title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2019/692, annettu 17 päivänä huhtikuuta 2019, maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 2009/73/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti.)

text:
                  3.5.2019

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 117/1

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2019/692,
         annettu 17 päivänä huhtikuuta 2019,
         maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 2009/73/EY muuttamisesta
         (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
         EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
         ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 194 artiklan 2 kohdan,
         ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
         sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
         ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
         ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2),
         noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),
         sekä katsovat seuraavaa:

                     (1)

                     Unionissa on vuodesta 1999 lähtien toteutettu asteittain maakaasun sisämarkkinoita, joilla pyritään luomaan todellisia valinnanmahdollisuuksia kaikille unionin loppukäyttäjille, niin kansalaisille kuin yrityksillekin, luomaan uusia liiketoimintamahdollisuuksia ja tasapuolisia kilpailuedellytyksiä, tarjoamaan kilpailukykyisiä hintoja, tehokkaita investointisignaaleja ja parempi palvelutaso sekä edistämään toimitusvarmuutta ja kestävyyttä.

                     (2)

                     Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivit 2003/55/EY (4) ja 2009/73/EY (5) ovat merkittävästi edistäneet maakaasun sisämarkkinoiden luomista.

                     (3)

                     Tällä direktiivillä pyritään puuttumaan maakaasun sisämarkkinoiden toteuttamisen esteisiin, jotka johtuvat siitä, ettei unionin markkinasääntöjä sovelleta kolmansista maista tulevien ja niihin menevien kaasunsiirtoputkien osalta. Tällä direktiivillä tehtävillä muutoksilla pyritään varmistamaan, että kahta tai useampaa jäsenvaltiota yhdistäviin kaasunsiirtoputkiin sovellettavia sääntöjä sovelletaan myös kolmansista maista tuleviin ja niihin meneviin kaasunsiirtoputkiin unionin alueella. Näin luodaan yhdenmukainen oikeudellinen kehys unionin alueelle samalla kun vältetään kilpailun vääristyminen energian sisämarkkinoilla unionissa ja kielteiset vaikutukset toimitusvarmuuteen. Muutokset lisäävät myös läpinäkyvyyttä ja tarjoavat oikeudellista varmuutta markkinaosapuolille, etenkin kaasuinfrastruktuuriin investoijille ja verkon käyttäjille, sovellettavien sääntöjen suhteen.

                     (4)

                     Jotta voitaisiin ottaa huomioon se, ettei unionissa ole ennen tämän direktiiviin voimaantulopäivää ollut kolmansista maista tuleviin ja niihin meneviin kaasunsiirtoputkiin sovellettavia erityisiä sääntöjä, jäsenvaltioiden olisi voitava myöntää poikkeuksia direktiivin 2009/73/EY joidenkin säännösten soveltamisesta tällaisille kaasunsiirtoputkille, jotka ovat valmiita ennen tämän direktiivin voimaantulopäivää. Muiden eriyttämismallien kuin omistuksen eriyttämisen soveltamispäivää olisi mukautettava kolmansista maista tulevien ja niihin menevien kaasunsiirtoputkien osalta.

                     (5)

                     Putkia, jotka yhdistävät kolmannen maan öljyn tai kaasun tuotantohankkeen jalostuslaitokseen tai lopulliseen maihintuontiasemaan jäsenvaltiossa, olisi pidettävä tuotantovaiheen putkistoina. Putkia, jotka yhdistävät jäsenvaltion öljyn tai kaasun tuotantohankkeen jalostuslaitokseen tai lopulliseen maihintuontiasemaan kolmannessa maassa, ei olisi pidettävä tuotantovaiheen putkistoina tätä direktiiviä sovellettaessa, koska tällaisilla putkilla ei todennäköisesti ole merkittävää vaikutusta energian sisämarkkinoihin.

                     (6)

                     Siirtoverkonhaltijoiden olisi voitava tehdä kolmansien maiden siirtoverkonhaltijoiden tai muiden toimijoiden kanssa teknisiä sopimuksia kysymyksistä, jotka koskevat siirtoverkkojen toimintaa ja yhteenliittämistä edellyttäen, että tällaisten sopimusten sisältö on yhteensopiva unionin oikeuden kanssa.

                     (7)

                     Siirtoverkonhaltijoiden ja kolmansien maiden siirtoverkonhaltijoiden tai muiden toimijoiden välisten siirtoputkien toimintaa koskevien teknisten sopimusten olisi pysyttävä voimassa edellyttäen, että ne ovat unionin oikeuden ja kansallisen sääntelyviranomaisen asiaankuuluvien päätösten mukaisia.

                     (8)

                     Kun tällaisia teknisiä sopimuksia on olemassa, tällä direktiivillä ei edellytetä asiaankuuluvan kaasunsiirtoputken toimintaa koskevan, jäsenvaltion ja kolmannen maan välisen kansainvälisen sopimuksen tai unionin ja kolmannen maan välisen sopimuksen tekemistä.

                     (9)

                     Direktiivin 2009/73/EY soveltaminen kolmansista maista tuleviin ja niihin meneviin kaasunsiirtoputkiin rajoittuu jäsenvaltioiden alueeseen. Merellä sijaitsevien kaasunsiirtoputkien osalta direktiiviä 2009/73/EY olisi sovellettava sen jäsenvaltion aluemerellä, jossa ensimmäinen jäsenvaltioiden verkossa sijaitseva yhteenliitäntäpiste sijaitsee.

                     (10)

                     Jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehtyjen olemassa olevien sopimusten, jotka koskevat siirtoputkien toimintaa, olisi voitava pysyä voimassa tämän direktiivin mukaisesti.

                     (11)

                     Kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten tai sopimusten osien, jotka saattavat vaikuttaa unionin yhteisiin sääntöihin, osalta olisi otettava käyttöön yhdenmukainen ja läpinäkyvä menettely, jolla jäsenvaltiolle on mahdollista antaa sen pyynnöstä lupa muuttaa tai mukauttaa kolmannen maan kanssa tehtyä sopimusta jäsenvaltion ja kolmannen maan välisen siirtoputken tai tuotantovaiheen putkiston toiminnasta taikka pidentää tällaisen sopimuksen voimassaoloa taikka uusia tai tehdä tällainen sopimus. Menettely ei saisi viivästyttää tämän direktiivin täytäntöönpanoa eikä vaikuttaa toimivallan jakoon unionin ja jäsenvaltioiden välillä, ja sitä olisi sovellettava olemassa oleviin ja uusiin sopimuksiin.

                     (12)

                     Jos on ilmeistä, että sopimuksen kohde kuuluu osittain unionin ja osittain jäsenvaltion toimivaltaan, on olennaisen tärkeää huolehtia läheisestä yhteistyöstä kyseisen jäsenvaltion ja unionin toimielinten välillä.

                     (13)

                     Komission asetusta (EU) 2015/703 (6), komission asetusta (EU) 2017/459 (7), komission päätöstä 2012/490/EU (8) sekä komission asetuksen (EU) 2017/460 (9) III, V, VI ja IX lukua sekä 28 artiklaa sovelletaan kolmansiin maihin yhteydessä oleviin syöttö- ja ottokohtiin, jollei asiaankuuluvan kansallisen sääntelyviranomaisen asiaankuuluvista päätöksistä muuta johdu, kun taas komission asetusta (EU) N:o 312/2014 (10) sovelletaan yksinomaisesti unionin rajojen sisäpuolisiin tasehallinta-alueisiin.

                     (14)

                     Jotta voidaan antaa päätöksiä, joilla jäsenvaltiolle annetaan tai jätetään antamatta valtuutus muuttaa tai mukauttaa kolmannen maan kanssa tehtyä sopimusta jäsenvaltion ja kolmannen maan välisen siirtoputken toiminnasta taikka pidentää tällaisen sopimuksen voimassaoloa taikka uusia tai tehdä tällainen sopimus, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (11) mukaisesti.

                     (15)

                     Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta eli oikeudellisen kehyksen yhdenmukaisuuden varmistamista unionin alueella välttäen samalla kilpailun vääristyminen energian sisämarkkinoilla unionissa, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.

                     (16)

                     Jäsenvaltiot ovat selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission yhteisen poliittisen lausuman (12) mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen toimenpiteistä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhden tai useamman asiakirjan, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde. Tämän direktiivin osalta lainsäätäjä pitää tällaisten asiakirjojen toimittamista perusteltuna.

                     (17)

                     Direktiivi 2009/73/EY olisi sen vuoksi muutettava,

               OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

            1 artikla
            Direktiivin 2009/73/EY muuttaminen
            Muutetaan direktiivi 2009/73/EY seuraavasti:

                        1)

                        Korvataan 2 artiklan 17 alakohta seuraavasti:

                                    ”17)

                                    ”yhdysputkella” siirtoputkea, joka ylittää jäsenvaltioiden välisen rajan tai kulkee sen poikki ja jonka tarkoituksena on yhdistää kyseisten jäsenvaltioiden kansalliset siirtoverkot toisiinsa tai jäsenvaltion ja kolmannen maan välistä siirtoputkea jäsenvaltioiden alueen tai kyseisen jäsenvaltion aluemeren rajaan saakka,”;

                        2)

                        Muutetaan 9 artikla seuraavasti:

                                    a)

                                    korvataan 8 kohdan ensimmäinen alakohta seuraavasti:

                                       ”8.   Jos siirtoverkko kuului 3 päivänä syyskuuta 2009 vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 1 kohtaa. Jos siirtoverkko kuuluu 23 päivänä toukokuuta 2019 vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 1 kohtaa sellaisen siirtoverkon osan osalta, joka yhdistää jäsenvaltion kolmanteen maahan kyseisen jäsenvaltion rajan ja kyseisen jäsenvaltion verkossa sijaitsevan ensimmäisen liitäntäpisteen välillä.”;

                                    b)

                                    korvataan 9 kohta seuraavasti:

