title: Komission direktiivi 2007/35/EY, annettu 18 päivänä kesäkuuta 2007 , moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennusta koskevan neuvoston direktiivin 76/756/ETY muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               19.6.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 157/14

      KOMISSION DIREKTIIVI 2007/35/EY,
   annettu 18 päivänä kesäkuuta 2007,
   moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennusta koskevan neuvoston direktiivin 76/756/ETY muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/156/ETY (1) ja erityisesti sen 13 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/756/ETY (2) ja erityisesti sen 4 artiklan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivi 76/756/ETY on yksi direktiivillä 70/156/ETY perustetun yhteisön tyyppihyväksyntämenettelyn erillisdirektiiveistä. Ajoneuvojen järjestelmiä, osia ja erillisiä teknisiä yksiköitä koskevia direktiivin 70/156/ETY säännöksiä sovelletaan näin ollen direktiiviin 76/756/ETY.

               (2)

               Jotta suurten rekkojen ja niiden perävaunujen näkyvyyttä voitaisiin liikenneturvallisuuden lisäämiseksi parantaa, direktiivissä 76/756/ETY olisi otettava käyttöön velvoite, joka koskee heijastavan merkinnän asentamista tällaisiin ajoneuvoihin.

               (3)

               Jotta voitaisiin ottaa huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission sääntöön N:o 48 (3) tehtävät lisämuutokset, joista yhteisö on jo äänestänyt, on tarpeen mukauttaa direktiiviä 76/756/ETY tekniikan kehitykseen ja saattaa se vastaamaan kyseisen säännön teknisiä vaatimuksia. Selkeyden vuoksi direktiivin 76/756/ETY liite II olisi korvattava.

               (4)

               Direktiivi 76/756/ETY olisi siksi muutettava vastaavasti.

               (5)

               Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat tekniikan kehitykseen mukauttamista käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Korvataan direktiivin 76/756/ETY liite II tämän direktiivin liitteellä.
   2 artikla
   Jos direktiivissä 76/756/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, säädetyt vaatimukset eivät täyty, jäsenvaltioiden on 10 päivästä heinäkuuta 2011 alkaen valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennukseen liittyvistä syistä katsottava uusien ajoneuvojen mukana seuraavat, direktiivissä 70/156/ETY tarkoitetut vaatimuksenmukaisuustodistukset pätemättömiksi kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi.
   3 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava viimeistään 9 päivänä heinäkuuta 2008 tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko.
   Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 10 päivästä heinäkuuta 2008 alkaen.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiivin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiivin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säädökset kirjallisina komissiolle.
   4 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   5 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 18 päivänä kesäkuuta 2007.

            Komission puolesta

         Günter VERHEUGEN

            Varapuheenjohtaja

      (1)  EYVL L 42, 23.2.1970, s.1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2006/96/EY (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 81).

      (2)  EYVL L 262, 27.9.1976, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 97/28/EY (EYVL L 171, 30.6.1997, s. 1).

      (3)  EUVL L 137, 30.5.2007, s. 1.

      LIITE

            ”LIITE II

                        1.

                        Tekniset vaatimukset ovat samat kuin Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännön N:o 48 (1) 2, 5 ja 6 kohdassa sekä sen liitteissä 3–9.

                        2.

                        Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen säännösten soveltamiseksi sovelletaan seuraavaa:

                                    a)

                                    ’Kuormittamattomalla ajoneuvolla’ tarkoitetaan ajoneuvoa tämän direktiivin liitteen I lisäyksessä 1 olevan 2.6 kohdan mukaisesti, mutta ilman kuljettajaa.

                                    b)

                                    Termin ’ilmoituslomake’ katsotaan tarkoittavan tämän direktiivin liitteen I lisäyksessä 2 esitettyä ’tyyppihyväksyntätodistusta’.

                                    c)

                                    Ilmauksen ’sääntöjen sopimuspuolet’ katsotaan tarkoittavan ilmausta ’jäsenvaltiot’.

                                    d)

                                    Viittauksen ’sääntö N:o 3’ katsotaan tarkoittavan viittausta ’direktiivi 76/757/ETY’.

                                    e)

                                    Kohdan 2.7.25 alaviitettä 2 ei sovelleta.

                                    f)

                                    Kohdan 6.19 alaviitettä 8 ei sovelleta.

                                    g)

                                    Liitteessä 5 olevan alaviitteen 1 katsotaan tarkoittavan seuraavaa: ’Luokkien määritelmistä on säädetty direktiivin 70/156/ETY liitteessä II A.’

                        3.

                        Kaikkien muiden kuin Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännön N:o 48 kohdassa 2.7 määriteltyjen valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennus on kielletty, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 70/156/ETY 8 artiklan ja erityisesti 2 kohdan a ja c alakohdan sekä 3 kohdan vaatimusten, tämän liitteen vaatimusten ja minkä tahansa erillisdirektiivin vaatimusten soveltamista.

         (1)  EUVL L 137, 30.5.2007, s. 1.”


Avis juridique important

|

31976L0372

Seitsemäs komission direktiivi 76/372/ETY, annettu 1 päivänä maaliskuuta 1976, yhteisön määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten

Virallinen lehti nro L 102 , 15/04/1976 s. 0008 - 0018 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 7 s. 0048  Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 15 s. 0031  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 7 s. 0048  Espanjank. erityispainos: Luku 03 Nide 10 s. 0044  Portugalink. erityispainos: Luku 03 Nide 10 s. 0044

