen osalta kaikkia rajatylittävissä petollisissa menettelyissä tehtyjä tekoja tai laiminlyöntejä, jotka koskevat

                           i)

                           väärien, virheellisten tai puutteellisten arvonlisäveroon liittyvien ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa unionin yleiseen talousarvioon sisältyvien varojen väheneminen;

                           ii)

                           erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa arvonlisäveroon liittyvien tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä; tai

                           iii)

                           paikkansa pitävien arvonlisäveroon liittyvien ilmoitusten esittämistä maksamatta jättämisen vilpilliseksi peittämiseksi tai arvonlisäveron palautuksiin johtavien oikeuksien laittomaksi luomiseksi.

         4 artikla
   Muut unionin taloudellisiin etuihin liittyvät rikokset
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että direktiivin (EU) 2015/849 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu rahanpesu, jossa on kyse tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla rikoksilla saadusta omaisuudesta, on rikos.
   2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tahallinen lahjuksen ottaminen ja tahallinen lahjuksen antaminen ovat rikoksia.

               a)

               Tässä direktiivissä lahjuksen ottamisella tarkoitetaan virkamiehen toimintaa, jolla hän pyytää tai ottaa vastaan suoraan tai kolmannen välityksellä mitä tahansa etuja itselleen tai kolmannelle osapuolelle tai hyväksyy lupauksen tällaisesta edusta korvaukseksi siitä, että hän toimii tai pidättyy toimimasta virkavelvollisuuksiensa mukaisesti tai tehtäviään hoitaessaan tavalla, joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa unionin taloudellisia etuja.

               b)

               Tässä direktiivissä lahjuksen antamisella tarkoitetaan henkilön toimintaa, jolla luvataan, tarjotaan tai annetaan suoraan tai kolmannen välityksellä mikä tahansa etu virkamiehelle itselleen tai kolmannelle osapuolelle siitä, että hän toimii tai pidättyy toimimasta virkavelvollisuuksiensa mukaisesti tai tehtäviään hoitaessaan tavalla, joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa unionin taloudellisia etuja.

         3.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tahallinen varojen väärinkäyttö on rikos.
   Tässä direktiivissä varojen väärinkäytöllä tarkoitetaan sellaisen virkamiehen toimintaa, jonka tehtävänä on varojen tai omaisuuden suora tai välillinen hallinnointi ja joka toimii varojen sitomiseksi tai maksamiseksi taikka varojen osoittamiseksi tai käyttämiseksi niiden käyttötarkoituksen vastaisesti millä hyvänsä tavalla, joka vahingoittaa unionin taloudellisia etuja.
   4.   Tässä direktiivissä ’virkamiehellä’ tarkoitetaan

               a)

               unionin virkamiestä tai kansallista virkamiestä, myös toisen jäsenvaltion kansallista virkamiestä ja kolmannen maan kansallista virkamiestä;

                           i)

                           ’unionin virkamiehellä’ tarkoitetaan

                                       —

                                       henkilöä, joka on virkamies tai unionin muu sopimussuhteinen työntekijä Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen tai Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen, jotka on vahvistettu neuvoston asetuksella (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 (16), jäljempänä ’henkilöstösäännöt’, mukaisesti; tai

                                       —

                                       henkilöä, jonka jäsenvaltio taikka julkinen tai yksityinen elin on asettanut unionin käyttöön ja joka hoitaa vastaavia tehtäviä kuin unionin virkamiehet tai muuhun henkilöstöön kuuluvat.

                                 Unionin virkamiehiin rinnastetaan perussopimusten mukaisesti perustettujen unionin toimielinten, elinten, virastojen ja laitosten jäsenet sekä näiden henkilöstöön kuuluvat, sikäli kuin henkilöstösäännöt eivät koske heitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta pöytäkirjoihin N:o 3 ja N:o 7 sisältyvien erioikeuksia ja vapauksia koskevien määräyksien soveltamista;

                           ii)

                           ’kansallisella virkamiehellä’ tarkoitetaan sen jäsenvaltion tai kolmannen maan kansallisessa lainsäädännössä määriteltyä virkamiestä tai julkista viranomaista, jossa kyseinen henkilö suorittaa tehtäviänsä.

                     Kun on kyse jäsenvaltion virkamiestä tai kolmannen maan kansallista virkamiestä koskevasta oikeudellisesta menettelystä, jonka on pannut vireille toinen jäsenvaltio, viimeksi mainitun on kuitenkin sovellettava edellä olevaa kansallisen virkamiehen määritelmää ainoastaan siltä osin kuin se on sovitettavissa yhteen sen oman kansallisen oikeuden kanssa.
               Ilmaisulla ’kansallinen virkamies’ tarkoitetaan henkilöä, joka on täytäntöönpanevassa tai hallinto- tai oikeusvirassa kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla. Henkilö, joka on lainsäädännöllisessä virassa kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla, rinnastetaan kansalliseen virkamieheen;

               b)

               mitä tahansa muuta henkilöä, joka hoitaa julkista tehtävää sitä varten nimettynä ja joka osallistuu unionin taloudellisten etujen hallinnointiin tai niitä koskeviin päätöksiin jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa.

