Avis juridique important

|

31968L0089

Neuvoston direktiivi 68/89/ETY, annettu 23 päivänä tammikuuta 1968, raakapuun luokitusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 032 , 06/02/1968 s. 0012 - 0015 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 1 s. 0103  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 1 s. 0103  Tanskank. erityispainos: Sarja I Alue 1968(I) s. 0006  Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1968(I) s. 0006  Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 3 s. 0013  Espanjank. erityispainos: Luku 03 Nide 2 s. 0078  Portugalink. erityispainos: Luku 03 Nide 2 s. 0078

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 23 päivänä tammikuuta 1968,raakapuun luokitusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (68/89/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen, ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon edustajakokouksen lausunnon(1)ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2)sekä katsoo, ettäyhteismarkkinoiden myötä kasvaa yhteisön sisäinen raakapuun kauppa, joka on jo vuosittain useita miljoonia kuutiometrejä,raakapuun mittauksessa ja luokituksessa jäsenmaissa käytetyt järjestelmät poikkeavat toisistaan ja niillä on suora vaikutus yhteismarkkinoiden toimintaan,Brysselin metsäalan konferenssissa kesäkuussa 1959 esitetyn toivomuksen mukainen tämän alan lainsäädäntöjen yhteensovittaminen sekä helpottaisi yhteisön sisäistä kauppaa että tekisi myös mahdolliseksi laatia yhteisössä vertailukelpoiset tilastot raakapuun tuotannosta, kaupasta, kulutuksesta sekä hinnoista,nämä tavoitteet voidaan saavuttaa, jos jäsenvaltiot luopuvat muista maista lähtöisin olevan raakapuun luokitusmääräyksistä ja antavat asianomaisille laillisen mahdollisuuden käyttää mittaus- ja luokitusjärjestelmää, joka olisi sama koko yhteisössä,raakapuuta ei saisi pitää kaupan yhteisön sisällä `ETY-luokiteltuna` raakapuuna kuin siinä tapauksessa, että se on säädetyn luokittelun mukaista, jayhteisön sisäiselle raakapuun kaupalle ei saa olla mitään luokitukseen perustuvaa estettä viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantamisesta,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTämä direktiivi koskee yhteisön sisällä `ETY-luokiteltuna` raakapuuna kaupan pidettävää raakapuuta.2 artiklaRaakapuu on kaadettua, latvottua ja karsittua myös kuorittua tai tukeiksi sahattua tai halkaistua puuta.3 artikla1. Jäsenvaltiot määräävät, että raakapuusta ei käytetä nimitystä `ETY-luokiteltu` kuin jos se on luokiteltu ja tarvittaessa merkitty liitteen määräysten mukaisesti.2. Jäsenvaltiot määräävät, että liitteessä lueteltujen luokkien nimityksiä ei voi soveltaa kuin raakapuuhun, joka on luokiteltu liitteen vastaavien määräysten mukaisesti.3. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että niiden päättämiä määräyksiä noudatetaan ja 1 ja 2 kohtaa sovelletaan.4 artiklaJäsenvaltiot voivat määrätä tässä direktiivissä säädetyn luokituksen käytön raakapuunsa kaupan pitämisessä pakolliseksi joko koko tuotannolle tai osalle sitä.5 artiklaTässä direktiivissä säädettyyn mittaan tai laatuun perustuvan luokituksen kanssa voidaan käyttää alaluokituksia, joita sovelletaan kaupan pitämisessä. Alaluokitus ei kuitenkaan saa asettaa esteitä yhteisön sisäiselle kaupalle.6 artiklaJäsenvaltiot kumoavat kaikki toisesta jäsenmaasta lähtöisin olevien raakapuiden luokitusta koskevat määräykset.7 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin ja sen liitteen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan kahden vuoden kuluessa sen tiedoksiantamisesta, ja ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.8 artiklaTämä direktiivi on lähetetty jäsenmaille.Tehty Brysselissä 23 päivänä tammikuuta 1991.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaM. COUVE DE MURVILLE(1) EYVL N:o 156, 15.7.1967, s. 59(2) EYVL N:o 17, 28.1.1967, s. 282/6713119951042LIITE1. MITTAUS1.1.Yleistä1.1.1 Mittaus suoritetaan määrän (kiinto- tai pinokuutiometri) tai painon mukaan.1.1.2 Mittauksessa käytetään yksinomaan metrijärjestelmää.1.1.3 Mittausvälineet tarkastetaan virallisesti ja pidetään hyvässä kunnossa.1.2 Tukit1.2.1 Raakapuuta, jonka määrä tavallisesti ilmaistaan kiintokuutiometreinä, kutsutaan tukeiksi.1.2.2 Tukit mitataan tavallisesti jokainen erikseen. Epäsäännöllisen muotoiset tukit mitataan katkottuina.1.2.3 Yksittäisen tukin määrä perustuu pituuteen ja kuoren päältä tai kuoren alta otettuun läpimittaan.Se lasketaan kahden desimaalin tarkkuudella käyttäen tavallista kuutiointitaulukkoa.1.2.4 Paksuus pyöristetään alaspäin täysiksi senttimetreiksi. Jos mittaus tapahtuu kuoren päältä, tehdään tasoittava vähennys. Tehty vähennys on ilmoitettava.1.2.5 Kuoren alta otettu, 19 cm:ä pienempi mitta otetaan vain kerran mittasaksilla tukista sellaisena kuin se on metsässä (vaakasuora paksuus). Sitä vastoin kuoren alta tehdään 20 cm:stä lähtien kaksi toisiinsa nähden kohtisuoraa mittausta (jos mahdollista otetaan lyhyin ja pisin paksuus). Jos mittauskohta sattuu oksapahkaan tai rungon muuhun epäsäännölliseen kohtaan, paksuus saadaan oksankohdan molemmilta, yhtä etäältä mittauskohdasta olevilta puolilta mitattujen paksuuksien keskiarvosta.1.2.6 Saatu pituus pyöristetään lähimpään pienempään desimetriin. Puiden, joiden kuoren alta mitattu keskipaksuus on pienempi tai yhtä suuri kuin 20 cm, pituus voidaan pyöristää lähimpään pienempään metriin. Jos puussa on katkaisulovi, pituus mitataan tämän loven keskeltä.1.3 Pinotavara1.3.1 Raakapuuta, jonka määrä tavallisesti ilmaistaan pinokuutioina, kutsutaan pinotavaraksi.1.3.2 Pinotavaroiden korkeuteen tulee pinottaessa aina vähintään 3 prosenttia ylimittaa.2. LUOKITUS 2.1 Yleistä2.1.1 Raakapuu voidaan luokitella:i) lajin ja käytettävän nimityksen mukaanii) mittojen mukaaniii) laadun mukaan2.2 Luokitus mittojen mukaan2.2.1 Luokitusta varten tehtävässä paksuuden ja pituuden mittauksessa sovelletaan 1.2.4, 1.2.5 ja 1.2.6 kohtaa.2.2.2 Mittojen mukainen luokitus suoritetaan pituudesta riippumatta kuoren alta, puun keskeltä otetun paksuusluokan mukaisesti käyttäen seuraavia nimityksiä:>TAULUKON PAIKKA>2.2.3 Muita luokkia voidaan muodostaa luokan 6 lisäksi, jos sama porrastus säilytetään. Alaluokitus a ja b voidaan jättää pois tai ottaa käyttöön kaikissa luokissa.2.2.4 Tukit voidaan myös luokitella vähimmäispituuden ja tätä pituutta vastaavan kuoren alta mitatun latvan vähimmäispaksuuden mukaan ja käyttää seuraavia luokkia:>TAULUKON PAIKKA>Kohdan 1.2.5 määräyksistä poiketen latvan paksuudesta otetaan vain yksi mitta.2.2.5 Tietyt tukkipuulajit (pylväät, paalut jne.) jaetaan luokkiin kuoren päältä, 1 m tyvestä mitatun läpimitan mukaan ja niistä käytetään seuraavia luokkanimityksiä:>TAULUKON PAIKKA>2.2.6 Pinotavara luokitellaan kuoren päältä, 1 m puun päästä mitatun paksuuden mukaan seuraaviin luokkiin:>TAULUKON PAIKKA>Jos pinotavara on kuorittua, vähennetään ilmoitetuista paksuuksista 1 cm.2.3 Luokitus laadun mukaan2.3.1 Laatuluokituksessa käytetään seuraavia perusteita:- Lenkous: lenkousmitta saadaan ottamalla kohtisuora kokonaispituus, joka pyöristetään lähimpään cm:iin, ja jakamalla se kieroonvetäytymän kahden uloimman pään välisellä etäisyydellä yhden desimaalin tarkkuudella ilmaistuna.Lenkous ilmaistaan senttimetreinä metriä kohti.- Kierteisyys: tämän vian suuruus saadaan mittaamalla kuitujen suunnan poikkeama pituuden metriä kohti tukin akselin kanssa kohtisuorassa olevasta linjasta senttimetreinä, jotka pyöristetään lähimpään senttimetriin.Kierous ilmaistaan senttimetreinä metriä kohti.- Kapeneminen: kapeneminen mitataan jakamalla 1 m:n etäisyydeltä tukin molemmista päistä otettujen paksuuksien senttimetreinä mitattu erotus näiden poikkileikkauskohtien välisellä pituudella, joka ilmaistaan metreinä yhden desimaalin tarkkuudella.Kapeneminen ilmaistaan senttimetreinä metriä kohtia yhden desimaalin tarkkuudella.- Oksat, jotka eivät ole ylikasvaneet (tai vaaleat), vioittuneet (tai mustat),Oksien läpimitta mitataan millimetreinä pienimmältä kohdaltaan.- Ylikasvaneet oksat, kuhmut.- Epäkeskinen sydän- Reaktiopuu, lehtipuissa vetopuu, havupuissa lyly- Ääriviivojen epäsäännöllisyydet- Rengashalkeamat, sydänraot ja halkeamat, routavauriot.- Halot tyvestä kuivaneista puista ja kuivuudesta johtuvat pienet repeämät- Värimuutokset- Muut tuhoeliöiden aiheuttamat vauriot.2.3.2 Kun luokitus suoritetaan laadun perusteella, raakapuu jaetaan seuraaviin laatuluokkiin:>TAULUKON PAIKKA>2.3.3 Luokkien A/ETY ja C/ETY tukkeihin on luokka merkittävä lähtemättömästi. Luokan B/ETY tukeissa luokan merkitseminen ei ole tarpeen.