                                       ”9.   Jos siirtoverkko kuului 3 päivänä syyskuuta 2009 vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen ja käytössä on järjestelyjä, jotka takaavat siirtoverkonhaltijalle tehokkaamman riippumattomuuden kuin IV luvun säännökset, jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta tämän artiklan 1 kohtaa.
                                       Jos siirtoverkko kuuluu 23 päivänä toukokuuta 2019 vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen ja jos on käytössä järjestelyjä, jotka takaavat siirtoverkonhaltijalle tehokkaamman riippumattomuuden kuin IV luvun säännökset, kyseinen jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta tämän artiklan 1 kohtaa sellaisen siirtoverkon osan osalta, joka yhdistää jäsenvaltion kolmanteen maahan kyseisen jäsenvaltion rajan ja kyseisen jäsenvaltion verkossa sijaitsevan ensimmäisen liitäntäpisteen välillä.”;

                        3)

                        Korvataan 14 artiklan 1 kohta seuraavasti:

                           ”1.   Jos siirtoverkko kuului 3 päivänä syyskuuta 2009 vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 9 artiklan 1 kohtaa ja nimetä riippumattoman järjestelmävastaavan siirtoverkon omistajan ehdotuksesta.
                           Jos siirtoverkko kuuluu 23 päivänä toukokuuta 2019 vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, kyseinen jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 9 artiklan 1 kohtaa ja nimetä riippumattoman järjestelmävastaavan siirtoverkon omistajan ehdotuksesta sellaisen siirtoverkon osan osalta, joka yhdistää jäsenvaltion kolmanteen maahan kyseisen jäsenvaltion rajan ja kyseisen jäsenvaltion verkossa sijaitsevan ensimmäisen liitäntäpisteen välillä.
                           Riippumattoman järjestelmävastaavan nimeäminen edellyttää komission hyväksyntää.”

                        4)

                        Korvataan 34 artiklan 4 kohta seuraavasti:

                           ”4.   Rajojen yli ulottuvat riitatapaukset ratkaistaan sen jäsenvaltion riitojenratkaisumenettelyn mukaisesti, jonka lainkäyttövaltaan kuuluvat ne tuotantovaiheen putkistot, joihin pääsy on evätty. Jos rajojen yli ulottuvassa riitatapauksessa riidanalainen putkisto ulottuu useamman kuin yhden jäsenvaltion alueelle, asianomaiset jäsenvaltiot neuvottelevat keskenään varmistaakseen, että tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan johdonmukaisesti. Kun tuotantovaiheen putkisto lähtee kolmannesta maasta ja on liitetty vähintään yhteen jäsenvaltioon, asianomaiset jäsenvaltiot neuvottelevat keskenään ja jäsenvaltio, jossa ensimmäinen jäsenvaltioiden verkossa sijaitseva syöttökohta sijaitsee, kuulee asianomaista kolmatta maata, josta tuotantovaiheen putkisto lähtee, varmistaakseen kyseessä olevan verkon osalta, että tätä direktiiviä sovelletaan johdonmukaisesti jäsenvaltioiden alueella.”

                        5)

                        Muutetaan 36 artikla seuraavasti:

                                    a)

                                    korvataan 1 kohdan e alakohta seuraavasti:

                                                ”e)

                                                vapautus ei saa haitata kilpailua merkityksellisillä markkinoilla, joihin investointi todennäköisesti vaikuttaa, maakaasun sisämarkkinoiden tehokasta toimintaa eikä asianomaisten säänneltyjen verkkojen tehokasta toimintaa tai maakaasun toimitusvarmuutta unionissa.”;

                                    b)

                                    korvataan 3 kohta seuraavasti:

                                       ”3.   Jäljempänä VIII luvussa tarkoitettu sääntelyviranomainen voi tapauskohtaisesti päättää 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen vapautusten myöntämisestä.
                                       Kansallisen sääntelyviranomaisen tai tarvittaessa kyseisen jäsenvaltion muun toimivaltaisen viranomaisen on ennen vapautusta koskevan päätöksen tekemistä kuultava

                                                   a)

                                                   kansallisia sääntelyviranomaisia jäsenvaltioissa, joiden markkinoihin uusi infrastruktuuri todennäköisesti vaikuttaa; ja

                                                   b)

                                                   niiden kolmansien maiden asiaankuuluvia viranomaisia, joissa kyseinen infrastruktuuri on liitetty unionin verkkoon jäsenvaltion lainkäyttövallan nojalla ja se lähtee yhdestä tai useammasta kolmannesta maasta tai päättyy yhteen tai useampaan kolmanteen maahan.

                                             Jos kuulemisen kohteena olleet kolmansien maiden viranomaiset eivät vastaa kuulemiseen kohtuullisen ajan kuluessa tai asetetussa määräajassa, joka saa olla enintään kolme kuukautta, asianomainen kansallinen sääntelyviranomainen voi tehdä tarvittavan päätöksen.”;

                                    c)

                                    korvataan 4 kohdan toinen alakohta seuraavasti:
                                    ”Kun kaikki asianomaiset sääntelyviranomaiset ovat päässeet sopimukseen vapautuspäätöksestä kuuden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona viimeinen näistä sääntelyviranomaisista vastaanotti vapautusta koskevan hakemuksen, ne ilmoittavat virastolle päätöksestään. Kun asianomainen infrastruktuuri on jäsenvaltion ja kolmannen maan välinen siirtoputki, ennen vapautusta koskevan päätöksen tekemistä sen jäsenvaltion, jossa ensimmäinen jäsenvaltioiden verkossa sijaitseva yhteenliitäntäpiste sijaitsee, kansallinen sääntelyviranomainen tai tarvittaessa muu toimivaltainen viranomainen voi kuulla kyseisen kolmannen maan asiaankuuluvaa viranomaista varmistaakseen kyseessä olevan infrastruktuurin osalta, että tätä direktiiviä sovelletaan johdonmukaisesti kyseisen jäsenvaltion alueella ja tapauksen mukaan aluemerellä. Jos kuulemisen kohteena ollut kolmannen maan viranomainen ei vastaa kuulemiseen kohtuullisen ajan kuluessa tai asetetussa määräajassa, joka ei ylitä kolmea kuukautta, asianomainen kansallinen sääntelyviranomainen voi tehdä tarvittavan päätöksen.”

                        6)

                        Korvataan 41 artiklan 1 kohdan c alakohta seuraavasti:

                                    ”c)

                                    tehdä rajat ylittävissä asioissa yhteistyötä kyseisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisen tai sääntelyviranomaisten ja viraston kanssa. Kolmannesta maasta tulevan ja kolmanteen maahan menevän infrastruktuurin tapauksessa sen jäsenvaltion sääntelyviranomainen, jossa ensimmäinen jäsenvaltioiden verkossa sijaitseva yhteenliitäntäpiste sijaitsee, voi tehdä yhteistyötä kolmannen maan asianomaisten viranomaisten kanssa kuultuaan muiden asianomaisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisia pyrkimyksenä varmistaa tämän infrastruktuurin osalta tämän direktiivin johdonmukainen soveltaminen jäsenvaltioiden alueella;”

                        7)

                        Lisätään 42 artiklaan kohta seuraavasti:

                           ”6.   Sääntelyviranomaiset tai tarvittaessa muut toimivaltaiset viranomaiset voivat kuulla kolmansien maiden asianomaisia viranomaisia ja tehdä yhteistyötä niiden kanssa kolmansiin maihin menevän ja niistä tulevan kaasuinfrastruktuurin toimintaan liittyen varmistaakseen kyseessä olevan infrastruktuurin osalta, että tätä direktiiviä sovelletaan johdonmukaisesti jäsenvaltion alueella ja aluemerellä.”

                        8)

                        Lisätään artikla seuraavasti:

                           ”48 a artikla
                           Siirtoputkien toimintaa koskevat tekniset sopimukset
                           Tällä direktiivillä ei vaikuteta siirtoverkonhaltijoiden tai muiden talouden toimijoiden vapauteen pitää voimassa tai tehdä teknisiä sopimuksia asioista, jotka koskevat jäsenvaltion ja kolmannen maan välisten siirtoverkkojen toimintaa edellyttäen, että kyseiset sopimukset ovat yhteensopivia unionin oikeuden ja asianomaisten jäsenvaltioiden kansallisten sääntelyviranomaisten asiaankuuluvien päätösten kanssa. Tällaisista sopimuksista on ilmoitettava asianomaisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisille.”

                        9)

                        Lisätään artiklat seuraavasti:

                           ”49 a artikla
                           Kolmansiin maihin meneviä ja niistä tulevia siirtoputkia koskevat poikkeukset

                              1.   Sellaisten jäsenvaltion ja kolmannen maan välisten kaasunsiirtoputkien osalta, jotka ovat valmistuneet ennen 23 päivää toukokuuta 2019, se jäsenvaltio, jossa tällaisen siirtoputken ensimmäinen jäsenvaltioiden verkossa sijaitseva liitäntäpiste sijaitsee, voi päättää poiketa 9, 10, 11 ja 32 artiklasta ja 41 artiklan 6, 8 ja 10 kohdasta alueellaan ja aluemerellään sijaitsevissa tällaisen kaasunsiirtoputken osissa objektiivisista syistä, kuten tehdyn investoinnin takaisinmaksun mahdollistamiseksi tai toimitusvarmuuteen liittyvistä syistä, sillä edellytyksellä, että poikkeus ei haittaa kilpailua maakaasun sisämarkkinoilla tai niiden tehokasta toimintaa eikä toimitusvarmuutta unionissa.
                              Poikkeuksen on oltava kestoltaan rajattu enintään 20 vuoteen objektiivisin perustein, se voidaan uusia perustelluista syistä ja siihen voidaan soveltaa ehtoja, jotka edesauttavat edellä mainittujen edellytysten täyttämistä.
                              Tällaisia poikkeuksia ei sovelleta jäsenvaltion ja sellaisen kolmannen maan välisiin siirtoputkiin, jonka edellytetään saattavan tämän direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään ja joka on pannut tämän direktiivin tosiasiallisesti täytäntöön unionin kanssa tehdyn sopimuksen nojalla.