         III OSASTO

      YLEISET SÄÄNNÖKSET UNIONIN TALOUDELLISIIN ETUIHIN VAIKUTTAVISTAPETOKSISTA JA MUISTA RIKOKSISTA

   5 artikla
   Yllyttäminen, avunanto ja yritys
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yllyttäminen tai avunanto 3 ja 4 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin on säädetty rangaistavaksi rikokseksi.
   2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklassa ja 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun rikoksen yritys on säädetty rangaistavaksi rikokseksi.
   6 artikla
   Oikeushenkilöiden vastuu
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä toimien henkilö, jonka johtava asema oikeushenkilössä perustuu

               a)

               valtaan edustaa oikeushenkilöä;

               b)

               valtuuteen tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta; tai

               c)

               valtuuteen käyttää määräysvaltaa oikeushenkilössä.

         2.   Jäsenvaltioiden on lisäksi toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen, jos tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu henkilö on laiminlyönyt valvontatehtävänsä tai määräysvallan käyttötehtävänsä siten, että kyseisen henkilön alaisena toimiva henkilö on voinut tehdä 3, 4 tai 5 artiklassa tarkoitetun rikoksen kyseisen oikeushenkilön hyväksi.
   3.   Se, mitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään oikeushenkilöiden vastuusta, ei sulje pois mahdollisuutta panna vireille rikosoikeudellinen menettely sellaisia luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekijöitä tai niistä rikosoikeudellisesti vastuussa 5 artiklan nojalla.
   7 artikla
   Luonnollisille henkilöille määrättävät seuraamukset
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollisille henkilöille määrätään 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia.
   2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista määrättävä enimmäisrangaistus käsittää vankeusrangaistuksen.
   3.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään neljän vuoden vankeus, jos niistä aiheutuu merkittävää vahinkoa tai etua.
   Edellä 3 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdassa ja 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista aiheutunut vahinko tai etu on oletettava merkittäviksi silloin, kun kyse on yli 100 000 eurosta.
   Edellä 3 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetuista ja 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvista rikoksista aiheutunut vahinko tai etu on aina oletettava merkittäväksi.
   Jäsenvaltiot voivat myös säätää enimmäisrangaistuksen, joka on vähintään neljän vuoden vankeus, muiden niiden kansallisessa lainsäädännössä määriteltyjen vakavien asianhaarojen perusteella.
   4.   Kun kyse on 3 artiklan 2 kohdan a, b tai c alakohdassa tai 4 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, joissa vahinko on alle 10 000 euroa tai etu alle 10 000 euroa, jäsenvaltiot voivat säätää muita kuin rikosoikeudellisia seuraamuksia.
   5.   Edellä oleva 1 kohta ei rajoita toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia ryhtyä kurinpitotoimiin virkamiehiä vastaan.
   8 artikla
   Raskauttava asianhaara
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3, 4 tai 5 artiklassa tarkoitettuun rikokseen syyllistyminen neuvoston puitepäätöksessä 2008/841/YOS tarkoitetun rikollisjärjestön puitteissa katsotaan raskauttavaksi asianhaaraksi.
   9 artikla
   Oikeushenkilöille määrättävät seuraamukset
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 6 artiklan nojalla vastuussa olevalle oikeushenkilölle säädetään tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset, jotka sisältävät rikosoikeudellisia tai muita sakkoja ja jotka voivat sisältää muita seuraamuksia, kuten

               a)

               oikeuden menettäminen julkisista varoista myönnettäviin etuuksiin tai tukiin;

               b)

               tilapäinen tai pysyvä osallistumiskielto julkisiin tarjouskilpailumenettelyihin;

               c)

               väliaikainen tai pysyvä kielto harjoittaa liiketoimintaa;

               d)

               tuomioistuimen valvontaan asettaminen;

               e)

               tuomioistuimen päätös, jolla oikeushenkilö määrätään purettavaksi;

               f)

               rikoksen tekemiseen käytettyjen tilojen sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi.

         10 artikla
   Varojen jäädyttäminen ja menetetyksi tuomitseminen
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten rikoksentekovälineiden ja rikosten tuottaman hyödyn jäädyttämiseksi ja menetetyksi tuomitsemiseksi. Jäsenvaltioiden, joita sitoo Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/42/EU (17), on tehtävä tämä kyseisen direktiivin mukaisesti.
   11 artikla
   Lainkäyttövalta
   1.   Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jos

               a)

               rikos on tehty kokonaan tai osittain sen alueella; tai

               b)

               rikoksen tekijä on jäsenvaltion kansalainen.