SEITSEMÄS KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 1 päivänä maaliskuuta 1976,yhteisön määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten (76/372/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 20 päivänä heinäkuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna liittymisasiakirjalla(2), ja erityisesti sen 2 artiklan,sekä katsoo, ettämainitussa direktiivissä säädetään rehujen virallisen tarkastuksen suorittamisesta yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmiä käyttäen sen todentamiseksi, että lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten rehujen laatua ja koostumusta koskevat vaatimukset tulevat täytetyksi,useita yhteisön määritysmenetelmiä on jo vahvistettu 15 päivänä kesäkuuta 1971 annetulla komission direktiivillä 71/250/ETY(3), 18 päivänä marraskuuta 1971 annetulla komission direktiivillä 71/393/ETY(4), 27 päivänä huhtikuuta 1972 annetulla komission direktiivillä 72/199/ETY(5), 5 päivänä joulukuuta 1972 annetulla komission direktiivillä 73/46/ETY(6), 25 päivänä maaliskuuta 1974 annetulla komission direktiivillä 74/203/ETY(7) ja 20 päivänä joulukuuta 1974 annetulla komission direktiivillä 75/84/ETY(8); työ on tämän jälkeen edistynyt siinä määrin, että olisi hyväksyttävä seitsemäs ryhmä menetelmiä, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Jäsenvaltioiden on vaadittava, että rehujen virallisessa tarkastuksessa aflatoksiini B1 -pitoisuuden määritykset suoritetaan tämän direktiivin liitteessä esitettyjen menetelmien mukaisesti.Tämän direktiivin liitteessä esitettyihin menetelmiin on sovellettava 15 päivänä kesäkuuta 1971 annetun ensimmäisen komission direktiivin 71/250/ETY liitteessä olevan 1 osan (Johdanto) yleisiä määräyksiä, lukuun ottamatta näytteen esikäsittelyä koskevia määräyksiä.2 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä lokakuuta 1976. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 1 päivänä maaliskuuta 1976.Komission puolestaP. J. LARDINOISKomission jäsen(1) EYVL N:o L 170, 3.8.1970, s. 2(2) EYVL N:o L 73, 27.3.1972, s. 14(3) EYVL N:o L 155, 12.7.1971, s. 13(4) EYVL N:o L 279, 20.12.1971, s. 7(5) EYVL N:o L 123, 29.5.1972, s. 6(6) EYVL N:o L 83, 30.3.1973, s. 21(7) EYVL N:o L 108, 22.4.1974, s. 7(8) EYVL N:o L 32, 5.2.1975, s. 26LIITE AFLATOKSIINI B1:N MÄÄRITYS A. YKSISUUNTAINEN OHUTLEVYKROMATOGRAFINEN MENETELMÄ 1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää aflatoksiini B1 -pitoisuus seuraavissa rehuissa: maapähkinä, kopra, pellavansiemen, soija, seesami, biassavapalmun pähkinä ja maissinalkioöljykakut, viljat ja viljatuotteet, hernejauho, perunapulppa ja tärkkelys. Määrityksen alaraja on 0,01 mg/kg (10 ppb).Mikäli häiritsevät aineet haittaavat määritystä, se on aloitettava alusta käyttäen B-menetelmää (kaksisuuntainen ohutlevykromatografia).2 PeriaateNäyte uutetaan kloroformilla. Uute suodatetaan, saadusta nesteestä otetaan erä, joka puhdistetaan silikageelipylväällä. Eluaatti haihdutetaan ja jäännös liuotetaan uudelleen tiettyyn tilavuuteen kloroformia tai bentseenin ja asetonitriilin seosta. Tästä liuoksesta otetulle erälle tehdään ohutlevykromatografinen (TLC) ajo. Aflatoksiini B1:n määrä todetaan kromatogrammista UV-valon avulla joko visuaalisesti tai fluorodensitometrisesti vertaamalla tunnettuihin määriin aflatoksiini B1-standardia. Rehuista uutetun aflatoksiini B1:n tunnistus on varmennettava esitetyllä tavalla.3 ReagenssitHuom: Ellei toisin mainita, kaikkien reagenssien on oltava laatuluokaltaan "analyysilaatua".3.1 Asetoni.3.2 Kloroformi, stabiloitu 0,5 1,0 % etanolilla (96 % v/v).3.3 n-Heksaani.3.4 Metanoli.3.5 Vedetön dietyylieetteri, peroksidivapaa.3.6 Bentseeni-asetonitriiliseos: 98/2 (v/v).3.7 Kloroformi (3.2) metanoli (3.4) -seos: 97/3 (v/v).3.8 Pylväskromatografiaan tarkoitettu silikageeli, partikkelikoko 0,05 0,20 mm.3.9 Absorboivaa puuvillaa, josta rasva on poistettu etukäteen kloroformilla, tai lasivillaa.3.10 Vedetön, rakeinen natriumsulfaatti.3.11 Inertti kaasu, esim. typpi.3.12 1 N kloorivetyhappo.3.13 50 % (v/v) rikkihappo.3.14 Happopestyä piimaata (hyflosupercel).3.15 Silikageeli G-HR tai tätä vastaava, TLC:tä varten.3.16 Standardiliuos, jossa on noin 0,1 µg/ml aflatoksiini B1:tä kloroformissa (3.2) tai bentseeni/asetonitriili-seoksessa (3.6). Valmistettu ja tarkistettu 7 kohdassa esitetyllä tavalla.3.17 Kvalitatiivisiin määrityksiin tarvittava standardiliuos, jossa on noin 0,1 ìg/ml aflatoksiini B1:tä ja B2:ta kloroformissa (3.2) tai bentseeni/asetonitriili-seoksessa (3.6). Nämä konsentraatiot ovat ohjeellisia. Ne on valittava sellaisiksi, että molemmista aflatoksiineista saatavan fluoresenssin voimakkuus on samanlainen.3.18 Ajoliuokset3.18.1 Kloroformi (3.2)/asetoni (3.1): 9/1 (v/v), kyllästymätön kammio;3.18.2 Dietyylieetteri (3.5)/metanoli (3.4)/vesi: 96/3/1 (v/v), kyllästymätön kammio;3.18.3 Dietyylieetteri (3.5)/metanoli (3.4)/vesi: 94/4,5/1,5 (v/v/v), kylläinen kammio;3.18.4 Kloroformi (3.2)/metanoli (3.4): 94/6 (v/v), kylläinen kammio;3.18.5 Kloroformi (3.2)/metanoli (3.4): 97/3 (v/v), kylläinen kammio.4 Välineistö4.1 Jauhatuslaite.4.2 Ravistelija tai magneettisekoittaja.4.3 Laskostettuja suodatinpapereita, Schleicher ja Schüll N:o 588 tai vastaava, läpimitta 24 cm.4.4 Lasinen kromatografiaputki (sisäläpimitta: 22 mm, pituus: 300 mm), jossa on PTFE-hana ja 250 ml:n säiliö.4.5 Tyhjiöpyöröhaihdutin ja 500 ml:n pyöreäpohjainen pullo.4.6 500 ml:n hiostulpallisia erlenmayerkolveja.4.7 TLC-laite.4.8 Lasisia TLC-levyjä, 200 × 200 mm, jotka on käsitelty seuraavasti (annetut määrät riittävät viiteen levyyn). Punnitaan 30 g silikageeli G-HR:ää (3.15) erlenmayerkolviin. Lisätään 60 ml vettä, suljetaan tulpalla ja ravistellaan minuutin ajan. Suspensio levitetään levyille 0,25 mm paksuksi yhtenäiseksi kerrokseksi. Annetaan kuivua ilmassa ja säilytetään silikageeliä sisältävässä eksikaattorissa. Levyt aktivoidaan käyttöön otettaessa pitämällä niitä lämpökaapissa 110 °C:ssa tunnin ajan.Valmiina hankittavat levyt ovat myös käyttökelpoisia, mikäli niillä saadaan samanlaisia tuloksia kuin tässä esitetyllä tavalla tehdyillä levyillä.4.9 Pitkäaallonpituuksinen (360 nm) UV-lamppu. Säteilyn voimakkuuden tulee olla sellainen, että sillä on mahdollista havaita 1 ng:n suuruinen aflatoksiini B1-täplä TLC-levyllä 10 cm:n etäisyydellä lampusta.4.10 Polyetyleenitulpallisia asteikolla varustettuja 10 ml:n putkia.4.11 UV-spektrofotometri.4.12 Fluorodensitometri (vaihtoehtoinen).5 Suoritus5.1 Näytteen esikäsittely (ks. "huomautukset", C osa, 1 kohta).Näyte jauhetaan niin, että se kokonaisuudessaan läpäisee 1 mm:n seulan (ISO R 565 suosituksen mukainen).5.2 UuttoPunnitaan 50 g jauhettua ja homogenoitua näytettä 500 ml:n erlenmayerkolviin (4.6). Lisätään 25 g piimaata (3.14), 25 ml vettä ja 250 ml kloroformia (3.2). Kolvi suljetaan, ravistetaan tai sekoitetaan 30 minuuttia laitteessa (4.2) ja suodatetaan laskostetun suodatinpaperin läpi (4.3). Ensimmäiset 10 ml suodoksesta heitetään pois ja sen jälkeen otetaan talteen 50 ml:n suuruinen erä.5.3 Puhdistus pylväässäKromatografiaputken (4.4) alapäähän asetetaan puuvilla- tai lasivillatuppo (3.9), putki täytetään kahdella kolmanneksella tilavuudestaan kloroformilla (3.2) ja lisätään 5 g natriumsulfaattia (3.10).Tarkistetaan, että natriumsulfaattikerroksen yläpinta on tasainen, jonka jälkeen lisätään pieninä erinä 10 g silikageeliä (3.8). Kunkin lisäyksen jälkeen sekoitetaan varovasti ilmakuplien poistamiseksi. Annetaan seistä 15 minuuttia ja tämän jälkeen lisätään varovasti 15 g natriumsulfaattia (3.10). Nesteen annetaan laskea, kunnes se on juuri natriumsulfaattikerroksen yläpinnan yläpuolella.Sekoitetaan keskenään 5.2 kohdassa talteen otettua uutetta 50 ml ja 100 ml n-heksaania (3.3) ja seos siirretään kvantitatiivisesti pylvääseen. Nesteen annetaan laskea, kunnes se on juuri natriumsulfaattikerroksen yläpuolella. Tämä pesuliuos heitetään pois. Tämän jälkeen lisätään 100 ml dietyylieetteriä (3.5) ja sen annetaan taas laskeutua natriumsulfaattikerroksen yläpintaan. Näiden toimenpiteiden aikana on huolehdittava siitä, että virtausnopeus on 8 12 ml minuutissa ja että pylväs ei pääse kuivumaan. Ulostullut neste heitetään pois. Tämän jälkeen eluoidaan 150 ml:lla kloroformi/metanoli-seosta (3.7) ja koko eluaatti kerätään talteen.Viimeksi mainittu erä haihdutetaan miltei kuivaksi inertin kaasun (3.11) alla pyöröhaihduttimessa (4.5), jossa lämpötila ei ylitä 50 °C. Jäännös siirretään kvantitatiivisesti kloroformilla (3.2) tai bentseeni-asetonitriili-seoksella (3.6) 10 ml:n asteikolla varustettuun putkeen (4.10). Liuos väkevöidään johtamalla sen pintaan inerttiä kaasua (3.11), minkä jälkeen tilavuus säädetään 2 ml:ksi kloroformilla (3.2) tai bentseeni-asetonitriili-seoksella (3.6).5.4 OhutlevykromatografiaTLC-levylle (4.8) pipetoidaan täplinä 2 cm:n etäisyydelle alareunasta ja 2 cm:n välein jäljempänä esitetyt määrät standardiliuosta ja uutetta:- 10, 15, 20, 30 ja 40 µl aflatoksiini B1-standardiliuosta (3.16);- 10 µl 5.3 kohdassa saatua uutetta ja tähän samaan kohtaan 20 µl standardiliuosta (3.16);- 10 ja 20 µl 5.3 kohdassa saatua uutetta.Kromatogrammi kehitetään pimeässä yhdellä ajoliuoksista (3.18). Ajoliuoksien valinta on tehtävä etukäteen pipetoimalla levylle 25 µl kvalitatiivista standardiliuosta (3.17) ja tarkistamalla, että aflatoksiini B1 ja B2 ovat kromatogrammin kehityksen jälkeen erottuneet toisistaan täydellisesti.Liuottimien annetaan haihtua pimeässä ja levyä valaistaan tämän jälkeen UV-valolla siten, että se on 10 cm:n etäisyydellä lampusta (4.9). Aflatoksiini B1 -täplät fluoresoivat sinisinä.5.5 Kvantitatiiviset määrityksetMääritetään joko visuaalisesti tai fluorodensitometrisesti jäljempänä kuvatulla tavalla.5.5.1 Visuaaliset mittauksetUutteessa olevan aflatoksiini B1:n määrä määritetään etsimällä standardiliuoksen täplistä se täplä, joka vastaa uutteesta saatujen täplien fluoresenssin voimakkuutta. Tarvittaessa interpoloidaan. Uutteeseen lisätyn standardiliuoksen täplän fluoresenssin on oltava voimakkaampi kuin 10 µl:sta uutetta saatu fluoresenssi eikä tällöin saa esiintyä useampia kuin yksi havaittava täplä. Mikäli 10 µl:sta uutetta saatu fluoresenssin voimakkuus on suurempi kuin 40 µl:sta standardiliuosta saatu voimakkuus, uute laimennetaan 10- tai 100-kertaisesti kloroformilla (3.2) tai bentseeni/asetonitriili-seoksella (3.6), jonka jälkeen tälle suoritetaan uusi ohutlevykromatografinen ajo.5.5.2 Fluorodensitometriset mittauksetAflatoksiini B1 -täplien fluoresenssin voimakkuus mitataan fluorodensitometrillä (4.12) käyttäen viritysaallonpituutena 365 nm ja emissioaallonpituutena 443 nm. Aflatoksiini B1:n määrä uutteen täplissä määritetään vertaamalla niiden fluoresenssin voimakkuuksia aflatoksiini B1 -standardin täplien voimakkuuksiin.5.6 Aflatoksiini B1:n tunnistamisen varmistusAflatoksiini B1:n tunnistaminen varmistetaan seuraavassa esitetyllä tavalla.5.6.1 RikkihappokäsittelyRuiskutetaan rikkihappoa (3.13) 5.4 kohdan mukaisesti saadulle kromatogrammille. Aflatoksiini B1:n täplien fluoresenssin täytyy muuttua UV-valossa sinisestä keltaiseksi.5.6.2 Aflatoksiini B1 -hemiasetaalin (aflatoksiini B2a) muodostumisen sisältävä kaksisuuntainen kromatografiaHuom.: Seuraavassa esitetyt toimenpiteet on suoritettava noudattaen huolellisesti kuvassa 3 esitettyä kaaviota.5.6.2.1 Liuosten pipetointiLevylle (4.8) tehdään liuotinrintamien liikkumisen rajoittamiseksi kaksi vierekkäisten sivujen suuntaista suoraa uraa (6 cm sisäänpäin kummaltakin sivulta). Levylle pipetoidaan kapillaaripipettejä tai mikroruiskuja käyttäen täpliksi seuraavat liuokset:- pisteeseen A: erä 5.3 kohdassa