                              2.   Jos asianomainen siirtoputki sijaitsee useamman kuin yhden jäsenvaltion alueella, kyseistä siirtoputkea koskevan poikkeuksen myöntämisestä päättää se jäsenvaltio, jonka alueella ensimmäinen jäsenvaltioiden verkossa sijaitseva liitäntäpiste sijaitsee, kuultuaan kaikkia asianomaisia jäsenvaltioita.
                              Asianomaisten jäsenvaltioiden pyynnöstä komissio voi päättää toimia tarkkailijana kuulemisessa sen jäsenvaltion, jonka alueella ensimmäinen liitäntäpiste sijaitsee, ja kolmannen maan välillä, kun kyse on tämän direktiivin johdonmukaisesta soveltamisesta sen jäsenvaltion alueella ja aluemerellä, jossa ensimmäinen liitäntäpiste sijaitsee, mukaan lukien poikkeuksien myöntäminen tällaisia siirtoputkia varten.

                              3.   Edellä 1 ja 2 kohdan mukaiset päätökset on tehtävä viimeistään 24 päivänä toukokuuta 2020. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisista päätöksistä komissiolle ja julkaistava ne.

                           49 b artikla
                           Valtuutusmenettely

                              1.   Jäsenvaltion ja kolmannen maan väliset olemassa olevat sopimukset siirtoputken tai tuotantovaiheen putkiston toiminnasta voidaan pitää voimassa, kunnes myöhemmin tehtävä sopimus unionin ja saman kolmannen maan välillä tulee voimaan tai kunnes sovelletaan tämän artiklan 2–15 kohdan mukaista menettelyä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muita unionin oikeuden mukaisia velvoitteita sekä toimivallan jakoa unionin ja jäsenvaltioiden välillä.

                              2.   Jos jäsenvaltio aikoo aloittaa neuvottelut kolmannen maan kanssa muuttaakseen tai mukauttaakseen kolmannen maan kanssa tehtyä sopimusta siirtoputken toiminnasta taikka pidentääkseen tällaisen sopimuksen voimassaoloa taikka uusiakseen tai tehdäkseen tällaisen sopimuksen tämän direktiivin soveltamisalaan kokonaan tai osittain kuuluvien asioiden osalta, sen on ilmoitettava aikomuksestaan kirjallisesti komissiolle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toimivallan jakoa unionin ja jäsenvaltioiden välillä.
                              Tällaiseen ilmoitukseen on sisällytettävä asiaankuuluva asiakirja-aineisto, ja siinä on esitettävä neuvotteluissa käsiteltävät määräykset tai määräykset, jotka on tarkoitus neuvotella uudelleen, neuvottelujen tavoitteet ja muut mahdolliset merkitykselliset tiedot, ja se on toimitettava komissiolle vähintään viisi kuukautta ennen neuvottelujen suunniteltua alkamisajankohtaa.

                              3.   Edellä olevan 2 kohdan mukaisen ilmoituksen antamisen jälkeen komissio antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle luvan aloittaa viralliset neuvottelut kolmannen maan kanssa sen osan osalta, joka voi vaikuttaa unionin yhteisiin sääntöihin, jollei se katso, että tällaisten neuvottelujen aloittaminen:

                                          a)

                                          on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa muutoin kuin koskien unionin ja jäsenvaltioiden välisen toimivallan jakoon liittyviä yhteensopimattomuuksia;

                                          b)

                                          on haitallista maakaasun sisämarkkinoiden toiminnalle, kilpailulle tai toimitusvarmuudelle jäsenvaltiossa tai unionissa;

                                          c)

                                          vaarantaa unionin ja kolmannen maan hallitustenvälisiä sopimuksia koskevien vireillä olevien neuvottelujen tavoitteet;

                                          d)

                                          on syrjivää.

                              4.   Kun komissio tekee 3 kohdan mukaista arviota, sen on otettava huomioon, koskeeko aiottu sopimus siirtoputkea tai tuotantovaiheen putkea, jolla edistetään maakaasutoimitusten ja -toimittajien monipuolistamista uusien maakaasulähteiden avulla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta edellä esitetyn soveltamista.

                              5.   Komissio antaa 90 päivän kuluessa 2 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen vastaanottamisesta päätöksen, jolla jäsenvaltiolle annetaan lupa tai jolla kieltäydytään antamasta jäsenvaltiolle lupa aloittaa neuvottelut kolmannen maan kanssa tehdyn sopimuksen muuttamiseksi, pidentämiseksi, mukauttamiseksi, uusimiseksi tai tekemiseksi. Jos päätöksen antamiseksi tarvitaan lisätietoja, 90 päivän määräajan laskeminen alkaa tällaisten lisätietojen vastaanottamispäivästä.

                              6.   Siinä tapauksessa, että komissio antaa päätöksen, jolla kieltäydytään antamasta jäsenvaltiolle lupa aloittaa neuvottelut kolmannen maan kanssa tehdyn sopimuksen muuttamiseksi, pidentämiseksi, mukauttamiseksi, uusimiseksi tai tekemiseksi, se ilmoittaa asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle ja esittää perustelut.

                              7.   Päätökset, joilla jäsenvaltiolle annetaan lupa tai jolla kieltäydytään antamasta jäsenvaltiolle lupa aloittaa neuvottelut kolmannen maan kanssa tehdyn sopimuksen muuttamiseksi, pidentämiseksi, mukauttamiseksi, uusimiseksi tai tekemiseksi annetaan täytäntöönpanopäätöksillä 51 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

                              8.   Komissio voi antaa ohjeita ja voi pyytää erityisten lausekkeiden sisällyttämistä suunniteltuun sopimukseen, jotta voidaan varmistaa yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen (EU) 2017/684 (*1) mukaisesti.

                              9.   Komissiolle on ilmoitettava sopimuksen muuttamista tai mukauttamista taikka sopimuksen voimassaolon pidentämistä taikka sopimuksen uusimista tai tekemistä koskevien neuvottelujen edistymisestä ja tuloksista eri vaiheissa, ja se voi pyytää osallistua tällaisiin jäsenvaltion ja kolmannen maan välisiin neuvotteluihin päätöksen (EU) 2017/684 mukaisesti.

                              10.   Komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle 5 kohdan nojalla annetuista päätöksistä.

                              11.   Ennen sopimuksen allekirjoittamista kolmannen maan kanssa asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle neuvottelutulos ja toimitettava sille neuvotellun sopimuksen teksti.

                              12.   Edellä olevan 11 kohdan mukaisen ilmoituksen saatuaan komissio arvioi neuvotellun sopimuksen 3 kohdan nojalla. Jos komissio toteaa, että neuvottelujen tuloksena on sopimus, joka noudattaa 3 kohtaa, se antaa jäsenvaltiolle luvan sopimuksen allekirjoittamiseen ja tekemiseen.

                              13.   Komissio antaa päätöksen, jolla jäsenvaltiolle annetaan lupa allekirjoittaa ja tehdä sopimus kolmannen maan kanssa, tai jolla kieltäydytään antamasta jäsenvaltiolle lupa allekirjoittaa ja tehdä sopimus kolmannen maan kanssa, 90 päivän kuluessa 11 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen vastaanottamisesta. Jos päätöksen antamiseksi tarvitaan lisätietoja, 90 päivän määräajan laskeminen alkaa tällaisten lisätietojen vastaanottamispäivästä.

                              14.   Jos komissio tekee 13 kohdan nojalla päätöksen, jolla jäsenvaltiolle annetaan lupa allekirjoittaa ja tehdä sopimus kolmannen maan kanssa, jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle sopimuksen tekemisestä ja voimaantulosta sekä kyseisen sopimuksen asemaa koskevista mahdollisista myöhemmistä muutoksista.

                              15.   Siinä tapauksessa, että komissio antaa 13 kohdan nojalla päätöksen, jolla kieltäydytään antamasta jäsenvaltiolle lupa allekirjoittaa ja tehdä sopimus kolmannen maan kanssa, se ilmoittaa asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle ja esittää perustelut.

                           (*1)  Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös (EU) 2017/684, annettu 5 päivänä huhtikuuta 2017, energia-alalla tehtyjä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiä hallitustenvälisiä sopimuksia ja ei-sitovia välineitä koskevan tietojenvaihtomekanismin perustamisesta sekä päätöksen N:o 994/2012/EU kumoamisesta (EUVL L 99, 12.4.2017, s. 1).”"

            2 artikla
            Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

               1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 24 päivänä helmikuuta 2020, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2009/73/EY 49 a artiklan mukaista mahdollista poikkeusta. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
               Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
               Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, sisämaajäsenvaltioilla, joilla ei ole maantieteellistä rajoja kolmansien maiden kanssa eikä siirtoputkia kolmansien maiden kanssa, ei ole velvollisuutta saattaa voimaan toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin noudattamiseksi.
               Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, myöskään Kyproksella ja Maltalla ei ole maantieteellisen tilanteensa vuoksi velvollisuutta saattaa voimaan toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin noudattamiseksi, niin kauan kuin niillä ei ole infrastruktuureja, jotka yhdistäisivät ne kolmansiin maihin, mukaan lukien tuotantovaiheen putkistot.

               2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

            3 artikla
            Voimaantulo
            Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

            4 artikla
            Osoitus
            Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

            Tehty Strasbourgissa 17 päivänä huhtikuuta 2019.

                  Euroopan parlamentin puolesta

                  Puhemies

               A. TAJANI

                  Neuvoston puolesta

                  Puheenjohtaja

               G. CIAMBA

            (1)  EUVL C 262, 25.7.2018, s. 64.

            (2)  EUVL C 361, 5.10.2018, s. 72.

            (3)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 4. huhtikuuta 2019 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, annettu 15. huhtikuuta 2019.

            (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/55/EY, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2003, maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä (EUVL L 176, 15.7.2003, s. 57).

            (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/73/EY, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta (EUVL L 211, 14.8.2009, s. 94).

            (6)  Komission asetus (EU) 2015/703, annettu 30 päivänä huhtikuuta 2015, yhteentoimivuuteen ja tiedonvaihtoon liittyviä sääntöjä koskevan verkkosäännön vahvistamisesta (EUVL L 113, 1.5.2015, s. 13).