         2.   Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jos rikoksentekijään sovelletaan rikoksen tekohetkellä henkilöstösääntöjä. Kukin jäsenvaltio voi pidättäytyä soveltamasta tai soveltaa ainoastaan erityistapauksissa tai -olosuhteissa tässä kohdassa säädettyjä lainkäyttövaltaa koskevia sääntöjä, jolloin sen on ilmoitettava asiasta komissiolle.
   3.   Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle päätöksestään laajentaa lainkäyttövaltansa 3, 4 tai 5 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jotka on tehty sen alueen ulkopuolella, jos kyse on mistä hyvänsä seuraavista tilanteista:

               a)

               rikoksentekijällä on vakinainen asuinpaikka kyseisen jäsenvaltion alueella;

               b)

               rikos on tehty sen alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön hyväksi; tai

               c)

               rikoksentekijä on kyseisen jäsenvaltion virkamies, joka toimii virkatehtävässään.

         4.   Jäsenvaltioiden on 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja tapauksia varten toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden lainkäyttövallan harjoittamisen ehtona ei ole, että syyte voidaan nostaa vain rikoksen uhrin rikoksentekopaikassa tekemän ilmoituksen perusteella tai rikoksen tekopaikkana olevan jäsenvaltion ilmiannon perusteella.
   12 artikla
   Unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien rikosten vanhentumisaika
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet säätääkseen vanhentumisajan, jonka puitteissa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten tutkinta, syytteeseenpano, oikeudenkäynti ja tuomioistuimen päätöksen tekeminen on mahdollista riittävän pitkään sen jälkeen kun kyseiset rikokset on tehty, jotta niitä voidaan torjua tehokkaasti.
   2.   Kun kyse on 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, joista määrättävä enimmäisseuraamus on vähintään neljä vuotta vankeutta, jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta rikosten tutkinta, syytteeseenpano, oikeudenkäynti ja tuomioistuimen päätöksen tekeminen on mahdollista vähintään viiden vuoden ajan näiden rikosten tekohetkestä.
   3.   Poiketen siitä, mitä 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat vahvistaa vanhentumisajaksi lyhyemmän ajan kuin viisi vuotta mutta kuitenkin vähintään kolme vuotta edellyttäen, että vanhentumisaika voidaan keskeyttää tiettyjen toimien vuoksi.
   4.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että

               a)

               seuraamus, joka on enemmän kuin yksi vuosi vankeutta, tai vaihtoehtoisesti

               b)

               vankeusrangaistus, kun kyse on rikoksesta, josta määrättävä enimmäisseuraamus on vähintään neljä vuotta vankeutta,

         joka on määrätty 3, 4 tai 5 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta annetun lopullisen tuomion mukaisesti, voidaan panna täytäntöön vähintään viiden vuoden ajan lopullisen tuomion antamisesta. Tämä ajanjakso voi sisältää keskeytyksestä tai lykkäämisestä johtuvia vanhentumisajan pidennyksiä.
   13 artikla
   Takaisinperintä
   Tällä direktiivillä ei rajoiteta:

               1)

               3 artiklan 2 kohdan a, b tai c alakohdassa tai 4 tai 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten yhteydessä perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintää unionin tasolla,

               2)

               3 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tai 4 tai 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten yhteydessä maksamatta jätettyjen arvonlisäverojen takaisinperintää kansallisella tasolla.

         14 artikla
   Vuorovaikutus muiden sovellettavien unionin säädösten kanssa
   Tällä direktiivillä ei rajoiteta sellaisten hallinnollisten toimenpiteiden, seuraamusten ja sakkojen soveltamista, joista säädetään unionin lainsäädännössä, erityisesti asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 4 ja 5 artiklassa, tai unionin lainsäädännön tietyn velvoitteen mukaisesti annetussa kansallisessa lainsäädännössä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rikosoikeudelliset menettelyt, jotka aloitetaan tämän direktiivin kansallisten täytäntöönpanosäännösten nojalla, eivät vaikuta epäasianmukaisesti unionin lainsäädännössä tai kansallisissa täytäntöönpanosäännöksissä vahvistettujen hallinnollisten toimenpiteiden, seuraamusten ja sakkojen, joita ei voida rinnastaa rikosoikeudellisiin menettelyihin, asianmukaiseen ja tehokkaaseen soveltamiseen.
   IV OSASTO