saadun näytteen puhdistettua uutetta, joka sisältää noin 2,5 ng aflatoksiini B1:tä;- pisteisiin B ja C: 25 µl standardiliuosta (3.16).5.6.2.2 KehitysKromatogrammi kehitetään suuntaan I pimeässä käyttäen kehitykseen ajoliuosta (3.18.1) (1 cm:n kerros kyllästämättömässä kammiossa), kunnes liuotinrintama saavuttaa liuotinta rajoittavan uran.Levy otetaan kammiosta ja annetaan kuivua pimeässä huoneenlämmössä viiden minuutin ajan. Ruiskutetaan kloorivetyhappoa (3.12) pisteet A ja B peittävää 2,5 cm leveää vyöhykettä myöten (osoitettu viivoituksella kuvassa 3), kunnes se tummenee, muu osa levystä suojataan lasilevyllä. Annetaan reagoida 10 minuuttia pimeässä ja kuivataan ilmavirralla huoneenlämmössä.Kromatogrammi kehitetään seuraavaksi pimeässä suuntaan II, käyttäen ajoliuosta (3.18.1) (1 cm:n kerros kyllästämättömässä kammiossa) kunnes liuotinrintama saavuttaa liuotinta rajoittavan uran. Levy poistetaan kammiosta ja sen annetaan kuivua huoneenlämmössä.5.6.2.3 Kromatogrammin tulkintaKromatogrammia tarkastellaan UV-valossa (4.9) ja siitä tarkistetaan seuraavat piirteet:a) C kohtaan pipetoidusta standardiliuoksesta peräisin oleva aflatoksiini B1:n sinisen fluoresoivan täplän esiintyminen (liikkumissuuntaan I).b) Reagoimattoman (kloorivetyhapon kanssa) aflatoksiini B1:n sinisen fluoresoivan täplän esiintyminen ja aflatoksiini B1 -hemiasetaalin voimakkaamman sinisen fluoresoivan täplän esiintyminen, jotka molemmat ovat peräisin B kohtaan pipetoidusta standardiliuoksesta (liikkumissuuntaan II).c) b kohdassa kuvattuja täpliä vastaavien täplien esiintyminen, jotka ovat peräisin A kohtaan pipetoidusta näytteestä. Näiden täplien asema määritetään ensin aflatoksiini B1:n etäisyydestä A kohdasta liikkumissuunnassa I (sama kuin C kohtaan pipetoidun standardin matka), ja tämän jälkeen aflatoksiini B1 -hemiasetaalin liikkumisetäisyydet tästä liikkumissuunnassa II (sama kuin B kohtaan pipetoidun standardin liikkumamatka). Uutteesta ja B kohtaan pipetoidusta standardista peräisin olevien hemiasetaalitäplien fluoresenssivoimakkuuksien tulisi olla toisiaan vastaavia.6 Tulosten laskeminen6.1 Visuaalisista mittauksistaAflatoksiini B1:n pitoisuus ilmoitettuna µg/kg näytettä (ppb) saadaan kaavasta:>NUM>S  7 Y  7 V>DEN>W  7 Xjossa:Y on aflatoksiini B1:n standardiliuoksen (3.16) ja X on vastaavasti samanlaisen fluoresenssivoimakkuuden omaavan uutteen tilavuus mikrolitroina;S = aflatoksiini B1 -pitoisuus standardiliuoksessa (3.16) mikrogrammoina millilitraa kohti;V = uutteen lopputilavuus mikrolitroina ottaen huomioon kaikki tarpeelliset laimennukset;W = pylväässä puhdistetun uutteen tilavuutta vastaava näytteen paino grammoina.6.2 Fluorodensitometrisistä mittauksistaAflatoksiini B1:n pitoisuus mikrogrammoina/kg näytettä saadaan kaavasta:>NUM>S  7 V>DEN>W  7 Yjossa:Y = levylle täpläksi pipetoidun uutteen tilavuus mikrolitroina (10 tai 20 mikrolitraa);S = uutetäplässä olevan aflatoksiini B1:n määrä nanogrammoina (suhteessa Y arvoon), joka on saatu mittauksista;V = uutteen lopputilavuus mikrolitroina, ottaen huomioon kaikki tarpeelliset laimennukset;W = pylväässä puhdistetun uutteen tilavuutta vastaava näytteen paino grammoina.7 Standardiliuoksen (3.16) valmistus ja testaus7.1 Aflatoksiini B1 -pitoisuuden määritysAflatoksiini B1 -standardiliuos tehdään pitoisuudeltaan 8 10 µg/ml ja se valmistetaan kloroformiin (3.2) tai bentseeni/asetonitriili-seokseen (3.6). Absorptiospektri välillä 330 370 nm määritetään spektrofotometrin avulla (4.11).Absorbanssi (A) mitataan 363 nm:ssa kloroformiliuoksilla tai 348 nm:ssa bentseeni/asetonitriili-seoksilla.Aflatoksiini B1:n konsentraatio mikrogrammoina millilitrassa liuosta lasketaan seuraavista kaavoista:>NUM>312  7 A  7 1000>DEN>20600 kloroformiliuoksilla;>NUM>312  7 A  7 1000>DEN>19800 bentseeni/asetonitriili-seoksilla.Valmistetaan päivänvalolta suojattuna sopiva laimennus käyttöstandardiliuokseksi, jonka aflatoksiini B1 -konsentraatio on noin 0,1 µg/ml. Jääkaapissa 4 °C:ssa säilytettynä tämä liuos säilyy kaksi viikkoa.7.2 Kromatografisen puhtauden testausLevylle (4.8) pipetoidaan täpläksi 5 µl aflatoksiini B1 -standardiliuosta, jonka pitoisuus on 8 10 µg/ml (ks. 7.1). Kromatogrammi kehitetään 5.4 kohdassa esitetyllä tavalla. Kromatogrammissa tulisi UV-valossa näkyä ainoastaan yksi täplä eikä näytteen alkuperäisellä pipetointivyöhykkeellä saa olla havaittavissa lainkaan fluoresenssia.8 ToistettavuusSaman henkilön samasta näytteestä tekemien kahden rinnakkaisen määrityksen tulosten välinen ero ei saa ylittää:- 25 %, suurempaan tulokseen verrattuna, suuruudeltaan välillä 10 20 µg/kg olevilla aflatoksiini B1 -pitoisuuksilla;- 5 µg, absoluuttisena arvona annettuna, välillä 20 50 µg/kg olevilla aflatoksiini B1 -pitoisuuksilla;- 10 %, suurempaan arvoon verrattuna, yli 50 µg/kg olevilla pitoisuuksilla.9 VerrattavuusKs. kohta "Huomautukset", C osa, 2 kohta.B. KAKSISUUNTAINEN OHUTLEVYKROMATOGRAFINEN MENETELMÄ 1 Tarkoitus ja soveltamisalaMenetelmällä on mahdollista määrittää aflatoksiini B1 -pitoisuus rehuissa, jotka eivät kuulu menetelmän A käyttöalueeseen. Määrityksen alaraja on 0,01 mg/kg (10 ppb). Menetelmää ei voida soveltaa elintarvikkeisiin, jotka sisältävät sitrushedelmämassaa.2 PeriaateNäyte uutetaan kloroformilla. Uute suodatetaan ja tästä otetaan erä, joka puhdistetaan silikageelipylväällä. Eluaatti haihdutetaan ja jäännös liuotetaan uudelleen tiettyyn tilavuuteen kloroformia tai bentseenin ja asetonitriilin seosta. Osalle liuosta tehdään kaksisuuntainen ohutlevykromatografinen (TLC) ajo. Aflatoksiini B1:n määrä määritetään kromatogrammista UV-valossa arvioimalla joko visuaalisesti tai fluorodensitometriaa käyttäen vertaamalla tunnettuihin aflatoksiini B1 -standardeihin. Rehuista uutetun aflatoksiini B1:n tunnistus on tehtävä esitetyllä tavalla.3 ReagenssitHuom: Jollei toisin mainita, kaikkien reagenssien on oltava laatuluokaltaan "analyysilaatua".3.1 Asetoni.3.2 Kloroformi, stabiloitu 0,5 1 % etanolilla (96 % v/v).3.3 n-heksaani.3.4 Metanoli.3.5 Vedetön dietyylieetteri, peroksidivapaa.3.6 Bentseeni-asetonitriiliseos: 98/2 (v/v).3.7 Kloroformi (3.2)   metanoli (3.4) -seos: 97/3 (v/v).3.8 Pylväskromatografiaan tarkoitettu silikageeli, partikkelikoko 0,05 0,20 mm.3.9 Absorboivaa puuvillaa, josta on rasva poistettu etukäteen kloroformilla, tai lasivillaa.3.10 Vedetön ja rakeinen natriumsulfaatti.3.11 Inertti kaasu, esim. typpi.3.12 1 N kloorivetyhappo.3.13 Happopestyä piimaata (hyflosupercel).3.14 Silikageeli G-HR tai tätä vastaava, TLC:tä varten.3.15 Ajoliuokset:3.15.1 Dietyylieetteri (3.5)/metanoli (3.4)/vesi: 94/4,5/1,5 (v/v/v), kylläinen kammio;3.15.2 Kloroformi (3.2)/asetoni (3.1): 9/1 (v/v), kyllästymätön kammio;3.16 Standardiliuos, jossa on noin 0,1 µg/ml aflatoksiini B1:tä, kloroformissa (3.2) tai bentseeni/asetonitriiliseoksessa (3.6). Valmistettu ja tarkistettu A menetelmän 7 kohdassa esitetyllä tavalla.4 VälineistöKs. A menetelmän 4 kohta.5 Menettely>TAULUKON PAIKKA>5.4 Kaksisuuntainen TLC5.4.1 Liuosten pipetointi levylle (noudatetaan kuvassa 1 olevaa kaaviota)Levylle (4.8) vedetään kaksi vierekkäisten sivujen suuntaista suoraa uraa (5 ja 6 cm:n etäisyydelle sivulta) liuotinrintamien kulkeutumisen rajoittamiseksi. Levylle pipetoidaan täpliksi kapillaaripipettejä tai mikroruiskuja käyttäen liuokset seuraavasti:- pisteeseen A 20 µl näytteestä 5.3 kohdan mukaisesti saatua puhdistettua uutetta- pisteeseen B 20 µl standardiliuosta (3.16)- pisteeseen C 10 µl standardiliuosta (3.16)- pisteeseen D 20 µl standardiliuosta (3.16)- pisteeseen E 40 µl standardiliuosta (3.16).Kuivataan hitaassa ilmavirrassa tai inertin kaasun (3.11) virrassa. Saatujen täplien läpimitan on oltava noin 5 mm.5.4.2 Kehitys (noudatetaan kuvassa 1 esitettyä kaaviota)Kromatogrammi kehitetään pimeässä suuntaan I käyttäen ajoliuosta (3.15.1) (1 cm:n syvyinen kerros kylläisessä säiliössä), kunnes liuotinrintama saavuttaa liuottimen kulkua rajoittavan viivan. Levy otetaan pois säiliöstä ja sen annetaan kuivua pimeässä ja huoneenlämmössä 15 minuutin ajan.Kromatogrammi kehitetään tämän jälkeen pimeässä suuntaan II käyttäen ajoliuosta (3.15.2) (1 cm:n syvyinen kerros kyllästämättömässä säiliössä), kunnes liuotinrintama saavuttaa liuottimen kulkua rajoittavan uran. Levy otetaan pois kammiosta ja sen annetaan kuivua pimeässä ja huoneenlämmössä.5.4.3 Kromatogrammin tulkinta (noudatetaan kuvassa 2 esitettyä kaaviota)Kromatogrammi valaistaan UV-valolla asettamalla levy 10 cm:n etäisyydelle lampusta (4.9). Paikannetaan standardiliuoksesta peräisin olevan aflatoksiini B1:n siniset fluoresoivat täplät B, C, D ja E. Projisioidaan kaksi näiden pisteiden kautta kulkevaa kuviteltua viivaa, jotka ovat kohtisuorassa kehityksen liikkumissuuntaa vastaan. Näiden viivojen leikkauskohta P on paikka, jossa A-kohtaan (kuva 1) pipetoidusta näytteestä peräisin olevan aflatoksiini B1:n täplän tulisi löytyä. Aflatoksiini B1:n täplän todellinen paikka voi olla pisteessä Q, joka on kahden sellaisen kuvitellun viivan leikkauspiste, jotka muodostavat keskenään noin 100°:n kulman ja jotka kulkevat pisteiden B ja C kautta. Näytteestä saadussa uutteessa olevan aflatoksiini B1:n määrä määritetään 5.5 kohdassa esitetyllä tavalla.5.4.4 Täydentävä kromatografiaUuteen levyyn (4.8) tehdään kaksi suoraa uraa, jotka ovat yhdensuuntaiset kahden vierekkäisen sivun kanssa kuvassa 1 esitetyllä tavalla, ja pisteeseen A (katso kuva 1) pipetoidaan 20 µl näytteestä 5.3 kohdassa saatua puhdistettua uutetta ja sen päälle 20 µl standardiliuosta (3.16). Kehitetään 5.4.2 kohdassa esitetyllä tavalla. Kromatogrammia valaistaan UV-valolla (4.9) ja todetaan, että:- uutteesta ja standardiliuoksesta peräisin olevat aflatoksiini B1 -täplät menevät päällekkäin,- tämän täplän fluoresenssi on voimakkaampaa kuin ensimmäisessä levyssä kohtaan Q kehittynyt fluoresenssi.5.5 Kvantitatiiviset määrityksetMääritys suoritetaan joko visuaalisesti tai fluorodensitometrisesti jäljempänä esitetyn mukaisesti.5.5.1 Visuaaliset mittauksetUutteessa olevan aflatoksiini B1:n määrä määritetään etsimällä uutteen täplää vastaava fluoresenssivoimakkuus standardiliuoksen täplistä C, D ja E. Tarvittaessa interpoloidaan. Mikäli 20 µl:n erästä uutetta saatu fluoresenssin voimakkuus on suurempi kuin 40 µl:n erästä standardiliuosta saatu voimakkuus, uute laimennetaan 10- tai 100-kertaisesti kloroformilla (3.2) tai bentseeni/asetonitriili-seoksella (3.6) ennen sille suoritettavaa uutta levykromatografiaa.5.5.2 Fluorodensitometriset mittauksetAflatoksiini B1 -täplien fluoresenssin voimakkuus mitataan fluorodensitometrillä (4.12) käyttäen viritysaallonpituutta 365 nm ja emissioaallonpituutta 443 nm.Uutetäplässä olevan aflatoksiini B1:n määrä määritetään vertaamalla sen fluoresenssin voimakkuutta standardiliuoksen täplien C, D ja E voimakkuuksiin.5.6 Aflatoksiini B1:n tunnistamisen varmistusKs. A menetelmän 5.6 kohta6 Tulosten laskeminenKs. A menetelmän 6 kohta.7 ToistettavuusKs. A menetelmän 8 kohta.8 UusittavuusKs. kohta "Huomautukset", C osa, 2 kohta.C. A JA B MENETELMÄÄ KOSKEVAT HUOMAUTUKSET 1 RasvanpoistoNäytteille, jotka sisältävät yli 5 % rasvaa, on tehtävä rasvanpoisto petrolieetterillä (kp. 40 60 °C) 5.1 kohdassa kuvatun näytteen esikäsittelyn jälkeen.2 Tulosten verrattavuusTulosten verrattavuuden, ts. samasta näytteestä kahden tai useamman laboratorion saamien tulosten vaihtelun on arvioitu olevan:± 50 % keskiarvosta välillä 10 20 µg/kg olevilla aflatoksiini B1:n keskiarvoilla;± 10 µg/kg keskiarvosta välillä 20 50 µg/kg olevilla keskiarvoilla;± 20 % keskiarvosta yli 50 µg/kg olevilla keskiarvoilla.LIITE >VIITTAUS FILMIIN>>VIITTAUS FILMIIN>