title: Komission direktiivi 2011/34/EU, annettu 8 päivänä maaliskuuta 2011 , neuvoston direktiivin 91/414/ETY muuttamisesta flurokloridonin sisällyttämiseksi siihen tehoaineena ja komission päätöksen 2008/934/EY muuttamisesta  ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               9.3.2011

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 62/27

         KOMISSION DIREKTIIVI 2011/34/EU,
   annettu 8 päivänä maaliskuuta 2011,
   neuvoston direktiivin 91/414/ETY muuttamisesta flurokloridonin sisällyttämiseksi siihen tehoaineena ja komission päätöksen 2008/934/EY muuttamisesta
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY (1) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Komission asetuksissa (EY) N:o 451/2000 (2) ja (EY) N:o 1490/2002 (3) vahvistetaan direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt sekä luettelo tehoaineista niiden arviointia ja mahdollista direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I sisällyttämistä varten. Luettelossa oli mukana flurokloridoni.

               (2)

               Ilmoittaja peruutti tekemänsä ilmoituksen tehoaineen lisäämiseksi direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I kahden kuukauden kuluessa arviointikertomusluonnoksen vastaanottamisesta asetuksen (EY) N:o 1490/2002 11 e artiklan mukaisesti. Tämän vuoksi eräiden tehoaineiden sisällyttämättä jättämisestä neuvoston direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I ja näitä tehoaineita sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta 5 päivänä joulukuuta 2008 tehdyssä komission päätöksessä 2008/934/EY (4) säädettiin, ettei flurokloridonia sisällytetä liitteeseen.

               (3)

               Alkuperäinen ilmoittaja, ’jäljempänä hakija’, toimitti direktiivin 91/414/ETY 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti uuden hakemuksen ja pyysi soveltamaan nopeutettua menettelyä, josta säädetään yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston direktiivin 91/414/ETY soveltamiseksi siltä osin kuin on kyse direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun työohjelmaan kuuluneiden mutta direktiivin liitteeseen I sisällyttämättömien tehoaineiden tavanomaisesta ja nopeutetusta arviointimenettelystä 17 päivänä tammikuuta 2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 33/2008 (5) 14–19 artiklassa.

               (4)

               Hakemus toimitettiin Espanjalle, joka oli nimetty esitteleväksi jäsenvaltioksi asetuksella (EY) N:o 1490/2002. Nopeutetun menettelyn määräaikaa noudatettiin. Tehoaineen määritelmä ja sallitut käyttötarkoitukset ovat samat kuin ne, joista oli kyse päätöksessä 2008/934/EY. Hakemus on myös asetuksen (EY) N:o 33/2008 15 artiklassa säädettyjen muiden sisältöä ja menettelyjä koskevien vaatimusten mukainen.

               (5)

               Espanja arvioi hakijan toimittamat lisätiedot ja laati lisäkertomuksen. Se toimitti kertomuksen Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle, jäljempänä ’elintarviketurvallisuusviranomainen’, ja komissiolle 3 päivänä marraskuuta 2009. Elintarviketurvallisuusviranomainen pyysi muilta jäsenvaltioilta ja hakijalta kommentteja lisäkertomuksesta ja toimitti saamansa huomautukset edelleen komissiolle. Elintarviketurvallisuusviranomainen esitti 14 päivänä lokakuuta 2010 asetuksen (EY) N:o 33/2008 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja komission pyynnöstä flurokloridonia koskevat päätelmänsä (6) komissiolle. Jäsenvaltiot ja komissio tarkastelivat arviointikertomusluonnosta, lisäkertomusta ja elintarviketurvallisuusviranomaisen päätelmiä elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa, ja flurokloridonia koskeva komission tarkastelukertomus saatiin valmiiksi 4 päivänä helmikuuta 2011.

               (6)

               Eri tutkimuksista on käynyt ilmi, että flurokloridonia sisältävien kasvinsuojeluaineiden voidaan yleisesti olettaa täyttävän direktiivin 91/414/ETY 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset erityisesti tutkittujen ja komission tarkastelukertomuksessa lueteltujen käyttötarkoitusten osalta. Näin ollen on aiheellista sisällyttää flurokloridoni liitteeseen I sen varmistamiseksi, että kyseistä tehoainetta sisältäviä kasvinsuojeluaineita koskevat luvat voidaan myöntää mainitussa direktiivissä säädetyllä tavalla kaikissa jäsenvaltioissa.

               (7)

               Rajoittamatta tämän päätelmän soveltamista on kuitenkin aiheellista hankkia lisätietoja tietyistä seikoista. Direktiivin 91/414/ETY 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tehoaineen sisällyttämiselle liitteeseen I voidaan asettaa ehtoja. Tämän vuoksi on aiheellista edellyttää, että hakija toimittaa lisätietoja, joilla vahvistetaan muiden epäpuhtauksien kuin tolueenin merkityksellisyys, ympäristötoksikologisen testausaineiston ja teknisen määritelmän yhdenmukaisuus, pohjavedessä olevan metaboliitin R42819 (7) merkityksellisyys sekä flurokloridonin mahdolliset hormonaaliset haittavaikutukset.

               (8)

               Kohtuullinen määräaika on tarpeen ennen tehoaineen sisällyttämistä liitteeseen I, jotta jäsenvaltiot ja asianomaiset osapuolet voivat valmistautua sisällyttämisestä johtuviin uusiin vaatimuksiin.

               (9)

               Ilman että tehoaineen sisällyttämisellä liitteeseen I rajoitettaisiin direktiivin 91/414/ETY velvoitteiden soveltamista, jäsenvaltioilla olisi sisällyttämisen jälkeen oltava kuusi kuukautta aikaa tarkistaa nykyiset flurokloridonia sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat sen varmistamiseksi, että direktiivissä 91/414/ETY ja erityisesti sen 13 artiklassa säädetyt vaatimukset ja liitteessä I vahvistetut ehdot täyttyvät. Jäsenvaltioiden olisi direktiivin 91/414/ETY säännösten mukaisesti tapauksen mukaan muutettava voimassa olevia lupia taikka korvattava tai peruutettava ne. Edellä esitetystä määräajasta poiketen olisi säädettävä pidemmästä määräajasta kutakin kasvinsuojeluainetta ja kutakin aiottua käyttötarkoitusta koskevan täydellisen, liitteen III mukaisen asiakirja-aineiston jättämistä ja arviointia varten direktiivissä 91/414/ETY säädettyjen yhtenäisten periaatteiden mukaisesti.

               (10)

               Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman ensimmäisen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11 päivänä joulukuuta 1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3600/92 (8) puitteissa arvioitujen tehoaineiden sisällyttämisestä direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I saatu kokemus on osoittanut, että tietojen saantiin liittyviä voimassa olevien lupien haltijoiden velvollisuuksia voi olla vaikea tulkita. Uusien vaikeuksien välttämiseksi näyttääkin olevan tarpeen selkeyttää jäsenvaltioiden velvollisuuksia ja erityisesti velvollisuutta tarkistaa, että luvanhaltija osoittaa, että kyseisen direktiivin liitteen II vaatimukset täyttävä asiakirja-aineisto on saatavilla. Tällä selvennyksellä ei kuitenkaan pidä asettaa jäsenvaltioille tai luvanhaltijoille uusia velvoitteita verrattuna direktiiveihin, joita on tähän mennessä annettu liitteen I muuttamiseksi.

               (11)

               Sen vuoksi on aiheellista muuttaa direktiiviä 91/414/ETY.

               (12)

               Päätöksessä 2008/934/EY säädetään, ettei flurokloridonia sisällytetä liitteeseen ja että kyseistä tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat on peruutettava viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2011. On tarpeen poistaa flurokloridonia koskeva rivi kyseisen päätöksen liitteestä.

               (13)

               Sen vuoksi on aiheellista muuttaa päätöstä 2008/934/EY.