            (7)  Komission asetus (EU) 2017/459, annettu 16 päivänä maaliskuuta 2017, kaasunsiirtojärjestelmien kapasiteetinjakomekanismien verkkosäännön vahvistamisesta ja asetuksen (EU) N:o 984/2013 kumoamisesta (EUVL L 72, 17.3.2017, s. 1).

            (8)  Komission päätös 2012/490/EU, annettu 24 päivänä elokuuta 2012, maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2009 liitteen I muuttamisesta (EUVL L 231, 28.8.2012, s. 16).

            (9)  Komission asetus (EU) 2017/460, annettu 16 päivänä maaliskuuta 2017, kaasun yhdenmukaistettuja siirtotariffirakenteita koskevasta verkkosäännöstä (EUVL L 72, 17.3.2017, s. 29).

            (10)  Komission asetus (EU) N:o 312/2014, annettu 26 päivänä maaliskuuta 2014, kaasunsiirtoverkkojen tasehallintaa koskevan verkkosäännön vahvistamisesta (EUVL L 91, 27.3.2014, s. 15).

            (11)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 182/2011, annettu 16 päivänä helmikuuta 2011, yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä (EUVL L 55, 28.2.2011, s. 13).

            (12)  EUVL C 369, 17.12.2011, s. 14.


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2019/713, annettu 17 päivänä huhtikuuta 2019, muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten torjunnasta ja neuvoston puitepäätöksen 2001/413/YOS korvaamisesta

text:
                  10.5.2019

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 123/18

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2019/713,
         annettu 17 päivänä huhtikuuta 2019,
         muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten torjunnasta ja neuvoston puitepäätöksen 2001/413/YOS korvaamisesta
         EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
         ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 83 artiklan 1 kohdan,
         ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
         sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
         ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
         noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
         sekä katsovat seuraavaa:

                     (1)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset ja väärennykset ovat uhka turvallisuudelle, koska ne ovat tulonlähde järjestäytyneelle rikollisuudelle ja näin ollen mahdollistavat muun rikollisen toiminnan, kuten terrorismin sekä huumausaine- ja ihmiskaupan.

                     (2)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset ja väärennykset muodostavat myös esteitä digitaalisten sisämarkkinoiden toiminnalle, koska ne heikentävät kuluttajien luottamusta ja aiheuttavat välitöntä taloudellista tappiota.

                     (3)

                     Neuvoston puitepäätöstä 2001/413/YOS (3) on tarpeen päivittää ja täydentää, jotta siihen voidaan sisällyttää uusia säännöksiä, jotka koskevat rikoksia etenkin siltä osin kuin on kyse tietokoneavusteisista petoksista, ja seuraamuksia, ennaltaehkäisyä, uhrien avustamista sekä rajatylittävää yhteistyötä.

                     (4)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviä petoksia ja väärennyksiä koskevassa jäsenvaltioiden lainsäädännössä olevat huomattavat aukot ja eroavuudet voivat haitata kyseisten rikostyyppien ja muun niihin liittyvän ja niiden mahdollistaman vakavan ja järjestäytyneen rikollisuuden ennaltaehkäisemistä ja paljastamista sekä seuraamusten määräämistä niistä sekä tekevät poliisiyhteistyöstä ja oikeudellisesta yhteistyöstä monimutkaisempaa ja sen vuoksi tehottomampaa, mikä vaikuttaa kielteisesti turvallisuuteen.

                     (5)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvillä petoksilla ja väärennyksillä on merkittävä rajatylittävä ulottuvuus, jota lisääntyvä digitaalisuus vahvistaa; tämä korostaa tarvetta toimille rikoslainsäädännön lähentämiseksi edelleen muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten alalla.

                     (6)

                     Sen lisäksi, että digitaalitalous on kasvanut viime vuosina eksponentiaalisesti, myös innovointi on lisääntynyt voimakkaasti monilla aloilla, muun muassa maksutekniikan alalla. Uusiin maksutekniikoihin liittyy uudentyyppisten maksuvälineiden käyttö, mikä myös lisää tilaisuuksia petoksiin, samalla kun tämä luo kuluttajille ja yrityksille uusia mahdollisuuksia. Näin ollen teknologisen kehityksen taustaa vasten sääntelykehyksen on oltava asianmukainen ja ajan tasalla teknologianeutraalin toimintamallin perusteella.

                     (7)

                     Sen lisäksi, että petoksia käytetään rikollisryhmien rahoittamiseen, ne myös rajoittavat digitaalisten sisämarkkinoiden kehittämistä ja vähentävät kansalaisten halua tehdä verkko-ostoksia.

                     (8)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten alan yhteiset määritelmät ovat tärkeitä sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioilla on yhdenmukainen linja tämän direktiivin soveltamisessa, ja toimivaltaisten viranomaisten välisen tietojenvaihdon ja yhteistyön helpottamiseksi. Määritelmien olisi katettava sellaiset uudentyyppiset muut maksuvälineet kuin käteisraha, jotka mahdollistavat sähköisen rahan ja virtuaalivaluuttojen siirrot. Muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan määritelmässä olisi otettava huomioon, että muu maksuväline kuin käteisraha voi koostua erilaisista yhdessä toimivista osatekijöistä, esimerkiksi mobiilimaksusovelluksesta ja sitä vastaavasta luvasta (esim. salasana). Kun tässä direktiivissä käytetään muun maksuvälineen kuin käteisrahan käsitettä, maksuvälineen olisi ymmärrettävä asettavan haltijansa tai käyttäjänsä asemaan, jossa rahan tai rahallisen arvon siirtäminen tai maksutoimeksiannon käynnistäminen on tosiasiallisesti mahdollista. Esimerkiksi mobiilimaksusovelluksen laitonta hankkimista ilman tarvittavaa lupaa ei olisi katsottava muun maksuvälineen kuin käteisrahan laittomaksi hankkimiseksi, koska se ei tosiasiallisesti anna käyttäjälle mahdollisuutta rahan tai rahallisen arvon siirtämiseen.

                     (9)

                     Tätä direktiiviä olisi sovellettava muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan ainoastaan siltä osin kuin kyse on maksuvälineen maksutoiminnosta.

                     (10)

                     Tämän direktiivin olisi katettava virtuaalivaluutat ainoastaan siltä osin kuin niitä voidaan yleisesti käyttää maksamiseen. Jäsenvaltioita olisi kannustettava varmistamaan kansallisessa lainsäädännössään, että niiden keskuspankkien tai muiden viranomaisten liikkeeseen laskemat tulevaisuuden virtuaalivaluutat nauttivat samantasoista suojelua petoksia vastaan kuin muutkin maksuvälineet kuin käteisraha yleisesti. Verkkokukkaroiden, jotka mahdollistavat virtuaalivaluuttojen siirtämisen, olisi kuuluttava tämän direktiivin soveltamisalaan samassa määrin kuin muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan. Määritelmissä olevalla termillä ”digitaaliset vaihdannan välineet” olisi tunnustettava, että virtuaalivaluuttojen siirtämiseen tarkoitetuilla verkkokukkaroilla voi olla, mutta ei välttämättä ole, maksuvälineen ominaisuuksia, eikä sillä olisi laajennettava maksuvälineen määritelmää.

                     (11)

                     Väärennettyjen laskujen lähettämistä maksuvaltuustietojen hankkimiseksi olisi pidettävä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvana laittoman haltuunoton yrityksenä.

                     (12)

                     Rikoslailla annetaan oikeussuoja ensisijaisesti maksuvälineille, jotka käyttävät erityistä jäljentämisen tai väärinkäytön estävää suojausta; tarkoituksena on kannustaa toimijoita varustamaan liikkeeseen laskemansa maksuvälineet tällaisella erityisellä suojauksella.

                     (13)

                     Tehokkaat ja tulokselliset rikosoikeudelliset toimenpiteet ovat olennaisen tärkeitä muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan suojaamisessa petoksilta ja väärennyksiltä. Tarvitaan erityisesti yhteinen rikosoikeudellinen lähestymistapa sellaisten rikostunnusmerkistöjen osalta, joilla edistetään tai valmistellaan varsinaista muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan käyttöä petostarkoituksessa. Muun muassa maksuvälineiden kerääminen ja hallinta petostarkoituksessa esimerkiksi verkkourkinnan tai kopioinnin avulla tai ohjaamalla tai uudelleenohjaamalla maksupalvelujen käyttäjät jäljitelmäsivustolle sekä niiden levittäminen esimerkiksi myymällä luottokorttitietoja internetissä olisi näin ollen säädettävä rikosoikeudellisesti rangaistavaksi teoksi sellaisenaan edellyttämättä varsinaista muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan käyttöä petostarkoituksessa. Tällaisen rikostunnusmerkistön olisi siis katettava myös tilanteet, joissa maksuvälineen hallinta, hankkiminen tai levittäminen eivät välttämättä johda tällaisen maksuvälineen käyttöön petostarkoituksessa. Kun tässä direktiivissä kriminalisoidaan hallinta ja hallussapito, kriminalisoinnin ei kuitenkaan tällöin pitäisi käsittää pelkkää laiminlyöntiä. Tässä direktiivissä ei pitäisi määrätä seuraamuksia maksuvälineen laillisesta käytöstä esimerkiksi innovatiivisten maksupalvelujen, kuten rahoitusteknologiayritysten yhteisesti kehittämien palvelujen, tarjonnan yhteydessä.

                     (14)

                     Tahallisuuden käsite soveltuu kaikkiin tässä direktiivissä tarkoitettujen rikosten tunnusmerkistöihin kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Teon tahallisuus samoin kuin tietoisuus tai tarkoitus, joita rikoksen tunnusmerkistössä edellytetään, voidaan päätellä objektiivisista tosiseikoista. Rikosten, joissa ei edellytetä tahallisuutta, ei pitäisi kuulua tämän direktiivin soveltamisalaan.