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/63/EY, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009 , pyörillä varustettujen maatalous- ja metsätraktoreiden tietyistä osista ja ominaisuuksista (kodifioitu toisinto) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               19.8.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 214/23

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/63/EY,
   annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009,
   pyörillä varustettujen maatalous- ja metsätraktoreiden tietyistä osista ja ominaisuuksista
   (kodifioitu toisinto)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2)

   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Pyörillä varustettujen maatalous- ja metsätraktoreiden tiettyjä osia ja ominaisuuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 4 päivänä maaliskuuta 1974 annettua neuvoston direktiiviä 74/151/ETY (3) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (4). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.

               (2)

               Direktiivi 74/151/ETY on yksi pyörillä varustettujen maatalous- ja metsätraktoreiden tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 4 päivänä maaliskuuta 1974 annetussa neuvoston direktiivissä 74/150/ETY, joka on korvattu maatalous- tai metsätraktoreiden, niiden perävaunujen ja vedettävien vaihdettavissa olevien koneiden ja näihin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden tyyppihyväksynnästä 26 päivänä toukokuuta 2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/37/EY (5), säädettyyn EY-tyyppihyväksyntäjärjestelmään kuuluvista erityisdirektiiveistä ja siinä vahvistetaan maatalous- ja metsätraktoreiden suunnittelua ja rakennetta koskevat tekniset vaatimukset muun muassa suurimman sallitun bruttomassan, takarekisterikilpien sijainnin ja kiinnityksen, polttoainesäiliöiden, vastapainojen, äänimerkinantolaitteiden sekä sallitun melutason ja pakokaasujärjestelmän (äänenvaimennin) osalta. Näiden teknisten vaatimusten tarkoituksena on jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen siten, että direktiivissä 2003/37/EY säädettyä EY-tyyppihyväksyntämenettelyä voidaan soveltaa kaikkiin traktorityyppeihin. Sen vuoksi direktiivin 2003/37/EY säännöksiä, jotka koskevat maatalous- tai metsätraktoreita, niiden perävaunuja ja vedettäviä vaihdettavissa olevia koneita ja näihin ajoneuvoihin tarkoitettuja järjestelmiä, osia ja erillisiä teknisiä yksiköitä, sovelletaan tähän direktiiviin.

               (3)

               Tämä direktiivi ei vaikuta liitteessä VII olevassa B osassa mainittuihin jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava niitä,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   1.   ’Traktorilla’ (maatalous- tai metsätraktori) tarkoitetaan pyörillä tai telaketjuilla varustettua moottoriajoneuvoa, jossa on vähintään kaksi akselia, jonka tärkein ominaisuus on sen vetävä voima, ja joka on suunniteltu erityisesti hinaamaan, työntämään, kuljettamaan tai käyttämään tiettyjä työvälineitä, koneita tai perävaunuja, jotka on tarkoitettu käytettäviksi maataloudessa tai metsänhoidossa. Se voidaan varustaa kuljettamaan kuormaa ja matkustajia.
   2.   Tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan 1 kohdassa määriteltyihin traktoreihin, joissa on ilmarenkaat ja joiden suurin rakenteellinen nopeus on 6–40 km/h.
   2 artikla
   1.   Jäsenvaltio ei saa evätä traktorityypiltä EY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää seuraaviin osiin ja ominaisuuksiin liittyvistä syistä, jos ne täyttävät liitteissä I–VI vahvistetut vaatimukset:

               —

               suurin sallittu bruttomassa,

               —

               takarekisterikilpien sijainti ja kiinnitys,

               —

               polttoainesäiliöt,

               —

               vastapainot,

               —

               äänimerkinantolaitteet,

               —

               sallittu melutaso ja pakokaasujärjestelmä (äänenvaimennin).

         2.   Sellaisten ajoneuvojen osalta, jotka eivät ole tämän direktiivin vaatimusten mukaisia, ja tämän direktiivin kohteeseen liittyvin perustein:

               —

               jäsenvaltiot eivät saa antaa EY-tyyppihyväksyntää,

               —

               jäsenvaltiot saavat kieltäytyä antamasta kansallista tyyppihyväksyntää.

         3.   Sellaisten ajoneuvojen osalta, jotka ovat uusia eivätkä ole tämän direktiivin vaatimusten mukaisia, ja tämän direktiivin kohteeseen liittyvin perustein:

               —

               jäsenvaltioiden on katsottava, että direktiivin 2003/37/EY mukaisesti uusien ajoneuvojen mukana seuraavat vaatimustenmukaisuustodistukset eivät ole voimassa mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa mainittuja tarkoituksia varten,

               —

               jäsenvaltiot saavat kieltää uusien ajoneuvojen rekisteröinnin, myynnin tai käyttöönoton.

         3 artikla
   Jäsenvaltio ei saa evätä traktoreiden rekisteröintiä taikka kieltää niiden myyntiä, käyttöönottoa tai käyttöä 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin osiin ja ominaisuuksiin liittyvistä syistä, jos nämä osat ja ominaisuudet täyttävät liitteissä I–VI vahvistetut vaatimukset.
   4 artikla
   Tarvittavat muutokset liitteiden I–VI vaatimusten, lukuun ottamatta liitteessä VI olevissa 1.1 ja 1.4.1.2 kohdassa lueteltuja vaatimuksia, mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen hyväksytään direktiivin 2003/37/EY 20 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
   5 artikla
   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   6 artikla
   Kumotaan direktiivi 74/151/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä VII olevassa A osassa mainituilla direktiiveillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä VII olevassa B osassa asetettuja määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava niitä.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä VIII olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
   7 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2010.
   8 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2009.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         H.-G. PÖTTERING

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         E. ERLANDSSON

      (1)  EUVL C 161, 13.7.2007, s. 36.

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 19. kesäkuuta 2007 (EUVL C 146 E, 12.6.2008, s. 74), ja neuvoston päätös, tehty 22. kesäkuuta 2009.