               (14)

               Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Muutetaan direktiivin 91/414/ETY liite I tämän direktiivin liitteen mukaisesti.
   2 artikla
   Poistetaan flurokloridonia koskeva rivi päätöksen 2008/934/EY liitteestä.
   3 artikla
   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 30 päivänä marraskuuta 2011. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko.
   Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä joulukuuta 2011.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   4 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on direktiivin 91/414/ETY mukaisesti tarvittaessa muutettava tai peruutettava viimeistään 30 päivänä marraskuuta 2011 flurokloridonia tehoaineena sisältävien kasvinsuojeluaineiden voimassa olevat luvat.
   Jäsenvaltioiden on kyseiseen päivämäärään mennessä erityisesti tarkistettava, että flurokloridonia koskevat mainitun direktiivin liitteen I edellytykset täyttyvät, kyseistä tehoainetta koskevan tekstin B osassa mainittuja edellytyksiä lukuun ottamatta, ja että luvanhaltijalla tai luvanhaltijan saatavilla on mainitun direktiivin liitteen II vaatimukset täyttävä asiakirja-aineisto mainitun direktiivin 13 artiklan edellytysten mukaisesti.
   2.   Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltioiden on arvioitava uudelleen kaikki sellaiset sallitut kasvinsuojeluaineet, jotka sisältävät flurokloridonia joko ainoana tehoaineena tai yhtenä monista tehoaineista, jotka kaikki on viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2011 sisällytetty direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I; arviointi on suoritettava direktiivin 91/414/ETY liitteessä VI säädettyjen yhtenäisten periaatteiden mukaisesti, mainitun direktiivin liitteessä III vahvistetut vaatimukset täyttävän asiakirja-aineiston perusteella ja ottaen huomioon flurokloridonia koskevan, mainitun direktiivin liitteessä I olevan tekstin B osa. Jäsenvaltioiden on kyseisen arvioinnin perusteella määritettävä, täyttääkö tuote direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan b, c, d ja e alakohdassa vahvistetut edellytykset.
   Määrittämisen jälkeen jäsenvaltioiden on

               a)

               flurokloridonia ainoana tehoaineena sisältävien tuotteiden osalta tarvittaessa muutettava lupaa tai peruutettava se viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2015; tai

               b)

               flurokloridonia yhtenä monista tehoaineista sisältävien tuotteiden osalta tarvittaessa muutettava lupaa tai peruutettava se viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2015 taikka siinä direktiivissä tai niissä direktiiveissä, joilla kyseinen aine tai aineet on lisätty direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I, tällaista muuttamista tai peruuttamista varten vahvistettuna ajankohtana sen mukaan, kumpi ajankohta on myöhäisempi.

         5 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan 1 päivänä kesäkuuta 2011.
   6 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 8 päivänä maaliskuuta 2011.

            Komission puolesta

         José Manuel BARROSO

            Puheenjohtaja

      (1)  EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1.

      (2)  EYVL L 55, 29.2.2000, s. 25.

      (3)  EYVL L 224, 21.8.2002, s. 23.

      (4)  EUVL L 333, 11.12.2008, s. 11.

      (5)  EUVL L 15, 18.1.2008, s. 5.

      (6)  European Food Safety Authority; Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance flurochloridone. EFSA Journal 2010;8(12):1869. [66 s.]. doi:10.2903/j.efsa.2010.1869. Saatavilla osoitteessa www.efsa.europa.eu/efsajournal.htm

      (7)  R42819: (4RS)-4-(kloorimetyyli)-1-[3-(trifluorimetyyli)fenyyli]pyrrolidin-2-oni.

      (8)  EYVL L 366, 15.12.1992, s. 10.

      LIITE
      Lisätään direktiivin 91/414/ETY liitteessä I olevan taulukon loppuun seuraavat tiedot:

                     Nro

                     Nimi, tunnistenumero

                     IUPAC-nimi

                     Puhtaus (1)

                     Voimaantulo

                     Sisällyttämisen päättymispäivä

                     Erityissäännökset

                     ”342

                     Flurokloridoni
                     CAS-numero: 61213-25-0

                     CIPAC-numero: 430

                        (3RS,4RS;3RS,4SR)-3-kloori-4-kloorimetyyli-1-

                        (α,α,α-trifluori-m-tolyyli)-2-pyrrolidoni

                     ≥ 940 g/kg
                     Merkitykselliset epäpuhtaudet:
                     tolueeni: enintään 8 g/kg

                     1. kesäkuuta 2011

                     31. toukokuuta 2021

                     A   OSA
                     Lupa voidaan myöntää ainoastaan rikkakasvien torjunta-aineena käyttöä varten.
                     B   OSA
                     Liitteessä VI vahvistettujen yhtenäisten periaatteiden täytäntöönpanemiseksi on otettava huomioon elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa 4. helmikuuta 2011 vahvistetun flurokloridonia koskevan tarkastelukertomuksen päätelmät ja erityisesti sen lisäykset I ja II.
                     Kokonaisarvioinnissa jäsenvaltioiden on kiinnitettävä erityistä huomiota

                                 1.

                                 muille kuin kohdelajina oleville kasveille ja vesieliöille aiheutuvaan riskiin

                                 2.

                                 pohjavesien suojeluun, kun tehoainetta käytetään alueilla, joilla on herkkä maaperä ja/tai epäsuotuisat ilmasto-olot.

                           Lupaedellytyksiin on tarvittaessa sisällyttävä riskinhallintatoimenpiteitä.
                     Asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakija toimittaa komissiolle vahvistavia lisätietoja seuraavista:

                                 1.

                                 muiden epäpuhtauksien kuin tolueenin merkityksellisyys

                                 2.

                                 ympäristötoksikologisen testausaineiston ja teknisen määritelmän yhdenmukaisuus

                                 3.

                                 pohjavedessä olevan metaboliitin R42819 (R42819: (4RS)-4-(kloorimetyyli)-1-[3-(trifluorimetyyli)fenyyli]pyrrolidin-2-oni) merkityksellisyys

                                 4.

                                 flurokloridonin mahdolliset hormonaaliset haittavaikutukset.

                           Asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakija toimittaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tiedot komissiolle viimeistään 1. joulukuuta 2011, 3 kohdassa tarkoitetut tiedot viimeistään 31. toukokuuta 2013 ja 4 kohdassa tarkoitetut tiedot kahden vuoden kuluessa hormonaalisia haittavaikutuksia koskevien OECD:n testausohjeiden antamisesta.”

         (1)  Lisätietoja tehoaineen tunnistuksesta ja määritelmästä annetaan sitä koskevassa tarkastelukertomuksessa.


Avis juridique important

|

31999L0027

Komission direktiivi 1999/27/EY, annettu 20 päivänä huhtikuuta 1999, yhteisön menetelmien vahvistamisesta amproliumin, diklatsuriilin ja karbadoksin määrittämiseksi rehuista ja direktiivien 71/250/ETY ja 73/46/ETY muuttamisesta sekä direktiivin 74/203/ETY kumoamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 118 , 06/05/1999 s. 0036 - 0052