      LOPPUSÄÄNNÖKSET

   15 artikla
   Jäsenvaltioiden ja komission (OLAF) ja muiden unionin toimielinten, elinten ja laitosten välinen yhteistyö
   1.   Rajoittamatta rajat ylittävää yhteistyötä ja rikosasioissa annettavaa keskinäistä oikeusapua koskevien sääntöjen soveltamista jäsenvaltiot, Eurojust, Euroopan syyttäjänvirasto ja komissio tekevät toimivaltansa mukaisesti keskenään yhteistyötä 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten torjunnassa. Tässä tarkoituksessa komissio ja tarvittaessa Eurojust antavat toimivaltaisille kansallisille viranomaisille sellaista teknistä ja toiminnallista apua, jota ne tarvitsevat tutkintatoimiensa yhteensovittamiseksi.
   2.   Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat toimivaltansa mukaisesti vaihtaa tietoja komission kanssa tosiasioiden selvittämisen helpottamiseksi ja 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten vastaisen tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. Komissio ja toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ottavat kussakin yksittäistapauksessa huomioon luottamuksellisuutta koskevat vaatimukset ja tietosuojaa koskevat säännöt. Toimittaessaan tietoja komissiolle jäsenvaltio voi tässä tarkoituksessa asettaa tietojen käyttämistä koskevia erityisehtoja komissiolle tai toiselle jäsenvaltiolle, jolle kyseinen tieto voidaan välittää, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiedonsaantia koskevan kansallisen oikeuden soveltamista.
   3.   Tilintarkastustuomioistuimen ja tilintarkastajien, joiden vastuulla on perussopimusten nojalla perustettujen toimielinten, elinten ja virastojen talousarviota koskeva tilintarkastus ja toimielinten hallinnoimien ja valvomien talousarvioiden tilintarkastus, on paljastettava OLAFille ja muille toimivaltaisille viranomaisille kaikki teot, jotka ne ovat saaneet tietoonsa tehtäviänsä hoitaessaan ja jotka voidaan luokitella 3, 4 tai 5 artiklassa tarkoitetuksi rikokseksi. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tilintarkastuselimet toimivat samoin.
   16 artikla
   Euroopan yhteisöjen taloudellisia etuja koskevan yleissopimuksen korvaaminen
   Korvataan tällä direktiivillä 6 päivästä heinäkuuta 2019 Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehty yleissopimus ja sen 27 päivänä syyskuuta 1996, 29 päivänä marraskuuta 1996 ja 19 päivänä kesäkuuta 1997 tehdyt pöytäkirjat niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo.
   Niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo, viittauksia yleissopimukseen pidetään viittauksina tähän direktiiviin.
   17 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 6 päivänä heinäkuuta 2019. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 6 päivästä heinäkuuta 2019.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Niissä on myös mainittava, että voimassa olevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä olevat viittaukset tällä direktiivillä korvattuihin yleissopimuksen määräyksiin on niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo, katsottava viittauksiksi tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset ja maininta tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   18 artikla
   Raportointi ja arviointi
   1.   Komissio antaa viimeistään 6 päivänä heinäkuuta 2021 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet tämän direktiivin noudattamiseksi.
   2.   Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle vuosittain seuraavat 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettuja rikoksia koskevat tilastot, jos ne ovat saatavilla keskustasolla asianomaisessa jäsenvaltiossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muissa unionin säädöksissä säädettyjen raportointivelvoitteiden soveltamista:

               a)

               käynnistettyjen rikosoikeudellisten menettelyjen lukumäärä, niiden menettelyjen lukumäärä, joissa syytteestä on luovuttu, jotka päättyivät vapauttavaan päätökseen ja jotka päättyivät langettavaan tuomioon sekä käynnissä olevien menettelyjen lukumäärä;

               b)

               rikosoikeudellisten menettelyjen perusteella takaisin perityt määrät ja arvioidut vahingot.

         3.   Komissio antaa, tämän artiklan 1 kohdan nojalla antamansa kertomuksen ja jäsenvaltioiden 2 kohdan nojalla lähettämät tilastot huomioon ottaen, viimeistään 6 päivänä heinäkuuta 2024, Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan tämän direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevan kansallisen lainsäädännön vaikutusta unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten estämiseen.
   4.   Komissio antaa viimeistään 6 päivänä heinäkuuta 2022 jäsenvaltioiden 2 kohdan nojalla lähettämien tilastojen perusteella Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan unionin taloudellisten etujen suojan tehostamista koskevan yleisen tavoitteen kannalta,

               a)

               onko 2 artiklan 2 kohdassa säädetty kynnysarvo asianmukainen,

               b)

               ovatko vanhentumisaikaa koskevat 12 artiklassa tarkoitetut säännökset riittävän tehokkaita,

               c)

               torjuuko tämä direktiivi tehokkaasti hankintoihin liittyviä petoksia.

         5.   Edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuihin kertomuksiin liitetään tarvittaessa lainsäädäntöehdotus, joka voi sisältää hankintoihin liittyviä petoksia koskevan erityisen säännöksen.
   19 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   20 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.

      Tehty Strasbourgissa 5 päivänä heinäkuuta 2017.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         A. TAJANI

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. MAASIKAS

      (1)  EUVL C 391, 18.12.2012, s. 134.

      (2)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 16. huhtikuuta 2014 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston ensimmäisen käsittelyn kanta, vahvistettu 25. huhtikuuta 2017 (EUVL C 184, 9.6.2017, s. 1). Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 5. heinäkuuta 2017 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  EYVL C 316, 27.11.1995, s. 48.

      (4)  EYVL C 313, 23.10.1996, s. 1.

      (5)  EYVL C 151, 20.5.1997, s. 1.

      (6)  EYVL C 221, 19.7.1997, s. 11.