      (3)  EYVL L 84, 28.3.1974, s. 25.

      (4)  Katso liitteessä VII oleva A osa.

      (5)  EUVL L 171, 9.7.2003, s. 1.

      LIITE I

         SUURIN SALLITTU BRUTTOMASSA

                  1.

                  Toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät suurimmaksi sallituksi bruttomassaksi valmistajan ilmoittaman suurimman teknisesti sallitun bruttomassan, jos:

                              1.1

                              kyseisen viranomaisen erityisesti jarrujen ja ohjauksen osalta tekemien testien tulokset ovat tyydyttäviä;

                              1.2

                              suurin sallittu bruttomassa ja suurin sallittu massa yhtä akselia kohti ajoneuvoluokittain on enintään taulukossa 1 annettu.

                                 Taulukko 1

                                 Suurin sallittu bruttomassa ja suurin sallittu massa yhtä akselia kohti ajoneuvoluokittain

                                          Ajoneuvoluokka

                                          Akseleiden lukumäärä

                                          Suurin sallittu massa
                                          (t)

                                          Suurin sallittu massa yhtä akselia kohti

                                          Vetävä akseli
                                          (t)

                                          Muu kuin vetävä akseli
                                          (t)

                                          T1, T2, T4.1

                                          2

                                          18 (brutto)

                                          11,5

                                          10

                                          3

                                          24 (brutto)

                                          11,5

                                          10

                                          T3

                                          2 tai 3

                                          0,6 (netto)

                                              (1)

                                              (1)

                                          T4.3

                                          2, 3 tai 4

                                          10 (brutto)

                                              (1)

                                              (1)

                  2.

                  Etuakselin pyörien välityksellä tiehen kohdistuva massa ei saa olla alle 20 % traktorin nettomassasta traktorin kuormitustilasta riippumatta.

         (1)  Ajoneuvoluokkia T3 ja T4.3 varten ei tarvitse vahvistaa akseleille raja-arvoja, sillä suurimman sallitun brutto- ja/tai nettomassan arvot sisältyvät ajoneuvoluokan määritelmään.

      LIITE II
      1   TAKAREKISTERIKILPIEN ASENTAMISEEN VARATUN TILAN MUOTO JA MITAT

      Kilville varatun tilan on oltava tasainen tai käytännöllisesti katsoen tasainen suorakulmainen pinta, jonka vähimmäismitat ovat:

                  —

                  pituus: 255 millimetriä tai 520 millimetriä,

                  —

                  leveys: 165 millimetriä tai 120 millimetriä.

            Valinnassa on otettava huomioon jäsenvaltioissa voimassa olevat mitat.
      2   KILPIEN ASENTAMISEEN VARATUN TILAN SIJAINTI JA KIINNITYS

      Kilville varatun tilan on oltava sellainen, että oikean kiinnityksen jälkeen kilvillä on seuraavat ominaisuudet:
      2.1   Kilven paikka ajoneuvon leveyteen nähden

      Kilven keskikohta ei saa olla oikealla traktorin symmetriatasoon nähden.
      Kilven vasemmanpuoleinen reuna ei saa olla vasemmalla siihen pystytasoon nähden, joka on yhdensuuntainen traktorin symmetriatason kanssa ja joka koskettaa ajoneuvon äärimmäistä ulkolaitaa.
      2.2   Kilven sijainti traktorin pitkittäiseen symmetriatasoon nähden

      Kilven on oltava kohtisuorassa tai käytännöllisesti katsoen kohtisuorassa traktorin symmetriatasoon nähden.
      2.3   Kilven sijainti pystytasoon nähden

      Kilven on oltava pystysuorassa korkeintaan 5°:n mittapoikkeamalla. Jos traktorin muoto kuitenkin niin vaatii, sitä voidaan kallistaa pystytasosta:

                  2.3.1

                  korkeintaan 30°, kun rekisterikilvelle tarkoitettu pinta on ylöspäin kalteva, jos kilven yläreuna on enintään 1,2 metrin korkeudella maasta;

                  2.3.2

                  korkeintaan 15°, kun rekisterikilvelle tarkoitettu pinta on alaspäin kalteva, jos kilven yläreuna on vähintään 1,2 metrin korkeudella maasta.

            2.4   Kilven korkeus maasta

      Kilven alareuna ei saa olla alle 0,3 metrin korkeudella maasta; kilven yläreuna ei saa olla yli 4 metrin korkeudella maasta.
      2.5   Kilven korkeuden määrittäminen maasta

      Edellä 2.3 ja 2.4 kohdassa mainitut korkeudet mitataan siten, että traktori ei ole kuormattu.

      LIITE III

         SÄILIÖT NESTEMÄISTÄ POLTTOAINETTA VARTEN

                  1.

                  Polttoainesäiliöt on valmistettava korroosionkestäviksi. Niiden on läpäistävä vuotokokeet, jotka valmistaja suorittaa kaksinkertaista työpainetta vastaavassa paineessa, kuitenkin vähintään 0,3 baaria. Liikapaine tai työpaineen ylittävä paine on tasattava automaattisesti sopivin välinein (ilmanvaihtoputket, varoventtiilit jne.). Ilmanvaihtoputket on suunniteltava siten, että estetään palovaara. Polttoainetta ei saa vuotaa polttoainesäiliön tulpan tai liikapaineen tasaamiseen tarkoitettujen laitteiden kautta, vaikka säiliö käännettäisiin täysin ylösalaisin; vähäinen tihkuminen hyväksytään.

                  2.

                  Polttoainesäiliöt on asennettava siten, että ne ovat suojassa traktorin etu- tai takaosaan kohdistuvalta iskulta; säiliöiden lähellä ei saa olla esiin työntyviä osia, teräviä reunoja jne.
                  Polttoaineen syöttöputket ja täyttöaukko on asennettava ohjaamon ulkopuolelle.

      LIITE IV

         LISÄPAINOT

      Jos traktori on varustettava vastapainoilla, jotta se olisi muiden EY—tyyppihyväksyntää varten asetettujen vaatimusten mukainen, traktorin valmistajan on toimitettava nämä vastapainot ja niiden on oltava tarkoitetut kiinnitettäviksi traktoriin: vastapainoissa on oltava valmistajan merkki sekä merkintä niiden massasta kilogrammoina viiden prosentin tarkkuudella. Traktorin etuosan vastapainoissa, jotka on suunniteltu poistettavaksi ja asetettavaksi uudestaan paikalleen säännöllisesti, on oltava kädensijoja varten vähintään 25 millimetrin turvaetäisyys. Vastapainojen kiinnitystavan on oltava sellainen, etteivät painot irtoa tahattomasti (esimerkiksi traktorin kaatuessa).

      LIITE V

         ÄÄNIMERKINANTOLAITTEET

      1.   Varoituslaitteessa on oltava moottoriajoneuvojen äänimerkinantolaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä 70/388/ETY (1) säädetty EY-tyyppihyväksyntämerkki.
      2.   Äänimerkinantolaitteen ominaisuudet traktoriin asennettuna

      2.1   Akustiset testit
      Kun jokin traktori on tyyppihyväksyttävänä, tämäntyyppiseen traktoriin asennetut varoituslaitteet on testattava seuraavasti:

                  2.1.1

                  Traktoriin asennetun laitteen äänenpainetaso on mitattava 7 metrin päässä traktorista sen edessä avoimella ja mahdollisimman tasaisella paikalla. Traktorin moottori on sammutettava. Tehollisen jännitteen on oltava direktiivin 70/388/ETY liitteessä I olevassa 1.2.1 kohdassa vahvistettu.

                  2.1.2

                  Mittaukset suoritetaan IEC:n (kansainvälinen sähköteknillinen komissio) standardin painotusasteikolla A.

                  2.1.3

                  Suurin äänenpainetaso määritetään 0,5–1,5 metrin korkeudella maasta.

                  2.1.4

                  Äänenpainetason enimmäisarvon on oltava vähintään 93 dB(A) ja enintään 112 dB(A).

         (1)  EYVL L 176, 10.8.1970, s. 12.

      LIITE VI
      1.   SALLITUT ÄÄNITASOT

      1.1   Rajat

      Tämän direktiivin 1 artiklassa tarkoitettujen traktoreiden äänitaso, kun se mitataan tässä liitteessä vahvistetuissa olosuhteissa, ei saa ylittää seuraavia tasoja:

                  —

                  89 dB (A) kun traktoreiden kuormittamaton paino on yli 1,5 metristä tonnia;

                  —

                  85 dB (A) kun traktoreiden kuormittamaton paino on alle 1,5 metristä tonnia.

            1.2   Mittauslaitteet

      Traktoreista lähtevä melu mitataan kansainvälisen sähköteknillisen komission julkaisussa 179, 1. painos (1965), kuvatun tyyppisellä äänitasomittarilla.
      1.3   Mittausolosuhteet

      Mittaukset on suoritettava kuormaamattomilla traktoreilla riittävän hiljaisella ja avoimella alueella (ympäristön ja tuulen melu vähintään 10 dB (A) vähemmän kuin mitattava melu).
      Alue voi olla muodoltaan esimerkiksi säteeltään 50 metrin suuruinen avoin alue, jossa on säteeltään 20 metrin suuruinen, käytännöllisesti katsoen tasainen keskiosa; se voi olla päällystetty betonilla, asfaltilla tai vastaavalla materiaalilla, eikä siinä saa olla kevyttä lunta, pitkää ruohoa, irtomaata tai tuhkaa.
      Testiradan pinnan on oltava sellainen, ettei se aiheuta liiallista renkaista johtuvaa ääntä. Tätä vaatimusta sovelletaan vain liikkeessä olevista traktoreista tehtyihin melunmittauksiin.
      Mittaus suoritetaan hyvällä ja vähätuulisella säällä. Traktorin tai mikrofonin läheisyydessä ei saa olla muita henkilöitä kuin laitteen lukemat kirjaava havainnoitsija, sillä katselijoiden läsnäolo joko traktorin tai mikrofonin läheisyydessä saattaa vaikuttaa merkittävästi laitteen lukemiin. Osoittimen selvät heilahtelut, jotka eivät tunnu olevan yhteydessä yleisen äänitason ominaisuuksiin, jätetään huomiotta lukemia kirjattaessa.
      1.4   Mittausmenetelmä