KOMISSION DIREKTIIVI 1999/27/EY,annettu 20 päivänä huhtikuuta 1999,yhteisön menetelmien vahvistamisesta amproliumin, diklatsuriilin ja karbadoksin määrittämiseksi rehuista ja direktiivien 71/250/ETY ja 73/46/ETY muuttamisesta sekä direktiivin 74/203/ETY kumoamisesta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 20 päivänä heinäkuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/373/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, ja erityisesti sen 2 artiklan,sekä katsoo, että(1) direktiivissä 70/373/ETY säädetään, että rehujen laadusta ja koostumuksesta annettujen lakien, asetusten ja hallinnollisten säännösten noudattamisen valvomiseksi tehtävissä virallisissa tarkastuksissa on käytettävä yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmiä,(2) rehujen lisäaineista 23 päivänä marraskuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä 70/524/ETY(2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 45/1999(3), säädetään, että amprolium- ja diklatsuriilipitoisuus on merkittävä pakkauksiin, kun näitä aineita lisätään esiseoksiin ja rehuihin; hyväksyntä käyttää karbadoksia rehujen lisäaineena on peruutettu rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY muuttamisesta siltä osin kuin se koskee tiettyjen kasvunedistäjien hyväksymisen peruuttamisesta 22 päivänä joulukuuta 1998 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2788/98(4), ja kiellettyjen aineiden mahdollisen laittoman käytön virallinen valvonta on tarpeen,(3) kyseisten aineiden valvomiseksi tarkoitetut määritysmenetelmät on vahvistettava,(4) yhteisön määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 15 päivänä kesäkuuta 1971 annetussa ensimmäisessä komission direktiivissä 71/250/ETY(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 98/54/ETY(6), vahvistetaan muun muassa sinappiöljyn ja teobromiinin määritysmenetelmät; mainitut menetelmät on poistettava,(5) yhteisön määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 5 päivänä joulukuuta 1972 annetussa neljännessä komission direktiivissä 73/46/ETY(7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 98/54/ETY, vahvistetaan muun muassa retinolin (A-vitamiinin) määritysmenetelmät; tieteellisen ja teknisen tietämyksen lisääntymisestä johtuen kuvattu menetelmä ei enää sovellu tarkoitukseensa; retinolin määritystä koskeva menetelmä on sen vuoksi poistettava,(6) yhteisön määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 25 päivänä maaliskuuta 1974 annetussa viidennessä komission direktiivissä 74/203/ETY(8), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 81/680/ETY(9), vahvistetaan määritysmenetelmät tärkkelyksen ja suurimolekyylisten tärkkelyksen pilkkoutumistuotteiden pitoisuuksien määrittämiseksi rehuista, jotka sisältävät juurikasleikettä, juurikaspulppaa, kuivattuja juurikkaan varsia tai lehtiä, perunapulppaa, kuivahiivaa, runsaasti inuliinia tai tali- ja rasvajätteitä sisältäviä tuotteita, amproliumia, etopabaattia, dinitolmidia, nikarbatsiinia ja menadionia (K3-vitamiinia); kaikki mainitussa direktiivissä kuvatut menetelmät eivät tieteellisen ja teknisen tietämyksen lisääntymisestä johtuen enää sovellu tarkoitukseensa; mainittu direktiivi on sen vuoksi kumottava,(7) tämän direktiivin säännökset ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaJäsenvaltioiden on säädettävä, että määritettäessä amproliumin, diklatsuriilin ja karbadoksin pitoisuuksia rehuissa ja esiseoksissa virallisia tarkastuksia varten on käytettävä tämän direktiivin liitteessä esitettyjä menetelmiä.2 artiklaMuutetaan direktiivi 71/250/ETY seuraavasti:1) Poistetaan 1 artiklasta sanat "sinappiöljy" ja "teobromiini".2) Poistetaan liitteessä oleva 8 ja 13 kohta.3 artiklaMuutetaan direktiivi 73/46/ETY seuraavasti:1) Poistetaan 2 artikla.2) Poistetaan liite II.4 artiklaKumotaan viides direktiivi 74/203/ETY.5 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä lokakuuta 1999. Niiden on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä marraskuuta 1999.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.6 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.7 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 20 päivänä huhtikuuta 1999.Komission puolestaFranz FISCHLERKomission jäsen(1) EYVL L 170, 3.8.1970, s. 2.(2) EYVL L 270, 14.12.1970, s. 1.(3) EYVL L 6, 12.1.1999, s. 3.(4) EYVL L 347, 23.12.1998, s. 31.(5) EYVL L 155, 12.7.1971, s. 13.(6) EYVL L 208, 24.7.1998, s. 49.(7) EYVL L 83, 30.3.1973, s. 21.(8) EYVL L 108, 22.4.1974, s. 7.(9) EYVL L 246, 29.8.1981, s. 32.LIITEA OSAAMPROLIUMIN MÄÄRITYS1 [(4-amino-2-propyylipyrimidin-5-yyli)metyyli]-2-metyylipyridiniumkloridihydrokloridi1. Tarkoitus ja soveltamisalaMääritysmenetelmä on tarkoitettu amproliumin määrittämiseen rehuseoksista ja esiseoksista. Toteamisraja on 1 mg/kg ja määritysraja 25 mg/kg.2. PeriaateNäyte uutetaan metanoli-vesiseoksella. Uute laimennetaan ajoliuoksella, suodatetaan kalvosuodattimella, ja amprolium määritetään korkean erotuskyvyn kationinvaihtonestekromatografialla (HPLC) ja UV-detektorilla.3. Reagenssit3.1 Metanoli3.2 Asetonitriili, HPLC-laatu3.3 Vesi, HPLC-laatu3.4 Natriumdivetyfosfaattiliuos, 0,1 mol/lLiuotetaan 13,80 g natriumdivetyfosfaattimonohydraattia veteen (3.3) 1000 ml:n mittapullossa, täytetään merkkiin vedellä (3.3) ja sekoitetaan.3.5 Natriumperkloraattiliuos 1,6 mol/lLiuotetaan 224,74 g natriumperkloraattimonohydraattia veteen (3.3) 1000 ml:n mittapullossa, täytetään merkkiin vedellä (3.3) ja sekoitetaan.3.6 HPLC:ssä käytettävä ajoliuos (katso huomautus 9.1)Asetonitriilin (3.2), natriumdivetyfosfaattiliuoksen (3.4) ja natriumperkloraattiliuoksen (3.5) seos, 450 + 450 + 100 (v + v + v). Suodatetaan ennen käyttöä 0,22 μm:n kalvosuodattimella (4.3) ja poistetaan kaasut (esim. ultraäänihauteessa (4.4) vähintään 15 min).3.7 Standardiaine: puhdas amproliumi, 1 [(4-amino-2-propyylipyrimidin-5-yyli)-metyyli]-2-metyylipyridiniumkloridihydrokloridi, E 750 (katso kohta 9.2).3.7.1 Amproliumstandardin kantaliuos, 500 μg/mlPunnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella 50 mg amproliumia (3.7) 100 ml:n mittapulloon, liuotetaan 80 ml:aan metanolia (3.1), ja pullo pannaan 10 minuutiksi ultraäänihauteeseen (4.4). Ultraäänikäsittelyn jälkeen liuoksen annetaan jäähtyä huoneenlämpötilaan, täytetään merkkiin vedellä ja sekoitetaan. Liuos säilyy <=4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.7.2 Amproliumstandardin väliliuos, 50 ìg/mlPipetoidaan 5,0 ml kantastandardiliuosta (3.7.1) 50 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin uuttoliuoksella (3.8) ja sekoitetaan. Liuos säilyy <= 4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.7.3 KalibrointiliuoksetSiirretään 0,5, 1,0 ja 2,0 ml välistandardiliuosta (3.7.2) 50 ml:n mittapulloihin. Täytetään merkkiin ajoliuoksella (3.6) ja sekoitetaan. Nämä liuokset vastaavat 0,5, 1,0 ja 2,0 ìg/ml amproliumia. Nämä liuokset on valmistettava aina juuri ennen käyttöä.3.8 UuttoliuosMetanoli (3.1) -vesiseos 2 + 1 (v + v)4. Laitteet4.1 HPLC-laitteisto, jonka injektorilla voidaan injektoida 100 ul:n näytetilavuuksia4.1.1 Nestekromatografiakolonni, 125 mm x 4 mm, kationinvaihto Nucleosil 10 SA, 10 ìm:n tai vastaava4.1.2 Vaihtuva-aallonpituuksinen UV-detektori tai diodirividetektori4.2 Kalvosuodatin, PTFE:tä, 0,45 ìm4.3 Kalvosuodatin, 0,22 ìm4.4 Ultraäänihaude4.5 Mekaaninen ravistelija tai magneettisekoittaja5. Suoritus5.1 Yleistä5.1.1 NollarehuSaantokokeen (5.1.2) toimivuuden määrittämiseksi on analysoitava nollarehu (nollanäyte), jotta varmistetaan, ettei se sisällä amproliumia tai mittausta häiritseviä aineita. Nollanäytteen on oltava näytteen kaltainen, eikä siinä saa olla havaittavia määriä amproliumia tai häiritseviä aineita.5.1.2 Saannon määritysSaanto on määritettävä analysoimalla