                     (15)

                     Tässä direktiivissä viitataan sellaisiin perinteisiin toimintamuotoihin kuin petos, väärennys, varkaus ja laiton haltuunotto, joista oli jo säädetty kansallisessa lainsäädännössä ennen digitaaliaikaa. Tämän direktiivin laajennettu soveltamisala, joka pitää sisällään aineettomat maksuvälineet, edellyttää näin ollen vastaavien digitaaliympäristön tekomuotojen määritelmää täydentäen ja vahvistaen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2013/40/EU (4). Aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan laittoman hankkimisen olisi oltava rikos, ainakin jos hankkiminen on yhteydessä jonkin direktiivin 2013/40/EU 3–6 artiklassa tarkoitetun rikoksen tekemiseen tai aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan väärinkäyttöön. ”Väärinkäytöllä” olisi katsottava tarkoitettavan sitä, että henkilö, joka hallinnoi aineetonta muuta maksuvälinettä kuin käteisrahaa, tietoisesti käyttää välinettä oikeudettomasti omaksi hyödykseen tai jonkin toisen hyödyksi. Tällaisen laittomasti saadun maksuvälineen hankkimisen petostarkoituksissa olisi oltava rangaistava teko ilman, että on tarpeen todeta kaikkia laittoman hankkimisen tosiseikkoja ja ilman, että edellytetään, että esirikoksesta, joka johti laittomaan hankintaan, on annettu aiempi tai samanaikainen tuomio.

                     (16)

                     Tässä direktiivissä viitataan myös välineisiin, joita voidaan käyttää tässä direktiivissä tarkoitettujen rikosten tekemiseen. Koska kriminalisointia on vältettävä siltä osin kuin tällaiset välineet on valmistettu ja saatettu markkinoille laillisia tarkoituksia varten eivätkä ne näin ollen ole itsessään uhka, vaikka niitä voitaisiin käyttää rikosten tekemiseen, kriminalisointi olisi rajoitettava niihin välineisiin, jotka on ensisijaisesti suunniteltu tai erityisesti muunnettu tässä direktiivissä tarkoitettujen rikosten tekemistä varten.

                     (17)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten vuoksi määrättävien seuraamusten ja rangaistusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia kaikkialla unionissa. Tämä direktiivi ei rajoita rangaistusten yksilöintiä ja soveltamista eikä tuomioiden täytäntöönpanoa kunkin tapauksen olosuhteiden ja kansallisen rikosoikeuden yleisten sääntöjen perusteella.

                     (18)

                     Koska tässä direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jäsenvaltiot voivat vapaasti antaa tai ylläpitää muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviin petoksiin ja väärennyksiin sovellettavia tiukempia rikosoikeuden sääntöjä, mukaan lukien rikosten laajempi määrittely.

                     (19)

                     On asianmukaista säätää ankarammista rangaistuksista silloin, kun rikos on tehty neuvoston puitepäätöksessä 2008/841/YOS (5) määritellyn rikollisjärjestön puitteissa. Jäsenvaltioita ei pitäisi velvoittaa säätämään erityisistä koventamisperusteista silloin, kun kansallisessa lainsäädännössä säädetään erillisistä rikoksista ja tämä saattaa johtaa ankarampiin seuraamuksiin. Kun sama henkilö on tehnyt jonkin tässä direktiivissä tarkoitetun rikoksen yhdessä jonkin toisen tässä direktiivissä tarkoitetun rikoksen kanssa, ja yksi näistä rikoksista on tosiasiallisesti toisen rikoksen olennainen osatekijä, jäsenvaltio voi kansallisen lainsäädännön yleisten periaatteiden mukaisesti säätää, että tällaista toimintaa pidetään pääasiallisen rikoksen koventamisperusteena.

                     (20)

                     Lainkäyttövaltaa koskevien sääntöjen avulla olisi varmistettava, että tässä direktiivissä tarkoitettuja rikoksia koskeva syytteeseen asettaminen on tehokasta. Yleensä rikoksia käsitellään parhaiten sen valtion rikosoikeusjärjestelmän avulla, jossa rikos on tehty. Sen vuoksi kunkin jäsenvaltion olisi ulotettava lainkäyttövalta rikoksiin, jotka on tehty sen alueella tai joiden tekijät ovat sen kansalaisia. Jäsenvaltiot voivat myös ulottaa lainkäyttövaltansa rikoksiin, joista aiheutuu vahinkoa niiden alueella. Niitä kannustetaan voimakkaasti tekemään näin.

                     (21)

                     Palauttaen mieleen neuvoston puitepäätöksen 2009/948/YOS (6) ja neuvoston päätöksen 2002/187/YOS (7) mukaiset velvoitteet toimivaltaisia viranomaisia kannustetaan käyttämään toimivaltaristiriitojen tapauksissa mahdollisuutta toteuttaa suoria kuulemisia Euroopan unionin rikosoikeudellisen yhteistyön viraston (Eurojust) avustuksella.

                     (22)

                     Koska muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten tuloksellisessa tutkinnassa tarvitaan erityisiä keinoja, jotka ovat kansallisten viranomaisten välisen tehokkaan kansainvälisen yhteistyön kannalta keskeisiä, kaikkien jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava käytössään tutkintakeinot, joita yleensä käytetään tapauksissa, joilla on yhteyksiä järjestäytyneeseen rikollisuuteen tai muuhun vakavaan rikollisuuteen, jos ja siinä määrin kuin kyseisten keinojen käyttö on asianmukaista ja oikeassa suhteessa kansallisessa lainsäädännössä määriteltyyn rikosten luonteeseen ja vakavuuteen. Lisäksi lainvalvontaviranomaisten ja muiden toimivaltaisten viranomaisten olisi saatava hyvissä ajoin tarvittavat tiedot tässä direktiivissä tarkoitettujen rikosten tutkintaa ja syytteeseen asettamista varten. Jäsenvaltioita kannustetaan osoittamaan toimivaltaisille viranomaisille riittävät taloudelliset ja henkilöresurssit, jotta ne voivat asianmukaisesti tutkia tässä direktiivissä tarkoitettuja rikoksia ja nostaa niistä syytteet.

                     (23)

                     Kansallisille viranomaisille, jotka vastaavat tässä direktiivissä tarkoitettujen rikosten tutkinnasta tai niihin liittyvästä syytteeseen asettamisesta, olisi annettava valtuudet tehdä yhteistyötä muiden kansallisten viranomaisten kanssa samassa jäsenvaltiossa sekä itseään vastaavien viranomaisten kanssa muissa jäsenvaltioissa.

                     (24)

                     Poikkeamat, joista olisi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/1148 (8) nojalla ilmoitettava asiaankuuluville kansallisille toimivaltaisille viranomaisille, johtuvat monissa tapauksissa rikollisesta toiminnasta. Tällaisten poikkeamien saatetaan epäillä johtuvan rikoksesta, vaikka siitä ei kyseisessä vaiheessa olisikaan riittävää näyttöä. Tällaisissa tapauksissa asiaankuuluvia keskeisten palvelujen tarjoajia ja digitaalisen palvelun tarjoajia olisi kannustettava toimittamaan direktiivin (EU) 2016/1148 nojalla vaaditut raportit lainvalvontaviranomaisille, jotta poikkeamiin voidaan reagoida tuloksellisesti ja kattavasti ja helpottaa teoista vastuussa olevien tekijöiden selvittämistä ja näiden saattamista vastuuseen teoistaan. Turvallisen, varman ja kestävämmän ympäristön kehittäminen edellyttää erityisesti, että poikkeamista, joihin epäillään liittyvän vakavaa rikollisuutta, raportoidaan järjestelmällisesti lainvalvontaviranomaisille. Lisäksi direktiivin (EU) 2016/1148 nojalla nimetyt CSIRT-toimijat eli tietoturvaloukkauksiin reagoivat ja niitä tutkivat yksiköt olisi otettava tarvittaessa mukaan lainvalvontaan liittyviin tutkimuksiin tietojen saamiseksi, jos se katsotaan kansallisella tasolla aiheelliseksi, ja jotta ne voivat tarjota tietojärjestelmiä koskevaa erityisasiantuntemustaan.

                     (25)

                     Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä (EU) 2015/2366 (9) tarkoitetut merkittävät turvapoikkeamat voivat johtua rikoksista. Maksupalveluntarjoajia olisi kannustettava toimittamaan raportit, jotka niiden on direktiivin (EU) 2015/2366 nojalla toimitettava kotijäsenvaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle, tarpeen mukaan myös lainvalvontaviranomaisille.

                     (26)

                     Unionin tasolla on monia välineitä ja mekanismeja, joiden avulla kansalliset lainvalvontaviranomaiset voivat vaihtaa tietoja rikosten tutkimista ja syytteeseen asettamista varten. Jotta voitaisiin helpottaa ja nopeuttaa kansallisten lainvalvontaviranomaisten yhteistyötä ja varmistaa, että näitä välineitä ja mekanismeja hyödynnetään täysimääräisesti, tällä direktiivillä olisi lujitettava puitepäätöksellä 2001/413/YOS käyttöön otettujen toiminnallisten yhteysviranomaisten roolia. Jäsenvaltioiden olisi voitava päättää käyttää olemassa olevia yhteysviranomaisten verkostoja, kuten sitä, joka on perustettu direktiivillä 2013/40/EU. Yhteysviranomaisten olisi tarjottava tehokasta apua esimerkiksi helpottamalla asiaankuuluvien tietojen vaihtoa ja teknisen tai oikeudellisen neuvonnan antamista. Verkoston sujuvan toiminnan varmistamiseksi kunkin yhteysviranomaisen olisi voitava ottaa nopeasti yhteyttä yhteysviranomaiseen toisessa jäsenvaltiossa. Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien rikosten merkittävän rajatylittävän ulottuvuuden ja erityisesti sähköisen todistusaineiston muuttuvan luonteen vuoksi jäsenvaltioiden olisi voitava käsitellä verkoston kautta saadut kiireelliset avunpyynnöt nopeasti ja vastata kahdeksan tunnin kuluessa. Jäsenvaltioiden olisi tiedotettava erittäin kiireellisissä ja vakavissa tapauksissa Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirastoa (Europol).