      (7)  Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95, annettu 18 päivänä joulukuuta 1995, Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta (EYVL L 312, 23.12.1995, s. 1).

      (8)  Neuvoston direktiivi 2006/112/EY, annettu 28 päivänä marraskuuta 2006, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä (EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1).

      (9)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 966/2012, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta (EUVL L 298, 26.10.2012, s. 1).

      (10)  Neuvoston puitepäätös 2008/841/YOS, tehty 24 päivänä lokakuuta 2008, järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta (EUVL L 300, 11.11.2008, s. 42).

      (11)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 883/2013, annettu 11 päivänä syyskuuta 2013, Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1073/1999 sekä neuvoston asetuksen (Euratom) N:o 1074/1999 kumoamisesta (EUVL L 248, 18.9.2013, s. 1).

      (12)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/849, annettu 20 päivänä toukokuuta 2015, rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY ja komission direktiivin 2006/70/EY kumoamisesta (EUVL L 141, 5.6.2015, s. 73).

      (13)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/680, annettu 27 päivänä huhtikuuta 2016, luonnollisten henkilöiden suojelusta toimivaltaisten viranomaisten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä rikosten ennalta estämistä, tutkimista, paljastamista tai rikoksiin liittyviä syytetoimia tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa varten sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja neuvoston puitepäätöksen 2008/977/YOS kumoamisesta (EUVL L 119, 4.5.2016, s. 89).

      (14)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001, annettu 18 päivänä joulukuuta 2000, yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 8, 12.1.2001, s. 1).

      (15)  EUVL C 383, 12.12.2012, s. 1

      (16)  EYVL L 56, 4.3.1968, s. 1.

      (17)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/42/EU, annettu 3 päivänä huhtikuuta 2014, rikoksentekovälineiden ja rikoshyödyn jäädyttämisestä ja menetetyksi tuomitsemisesta Euroopan unionissa (EUVL L 127, 29.4.2014, s. 39).


Avis juridique important

|

31998L0043

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/43/EY, annettu 6 päivänä heinäkuuta 1998, tupakkatuotteiden mainontaa ja niiden hyväksi tapahtuvaa sponsorointia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 213 , 30/07/1998 s. 0009 - 0012