      1.4.1   Liikkeessä olevien traktoreiden melunmittaus (tyyppihyväksyntää varten)
      Traktorin kummallakin puolella on suoritettava vähintään kaksi mittausta. Säätötarkoituksia varten voidaan tehdä alustavia mittauksia, mutta niitä ei oteta huomioon.
      Mikrofonin on sijaittava 1,2 metrin korkeudella maasta 7,5 metrin päässä traktorin keskiviivan, CC, kulkuradasta mitattuna siihen nähden kohtisuorassa olevaa PP’-viivaa pitkin (kuva 1).
      Testiradalle on merkittävä kaksi viivaa, AA’ ja BB’, jotka ovat yhdensuuntaisia PP’-viivan kanssa ja sijaitsevat 10 metriä eteenpäin ja 10 metriä taaksepäin tästä viivasta. Traktoreiden tulee lähestyä AA’-viivaa tasaisella nopeudella olosuhteissa, jotka täsmennetään jäljempänä. Sitten kaasuläppä avataan kokonaan niin nopeasti kuin se on käytännössä mahdollista ja pidetään täysin auki asennossa, kunnes traktorin perä (1) ylittää BB’-viivan; kaasuläppä suljetaan sitten jälleen niin nopeasti kuin mahdollista.
      Mittaustulos on suurin kirjattu äänitaso.
      1.4.1.1   Testinopeuden on oltava kolme neljäsosaa siitä suurimmasta nopeudesta, joka voidaan saavuttaa suurimmalla käytettävällä vaihteella tiellä ajettaessa.
      1.4.1.2   Tulosten tulkinta
      1.4.1.2.1   Mittauslaitteiden epätarkkuuden huomioon ottamiseksi jokaisesta mittauksesta saatu tulos määritetään vähentämällä 1 dB (A) mittarin lukemasta.
      1.4.1.2.2   Mittauksia pidetään pätevinä, jos kahden samalla puolella traktoria suoritetun peräkkäisen mittauksen ero ei ole suurempi kuin 2 dB (A).
      1.4.1.2.3   Testitulos on korkein mitattu melutaso. Jos tämä tulos ylittää testatun traktoriluokan suurimman sallitun äänitason 1 dB:llä (A), suoritetaan vielä kaksi mittausta. Kolmen näin saaduista neljästä mittauksesta on oltava vahvistettujen rajojen sisällä.

         Liikkeessä olevien traktoreiden mittauskohdat

      1.4.2   Paikallaan olevan traktorin melunmittaus (ei tyyppihyväksyntää varten, mutta kirjattava)
      1.4.2.1   Äänitasomittarin sijainti
      Mittaukset on suoritettava kohdassa X (joka esitetään kuvassa 2) 7 metrin etäisyydeltä traktorin lähimmästä pinnasta.
      Mikrofonin on sijaittava 1,2 metrin korkeudella maasta.
      1.4.2.2   Mittausten lukumäärä
      On suoritettava vähintään kaksi mittausta.
      1.4.2.3   Traktorien testiolosuhteet
      Traktorin, jossa ei ole nopeudensäädintä, moottoria käytetään kolmen neljäsosan teholla siitä rpm-nopeudesta, joka traktorin valmistajan mukaan kehittää sen enimmäistehon. Moottorin rpm-nopeus mitataan erillisellä laitteella, esim. pyörin varustetulla alustalla ja kierroslukumittarilla. Jos moottoriin on asennettu säädin, joka estää moottoria ylittämästä nopeutta, jossa se kehittää enimmäistehonsa, moottoria käytetään suurimmalla säätimen sallimalla nopeudella.
      Moottori on saatettava tavanomaiseen käyntilämpötilaansa ennen mittausten tekemistä.
      1.4.2.4   Tulosten tulkinta
      Raportissa ilmoitetaan kaikki äänitasolukemat.
      Moottorin tehon laskemiseen käytetty menetelmä on myös osoitettava, mikäli mahdollista. Traktorin kuormitustila on myös ilmoitettava.
      Mittauksia pidetään pätevinä, jos kahden samalla puolella traktoria suoritetun peräkkäisen mittauksen ero ei ole suurempi kuin 2 dB (A).
      Mittaustulos on suurin kirjattu lukema.

         Paikallaan olevien traktoreiden mittauskohdat

      2.   PAKOKAASUJÄRJESTELMÄ (ÄÄNENVAIMENNIN)

      2.1   Jos traktoriin on asennettu laite, joka on suunniteltu vähentämään pakokaasujärjestelmän aiheuttamaa melua (äänenvaimennin), sovelletaan tämän 2 kohdan vaatimuksia. Jos moottorin imuventtiiliin on asennettu ilmansuodatin sen varmistamiseksi, että sallittua melutasoa noudatetaan, suodatinta pidetään vaimentimen osana ja 2 kohdan vaatimuksia sovelletaan myös tuohon suodattimeen.
      Pakoputken pää on sijoitettava siten, että pakokaasuja ei voi päästä ohjaamon sisäpuolelle.
      2.2   Traktorin tyyppihyväksyntätodistukseen on liitettävä piirros pakokaasujärjestelmästä.
      2.3   Vaimennin on varustettava pysyvällä ja helposti luettavissa olevalla merkinnällä, josta ilmenevät sen merkki ja tyyppi.
      2.4   Imukykyisen kuituaineen käyttö vaimentimissa on sallittu vain, jos seuraavat vaatimukset täytetään:

                  2.4.1

                  Imukykyistä kuituainetta ei saa käyttää niissä vaimentimen osissa, joiden lävitse kulkee kaasuja;

                  2.4.2

                  On varmistettava sopivin välinein, että imukykyinen kuituaine pysyy paikallaan koko sen ajan, kun vaimennin on käytössä;

                  2.4.3

                  Imukykyisen kuituaineen on kestettävä ainakin 20 % käyntilämpötilaa korkeampaa lämpötilaa (celsiusastetta), jollainen lämpötila saattaa olla siinä vaimentimen osassa, jossa nuo imukykyiset kuituaineet sijaitsevat.

         (1)  Jos traktorissa on perävaunu, sitä ei oteta huomioon määritettäessä, milloin BB’-viiva ylitetään.

      LIITE VII
      A OSA

         Kumottu direktiivi ja sen muutokset

         (6 artiklassa tarkoitetut)

                  Neuvoston direktiivi 74/151/ETY
                  (EYVL L 84, 28.3.1974, s. 25).

                  Neuvoston direktiivi 82/890/ETY
                  (EYVL L 378, 31.12.1982, s. 45).

                  Ainoastaan 1 artiklan 1 kohtaan sisältyvät, direktiiviin 74/151/ETY tehdyt viittaukset

                  Komission direktiivi 88/410/ETY
                  (EYVL L 200, 26.7.1988, s. 27).

                  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/54/EY
                  (EYVL L 277, 10.10.1997, s. 24).

                  Ainoastaan 1 artiklan ensimmäiseen luetelmakohtaan sisältyvät, direktiiviin 74/151/ETY tehdyt viittaukset

                  Komission direktiivi 98/38/EY
                  (EYVL L 170, 16.6.1998, s. 13).

                  Komission direktiivi 2006/26/EY
                  (EUVL L 65, 7.3.2006, s. 22).

                  Ainoastaan 1 artikla

            B OSA

         Määräajat kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle ja soveltamiselle

         (6 artiklassa tarkoitetut)

                  Direktiivi

                  Määräaika kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle

                  Soveltamispäivä

                  74/151/ETY

                  8 päivä syyskuuta 1975

                  —

                  82/890/ETY

                  22 päivä kesäkuuta 1984

                  —

                  88/410/ETY

                  30 päivä syyskuuta 1988 (1)

                  —

                  97/54/EY

                  22 päivä syyskuuta 1998

                  23 päivä syyskuuta 1998

                  98/38/EY

                  30 päivä huhtikuuta 1999 (2)

                  —

                  2006/26/EY

                  31 päivä joulukuuta 2006 (3)

                  —

         (1)  Direktiivin 88/410/ETY 2 artiklan mukaisesti:

         ”1.   Alkaen 1 päivästä lokakuuta 1988 jäsenvaltiot eivät saa:

                     —

                     evätä traktorityypiltä ETY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää tai kieltäytyä antamasta direktiivin 74/150/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa, eivätkä

                     —

                     kieltää traktoreiden ensimmäistä käyttöönottoa,

               jos tämäntyyppisen traktorin tai tämäntyyppisten traktoreiden nestemäisen polttoaineen säiliöt, vastapainot ja sallitut melutasot ovat tämän direktiivin säännösten mukaisia.
         2.   Alkaen 1 päivästä lokakuuta 1989:

                     —

                     eivät enää saa antaa direktiivin 74/150/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa traktorityypille, jonka nestemäisen polttoaineen säiliöt, vastapainot ja sallitut melutasot eivät ole tämän direktiivin säännösten mukaisia,

                     —

                     saavat evätä kansallisen tyyppihyväksynnän traktorityypiltä, jonka nestemäisen polttoaineen säiliöt, vastapainot ja sallitut melutasot eivät ole tämän direktiivin säännösten mukaisia.”

         (2)  Direktiivin 98/38/EY 2 artiklan mukaisesti:

         ”1.   Alkaen 1 päivästä toukokuuta 1999 jäsenvaltiot eivät saa

                     —

                     evätä traktorityypiltä EY-tyyppihyväksyntää, direktiivin 74/150/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa tai kansallista tyyppihyväksyntää, eivätkä

                     —

                     kieltää traktoreiden ensimmäistä käyttöönottoa,

               jos kyseiset traktorit ovat direktiivin 74/151/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukaiset.
         2.   Alkaen 1 päivästä lokakuuta 1999 jäsenvaltiot

                     —

                     eivät enää saa antaa traktorityypille direktiivin 74/150/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa, jos kyseinen traktorityyppi ei ole direktiivin 74/151/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukainen, ja

                     —

                     saavat evätä traktorityypiltä kansallisen tyyppihyväksynnän, jos kyseinen traktorityyppi ei ole direktiivin 74/151/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimusten mukainen.”

         (3)  Direktiivin 2006/26/EY 5 artiklan mukaisesti:

         ”1.   Alkaen 1 päivästä tammikuuta 2007 sellaisten ajoneuvojen osalta, jotka ovat direktiivien 74/151/ETY, 78/933/ETY, 77/311/ETY ja 89/173/ETY, sellaisina kuin ne ovat muutettuina tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisia, jäsenvaltiot eivät saa kyseisen direktiivin kohteeseen liittyvin perustein:

                     a)

                     kieltäytyä antamasta EY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää;

                     b)

                     estää tällaisten ajoneuvojen myyntiä, rekisteröintiä tai käyttöönottoa.

               2.   Alkaen 1 päivästä heinäkuuta 2007 sellaisten ajoneuvojen osalta, jotka eivät ole direktiivien 74/151/ETY, 78/933/ETY, 77/311/ETY ja 89/173/ETY, sellaisina kuin ne ovat muutettuina tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisia, ja kyseisen direktiivin kohteeseen liittyvin perustein:

                     a)

                     jäsenvaltiot eivät enää saa antaa EY-tyyppihyväksyntää;

                     b)

                     jäsenvaltiot saavat kieltäytyä antamasta kansallista tyyppihyväksyntää.