                     (27)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten torjumiseksi on erittäin tärkeää ilmoittaa rikoksista ilman aiheetonta viivytystä viranomaisille, sillä rikostutkinnat alkavat usein juuri tällaisesta ilmoituksesta. Olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä, erityisesti rahoituslaitoksia, kannustetaan ilmoittamaan rikoksista lainvalvonta- ja oikeusviranomaisille. Kyseiset toimenpiteet voivat olla erityyppisiä, myös lainsäädäntötoimia, joihin sisältyy velvoite ilmoittaa epäillyistä petoksista, tai muita kuin lainsäädäntötoimia, kuten tietojenvaihtoa tai tiedottamista edistävien organisaatioiden tai mekanismien perustaminen tai tukeminen. Kaikki tällaiset toimenpiteet, jotka edellyttävät luonnollisten henkilöiden henkilötietojen käsittelyä, olisi toteutettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (10) mukaisesti. Erityisesti silloin kun välitetään edelleen tietoja muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petos- ja väärennysrikosten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi, olisi noudatettava kyseisessä asetuksessa säädettyjä vaatimuksia, jotka koskevat erityisesti tietojen käsittelyn laillisia perusteita.

                     (28)

                     Jotta rikoksista olisi helpompaa ilmoittaa nopeasti ja suoraan, komission olisi arvioitava huolellisesti jäsenvaltioiden tehokkaiden sähköisten järjestelmien käyttöönottoa petoksista ilmoittamista varten ja vakiomuotoisten ilmoittamismallien käyttöönottoa unionin tasolla. Tällaiset järjestelmät voisivat helpottaa ilmoittamista muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista, jotka tehdään usein verkossa, ja siten tehostaa uhreille annettavaa tukea, kyberuhkien tunnistamista ja analysointia sekä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten toimintaa ja rajatylittävää yhteistyötä.

                     (29)

                     Tässä direktiivissä tarkoitetuilla rikoksilla on usein rajatylittävä luonne. Sen vuoksi näiden rikosten torjunta perustuu jäsenvaltioiden väliseen tiiviiseen yhteistyöhön. Jäsenvaltioita kannustetaan varmistamaan siinä määrin kuin se on asianmukaista vastavuoroista tunnustamista ja oikeusapua koskevien välineiden tehokas soveltaminen tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluviin rikoksiin.

                     (30)

                     Kaiken tyyppisiä muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviä petoksia ja väärennyksiä, myös niitä, joissa on kyse pienistä rahasummista, koskeva tutkinta ja syytteeseen asettaminen ovat erityisen tärkeitä niiden torjumiseksi tehokkaasti. Ilmoitusvelvoitteet, tietojenvaihto ja tilastoraportit ovat tehokkaita keinoja havaita petolliset toimet, erityisesti keskenään samankaltaiset toimet, joissa on erikseen tarkasteltuina kyse pienistä rahasummista.

                     (31)

                     Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset ja väärennykset voivat aiheuttaa uhreille vakavia taloudellisia ja ei-taloudellisia seurauksia. Silloin kun tällaiseen petokseen liittyy esimerkiksi identiteettivarkaus, sen seuraukset ovat usein erityisen vakavia maineen vahingoittumisen, ammatillisen vahingon, henkilön luottokelpoisuusluokituksen vahingoittumisen ja vakavan emotionaalisen haitan vuoksi. Jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä apu-, tuki- ja suojelutoimenpiteitä kyseisten seurausten lieventämiseksi.

                     (32)

                     Uhreilta vie usein huomattavasti aikaa saada selville, että petos- ja väärennysrikoksista on aiheutunut heille vahinkoa. Tänä aikana saattaa kehittyä toisiinsa liittyvien rikosten kierre, joka pahentaa uhreille koituvia kielteisiä seurauksia.

                     (33)

                     Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2012/29/EU (11) vahvistetaan niiden luonnollisten henkilöiden oikeudet, jotka ovat joutuneet muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten uhreiksi. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tällaisten uhrien hyväksi apu- ja tukitoimenpiteitä, jotka perustuvat kyseisessä direktiivissä edellytettyihin toimenpiteisiin mutta vastaavat välittömämmin identiteettivarkauteen liittyvien petosten uhrien erityistarpeisiin. Tällaisiin toimenpiteisiin olisi sisällyttävä erityisesti luettelon laatiminen elimistä, jotka ovat erikoistuneet henkilöllisyyteen liittyvien rikosten eri näkökohtiin ja uhrien tukemiseen, erikoistuneeseen psykologiseen tukeen, neuvontaan raha-, käytännön ja oikeusasioissa sekä avustamiseen mahdollisten korvausten saamisessa. Jäsenvaltioita olisi kannustettava perustamaan keskitetty kansallinen verkossa toimiva tiedottamisväline, jolla helpotetaan uhrien avun ja tuen saantia. Myös oikeushenkilöille olisi tarjottava eritystä tietoa ja neuvontaa siitä, miten ne voivat suojautua tällaisten rikosten kielteisiltä vaikutuksilta.

                     (34)

                     Tässä direktiivissä olisi säädettävä oikeushenkilöiden oikeudesta saada kansallisen lainsäädännön mukaisesti tietoa valituksen tekemistä koskevista menettelyistä. Tämä oikeus on tarpeen erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille, ja sen on tarkoitus edistää pienille ja keskisuurille yrityksille suotuisamman liiketoimintaympäristön luomista. Luonnollisilla henkilöillä on jo tämä oikeus direktiivin 2012/29/EU nojalla.

                     (35)

                     Jäsenvaltioiden olisi komission avustuksella otettava käyttöön tai lujitettava toimia muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten ehkäisemiseksi sekä toimenpiteitä, joilla vähennetään tiedotus- ja valistuskampanjoiden avulla tällaisten rikosten tapahtumisen riskiä. Jäsenvaltiot voisivat tässä yhteydessä kehittää pysyvän verkossa toimivan välineen tietoisuuden lisäämiseksi, joka sisältää käytännön esimerkkejä petoskäytännöistä helposti ymmärrettävässä muodossa, ja pitää sitä ajan tasalla. Kyseinen väline voitaisiin yhdistää uhreille tarkoitettuun keskitettyyn kansalliseen verkossa toimivaan tiedottamisvälineeseen tai se voisi olla osa sitä. Jäsenvaltioiden voisivat myös toteuttaa tutkimus- ja koulutusohjelmia. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden tarpeisiin ja intresseihin. Jäsenvaltioita kannustetaan varmistamaan, että tällaisiin kampanjoihin kohdennetaan riittävästi rahoitusta.

                     (36)

                     On tarpeen kerätä tilastotietoja muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennyksistä. Jäsenvaltiot olisi sen vuoksi velvoitettava varmistamaan, että niillä on käytössään riittävä järjestelmä, jonka avulla voidaan kirjata, tuottaa ja antaa olemassa olevia tilastotietoja tässä direktiivissä tarkoitetuista rikoksista.

                     (37)

                     Tällä direktiivillä on tarkoitus muuttaa puitepäätöksen 2001/413/YOS säännöksiä ja laajentaa niiden soveltamisalaa. Koska muutokset ovat määrältään ja luonteeltaan merkittäviä, puitepäätös 2001/413/YOS olisi selkeyden vuoksi korvattava kokonaan niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo.

                     (38)

                     Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti nämä jäsenvaltiot eivät osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido näitä jäsenvaltioita eikä sitä sovelleta näihin jäsenvaltioihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista.

                     (39)

                     Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan.

                     (40)

                     Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita eli sitä, että muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennyksistä määrätään tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat rikosoikeudelliset seuraamukset ja että parannetaan ja rohkaistaan rajatylittävää yhteistyötä sekä toimivaltaisten viranomaisten kesken että luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden ja toimivaltaisten viranomaisten välillä, vaan ne voidaan niiden laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

                     (41)

                     Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, kuten oikeus vapauteen ja turvallisuuteen, yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen, henkilötietojen suoja, elinkeinovapaus, omistusoikeus, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen, laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien rangaistusten oikeasuhteisuuden periaate sekä kielto syyttää ja rangaista oikeudenkäynnissä kahdesti samasta rikoksesta. Tällä direktiivillä pyritään varmistamaan, että kyseisiä oikeuksia ja periaatteita kunnioitetaan täysimääräisesti, ja se olisi pantava täytäntöön vastaavasti,

               OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
         I OSASTO

            KOHDE JA MÄÄRITELMÄT

            1 artikla
            Kohde
            Tällä direktiivillä vahvistetaan rikosten ja seuraamusten määritelmää koskevat vähimmäissäännöt muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten alalla. Sillä helpotetaan tällaisten rikosten ennaltaehkäisemistä sekä uhrien auttamista ja tukemista.

            2 artikla
            Määritelmät
            Tässä direktiivissä tarkoitetaan

                        a)

                        ’muulla maksuvälineellä kuin käteisrahalla’ aineetonta tai aineellista suojattua laitetta, esinettä tai tietuetta taikka niiden yhdistelmää, joka ei ole käteistä rahaa ja joka yksin tai yhdessä yhden tai useamman menettelyn kanssa mahdollistaa sen, että haltija tai käyttäjä voi siirtää rahaa tai rahallista arvoa myös digitaalisen vaihdannan välineen avulla;

                        b)

                        ’suojatulla laitteella, esineellä tai tietueella’ laitetta, esinettä tai tietuetta, joka on suojattu jäljitelmien ja petosten varalta esimerkiksi mallin, koodin tai allekirjoituksen avulla;

                        c)

                        ’digitaalisella vaihdannan välineellä’ mitä tahansa sähköistä rahaa, sellaisena kuin se määritellään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/110/EY (12) 2 artiklan 2 kohdassa, tai virtuaalivaluuttaa;

                        d)

                        ’virtuaalivaluutalla’ digitaalisia arvonkantajia, jotka eivät ole keskuspankin tai viranomaisen liikkeeseen laskemia tai takaamia, joita ei välttämättä ole kytketty lailliseksi maksuvälineeksi vahvistettuun valuuttaan ja joilla ei ole samaa oikeudellista asemaa kuin valuutalla tai rahalla mutta jotka luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt hyväksyvät vaihdantavälineenä ja joita voidaan siirtää, varastoida ja myydä sähköisesti;

                        e)

                        ’tietojärjestelmällä’ direktiivin 2013/40/EU 2 artiklan a alakohdassa määriteltyä tietojärjestelmää;

                        f)

                        ’datalla’ direktiivin 2013/40/EU 2 artiklan b alakohdassa määriteltyä dataa;

                        g)

                        ’oikeushenkilöllä’ yhteisöä, jolla on sovellettavan lain mukaan oikeushenkilön asema, lukuun ottamatta valtioita tai julkisia elimiä niiden käyttäessä julkista valtaa sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä.