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 98/43/EY,annettu 6 päivänä heinäkuuta 1998,tupakkatuotteiden mainontaa ja niiden hyväksi tapahtuvaa sponsorointia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan sekä 66 ja 100 a artiklan,ottavat huomioon komission ehdotuksen (1),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä (3),sekä katsovat, että1) tupakkatuotteiden mainontaa ja niiden hyväksi tapahtuvaa sponsorointia koskevissa jäsenvaltioiden laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä on eroja; tämä mainonta ja sponsorointi ylittää jäsenvaltioiden rajat, ja sen vuoksi nämä erot ovat omiaan luomaan esteitä kyseisen toiminnan välineinä toimivien tuotteiden liikkumiselle ja alan palvelujen tarjoamisen vapaudelle samoin kuin aiheuttamaan kilpailun vääristymistä ja muodostumaan tällä tavoin esteeksi sisämarkkinoiden toiminnalle,2) nämä esteet olisi poistettava, minkä vuoksi tupakkatuotteiden mainontaa ja niiden hyväksi tapahtuvaa sponsorointia koskevia sääntöjä olisi lähennettävä jättämällä kuitenkin jäsenvaltioille mahdollisuus tietyin edellytyksin määrätä ihmisten terveyden suojelemiseksi tarpeellisina pitämistään vaatimuksista,3) komissio perustaa perustamissopimuksen 100 a artiklan 3 kohdan mukaisesti 1 kohdassa tarkoitetut, terveyttä, turvallisuutta, ympäristönsuojelua ja kuluttajansuojaa koskevat ehdotuksensa suojelun korkeaan tasoon,4) tässä direktiivissä olisi näin ollen otettava asianmukaisella tavalla huomioon ihmisten terveyden suojeleminen, erityisesti nuorten terveyden suojeleminen, joiden osalta mainonta on merkittävä tupakkatuotteita edistävä tekijä,5) neuvosto antoi sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan turvaamiseksi 100 a artiklan perusteella tupakkatuotteiden merkintöjä koskevan direktiivin 89/622/ETY (4) ja savukkeiden enimmäistervapitoisuutta koskevan direktiivin 90/239/ETY (5),6) direktiivi 92/28/ETY (6) käsittää ihmiselle tarkoitettuja lääkkeitä koskevan mainonnan; tupakoinnista vieroittamiseen tarkoitettuja tuotteita koskeva mainonta ei kuuluisi tämän direktiivin soveltamisalaan,7) tätä direktiiviä ei sovelleta yksinomaan tupakkakaupan ammattilaisille tarkoitettuun viestintään, kaupan pidettävien tupakkatuotteiden esillepanoon ja niiden hintojen ilmoittamiseen sekä, jos myyntiä koskevat järjestelyt sen sallivat, tupakan myyntipisteissä ostajalle suunnattuun mainontaan sekä sellaisista kolmansista maista peräisin olevien julkaisujen myyntiin, jotka eivät täytä tämän direktiivin vaatimuksia edellyttäen kuitenkin, että noudatetaan yhteisön oikeutta ja yhteisön kansainvälisiä velvoitteita; jäsenvaltioiden tehtävänä on tarvittaessa toteuttaa näillä aloilla aiheellisia toimenpiteitä,8) ottaen huomioon kaikkien suullisen, kirjallisen ja painetun, radion tai television tai elokuvan välityksellä esitetyn mainonnan keinojen välisen keskinäisen riippuvuuden ja kilpailun vääristymisen ja säännösten kiertämisen estämiseksi tämän direktiivin olisi katettava kaikki mainonnan keinot ja muodot lukuun ottamatta televisiomainontaa, joka kuuluu jo televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/522/ETY (7) soveltamisalaan,9) kaikilla epäsuoran mainonnan ja sponsoroinnin muodoilla sekä ilmaisjakelulla on samat vaikutukset kuin suoralla mainonnalla; sen vuoksi niitä olisi säädeltävä, rajoittamatta kuitenkaan sananvapauden perusperiaatetta, mukaan lukien ne epäsuoran mainonnan muodot, joissa tupakkatuotteen nimeä suoraan mainitsematta käytetään tupakkatuotteista käytettyä nimeä, tavaramerkkiä, symbolia tai muuta erottavaa piirrettä; jäsenvaltiot voivat kuitenkin lykätä näiden säännösten soveltamista kaupallisten käytäntöjen mukauttamiseksi ja tupakkatuotteiden hyväksi tapahtuvan sponsoroinnin korvaamiseksi muilla soveltuvilla tuen muodoilla,10) jäsenvaltioilla säilyisi edelleen mahdollisuus sallia, että muiden tuotteiden ja palvelujen kuin tupakkatuotteiden tai -palvelujen mainonnassa jatketaan tietyin edellytyksin sellaisen nimen käyttöä, jota on vilpittömässä mielessä käytetty jo ennen tämän direktiivin voimaantuloa sekä kyseisistä tuotteista tai palveluista että tupakkatuotteista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tupakkatuotteiden mainonnan säätelyn soveltamista,11) kaikkien tässä direktiivissä tarkoitetun sponsoroinnin päämäärien saavuttamiseksi soveltuvien keinojen olisi kuuluttava sen nykyisen toiminnan ja tapahtumien sponsoroinnin piiriin, johon jäsenvaltiot saavat edelleen antaa luvan viimeistään 1 päivänä lokakuuta 2006 päättyvän, tämän direktiivin voimaantuloa seuraavan kahdeksan vuoden siirtymäkauden ajan ja johon olisi siirtymäaikana kohdistettava vapaaehtoisia rajoituksia ja johon käytettyjen summien tasoa olisi alennettava, ja12) tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten soveltamisen valvontaa varten jäsenvaltioiden olisi otetava käyttöön aiheelliset keinot kansallista lainsäädäntöään noudattaen,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Tämän direktiivin tarkoituksena on tupakkatuotteiden mainontaa ja niiden hyväksi tapahtuvaa sponsorointia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentäminen.2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan:1. `tupakkatuotteilla` tupakasta kokonaan tai osittain valmistettuja, poltettavaksi, sieraimiin vedettäväksi, imeskeltäväksi tai pureskeltavaksi tarkoitettuja tuotteita;2. `mainonnalla` liiketoimintaan liittyvää viestintää, jonka tarkoituksena on tupakkatuotteen myynnin edistäminen tai jolla on suora tai välillinen tupakkatuotteen myyntiä edistävä vaikutus, mukaan lukien mainonta, jolla tupakkatuotetta suoraan mainitsematta yritetään kiertää mainontakielto käyttämällä tupakkatuotteiden nimiä, tavaramerkkejä, symboleja tai muita erottavia piirteitä;3. `sponsoroinnilla` sellaista julkista tai yksityistä tapahtumalle tai toiminnalle annettavaa tukea, jonka tarkoituksena on tupakkatuotteiden edistäminen tai joka suoraan tai välillisesti vaikuttaa tupakkatuotteita edistävästi;4. `tupakan