nollanäyte, johon on tehty näytteen amproliumpitoisuutta vastaava lisäys. Jotta saadaan 100 mg/kg amproliumia vastaava lisäys, siirretään 10,0 ml standardin kantaliuosta (3.7.1) 250 ml:n erlenmeyerkolviin, ja liuos haihdutetaan noin 0,5 ml:ksi. Lisätään 50 g nollanäytettä, sekoitetaan huolellisesti, annetaan tasoittua 10 minuuttia sekoittaen useita kertoja ennen uuttovaiheeseen siirtymistä (5.2).Jos saatavilla ei ole näytteen kaltaista nollanäytettä (katso 5.1.1), voidaan saanto määrittää vaihtoehtoisesti standardinlisäysmenetelmällä. Tällöin analysoitavaan näytteeseen lisätään näytteiden jo sisältämä määrä amproliumia. Tämä näyte analysoidaan yhdessä varsinaisen näytteen kanssa, ja saanto voidaan laskea vähennyslaskulla.5.2 Uutto5.2.1 Esiseokset (amproliumpitoisuus <  1 %) ja rehutPunnitaan 0,01 gramman tarkkuudella 5-40 g näytettä, riippuen sen amproliumpitoisuudesta, 500 ml:n erlenmeyerkolviin ja lisätään 200 ml uuttoliuosta (3.8). Kolvi pannaan ultraäänihauteeseen 15 minuutiksi. Kolvi otetaan pois ultraäänihauteesta ja ravistellaan 1 tunti ravistelijalla tai sekoitetaan magneettisekoittajalla (4.5). Uutteesta otettu erä laimennetaan ajoliuoksella (3.6) siten, että sen amproliumpitoisuus on 0,5-2 ìg/ml, ja sekoitetaan (katso 9.3). Suodatetaan 5-10 ml tätä laimennettua liuosta kalvosuodattimella (4.2). Tehdään HPLC-määritys (5.3).5.2.2 Esiseokset (amproliumpitoisuus <= 1 %)Punnitaan 0,001 gramman tarkkuudella 1-4 g esiseosta, riippuen sen amproliumpitoisuudesta, 500 ml:n erlenmeyerkolviin ja lisätään 200 ml uuttoliuosta (3.8). Kolvi pannaan ultraäänihauteeseen 15 minuutiksi. Kolvi otetaan pois ultraäänihauteesta ja ravistellaan 1 tunti ravistelijalla tai sekoitetaan magneettisekoittajalla (4.5). Uutteesta otettu erä laimennetaan ajoliuoksella (3.6) siten, että sen amproliumpitoisuus on 0,5-2 ìg/ml, ja sekoitetaan. Suodatetaan 5-10 ml tätä laimennettua liuosta kalvosuodattimella (4.2). Tehdään HPLC-määritys (5.3).5.3 HPLC-määritys5.3.1 Ajo-olosuhteet:Seuraavat ajo-olosuhteet ovat ohjeellisia ja niitä voidaan muuttaa, mikäli ne antavat vastaavanlaisia tuloksia.>TAULUKON PAIKKA>Kromatografiajärjestelmän stabiilisuus tarkistetaan injektoimalla useita kertoja kalibrointiliuosta (3.7.3), jonka konsentraatio on 1,0 μl/ml, kunnes piikkien korkeudet ja retentioajat ovat vakiot.5.3.2 KalibrointikäyräInjektoidaan kutakin kalibrointiliuosta (3.7.3) useita kertoja ja lasketaan kutakin konsentraatiota vastaavat piikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvot. Kalibrointikäyrä piirretään siten, että y-akselilla on piikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvot ja x-akselilla vastaavat konsentraatiot (μg/ml).5.3.3 NäyteliuosInjektoidaan näyteuutetta (5.2) useita kertoja käyttäen samaa injektiotilavuutta kuin kalibrointiliuoksille ja määritetään amproliumpiikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvo.6. Tulosten laskeminenNäyteliuoksen amproliumkonsentraatio (μg/ml) lasketaan piikin korkeuden (pinta-alan) keskiarvosta kalibrointikäyrän (5.3.2) avulla.Näytteen amproliumpitoisuus w (mg/kg) lasketaan seuraavan kaavan avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>[mg/kg] jossaV= uuttoliuoksen (3.8) tilavuus ml kohdan 5.2 mukaisesti (ts. 200 ml)β= näyteuutteen (5.2) amproliumkonsentraatio (μg/ml)f= kohdan 5.2 mukainen laimennustekijäm= testattavan näytemäärän massa (g)7. Tulosten validointi7.1 TunnistusAnalyytin tunnistus voidaan varmentaa rinnakkaiskromatografialla tai käyttämällä diodirividetektoria, jolla verrataan näyteuutteen (5.2) ja 2,0 μg/ml sisältävän kalibrointiliuoksen (7.3.3) spektrejä.7.1.1 RinnakkaiskromatografiaNäyteuutteeseen (5.2) lisätään sopiva määrä kalibrointiliuosta (3.7.3). Lisätyn amproliumin määrän tulisi olla samaa suuruusluokkaa kuin näytteessä todettu amproliumin määrä.Ainoastaan amproliumin piikki saa kasvaa, kun otetaan huomioon sekä lisätty määrä että uutteen laimennus. Piikin leveys puolivälissä piikin korkeutta on oltava noin 10 % sellaisen näyteuutteen amproliumpiikin leveydestä, johon ei ole tehty lisäystä.7.1.2 DiodirividetektorimääritysTuloksia arvioidaan seuraavien vaatimusten mukaisesti:a) kromatogrammin piikkien huipusta mitattujen näyte- ja standardispektrien maksimiabsorption aallonpituuksien on oltava samat ilmaisinjärjestelmän erotuskyvyn mukaan määräytyvissä rajoissa. Diodirividetektorilla tämä on tyypillisesti noin 2 nm.b) Välillä 210-320 nm kromatogrammin piikkien huipun kohdalla ajetut näyte- ja standardispektrit eivät saa erota toisistaan niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat eikä spektrien välinen ero ole missään kohdassa suurempi kuin 15 % standardianalyytin absorbanssista.c) Välillä 210-320 nm näyteuutteesta ajetut spektrit piikin nousun, huipun ja laskun kohdalla eivät saa erota toisistaan niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat eikä spektrien välinen ero ole missään kohdassa suurempi kuin 15 % piikin huipun spektrin absorbanssista.Jos jokin näistä vaatimuksista ei täyty, analyytin läsnäoloa ei voi pitää varmistettuna.7.2 ToistettavuusSamasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaisen määrityksen tulosten ero ei saa olla suurempi kuin- 15 % suuremmasta rinnakkaistuloksesta, kun amproliumpitoisuus on välillä 25 mg/kg-500 mg/kg,- 75 mg/kg, kun amproliumpitoisuus on välillä 500 mg/kg-1000 mg/kg,- 75 % suuremmasta rinnakkaistuloksesta, kun amproliumpitoisuus on yli 1000 mg/kg.7.3 SaantoKun (nolla)näytteeseen on tehty amproliumlisäys, saannon on oltava vähintään 90 %.8. Laboratorioiden välisen vertailun tuloksetEri laboratorioissa analysoitiin kolme siipikarjan rehua (näytteet 1-3), yksi kivennäisrehu (näyte 4) ja yksi esiseos (näyte 5). Tulokset esitetään seuraavassa taulukossa.>TAULUKON PAIKKA>L= laboratorioiden lukumäärän= yksittäisten arvojen lukumääräsr= toistettavuuden keskihajontaCVr= toistettavuuden variaatiokerroinsR= uusittavuuden keskihajontaCVR= uusittavuuden variaatiokerroin9. Huomautuksia9.1 Jos näytteessä on tiamiinia, tiamiinipiikki näkyy kromatogrammissa hiukan ennen amproliumpiikkiä. Tässä menetelmässä amprolium ja tiamiini on erotettava. Jos ne eivät erotu käytetyllä kolonnilla (4.1.1), korvataan enintään 50 % ajoliuoksen (3.6) asetonitriiliosuudesta metanolilla.9.2 British Pharmacopoeian mukaan suolahappoon (c = 0,1 mol/l) tehdyn amproliumliuoksen (c = 0,02 mol/l) spektrissä on maksimit aallonpituuksilla 246 nm ja 262 nm. Absorbanssin on saavutettava arvo 0,84 aallonpituudella 246 nm ja 0,80 aallonpituudella 262 nm.9.3 Uute on aina laimennettava ajoliuoksella, koska muuten amproliumpiikin retentioaika voi muuttua merkittävästi ionivahvuuden muuttumisen johdosta. Kun määritetään alhaisia (esim. <= 10 mg/kg) amproliumpitoisuuksia, testattavan näytemäärän on oltava suurempi, jotta uutetta voidaan laimentaa.B OSADIKLATSURIILIN MÄÄRITYS(+)-4-kloorifenyyli-[2,6-dikloori-4-(2, 3, 4, 5-tetrahydro-3, 5-diokso-1, 2, 4-triatsin-2-yyli)-fenyyli]asetonitriili1. Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmä on tarkoitettu diklatsuriilin määrittämiseen rehuseoksista ja esiseoksista. Toteamisraja on 0,1 mg/kg ja määritysraja 0,5 mg/kg.2. PeriaateSisäisen standardin lisäyksen jälkeen näyte uutetaan happamalla metanolilla. Rehuseosnäytteistä saadut uutteet puhdistetaan C18-kiinteäfaasiuuttopatruunalla. Diklatsuriili eluoidaan patruunasta happaman metanolin ja veden seoksella. Haihdutuksen jälkeen jäännös liuotetaan DMF-vesiseokseen. Esiseoksista saadut uutteet haihdutetaan ja jäännös liuotetaan DMF-vesiseokseen. Diklatsuriilipitoisuus määritetään korkean erotuskyvyn käänteisfaasinestekromatografialla (RP-HPLC) käyttäen ternaarigradienttia ja UV-detektoria.3. Reagenssit3.1 Vesi, HPLC-laatu3.2 Ammoniumasetaatti3.3 Tetrabutyyliammoniumvetysulfaatti (TBHS)3.4 Asetonitriili, HPLC-laatu3.5 Metanoli, HPLC-laatu3.6 N,N-dimetyyliformamidi (DMF)3.7 Suolahappo, ñ20 = 1,19 g/ml3.8 Standardiaine: diklatsuriili II-24: (+)-4-kloorifenyyli-[2,6-dikloori-4-(2,3,4,5-tetrahydro-3,5-diokso-1,2,4-triatsin-2-yyli)-fenyyli]asetonitriili, jonka puhtaus on varmistettu, E 771.3.8.1 Diklatsuriilistandardin kantaliuos, 500 ìg/mlPunnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella noin 25 mg diklatsuriilistandardia (3.8) 50 ml:n mittapulloon, liuotetaan DMF:ään (3.6), täytetään merkkiin DMF:llä (3.6) ja sekoitetaan. Pullo kääritään alumiinifolioon tai käytetään tummaa pulloa ja säilytetään jääkaapissa. Liuos säilyy <= 4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.8.2 Diklatsuriilin standardiliuos, 50 ìg/mlPipetoidaan 5,00 ml standardin kantaliuosta (3.8.1) 50 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin DMF:llä (3.6) ja sekoitetaan. Pullo kääritään alumiinifolioon tai käytetään tummaa pulloa ja säilytetään jääkaapissa. Liuos säilyy <= 4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.9 Sisäinen standardiaine: 2,6-dikloori-á-(4-kloorifenyyli)-4-(4,5-dihydro-3,5-diokso-1,2,4-triatsin-2-(3H)-yyli-á-metyylibentseeniasetonitriili3.9.1 Sisäisen standardin kantaliuos, 500 ìg/mlPunnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella noin 25 mg sisäistä standardiainetta (3.9) 50 ml:n mittapulloon, liuotetaan DMF:ään (3.6), täytetään merkkiin DMF:llä (3.6) ja sekoitetaan. Pullo kääritään alumiinifolioon tai käytetään tummaa pulloa ja säilytetään jääkaapissa. Liuos säilyy <= 4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.9.2 Sisäinen standardiliuos, 50 ìg/mlPipetoidaan 5,00 ml sisäisen standardin kantaliuosta (3.9.1) 50 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin DMF:llä (3.6) ja sekoitetaan. Pullo kääritään alumiinifolioon tai käytetään tummaa pulloa ja säilytetään jääkaapissa. Liuos säilyy <= 4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.9.3 Sisäinen standardiliuos esiseoksille, p/1000 mg/ml (p = diklatsuriilin nimellispitoisuus esiseoksessa mg/kg)Punnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella p/10 mg sisäistä standardiainetta 100 ml:n asteikolliseen pulloon, liuotetaan DMF:ään (3.6) ultraäänihauteessa (4.6), täytetään merkkiin DMF:llä ja sekoitetaan. Pullo kääritään alumiinifolioon tai käytetään tummaa. pulloa ja säilytetään jääkaapissa. Liuos säilyy <= 4 °C:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.10 Kalibrointiliuos, 2 ìg/mlPipetoidaan 2,00 ml diklatsuriilin standardiliuosta (3.8.2) ja 2,00 ml sisäistä standardiliuosta (3.9.2) 50 ml:n mittapulloon. Lisätään 16 ml DMF:ää (3.6), täytetään merkkiin vedellä ja sekoitetaan. Tämä liuos on valmistettava aina uudestaan ennen käyttöä.3.11 C18-kiinteäfaasiuuttopatruuna, esim. Bond Elut, 1 ml, sorbentin massa: 100 mg.3.12 Uuttoliuos: hapan metanoli.Pipetoidaan 5,0 ml suolahappoa (3.7) 1000 ml:aan metanolia (3.5) ja sekoitetaan.3.13 HPLC:ssä käytettävä ajoliuosEluentti A: ammoniumasetaatti-tetrabutyyliammoniumvetysulfaattiliuos.3.13.1 Liuotetaan 5 g Rammoniumasetaattia (3.2) ja 3,4 g TBHS:a (3.3) 1000 ml:aan vettä (3.1) ja sekoitetaan.3.13.2 Eluentti B: asetonitriili (3.4)3.13.3 Eluentti C: metanoli (3.5)4. Laitteet4.1 Mekaaninen ravistelija4.2 Ternaarigradientti HPLC -laitteisto4.2.1 Nestekromatografiakolonni, 100 mm x 4,6 mm, Hypersil ODS, 3 ìm tai vastaava4.2.2 Vaihtuva-aallonpituuksinen UV-detektori tai diodirividetektori4.3 Vakuumipyöröhaihduttaja4.4 Kalvosuodatin, 0,45 ìm4.5 Tyhjiösuodatuslaite4.6 Ultraäänihaude5. Suoritus5.1 Yleistä5.1.1 NollarehuNollanäyte on analysoitava, jotta varmistetaan, ettei se sisällä diklatsuriilia tai mittausta häiritseviä aineita. Nollanäytteen on oltava näytteen kaltainen, eikä siinä saa olla havaittavia määriä diklatsuriilia tai häiritseviä aineita.5.1.2 Saannon määritysSaanto on määritettävä analysoimalla nollanäyte, johon on tehty näytteen diklatsuriiliapitoisuutta vastaava lisäys Jotta saadaan 1 mg/kg diklatsuriilia vastaava lisäys, siirretään 0,1 ml standardin kantaliuosta (3.8.1) 50 g:aan nollanäytettä, sekoitetaan perusteellisesti, annetaan tasoittua 10 minuuttia sekoittaen useita kertoja ennen uuttovaiheeseen siirtymistä (5.2).Jos saatavilla ei ole näytteen kaltaista nollanäytettä (katso 5.1.1), voidaan saanto määrittää vaihtoehtoisesti standardinlisäysmenetelmällä. Tällöin analysoitavaan näytteeseen lisätään näytteiden jo sisältämä määrä diklatsuriilia. Tämä näyte analysoidaan yhdessä varsinaisen näytteen kanssa, ja saanto voidaan laskea vähennyslaskulla.5.2 Uutto5.2.1 RehutPunnitaan noin 50 g näytettä 0,01 gramman tarkkuudella 500 ml:n erlenmeyerkolviin, lisätään 1,00 ml sisäistä standardiliuosta (3.9.2), 200 ml uuttoliuosta (3.12) ja suljetaan kolvi tulpalla. Seosta ravistellaan ravistelijalla (4.1) yli yön. Annetaan laskeutua 10 minuuttia. Siirretään 20 ml supernatantista sopivaan lasiastiaan ja laimennetaan 20 ml:lla vettä. Siirretään liuos uuttopatruunaan (3.11) ja imetään liuos sen läpi vakuumilla (4.5). Pestään patruuna 25 ml:lla uuttoliuoksen (3.12) ja veden seosta, 65 + 35 (V + V). Kerätyt fraktiot heitetään pois ja määritettävät aineet eluoidaan 25 ml:lla uuttoliuoksen (3.12) ja veden seosta, 80 + 20 (V + V). Tämä fraktio haihdutetaan pyöröhaihduttimella (4.3) 60 oC:ssa melkein kuiviin. Jäännös liuotetaan 1,0 ml:aan DMF:ää (3.6), lisätään 1,5 ml vettä (3.1) ja sekoitetaan. Suodatetaan kalvosuodattimella (4.4). Tehdään HPLC- määritys (5.3).5.2.2 EsiseoksetPunnitaan noin 1 g näytettä 0,001 g:n tarkkuudella 500 ml:n erlenmeyerkolviin, lisätään 1,00 ml sisäistä standardiliuosta (3.9.3), 200 ml uuttoliuosta (3.12) ja suljetaan kolvi tulpalla. Seosta ravistellaan yli yön ravistelijalla (4.1). Annetaan laskeutua 10 minuuttia. Siirretään 10000/p ml:n (p = diklatsuriilin nimellispitoisuus esiseoksessa mg/kg) erä supernatanttia sopivankokoiseen keittokolviin. Haihdutetaan alipaineessa pyöröhaihduttajalla (4.3) 60 oC:ssa melkein kuiviin. Jäännös liuotetaan uudelleen 10,0 ml:aan DMF:ää (3.6), lisätään 15,0 ml vettä (3.1) ja sekoitetaan. Tehdään HPLC- määritys (5.3).5.3 HPLC-määritys5.3.1 Ajo-olosuhteetSeuraavat ajo-olosuhteet ovat ohjeellisia ja niitä voidaan muuttaa, mikäli ne antavat vastaavanlaisia tuloksia.>TAULUKON PAIKKA>Kromatografiajärjestelmän stabiilisuus tarkistetaan injektoimalla useita kertoja kalibrointiliuosta (3.10), jonka konsentraatio on 2 μl/ml, kunnes piikkien korkeudet ja retentioajat ovat vakiot.5.3.2 KalibrointiliuosInjektoidaan 20 μl kalibrointiliuosta (3.10) useita kertoja ja määritetään diklatsuriilin ja sisäisen standardin piikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvot.5.3.3 NäyteliuosInjektoidaan 20 μl näyteliuosta (5.2.1 tai 5.2.2) useita kertoja ja määritetään diklatsuriilin ja sisäisen standardin piikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvot.6. Tulosten laskeminen6.1 RehutNäytteen diklatsuriilipitoisuus w (mg/kg) saadaan seuraavasta kaavasta:>VIITTAUS KAAVIOON>[mg/kg] jossahd,s= näyteliuoksen (5.2.1) diklatsuriilin piikin korkeus (pinta-ala)hi,c= näyteliuoksen (5.2.1) sisäisen standardin piikin korkeus (pinta-ala)hd,c= kalibrointiliuoksen (3.10) diklatsuriilin piikin korkeus (pinta-ala)hi,c= kalibrointiliuoksen (3.10) sisäisen standardin piikin korkeus (pinta-ala)βd,c= kalibrointiliuoksen (3.10) diklatsuriilipitoisuus μg/mlm= testattavan näytemäärän massa grammoinaV= näyteuutteen tilavuus kohdan 5.2.1 mukaan (ts. 2,5 ml).6.2 EsiseoksetNäytteen diklatsuriilipitoisuus w (mg/kg) saadaan seuraavasta kaavasta:>VIITTAUS KAAVIOON>[mg/kg] jossahd,c= kalibrointiliuoksen (3.10) diklatsuriilin piikin korkeus (pinta-ala)hic,= kalibrointiliuoksen (3.10) sisäisen standardin piikin korkeus (pinta-ala)hd,s= näyteliuoksen (5.2.2) diklatsuriilin piikin korkeus (pinta-ala)hi,s= näyteliuoksen (5.2.2) sisäisen standardin piikin korkeus (pinta-ala)βd,c= kalibrointiliuoksen (3.10) diklatsuriilipitoisuus μg/mlm= testattavan näytemäärän massa grammoinaV= näyteuutteen tilavuus kohdan 5.2.2 mukaan (ts. 25 ml)P= esiseoksen diklatsuriilin nimellispitoisuus mg/kg.7. Tulosten validointi7.1 TunnistusAnalyytin tunnistus voidaan varmentaa rinnakkaiskromatografialla tai käyttämällä diodirividetektoria, jolla verrataan näyteuutteen (5.2.1 tai 5.2.2) ja kalibrointiliuoksen (3.10) spektrejä.7.1.1 RinnakkaiskromatografiaNäyteuutteeseen (5.2.1 tai 5.2.2) lisätään sopiva määrä kalibrointiliuosta (3.10). Lisätyn diklatsuriilin määrän tulisi olla samaa suuruusluokkaa kuin näytteessä todettu diklatsuriilin määrä.Ainoastaan diklatsuriilin ja sisäisen standardin piikit saavat kasvaa, kun otetaan huomioon sekä lisätty määrä että uutteen laimennus. Piikin leveys puolivälissä piikin korkeutta on oltava 10 % sellaisen näyteuutteen alkuperäisen diklatsuriilipiikin tai sisäisen standardin piikin leveydeltä, johon ei ole tehty lisäystä.7.1.2 DiodirividetektorimääritysTuloksia arvioidaan seuraavien vaatimusten mukaisesti:a) Kromatogrammin piikkien huipusta mitattujen näyte- ja standardispektrien maksimiabsorption aallonpituuksien on oltava samat ilmaisinjärjestelmän erotuskyvyn mukaan määräytyvissä rajoissa. Diodirividetektorilla tämä on tyypillisesti +- 2 nm.b) Välillä 230-320 nm kromatogrammin piikkien huipun kohdalla ajetut näyte- ja standardispektrit eivät saa erota toisistaan niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %: Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat eikä spektrien välinen ero ole missään kohdassa suurempi kuin 15 % standardianalyytin absorbanssista.c) Välillä 230-320 nm näyteuutteesta ajetut spektrit piikin nousun, huipun ja laskun kohdalla eivät saa erota toisistaan niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat eikä spektrien välinen ero ole missään kohdassa suurempi kuin 15 % spiikin huipun spektrin absorbanssista.Jos jokin näistä vaatimuksista ei täyty, analyytin läsnäoloa ei voi pitää varmistettuna.7.2 ToistettavuusSamasta näytteestä tehdyn kahden rinnakkaisen määrityksen tulosten ero ei saa olla suurempi kuin- 30 % suuremmasta rinnakkaistuloksesta, kun diklatsuriilipitoisuus on välillä 0,5 mg/kg-2,5 mg/kg,- 0,75 mg/kg, kun diklatsuriilipitoisuus on välillä 2,5 mg/kg-5 mg/kg,- 15 % suuremmasta rinnakkaistuloksesta, kun diklatsuriilipitoisuus on yli 5 mg/kg.7.3 SaantoKun näytteeseen on tehty diklatsuriililisäys, saannon on oltava vähintään 80 %.8. Laboratorioiden välisen vertailun tuloksetViisi näytettä analysoitiin 11 laboratoriossa. Näytteistä oli kaksi esiseosta. Toinen sekoitettiin orgaaniseen matriisiin (O 100) ja toinen epäorgaaniseen matriisiin (A 100). Teoreettinen pitoisuus on 100 mg diklatsuriilia kilogrammassa. Kolme eri valmistajaa (NL) valmisti kolme siipikarjan rehuseosta (L1/Z1/K1). Teoreettinen pitoisuus on 1 mg diklatsuriilia kilogrammassa. Laboratorioita pyydettiin analysoimaan kukin näyte kerran tai kaksoismäärityksinä. (Tarkempia tietoja tästä laboratorioiden välisestä tutkimuksesta löytyy aikakauslehdestä Journal of AOAC International, Volume 77, n:o 6, 1994, s. 1359-1361.) Tulokset esitetään seuraavassa taulukossa.>TAULUKON PAIKKA>L= laboratorioiden lukumäärän= yksittäisten arvojen lukumääräsr= toistettavuuden keskihajontaCVr= toistettavuuden variaatiokerroinSR= uusittavuuden keskihajontaCVR= uusittavuuden variaatiokerroin.9. HuomautuksiaDiklatsuriilivasteen lineaarisuus on osoitettava etukäteen ao. konsentraatioalueilla.C OSAKARBADOKSIN MÄÄRITYSMetyyli-3-(2-kinoksalinyylimetyleeni)-karbatsaatti-N1,N4-dioksidi1. Tarkoitus ja soveltamisalaTämän menetelmän avulla voidaan määrittää karbadoksi rehuseoksista, esiseoksista ja rehun lisäainevalmisteista. Toteamisraja on 1 mg/kg. Määritysraja on 10 mg/kg.2. PeriaateNäytteeseen lisätään vettä ja se uutetaan metanoli-asetonitriilillä. Rehuseosnäytteiden suodatetusta uutoksesta puhdistetaan tietty tilavuusosa alumiinioksidipylvään avulla. Esiseosnäytteiden ja rehun lisäainevalmistenäytteiden suodatetusta uutoksesta tietty tilavuusosa laimennetaan sopivalle pitoisuusalueelle vedellä, metanolilla ja asetonitriilillä. Karbadoksipitoisuus määritetään korkean erotuskyvyn käänteisfaasinestekromatografialla (HPLC) UV-detektoria käyttäen.3. Reagenssit3.1 Metanoli3.2 Asetonitriili, HPLC-laatu3.3 Etikkahappo, w = 100 %3.4 Alumiinioksidi: neutraali, aktiivisuusaste I3.5 Metanoli-asetonitriili 1 + 1 (V + V)Sekoitetaan 500 ml metanolia (3.1) ja 500 ml asetonitriiliä (3.2).3.6 Etikkahappo, σ = 10 %Laimennetaan 10 ml etikkahappoa (3.3) 100 ml:aan vedellä.3.7 Natriumasetaatti, CH3COONa3.8 Vesi, HPLC-laatu3.9 Asetaattipuskuriliuos, c = 0,01 mol/l, pH = 6,0Liuotetaan 0,82 g natriumasetaattia (3.7) 700 ml:aan vettä (3.8) ja pH säädetään arvoon 6,0 etikkahapolla (3.6). Siirretään 1000 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin vedellä (3.8) ja sekoitetaan.3.10. HPLC-ajoliuosSekoitetaan 825 ml asetaattipuskuriliuosta (3.9) ja 175 ml asetonitriiliä (3.2). Suodatetaan 0,22 μm:n kalvosuodattimen (4.5) läpi ja poistetaan kaasut liuoksesta (esiin. ultraäänihauteessa 10 min).3.11 StandardiainePuhdas karbadoksi: Metyyli-3-(2-kinoksalinyylimetyleeni)-karbatsaatti-N1,N4-dioksidi, E 850.3.11.1 Karbadoksistandardin kantaliuos, 100 μg/ml (katso huomautus kohdasta 5: Analyysin suoritus)Punnitaan 25 mg karbadoksia (3.11) 0,1 mg:n tarkkuudella 250 ml:n mittapulloon. Liuotetaan metanoli-asetonitriiliin (3.5) käsittelemällä ultraäänihauteessa (4.7). Ultraäänikäsittelyn jälkeen liuos jäähdytetään huoneen lämpötilaan, täytetään merkkiin metanoli-asetonitriilillä (3.5) ja sekoitetaan. Pullo kääritään alumiinifolioon tai käytetään tummaa pulloa ja säilytetään jääkaapissa. Liuos säilyy <= 4 oC:n lämpötilassa yhden kuukauden.3.11.2 KalibrointiliuoksetPipetoidaan 2,0, 5,0, 10,0 ja 20,0 ml karbadoksistandardin kantaliuosta (3.11.1) 100 ml:n kalibroituihin pulloihin. Lisätään 30 ml vettä, täytetään merkkiin metanoli-asetonitriilillä (3.5) ja sekoitetaan. Kääritään pullot alumiinifolioon. Nämä liuokset sisältävät vastaavasti 2,0, 5,0, 10,0 ja 20,0 ìg/ml karbadoksia. Kalibrointiliuokset on valmistettava juuri ennen käyttöä.Huom.Kun määritetään karbadoksia rehuista, jotka sisältävät vähemmän kuin 10 mg/kg karbadoksia, on valmistettava kalibrointiliuos, jonka konsentraatio on pienempi kuin 2,0 ìg/ml.3.12 Vesi-(metanoli-asetonitriili) (3.5) -seos, 300 + 700 (V + V)Sekoitetaan 300 ml vettä ja 700 ml metanoli-asetonitriiliseosta (3.5).4. Laitteisto4.1 Laboratorioravistelija tai magneettisekoittaja4.2 Lasikuitusuodatinpaperi (Whatman GF/A tai vastaava)4.3 Lasikolonni (pituus 300-400 mm, sisähalkaisija noin 10 mm), jossa on lasisuodatin ja poistohana.Huom.Voidaan käyttää myös tulpalla varustettua lasikolonnia tai lasikolonnia, jonka pää suippenee. Tällöin kolonnin alapäähän pannaan pieni lasivillatuppo, joka tiivistetään lasisauvalla.4.4 HPLC-laitteisto, jossa injektori, jonka injektiotilavuus 20 ìl4.4.1 C18-nestekromatografiakolonni: 300 mm x 4 mm, hiukkaskoko 10 ìm tai vastaava4.4.2 Vaihtuva-aallonpituuksinen UV-detektori tai diodirividetektori, mittausaallonpituusalue 225-400 nm4.5 Kalvosuodatin 0,22 ìm4.6 Kalvosuodatin 0,45 ìm4.7 Ultraäänihaude5. Analyysin suoritusHuom.Karbadoksi on valonarkaa. Kaikki toimenpiteet on suoritettava himmennetyssä valaistuksessa, tai on käytettävä ruskeita tai alumiinifolioon käärittyjä lasitavaroita.5.1 Yleistä5.1.1 NollarehuSaantokokeen (5.1.2) suorittamista varten analysoidaan nollarehu, jotta varmistetaan, ettei se sisällä karbadoksia tai häiritseviä aineita. Nollarehun on oltava näytteen kaltainen, eikä lisäksi sitä analysoitaessa