         II OSASTO

            RIKOKSET

            3 artikla
            Muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan käyttö petostarkoituksessa
            Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot ovat rikosoikeudellisesti rangaistavia tekoja, kun ne on tehty tahallisesti:

                        a)

                        varastetun tai muuten laittomasti haltuun otetun tai saadun muun maksuvälineen kuin käteisrahan käyttäminen petostarkoituksessa;

                        b)

                        väärän tai väärennetyn muun maksuvälineen kuin käteisrahan käyttö petostarkoituksessa.

            4 artikla
            Rikokset, jotka liittyvät aineellisten muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan käyttöön petostarkoituksessa
            Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot ovat rikosoikeudellisesti rangaistavia tekoja, kun ne on tehty tahallisesti:

                        a)

                        aineellisen muun maksuvälineen kuin käteisrahan varastaminen tai muu laiton haltuunotto;

                        b)

                        väärän aineellisen muun maksuvälineen kuin käteisrahan valmistaminen tai sen väärentäminen petostarkoituksessa;

                        c)

                        varastetun tai muuten laittomasti haltuun otetun taikka väärän tai väärennetyn aineellisen muun maksuvälineen kuin käteisrahan hallussapito petostarkoituksessa;

                        d)

                        varastetun, väärän tai väärennetyn aineellisen muun maksuvälineen kuin käteisrahan hankkiminen itselle tai toiselle, mukaan lukien vastaanottaminen, haltuun ottaminen, ostaminen, siirtäminen, tuonti, vienti, myynti, kuljetus tai levittäminen petostarkoituksessa.

            5 artikla
            Rikokset, jotka liittyvät aineettomien muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan käyttöön petostarkoituksessa
            Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot ovat rikosoikeudellisesti rangaistavia tekoja, kun ne on tehty tahallisesti:

                        a)

                        aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan laiton hankkiminen, ainakin jos hankkiminen on liittynyt jonkin direktiivin 2013/40/EU 3–6 artiklassa tarkoitetun rikoksen tekemiseen, tai aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan väärinkäyttöön;

                        b)

                        väärän aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan valmistaminen tai sen väärentäminen petostarkoituksessa;

                        c)

                        laittomasti hankitun, väärän tai väärennetyn aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan hallussapito petostarkoituksessa, ainakin jos laiton alkuperä on tiedossa välineen hallussapidon aikana;

                        d)

                        laittomasti hankitun, väärän tai väärennetyn aineettoman muun maksuvälineen kuin käteisrahan hankkiminen itselle tai toiselle, mukaan lukien myynti, siirtäminen tai levittäminen tai saataville asettaminen petostarkoituksessa.

            6 artikla
            Tietojärjestelmiin liittyvät petokset
            Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että rahan, rahallisen arvon tai virtuaalivaluutan siirtäminen tai siirron aiheuttaminen laittoman hyödyn hankkimiseksi rikoksentekijälle tai kolmannelle osapuolelle siten, että toiselle henkilölle aiheutuu laiton omaisuuden menetys, on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, kun se on tehty tahallisesti

                        a)

                        estämällä oikeudettomasti tietojärjestelmän toiminta tai puuttumalla siihen;

                        b)

                        dataa oikeudettomasti syöttämällä, muuttamalla, poistamalla, siirtämällä tai estämällä.

            7 artikla
            Rikosten tekemiseen käytettävät välineet
            Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että minkä tahansa 4 artiklan a ja b alakohdassa, 5 artiklan a ja b alakohdassa tai 6 artiklassa tarkoitetun rikoksen tekemistä varten ensisijaisesti suunnitellun tai erityisesti muunnetun laitteen tai välineen, datan tai muun apuneuvon valmistus, itselle tai toiselle hankkiminen, mukaan lukien tuonti, vienti, myynti, kuljettaminen tai levittäminen tai saataville asettaminen on rikosoikeudellisesti rangaistava teko, ainakin kun tarkoituksena on kyseisten välineiden käyttäminen.

            8 artikla
            Yllytys, avunanto ja yritys

               1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yllytys tai avunanto 3–7 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin on rikosoikeudellisesti rangaistava teko.

               2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yritys tehdä 3 artiklassa, 4 artiklan a, b tai d alakohdassa, 5 artiklan a tai b alakohdassa tai 6 artiklassa tarkoitettu rikos on rikosoikeudellisesti rangaistava teko. Edellä olevan 5 artiklan d alakohdan osalta jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että vähintään petostarkoituksessa tapahtuva yritys hankkia laittomasti hankittu, väärä tai väärennetty aineeton muu maksuväline kuin käteisraha itselle tai toiselle on rikosoikeudellisesti rangaistava teko.

            9 artikla
            Luonnollisille henkilöille määrättävät seuraamukset

               1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan määrätä tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat rikosoikeudelliset seuraamukset.

               2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklassa, 4 artiklan a ja b alakohdassa ja 5 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetuista rikoksista määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään kaksi vuotta vankeutta.

               3.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 4 artiklan c ja d alakohdassa ja 5 artiklan c ja d alakohdassa tarkoitetuista rikoksista määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään yksi vuosi vankeutta.

               4.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 6 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään kolme vuotta vankeutta.

               5.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 7 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään kaksi vuotta vankeutta.

               6.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3–6 artiklassa tarkoitetuista rikoksista määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään viisi vuotta vankeutta, jos ne on tehty puitepäätöksessä 2008/841/YOS määritellyn rikollisjärjestön puitteissa, riippumatta siitä, mikä on kyseisessä puitepäätöksessä säädetty seuraamus.

            10 artikla
            Oikeushenkilöiden vastuu

               1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on sen hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön elimen osana toimiva henkilö, jonka johtava asema oikeushenkilössä perustuu johonkin seuraavista:

                           a)

                           valtaan edustaa oikeushenkilöä;

                           b)

                           valtuuteen tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta;

                           c)

                           valtuuteen käyttää määräysvaltaa oikeushenkilössä.

               2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos 1 kohdassa tarkoitetun henkilön harjoittaman ohjauksen tai valvonnan puute on mahdollistanut sen, että oikeushenkilön alaisena toimiva henkilö on tehnyt oikeushenkilön hyväksi jonkin 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista.

               3.   Edellä 1 ja 2 kohdan mukainen oikeushenkilöiden vastuu ei estä rikosoikeudellista menettelyä sellaisia luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat tekijöinä, yllyttäjinä tai avunantajina jossakin 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista.

            11 artikla
            Oikeushenkilöihin kohdistuvat seuraamukset
            Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 10 artiklan 1 tai 2 kohdan nojalla vastuussa olevaan oikeushenkilöön kohdistetaan tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, jotka sisältävät rikosoikeudellisia sakkoja tai muita maksuseuraamuksia ja jotka voivat sisältää muita seuraamuksia, kuten

                        a)

                        oikeuden menettäminen julkisista varoista myönnettäviin etuuksiin tai tukiin;

                        b)

                        väliaikainen julkisen rahoituksen epääminen, mukaan lukien osallistumiskielto tarjouskilpailumenettelyihin sekä avustusten ja käyttöoikeuksien epääminen;

                        c)

                        väliaikainen tai pysyvä kielto harjoittaa liiketoimintaa;

                        d)

                        tuomioistuimen valvontaan asettaminen;

                        e)

                        oikeushenkilön purkaminen tuomioistuimen päätöksellä;

                        f)

                        rikoksen tekemiseen käytettyjen tilojen sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi.

         III OSASTO

            LAINKÄYTTÖVALTA JA TUTKINTA

            12 artikla
            Lainkäyttövalta

               1.   Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa 3–8 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, kun yksi tai useampi seuraavista edellytyksistä täyttyy

                           a)

                           rikos on tehty kokonaan tai osittain sen alueella;

                           b)

                           rikoksentekijä on sen kansalainen.

               2.   Edellä 1 kohdan a alakohtaa sovellettaessa rikos katsotaan tehdyksi kokonaan tai osittain jäsenvaltion alueella, kun rikoksentekijä tekee rikoksen ollessaan fyysisesti kyseisellä alueella riippumatta siitä, onko rikos tehty kyseisellä alueella sijaitsevaa tietojärjestelmää käyttäen.

               3.   Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, jos se päättää ulottaa lainkäyttövaltansa alueensa ulkopuolella tehtyyn 3–8 artiklassa tarkoitettuun rikokseen, mukaan lukien tapaukset, joissa

                           a)

                           rikoksentekijän tavanomainen asuinpaikka on sen alueella;

                           b)

                           rikos on tehty sen alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön hyväksi;

                           c)

                           rikoksen uhri on sen kansalainen tai henkilö, jonka tavanomainen asuinpaikka on kyseisen jäsenvaltion alueella.

            13 artikla
            Tuloksellinen tutkinta ja yhteistyö

               1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tutkintakeinot, kuten ne, joita käytetään järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa tai muissa vakavissa rikostapauksissa, ovat tehokkaita, oikeasuhteisia suhteessa tehtyyn rikokseen sekä 3–8 artiklassa tarkoitettujen rikosten tutkinnasta tai niihin liittyvästä syytteeseen asettamisesta vastaavien henkilöiden, yksiköiden tai muiden tahojen käytettävissä.

               2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kun kansallisessa lainsäädännössä velvoitetaan luonnolliset ja oikeushenkilöt ilmoittamaan 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, nämä tiedot toimitetaan ilman aiheetonta viivytystä viranomaisille, jotka vastaavat kyseisten rikosten tutkinnasta ja niihin liittyvästä syytteeseen asettamisesta.