myyntipisteellä` paikkaa, jossa tupakkatuotteet ovat myynnissä.3 artikla 1. Mainonta ja sponsorointi kaikissa muodoissaan on yhteisössä kielletty, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 89/552/ETY soveltamista.2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot saavat sallia, että muiden tuotteiden tai palvelujen mainonnassa käytetään nimeä, jota vilpittömässä mielessä jo käytetään sekä tupakkatuotteista että muista tuotteista tai palveluista, joita sama yritys tai eri yritykset ovat pitäneet kaupan tai tarjonneet ennen 30 päivää heinäkuuta 1998.Tätä nimeä voidaan kuitenkin käyttää ainoastaan muodossa, joka selvästi erottuu tupakkatuotteesta käytetystä nimestä, ja ilman tupakkatuotteesta jo käytettyä muuta erottavaa tunnusta.3. a) Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että millään tupakkatuotteella ei ole muun tuotteen tai palvelun nimeä, tavaramerkkiä, symbolia tai muuta erottavaa piirrettä, jollei tätä tupakkatuotetta 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna päivänä jo pidetä kaupan kyseisellä nimellä tai tavaramerkillä tai symbolilla taikka muun erottavan piirteen avulla.b) Edellä 1 kohdassa säädettyä kieltoa ei saa kiertää 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päivän jälkeen markkinoille saatettavan tuotteen tai tarjottavan palvelun osalta käyttämällä tupakkatuotteista jo käytettyjä nimiä, tavaramerkkejä, symboleja tai muita erottavia piirteitä.Tätä varten tuotteen tai palvelun nimi, tavaramerkki, symboli tai muu erottava piirre on esitettävä siten, että se selvästi erottuu tupakkatuotteessa käytetystä nimestä, tavaramerkistä, symbolista tai muusta erottavasta piirteestä.4. Ilmaisjakelu, jonka tarkoituksena on tupakkatuotteen myynnin edistäminen tai joka suoraan tai välillisesti vaikuttaa tupakkatuotetta edistävästi, on kielletty.5. Tätä direktiiviä ei sovelleta- yksinomaan tupakkakaupan alan ammattilaisille suunnattuun viestintään;- kaupan pidettävien tupakkatuotteiden esillepanoon ja niiden hintojen ilmoittamiseen tupakanmyyntipisteissä;- mainontaan tupakkatuotteiden myyntiin erikoistuneissa liikkeissä ja niiden näytteillepanotilassa tai, jos on kyse erilaisten tuotteiden tai palvelujen myyntiliikkeestä, tupakkatuotteiden myyntiä varten tarkoitetuissa paikoissa, sekä sellaisissa myyntipisteissä, joita, kuten Kreikassa, koskee erityinen sosiaalisin perustein annettu lupa ("periptera");- sellaisten julkaisujen kaupan pitämiseen, jotka sisältävät tupakkatuotteiden mainontaa ja jotka on toimitettu ja painettu kolmansissa maissa, jos kyseisiä julkaisuja ei ole pääasiallisesti tarkoitettu yhteisön markkinoille.4 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että tämän direktiivin perusteella annettujen kansallisten säännösten soveltamisen valvomiseksi on riittävät ja tehokkaat keinot. Näihin keinoihin voivat kuulua säännökset, joiden nojalla henkilöt tai yhteisöt, joilla on kansallisen lainsäädännön mukaan oikeutettua etua tämän direktiivin vastaisen mainonnan poistamisesta, voivat ryhtyä oikeudellisiin toimiin tällaista mainontaa vastaan tai saattaa asian sellaisen hallintoviranomaisen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta ratkaista valitukset tai panna vireille asianmukainen oikeudenkäynti asiassa.5 artikla Tällä direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden mahdollisuutta säätää perustamissopimuksen määräyksiä noudattaen tupakkatuotteiden mainontaa tai sponsorointia koskevia tiukempia vaatimuksia, joita ne pitävät tarpeellisina ihmisten terveyden suojelemiseksi.6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä heinäkuuta 2001. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaus tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3. Jäsenvaltiot voivat lykätä 3 artiklan 1 kohdan soveltamista- lehdistön osalta yhdellä vuodella,- sponsoroinnin osalta kahdella vuodella.Poikkeustapauksissa ja asianmukaisesti perustelluista syistä jäsenvaltiot voivat edelleen antaa luvan maailmanlaajuisesti järjestettyjen tapahtumien tai toiminnan nykyiseen sponsorointiin viimeistään 1 päivänä lokakuuta 2006 päättyvän kolmen vuoden lisäjakson ajan, edellyttäen että- siirtymäajan kuluessa tähän sponsorointiin käytetyt rahamäärät pienenevät,- otetaan käyttöön vapaaehtoisia rajoittamistoimenpiteitä mainonnan näkyvillä olon rajoittamiseksi kyseisissä tapahtumissa tai toiminnoissa.7 artikla Komissio esittää viimeistään 30 päivänä heinäkuuta 2001 ja sen jälkeen joka toinen vuosi Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta, erityisesti 3 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 6 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta ja vaikutuksista siihen tarvittaessa liittyvine ehdotuksineen tämän direktiivin mukauttamiseksi kyseisissä kertomuksissa todettuun kehitykseen. Tällainen mukauttaminen ei vaikuta 6 artiklan 3 kohdassa säädettyihin määräaikoihin.8 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Europaan yhteisöjen virallisessa lehdessä.9 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä päivänä heinäkuuta 1998.Euroopan parlamentin puolestaJ. M. GIL-ROBLESPuhemiesNeuvoston puolestaR. EDLINGERPuheenjohtaja(1) EYVL C 129, 21.5.1992, s. 5.(2) EYVL C 313, 30.11.1992, s. 27.(3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 11. helmikuuta 1992 (EYVL C 67, 16.3.1992, s. 35), sisältö vahvistettu 189 b artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen 3. joulukuuta 1993, neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 12. helmikuuta 1998 (EYVL C 91, 26.3.1998, s. 34), Euroopan parlamentin päätös, tehty 13. toukokuuta 1998 (EYVL C 167, 1.6.1998) ja neuvoston päätös, tehty 22. kesäkuuta 1998.(4) EYVL L 359, 8.12.1989, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/41/ETY (EYVL L 158, 11.6.1992, s. 30).(5) EYVL L 137, 30.5.1990, s. 36.(6) EYVL L 113, 30.4.1992, s. 13.(7) EYVL L 298, 17.10.1989, s. 23, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY (EYVL L 202, 30.7.1997, s. 60).