havaita karbadoksia tai häiritseviä aineita.5.1.2 SaantokoeSaantokoe suoritetaan analysoimalla nollarehu (5.1.1), johon on lisätty näytteessä esiintyvää määrää vastaava määrä karbadoksia. Lisäyksen saamiseksi tasolle 50 mg/kg karbadoksia, pipetoidaan 5,0 ml karbadoksistandardin kantaliuosta (3.11.1) 200 ml:n erlenmeyerpulloon. Liuos haihdutetaan noin 0,5 ml:ksi typpivirrassa. Lisätään 10 g nollarehua, sekoitetaan ja seisotetaan 10 minuuttia ennen uuttovaiheeseen siirtymistä (5.2).Jos saatavilla ei ole näytteen kaltaista nollanäytettä (katso 5.1.1), voidaan saantokoe suorittaa vaihtoehtoisesti standardinlisäysmenetelmällä. Tällöin analysoitavaan näytteeseen lisätään näytteiden ennestään sisältämä määrä karbadoksia. Tämä näyte analysoidaan yhdessä varsinaisen näytteen kanssa, ja saanto voidaan laskea ko. näytteiden karbadoksimäärien erotuksesta.5.2 Uutto5.2.1 RehuseoksetPunnitaan noin 10 g näytettä 0,01 gramman tarkkuudella ja siirretään 200 ml:n erlenmeyerpulloon. Lisätään 15,0 ml vettä, sekoitetaan ja annetaan seistä 5 minuuttia. Lisätään 35,0 ml metanoli-asetonitriiliseosta (3.5), suljetaan tulpalla ja ravistetaan 30 minuuttia ravistelijalla tai sekoitetaan magneettisekoittajalla (4.1). Suodatetaan liuos lasikuitusuodatinpaperin läpi (4.2). Jatketaan puhdistusvaiheesta (5.3).5.2.2 Esiseokset (karbadoksipitoisuus 0,1-2,0 %)Punnitaan noin 1 g jauhamatonta näytettä 0,001 g:n tarkkuudella ja siirretään 200 ml:n erlenmeyerpulloon. Lisätään 15,0 ml vettä, sekoitetaan ja annetaan seistä 5 minuuttia. Lisätään 35,0 ml metanoli-asetonitriiliseosta (3.5), suljetaan tulpalla ja ravistellaan 30 minuuttia ravistelijalla tai sekoitetaan magneettisekoittajalla (4.1). Suodatetaan liuos lasikuitusuodatinpaperin läpi (4.2). Pipetoidaan määräosa suodoksesta 50 ml:n mittapulloon. Lisätään 15,0 ml vettä, täytetään merkkiin metanoli-asetonitriiliseoksella (3.5) ja sekoitetaan. Lopullisen liuoksen karbadoksipitoisuuden pitäisi olla noin 10 ìg/ml. Suodatetaan osa 0,45 ìm:n kalvosuodattimen läpi (4.6). Jatketaan HPLC-määrityksellä (5.4).5.2.3 Lisäainevalmisteet (karbadoksipitoisuus yli 2 %)Punnitaan noin 0,2 g jauhamatonta näytettä 0,001 g:n tarkkuudella ja siirretään 250 ml:n erlenmeyerpulloon. Lisätään 45,0 ml vettä, sekoitetaan ja annetaan seistä 5 minuuttia. Lisätään 105,0 ml metanoli-asetonitriiliseosta (3.5), suljetaan tulpalla ja homogenisoidaan. Pidetään näytettä ultraäänihauteessa (4.7) 15 minuuttia, minkä jälkeen liuosta ravistellaan tai sekoitetaan 15 minuuttia (4.1). Suodatetaan liuos lasikuitusuodatinpaperin läpi (4.2). Laimennetaan määräosa suodosta vesi-metanoli-asetonitriiliseoksella (3.12) siten, että lopullisen liuoksen karbadoksipitoisuuden pitäisi olla 10-15 ìg/ml (10 %:selle lisäainevalmisteelle laimennuskerroin on 10). Suodatetaan osa 0,45 ìm:n kalvosuodattimen läpi (4.6). Jatketaan HPLC-määrityksellä (5.4).5.3 Puhdistus5.3.1 Alumiinioksidipylvään valmistusPunnitaan 4 g alumiinioksidia (3.4) ja siirretään se lasikolonniin (4.3).5.3.2 Näytteen puhdistusLisätään 15 ml suodatettua uutosta (5.2.1) alumiinioksidipylvääseen. Ensimmäiset 2 ml eluaattia heitetään pois. Seuraavat 5 ml otetaan talteen ja suodatetaan osa 0,45 ìm:n kalvosuodattimen läpi (4.6). Jatketaan HPLC-määrityksellä (5.4).5.4 HPLC-määritys5.4.1 Ajo-olosuhteetSeuraavat ajo-olosuhteet ovat ohjeellisia. Niitä voidaan muuttaa, mikäli ne antavat vastaavanlaisia tuloksia.>TAULUKON PAIKKA>Kromatografiajärjestelmän stabiilisuus tarkistetaan injektoimalla useita kertoja 5,0 μg/ml karbadoksia sisältävää kalibrointiliuosta (3.11.2), kunnes piikkien korkeudet (pinta-alat) ja retentioajat pysyvät vakioina.5.4.2 KalibrointikäyräInjektoidaan jokaista kalibrointiliuosta (3.11.2) useita kertoja ja mitataan kutakin konsentraatiota vastaavat karbadoksipiikkien korkeudet (pinta-alat). Kalibrointikäyrä piirretään siten, että y-akselilla ovat kalibrointiliuosten piikkien korkeuksien (pinta alojen) keskiarvot ja x-akselilla vastaavat konsentraatiot μg/ml.5.4.3 NäyteliuosInjektoidaan näyteuutosta (rehuseosten (5.3.2), esiseosten (5.2.2) ja lisäainevalmisteiden (5.2.3)) useita kertoja ja määritetään karbadoksipiikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvo.6. Tulosten laskeminenNäyteliuoksen karbadoksipitoisuus (μg/ml) lasketaan karbadoksin piikkien korkeuden (pinta-alan) keskiarvosta kalibrointikäyrän (5.4.2) avulla.6.1 RehuseoksetNäytteen karbadoksipitoisuus w (mg/kg) lasketaan seuraavan kaavan avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>[mg/kg] jossaβ= näyteuutoksen (5.3.2) karbadoksipitoisuus (μg/ml)V1= uuttoliuoksen tilavuus (ml) (ts. 50)m= punnittu näytemäärä (g)6.2 Esiseokset ja lisäainevalmisteetNäytteen karbadoksipitoisuus w (mg/kg) lasketaan seuraavan kaavan avulla:>VIITTAUS KAAVIOON>[mg/kg] jossaβ= näyteuutoksen (5.2.2 tai 5.2.3) karbadoksipitoisuus (μg/ml)V2= uuttoliuoksen tilavuus (ml) (ts. esiseoksille 50, lisäainevalmisteille 150)f= laimennuskerroin kohdan 5.2.2 (esiseokset) tai 5.2.3 (lisäainevalmisteet) mukaisestim= punnittu näytemäärä (g).7. Tulosten validointi7.1 Analyytin tunnistettavuuden varmentaminenAnalyytin tunnistettavuus voidaan varmentaa rinnakkaiskromatografialla tai diodirividetektorilla vertaamalla näytteen uuttoliuoksen ja 10,0 μl/ml karbadoksia sisältävän kalibrointiliuoksen (3.11.2) spektrejä.7.1.1 RinnakkaiskromatografiaNäytteen uuttoliuokseen lisätään sopiva määrä kalibrointiliuosta (3.11.2). Lisätyn karbadoksimäärän tulisi olla sama kuin näyteliuoksesta analysoitu karbadoksin määrä.Ainoastaan karbadoksipiikin korkeus saisi kasvaa huomioiden sekä lisätty määrä karbadoksia että näyteliuoksen laimeneminen. Karbadoksipiikin puolikorkeuden leveyden ero verrattuna alkuperäisen näyteliuoksen piikin leveyteen saa olla korkeintaan noin 10 %.7.1.2 Diodirividetektorilla varmentaminenTuloksia arvioidaan seuraavien vaatimusten mukaisesti:a) Kromatogrammin piikin huipun kohdalla näytteen ja standardin spektrien maksimiabsorptioaallonpituuksien on oltava samat ilmaisinjärjestelmän erotuskyvyn mukaan määräytyvissä rajoissa. Diodirividetektorille tämä on tyypillisesti +- 2 nm.b) Välillä 225-400 nm kromatogrammin piikin huipun kohdalla ajetut näyte- ja standardispektrit eivät saa erota niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat eikä spektrien välinen ero ole missään kohdassa suurempi kuin 15 % standardianalyytin absorbanssista.c) Välillä 225-400 nm näyteliuoksesta ajetut spektrit piikin nousun, huipun ja laskun kohdalla eivät saa erota toisistaan niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat ja kun kaikissa tarkastelluissa pisteissä spektrien välinen ero ei ole suurempi kuin 15 % piikin huipun spektrin absorbanssista.Jos jokin näistä vaatimuksista ei täyty, analyytin esiintymistä ei ole varmennettu.7.2 ToistettavuusKun karbadoksipitoisuus on 10 mg/kg tai suurempi, kahden rinnakkaisen samasta näytteestä tehdyn määrityksen tulosten ero ei saa olla suurempi kuin 15 % suuremmasta rinnakkaistuloksesta.7.3 SaantoKun (nolla)näytteeseen on lisätty karbadoksia, saannon on oltava vähintään 90 %.8. Laboratorioiden välisen vertailun tuloksetJärjestettiin laboratorioiden välinen vertailu, jossa analysoitiin 6 rehuseosta, 4 esiseosta ja 3 lisäainevalmistetta kahdeksassa laboratoriossa. Kustakin näytteestä tehtiin rinnakkaismääritykset. (Tarkempia tietoja tästä laboratorioiden välisestä vertailusta löytyy aikakauslehdestä Journal of AOAC, Volume 71, 1988, s. 484-490.) Tulokset (lukuun ottamatta hylättyjä tuloksia) olivat seuraavanlaiset:L= laboratorioiden lukumäärän= yksittäisten arvojen lukumääräsr= toistettavuuden keskihajontaCVr= toistettavuuden variaatiokerroinSR= uusittavuuden keskihajontaCVR= uusittavuuden variaatiokerroin.>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>