               3.   Alkaen 1 päivästä heinäkuuta 2009 sellaisten ajoneuvojen osalta, jotka eivät ole direktiivien 74/151/ETY, 78/933/ETY, 77/311/ETY ja 89/173/ETY, sellaisina kuin ne ovat muutettuina tällä direktiivillä, vaatimusten mukaisia, ja kyseisen direktiivin kohteeseen liittyvin perustein:

                     a)

                     jäsenvaltioiden on katsottava, että direktiivin 2003/37/EY mukaisesti uusien ajoneuvojen mukana seuraavat vaatimustenmukaisuustodistukset eivät ole enää voimassa 7 artiklan 1 kohdassa mainittuja tarkoituksia varten;

                     b)

                     jäsenvaltiot saavat kieltää uusien ajoneuvojen rekisteröinnin, myynnin tai käyttöönoton.”

      LIITE VIII

         Vastaavuustaulukko

                  Direktiivi 74/151/ETY

                  Direktiivi 2006/26/EY

                  Tämä direktiivi

                  1 artikla

                  1 artikla

                  2 artiklan 1 kohta

                  2 artiklan 1 kohta

                  5 artiklan 2 kohta

                  2 artiklan 2 kohta

                  5 artiklan 3 kohta

                  2 artiklan 3 kohta

                  3 artikla

                  3 artikla

                  4 artikla

                  4 artikla

                  5 artiklan 1 kohta

                  —

                  5 artiklan 2 kohta

                  5 artikla

                  —

                  6 artikla

                  —

                  7 artikla

                  6 artikla

                  8 artikla

                  Liite I–VI

                  Liite I–VI

                  —

                  Liite VII

                  —

                  Liite VIII


title: Neuvoston direktiivi 2000/75/EY, annettu 20 päivänä marraskuuta 2000, lampaan bluetongue-taudin torjunta- ja hävittämistoimenpiteitä koskevista erityissäännöksistä