Avis juridique important

|

31990L0404

Neuvoston direktiivi 90/404/ETY, annettu 27 päivänä heinäkuuta 1990, siemenperunoiden pitämisestä kaupan annetun direktiivin 66/403/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 208 , 07/08/1990 s. 0030 - 0030 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 33 s. 0107  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 33 s. 0107

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 27 päivänä heinäkuuta 1990,siemenperunoiden pitämisestä kaupan annetun direktiivin 66/403/ETY muuttamisesta (90/404/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),sekä katsoo, ettädirektiivissä 66/403/ETY(2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/366/ETY(3), vahvistetaan yhteisössä kaupan pidettäviä siemenperunoita koskevat yhteisön säännöt,ottaen huomioon nykyisissä lisäystekniikoissa tapahtuneen edistyksen olisi vahvistettava yhteisön menettely mikrolisäystekniikan avulla tuotettavien siemenperunoiden kaupan pitämisessä sovellettavien erityisten sääntöjen laadintaan,direktiivin 66/403/ETY 15 artiklan 2 kohdassa säädetään myös, että tietyistä päivämääristä alkaen jäsenvaltiot eivät enää voi itse todeta kolmansissa maissa korjattujen siemenperunoiden vastaavuutta yhteisössä korjattujen ja tämän direktiivin säännösten mukaisten siemenperunoiden kanssa,kuitenkin yhteisön vastaavuustoteamukseen tähtäävän työn oltua vielä kesken kaikkien asianomaisten kolmansien maiden osalta direktiivin 66/403/ETY 15 artiklan 2 a kohdassa annetaan jäsenvaltioille lupa pidentää 31 päivään maaliskuuta 1989 jo tehtyjen vastaavuustoteamusten voimassaoloaikaa tiettyjen maiden osalta, joita yhteisön toteamukset eivät koskeneet,kyseistä työtä ei vieläkään ole saatu päätökseen, joten 15 artiklan 2 a kohdan mukaisesti jäsenvaltioille myönnettyä lupaa olisi pidennettävä, jayhteisön asiaa koskevan päätöksenteon nopeuttamiseksi olisi vahvistettava kyseisen luvan pidentämiseen tulevaisuudessa liittyvä yhteisön menettely,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiivi 66/403/ETY seuraavasti:1) Lisätään 3 artiklaan seuraava kohta:"4 Mikrolisäystekniikoilla tuotetuille siemenperunoille, jotka eivät täytä tällä direktiivillä säädettyjä kokoedellytyksiä, voidaan vahvistaa seuraavat säännökset 19 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen:- poikkeukset tämän direktiivin erityisistä säännöksistä,- kyseisiin siemenperunoihin sovellettavat edellytykset,- kyseisiin siemenperunoihin sovellettavat kuvaukset."2) Korvataan 15 artiklan 2 a kohta seuraavasti:"2 a. Jäsenvaltioille annetaan lupa pidentää 2 kohdan mukaisesti tehtyjen päätösten voimassaoloaikaa 31 päivään maaliskuuta 1990 siten, että näitä päätöksiä voidaan käyttää ainoastaan direktiivillä 77/93/ETY(*), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/439/ETY(**), vahvistettujen yhteisön kasvinsuojelua koskevien sääntöjen mukaan jäsenvaltioille kuuluvien velvoitteiden mukaisesti.Ensimmäisessä alakohdassa esitettyä määräaikaa voidaan pidentää kolmansille maille 19 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen, jos vastaavuutta ei ole mahdollista todeta käytettävissä olevien tietojen perusteella 1 kohdan mukaisesti, ja siksi aikaa kuin vastaavuustoteamus ei näiden tietojen perusteella ole mahdollista.(*) EYVL N:o L 26, 31.1.1977, s. 20(**) EYVL N:o L 212, 22.7.1989, s. 106"2 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 27 päivänä heinäkuuta 1990.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaE. RUBBI(1) EYVL N:o C 175, 16.7.1990(2) EYVL N:o 125, 11.7.1966, s. 2320/66(3) EYVL N:o L 159, 10.6.1989, s. 59