         IV OSASTO

            TIETOJENVAIHTO JA RIKOKSISTA ILMOITTAMINEN

            14 artikla
            Tietojenvaihto

               1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niillä on toiminnallinen kansallinen yhteysviranomainen, joka on käytettävissä ympärivuorokautisesti ja kaikkina viikonpäivinä 3–8 artiklassa tarkoitettuja rikoksia koskevaa tietojenvaihtoa varten. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että niillä on käytössä menettelyt, joiden avulla kiireelliset avunpyynnöt käsitellään viipymättä ja että toimivaltainen viranomainen ilmoittaa kahdeksan tunnin kuluessa pyynnön vastaanottamisesta ainakin sen, vastataanko pyyntöön, ja missä muodossa tällainen vastaus toimitetaan ja arviolta minkä ajan kuluessa se lähetetään. Jäsenvaltiot voivat päättää käyttää olemassa olevia toiminnallisten yhteysviranomaisten verkostoja.

               2.   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, Europolille ja Eurojustille 1 kohdassa tarkoitettu nimetty yhteysviranomainen. Niiden on tarvittaessa päivitettävä nämä tiedot. Komissio toimittaa nämä tiedot edelleen muille jäsenvaltioille.

            15 artikla
            Rikoksista ilmoittaminen

               1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että käyttöön asetetaan asianmukaiset ilmoituskanavat, jotta helpotetaan 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista ilmoittamista lainvalvontaviranomaisille ja muille toimivaltaisille kansallisille viranomaisille ilman aiheetonta viivytystä.

               2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kannustaakseen rahoituslaitoksia ja muita alueellaan toimivia oikeushenkilöitä ilmoittamaan epäillyistä petoksista lainvalvontaviranomaisille ja muille toimivaltaisille viranomaisille ilman aiheetonta viivytystä 3–8 artiklassa tarkoitettujen rikosten selvittämistä, ehkäisemistä ja tutkintaa ja niihin liittyvää syytteeseen asettamista varten.

            16 artikla
            Uhrien auttaminen ja tukeminen

               1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollisille henkilöille ja oikeushenkilöille, joille on aiheutunut vahinkoa minkä tahansa 3–8 artiklassa tarkoitettujen, henkilötietoja väärinkäyttämällä tehtyjen rikosten vuoksi,

                           a)

                           tiedotetaan ja annetaan neuvoja siitä, miten suojautua rikosten haittavaikutuksilta, kuten maineen vahingoittumiselta; ja

                           b)

                           toimitetaan luettelo erityisistä elimistä, jotka käsittelevät henkilöllisyyteen liittyvien rikosten ja uhrien tukemisen eri näkökohtia.

               2.   Jäsenvaltioita kannustetaan perustamaan keskitettyjä kansallisia verkossa toimivia tiedottamisvälineitä, joilla autetaan sellaisia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, joille on aiheutunut vahinkoa 3–8 artiklassa tarkoitettujen, henkilötietoja väärinkäyttämällä tehtyjen rikosten vuoksi, saamaan apua ja tukea.

               3.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän direktiivin 3–8 artiklassa tarkoitettujen rikosten uhreiksi joutuneille oikeushenkilöille tiedotetaan ilman aiheetonta viivytystä sen jälkeen, kun ne ovat ottaneet ensimmäisen kerran yhteyttä toimivaltaiseen viranomaiseen,

                           a)

                           rikosilmoituksen tekemistä koskevista menettelyistä ja uhrin asemasta tällaisissa menettelyissä;

                           b)

                           oikeudesta saada tietoja asiasta kansallisen oikeuden mukaisesti;

                           c)

                           saatavilla olevista menettelyistä valituksen tekemiseksi, jos toimivaltainen viranomainen ei kunnioita uhrin oikeuksia rikosoikeudellisessa menettelyssä;

                           d)

                           yhteystiedot asiaa koskevia yhteydenottoja varten.

            17 artikla
            Ennaltaehkäisy
            Jäsenvaltioiden on muun muassa internetin välityksellä toteutettava aiheellisia toimenpiteitä, kuten tiedotus- ja valistuskampanjoita sekä tutkimus- ja koulutusohjelmia, joiden tarkoituksena on vähentää petoksia yleensä, lisätä tietoisuutta niistä sekä vähentää riskiä joutua petosten uhriksi. Jäsenvaltiot toimivat tarvittaessa yhteistyössä sidosryhmien kanssa.

            18 artikla
            Seuranta ja tilastot

               1.   Komissio laatii viimeistään 31 päivänä elokuuta 2019 tämän direktiivin tuotosten, tulosten ja vaikutusten yksityiskohtaisen seurantaohjelman. Seurantaohjelmassa esitetään keinot, joilla tarvittavat tiedot ja muu näyttö kerätään, ja se, kuinka usein tämä keruu tapahtuu. Siinä täsmennetään, mitä toimia komission ja jäsenvaltioiden on toteutettava tietojen ja muun näytön keräämisessä, jakamisessa ja analysoinnissa.

               2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytössä on järjestelmä, jonka avulla voidaan kirjata, tuottaa ja antaa anonyymejä tilastotietoja, jotka kuvaavat 3–8 artiklassa tarkoitettujen rikosten ilmoittamis-, tutkinta- ja tuomioistuinvaihetta.

               3.   Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tilastotietojen on katettava vähintään olemassa olevat tiedot 3–8 artiklassa tarkoitettujen, jäsenvaltioiden rekisteröimien rikosten lukumäärästä sekä 3–7 artiklassa tarkoitetuista rikoksista syytteeseen asetettujen ja tuomittujen henkilöiden lukumäärästä.

               4.   Jäsenvaltioiden on toimitettava 1, 2 ja 3 kohdan nojalla kerätyt tiedot komissiolle vuosittain. Komissio varmistaa, että tilastoraporteista julkaistaan vuosittain konsolidoitu selvitys, joka toimitetaan unionin toimivaltaisille erityisvirastoille ja -elimille.

            19 artikla
            Puitepäätöksen 2001/413/YOS korvaaminen
            Korvataan puitepäätös 2001/413/YOS niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo, tämän kuitenkaan vaikuttamatta kyseisten jäsenvaltioiden velvoitteisiin noudattaa määräaikaa, jonka kuluessa niiden on saatettava kyseinen puitepäätös osaksi kansallista lainsäädäntöä.
            Niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo, viittauksia puitepäätökseen 2001/413/YOS pidetään viittauksina tähän direktiiviin.

            20 artikla
            Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

               1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2021. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
               Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

               2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä toteuttamansa toimenpiteet kirjallisina komissiolle.

            21 artikla
            Arviointi ja raportointi

               1.   Komissio antaa viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2023 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet tämän direktiivin noudattamiseksi. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki kyseisen kertomuksen laatimista varten tarvittavat tiedot.

               2.   Komissio laatii viimeistään 31 päivänä toukokuuta 2026 arvion tämän direktiivin vaikutuksista muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten torjuntaan sekä perusoikeuksiin ja esittää siitä kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kyseisen kertomuksen laatimista varten tarvittavat tiedot.

               3.   Komissio raportoi tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetun arvioinnin yhteydessä myös sellaisten turvallisten kansallisten sähköisten järjestelmien luomisen, joiden avulla uhrit voisivat ilmoittaa 3–8 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, ja jäsenvaltioille pohjaksi tarkoitetun, unionin vakiomuotoisen ilmoittamismallin vahvistamisen tarpeellisuudesta, toteuttamiskelpoisuudesta ja tehokkuudesta.

            22 artikla
            Voimaantulo
            Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
            Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.

            Tehty Strasbourgissa 17 päivänä huhtikuuta 2019.

                  Euroopan parlamentin puolesta

                  Puhemies

               A. TAJANI

                  Neuvoston puolesta

                  Puheenjohtaja

               G. CIAMBA

            (1)  EUVL C 197, 8.6.2018, s. 24.

            (2)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 13. maaliskuuta 2019 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 9. huhtikuuta 2019.

            (3)  Neuvoston puitepäätös 2001/413/YOS, tehty 28 päivänä toukokuuta 2001, muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysten torjunnasta (EYVL L 149, 2.6.2001, s. 1).

            (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/40/EU, annettu 12 päivänä elokuuta 2013, tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä ja neuvoston puitepäätöksen 2005/222/YOS korvaamisesta (EUVL L 218, 14.8.2013, s. 8).

            (5)  Neuvoston puitepäätös 2008/841/YOS, tehty 24 päivänä lokakuuta 2008, järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta (EUVL L 300, 11.11.2008, s. 42).

            (6)  Neuvoston puitepäätös 2009/948/YOS, tehty 30 päivänä marraskuuta 2009, rikosoikeudellisia menettelyjä koskevien toimivaltaristiriitojen ehkäisemisestä ja ratkaisemisesta (EUVL L 328, 15.12.2009, s. 42).

            (7)  Neuvoston päätös 2002/187/YOS, tehty 28 päivänä helmikuuta 2002, Eurojust-yksikön perustamisesta vakavan rikollisuuden torjunnan tehostamiseksi (EYVL L 63, 6.3.2002, s. 1).

            (8)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/1148, annettu 6 päivänä heinäkuuta 2016, toimenpiteistä yhteisen korkeatasoisen verkko- ja tietojärjestelmien turvallisuuden varmistamiseksi koko unionissa (EUVL L 194, 19.7.2016, s. 1).

            (9)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/2366, annettu 25 päivänä marraskuuta 2015, maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta (EUVL L 337, 23.12.2015, s. 35).

            (10)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/679, annettu 27 päivänä huhtikuuta 2016, luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL L 119, 4.5.2016, s. 1).

            (11)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/29/EU, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, rikoksen uhrien oikeuksia, tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS korvaamisesta (EUVL L 315, 14.11.2012, s. 57).

            (12)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/110/EY, annettu 16 päivänä syyskuuta 2009, sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta, direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä direktiivin 2000/46/EY kumoamisesta (EUVL L 267, 10.10.2009, s. 7).