text:
Avis juridique important

|

32000L0075

Virallinen lehti nro L 327 , 22/12/2000 s. 0074 - 0083

Neuvoston direktiivi 2000/75/EY,annettu 20 päivänä marraskuuta 2000,lampaan bluetongue-taudin torjunta- ja hävittämistoimenpiteitä koskevista erityissäännöksistäEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon yhteisön yleisistä toimenpiteistä tiettyjen eläintautien torjumiseksi sekä swine vesicular -tautiin liittyvistä erityistoimenpiteistä 17 päivänä joulukuuta annetun neuvoston direktiivin 92/119/ETY(1) ja erityisesti sen 15 artiklan toisen luetelmakohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) Direktiivin 92/119/ETY 15 artiklan mukaisesti olisi säädettävä lampaan bluetongue-taudin torjuntaa ja hävittämistä koskevista erityistoimenpiteistä.(2) Bluetongue-tauti vastaa epidemiologisilta ominaisuuksiltaan afrikkalaista hevosruttoa.(3) Afrikkalaisen hevosruton valvontasäännöistä ja torjuntatoimenpiteistä on annettu neuvoston direktiivi 92/35/ETY(2).(4) Lampaan bluetongue-taudin torjunnassa olisi näin ollen suurten linjojen osalta otettava huomioon afrikkalaisen hevosruton torjumisesta annetussa direktiivissä 92/35/ETY säädetyt toimenpiteet tekemällä niihin bluetongue-taudille alttiiden lajien kasvatuksen erityispiirteistä johtuvat asianmukaiset mukautukset.(5) Olisi vahvistettava säännöt, joita sovelletaan taudille alttiiden lajien sekä niiden siemennesteen, munasolujen ja alkioiden poissiirtämiseen taudin puhkeamisen vuoksi rajoitusten alaisilta vyöhykkeiltä.(6) Tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990 tehdyn neuvoston päätöksen 90/424/ETY(3) 3 artiklaa sovelletaan lampaan bluetongue-taudin puhjetessa.(7) On tarpeen säätää menettelystä, jolla saadaan aikaan tiivis yhteistyö jäsenvaltioiden ja komission välille,ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:1 artiklaTässä direktiivissä vahvistetaan bluetongue-taudin valvontaa koskevat säännöt sekä sen torjunta- ja hävittämistoimenpiteet.2 artiklaTässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "tilalla" maatilaa tai muuta paikkaa, jossa pysyvästi tai väliaikaisesti kasvatetaan tai pidetään lampaan bluetongue-taudille alttiiden lajien eläimiä;b) "alttiilla lajilla" kaikkia märehtijälajeja;c) "eläimellä tai eläimillä" alttiiseen lajiin kuuluvaa eläintä tai eläimiä, lukuun ottamatta villieläimiä, joiden osalta voidaan antaa erityisiä säännöksiä 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti;d) "omistajalla tai pitäjällä" yhtä tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on omistusoikeus eläimiin tai jonka tehtäväksi on annettu niiden hoito korvausta vastaan tai ilmaiseksi;e) "tartunnanlevittäjällä" Imicola culicoides -lajin hyönteistä tai muuta Culicoides-suvun hyönteistä, joka voi levittää bluetongue-tautia ja joka on tunnistettu 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti eläinlääkintäalan tiedekomitean annettua lausuntonsa;f) "epäillyllä esiintymisellä" jossakin alttiissa lajissa havaittuja bluetongue-tautia muistuttavia kliinisiä oireita ja niihin liittyviä epidemiologisia tietoja, joiden perusteella voidaan kohtuudella olettaa, että tautia esiintyy;g) "vahvistamisella" toimivaltaisen viranomaisen laboratoriotuloksiin perustuvaa ilmoitusta bluetongue-tautiviruksen esiintymisestä määrätyllä vyöhykkeellä; kun kyseessä on epidemia, toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin myös vahvistaa taudin esiintymisen kliinisten ja/tai epidemiologisten tulosten perusteella;h) "toimivaltaisella viranomaisella" jäsenvaltion keskusviranomaista, jolla on toimivalta suorittaa eläinlääkärintarkastuksia, tai eläinlääkintäviranomaista, jolle tämä toimivalta on siirretty;i) "virkaeläinlääkärillä" toimivaltaisen viranomaisen nimeämää eläinlääkäriä.3 artiklaJäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että bluetongue-tautiviruksen epäillystä tai vahvistetusta esiintymisestä ilmoitetaan toimivaltaiselle viranomaiselle viipymättä.4 artikla1. Kun sellaisella alueella sijaitsevalla tilalla, jota eivät koske tämän direktiivin mukaiset rajoitukset, on yksi tai useampia eläimiä, joiden epäillään sairastuneen bluetongue-tautiin, jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että virkaeläinlääkäri panee viipymättä toimeen viralliset tutkimusmenettelyt vahvistaakseen tai sulkeakseen pois kyseisen taudin esiintymisen.2. Heti kun tautiepäilystä on ilmoitettu, virkaeläinlääkärin on:a) asetettava epäilyksen alainen tila tai tilat viralliseen valvontaan;b) pantava alullei) eläinten laskenta, jossa ilmoitetaan kunkin lajin osalta jo kuolleiden, tartunnan saaneiden tai mahdollisesti tartunnan saaneiden eläinten lukumäärä, ja tämän laskennan saattaminen ajan tasalle, jotta voidaan ottaa huomioon epäilyn aikana syntyneet tai kuolleet eläimet; laskentatiedot on esitettävä pyynnöstä, ja ne voidaan tarkistaa kunkin tarkastuksen yhteydessä;ii) sellaisten paikkojen laskenta, jotka voivat helpottaa tartunnanlevittäjien eloonjäämistä tai tarjoavat niille elinympäristön, erityisesti tartunnanlevittäjän lisääntymisen kannalta suotuisten paikkojen laskenta;iii) jäljempänä olevan 7 artiklan mukainen epidemiologinen selvitys;c) käytävä tilalla tai tiloilla säännöllisesti, jolloin hänen on suoritettava taudista epäillyille tai kuolleille eläimille yksityiskohtainen kliininen tutkimus tai ruumiinavaus ja tarvittaessa vahvistettava taudin esiintyminen laboratoriokokeiden avulla;d) huolehdittava siitä, ettäi) kielletään eläinten tuominen kyseiselle tilalle tai tiloille sekä eläinten vienti niiltä pois;ii) eläimet eristetään ajankohtina, jolloin tartunnanlevittäjät ovat aktiivisia, jos virkaeläinlääkäri katsoo, että edellytykset tämän toimenpiteen toteuttamiseen täyttyvät;iii) eläimet, eläinsuojat ja ympäristö (erityisesti Culicoides-lajin hyönteisten kasvulle ekologisesti suotuisat paikat) käsitellään sallituilla hyönteismyrkyillä säännöllisesti. Toimivaltainen viranomainen vahvistaa käsittelyjen tiheyden ottaen huomioon käytetyn hyönteismyrkyn tehokkuuden ja ilmasto-olot, jotta tartunnanlevittäjien esiintymistä voitaisiin mahdollisuuksien mukaan torjua;iv) tilalla kuolleiden eläinten ruhot tuhotaan, hävitetään, poltetaan tai haudataan eläinlääkintäsäännöistä eläinjätteen hävittämisessä, käsittelyssä ja markkinoille saattamisessa sekä taudinaiheuttajien ehkäisemisestä eläin- ja kalaperäisissä rehuissa sekä direktiivin 90/425/ETY muuttamisesta 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/667/ETY(4) mukaisesti.3. Sairastuneiksi epäiltyjen eläinten omistajan tai pitäjän on ennen 2 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden käyttöönottoa toteutettava kaikki tarvittavat varotoimenpiteet 2 kohdan d alakohdan i ja ii alakohdan säännösten noudattamiseksi.4. Toimivaltainen viranomainen voi soveltaa 2 kohdassa säädettyjä toimenpiteitä muilla tiloilla, jos niiden paikka, maantieteellinen sijainti tai yhteydet taudista epäiltyyn tilaan antavat aihetta epäillä mahdollista saastumista.5. Edellä olevan 2 kohdan säännöksien lisäksi voidaan 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti vahvistaa erityisiä säännöksiä sellaisia luonnonsuojelualueita varten, joilla eläimet elävät vapaina.6. Virkaeläinlääkäri ei saa lopettaa tässä artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ennen kuin toimivaltainen viranomainen on sulkenut pois bluetongue-taudin esiintymisepäilyt.5 artiklaBluetongue-tautia vastaan saa rokottaa ainoastaan tässä direktiivissä annettujen säännösten mukaisesti.6 artikla1. Kun bluetongue-taudin esiintyminen on vahvistettu virallisesti, virkaeläinlääkärin on:a) pantava viipymättä toimeen epidemian leviämisen estämiseksi tarpeellisiksi katsotut eläinten teurastukset, sekä ilmoitettava asiasta komissiolle;b) järjestettävä edellä mainittujen eläinten ruhojen tuhoaminen, hävittäminen, polttaminen tai hautaaminen direktiivin 90/667/ETY mukaisesti;c) ulotettava 4 artiklassa säädetyt toimenpiteet koskemaan tiloja, jotka sijaitsevat (8 artiklassa määriteltyyn suojavyöhykkeeseen sisältyvällä) 20 kilometrin säteellä tartuntatilasta tai tartuntatiloista;d) toteutettava 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaiset toimenpiteet erityisesti järjestämällä mahdollinen rokottaminen tai toteuttamalla muu vastaava toimenpide, jolloin jonkun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat, mikäli se on välttämätöntä, tehdä aloitteen rokotusohjelman aloittamisesta, samalla kuin ne ilmoittavat asiasta komissiolle;e) tehtävä epidemiologinen selvitys 7 artiklan mukaisesti.Edellä c alakohdasta poiketen voidaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen hyväksyä säännöksiä, jotka koskevat eläinten liikkumista vyöhykkeellä.2. Toimivaltainen viranomainen voi laajentaa 1 kohdan c alakohdassa säädettyä vyöhykettä tai rajoittaa sitä epidemiologisten olosuhteiden ja maantieteellisen, ekologisen tai ilmatieteellisen tilanteen mukaisesti. Sen on ilmoitettava tästä komissiolle.3. Jos 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu vyöhyke sijaitsee useamman jäsenvaltion alueella, kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimittava yhteistyössä tämän vyöhykkeen muodostamiseksi. Vyöhyke muodostetaan tarvittaessa 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.7 artikla1. Epidemiologinen selvitys koskee:a) aikaa, jona bluetongue-tautia on voinut esiintyä tilalla;b) tilalla esiintyvän bluetongue-taudin mahdollista alkuperää ja muiden sellaisten tilojen tunnistamista, joilla on eläimiä, jotka ovat voineet saada tartunnan tai saastua samasta lähteestä;c) tartunnanlevittäjien esiintymistä ja levinneisyyttä;d) eläinten tuomista kyseisille tiloille tai niiltä pois vientiä sekä niiltä mahdollisesti pois vietyjä eläinten ruhoja.2. Kaikkien bluetongue-taudin mahdollisimman nopean hävittämisen varmistamiseksi tarvittavien toimenpiteiden täydellistä yhteensovittamista ja epidemiologisen selvityksen suorittamista varten on luotava kriisikeskus.Kansallisia kriisikeskuksia ja yhteisön kriisikeskusta koskevat yleiset säännöt hyväksytään noudattaen 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä.8 artikla1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että 6 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteitten lisäksi toimivaltainen viranomainen muodostaa suojavyöhykkeen ja valvontavyöhykkeen. Niitä muodostettaessa on otettava huomioon bluetongue-tautiin liittyvät maantieteelliset, hallinnolliset, ekologiset ja epitsootologiset tekijät sekä valvontarakenteet.2. a) Suojavyöhykkeen on muodostuttava yhteisön alueen osasta, jonka säde on vähintään 100 kilometriä kaikkien tartuntatilojen ympärillä.b) Valvontavyöhykkeen on muodostuttava yhteisön alueen osasta, joka ulottuu vähintään 50 kilometriä suojavyöhykkeen rajojen ulkopuolelle ja jolla ei ole suoritettu rokotusta 12 edellisen kuukauden aikana.c) Jos tällaiset vyöhykkeet sijaitsevat usean jäsenvaltion alueella, kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimittava yhteistyössä a ja b alakohdassa tarkoitettujen vyöhykkeiden muodostamiseksi.d) Tarvittaessa suojavyöhyke ja valvontavyöhyke muodostetaan kuitenkin 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.3. Jäsenvaltion asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä voidaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen päättää 2 kohdassa määriteltyjen vyöhykkeiden muodostamisen muuttamisesta ottaen huomioon:a) niiden maantieteellinen sijainti ja ekologiset tekijät;b) sääolot;c) tartunnanlevittäjien esiintyminen ja levinneisyys;d) edellä 7 artiklan mukaisesti suoritettujen epitsootologisten tutkimusten tulokset;e) laboratoriokokeiden tulokset; sekäf) toteutetut torjuntatoimenpiteet ja erityisesti hyönteisten hävittämistoimet.9 artikla1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että suojavyöhykkeellä sovelletaan seuraavia toimenpiteitä:a) kaikki vyöhykkeellä sijaitsevat tilat, joilla pidetään eläimiä, tunnistetaan;b) toimivaltainen viranomainen toteuttaa erityisvalvonnassa pidettävien nautaeläinryhmien (tai niiden puuttuessa muiden märehtijälajien) ja tartunnanlevittäjäpopulaation seurantaan perustuvan tartuntatautien valvontaohjelman; ohjelma voidaan vahvistaa noudattaen 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä;c) eläinten poisvieminen vyöhykkeeltä kielletään. Poikkeuksista poisviemistä koskevaan kieltoon voidaan kuitenkin päättää 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti erityisesti sellaisella vyöhykkeen osalla olevien eläinten osalta, joiden osalta voidaan osoittaa, ettei virusta esiinny eikä tartunnanlevittäjiä ole.2. Jäljempänä 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti tai jäsenvaltion aloitteesta, josta ilmoitetaan komissiolle, voidaan päättää 1 kohdassa säädettyjen toimenpiteiden täydentämisestä rokottamalla eläimet bluetongue-tautia vastaan ja tunnistamalla ne suojavyöhykkeellä.10 artiklaJäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että valvontavyöhykkeellä:1. sovelletaan 9 artiklan 1 kohdassa säädettyjä toimenpiteitä; ja2. kielletään rokottaminen bluetongue-tautia vastaan.11 artiklaEdellä 6, 8, 9 ja 10 artiklan nojalla toteutettuja toimenpiteitä muutetaan tai ne kumotaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.12 artiklaEdellä 9 ja 10 artiklasta poiketen eläinten liikkumiseen suojavyöhykkeellä ja siltä käsin sekä suojavyöhykkeeseen sovellettavat säännökset vahvistetaan noudattaen 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä.Kun tehdään päätös ensimmäisessä kohdassa tarkoitetusta menettelystä, vahvistetaan kaupassa sovellettavat säännöt samaa menettelyä noudattaen.13 artiklaJos bluetongue-tauti on poikkeuksellisen vakava tietyllä alueella, kaikki lisätoimenpiteet, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava, annetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.14 artiklaJäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että toimivaltainen viranomainen toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta kaikki suojavyöhykkeelle ja valvontavyöhykkeelle sijoittautuneet henkilöt saavat kaikki tiedot voimassa olevista rajoituksista ja ryhtyvät kaikkiin tarvittaviin toimiin kyseisten toimenpiteiden toteuttamiseksi.15 artikla1. Kussakin jäsenvaltiossa on nimettävä kansallinen laboratorio, joka suorittaa tässä direktiivissä säädetyt laboratoriotutkimukset. Nämä kansalliset laboratoriot sekä niiden toimivaltuudet ja velvollisuudet luetellaan tämän direktiivin liitteessä I.2. Liitteessä I lueteltujen kansallisten laboratorioiden on toimittava yhteistyössä 16 artiklassa tarkoitetun yhteisön vertailulaboratorion kanssa.16 artiklaBluetongue-tautia varten nimetty yhteisön vertailulaboratorio on mainittu liitteessä II. Tämän laboratorion tehtävät määritellään liitteessä II olevassa B kohdassa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta päätöksen 90/424/ETY ja erityisesti sen 28 artiklan säännösten soveltamista.17 artiklaKomission asiantuntijat voivat siinä määrin kuin se on tämän direktiivin yhdenmukaisen soveltamisen kannalta tarpeen ja yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa suorittaa tarkastuksia paikalla. Tarkastamalla edustavan prosenttiosuuden tiloista ne voivat tätä varten tarkistaa, valvovatko toimivaltaiset viranomaiset tämän direktiivin säännösten noudattamista. Komissio ilmoittaa jäsenvaltioille suoritettujen tarkastusten tuloksista.Jäsenvaltion, jonka alueella tarkastus suoritetaan, on annettava asiantuntijoille kaikki tarvittava apu näiden suorittaessa tehtäväänsä.Yleiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.18 artikla1. Kunkin jäsenvaltion on laadittava varautumissuunnitelma, jossa täsmennetään, kuinka se soveltaa tässä direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä.Tämän suunnitelman on mahdollistettava sellaisten välineiden, laitteiden, henkilöstön ja kaikkien muiden sopivien rakenteiden saatavuus, joita tarvitaan taudin hävittämiseksi nopeasti ja tehokkaasti.2. Liitteessä III esitetään perusteet 1 kohdassa tarkoitettujen suunnitelmien laatimiselle.Näiden perusteiden mukaisesti laaditut suunnitelmat on esitettävä komissiolle viimeistään kolmen kuukauden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanosta.Komissio tutkii suunnitelmat määritelläkseen, voidaanko niiden avulla saavuttaa asetettu tavoite, ja ehdottaa kyseiselle jäsenvaltiolle mahdollisesti tarvittavia muutoksia varmistaakseen erityisesti sen, että suunnitelmat ovat sopusoinnussa muiden jäsenvaltioiden suunnitelmien kanssa.Komissio hyväksyy suunnitelmat, mahdollisesti muutettuina, 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.Suunnitelmia voidaan myöhemmin muuttaa tai täydentää saman menettelyn mukaisesti tilanteen kehityksen huomioon ottamiseksi.19 artiklaNeuvosto voi tarvittaessa muuttaa tätä direktiiviä määräenemmistöllä komission ehdotuksesta.Liitteitä muutetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.Tämän direktiivin täytäntöönpanoa varten mahdollisesti tarvittavat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.20 artikla1. Komissiota avustaa pysyvä eläinlääkintäkomitea.2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY(5) 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan 15 päiväksi.3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.21 artiklaKomissio voi 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen päättää kahden vuoden ajaksi tarvittavista siirtymätoimenpiteistä tässä direktiivissä säädettyyn uuteen järjestelmään siirtymisen helpottamiseksi.22 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään tammikuuta 2002 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.23 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 20 päivänä marraskuuta 2000.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaJ. Glavany(1) EYVL L 62, 15.3.1993, s. 69, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.(2) EYVL L 157, 10.6.1992, s. 19, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.(3) EYVL L 224, 18.8.1990, s. 19, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1258/1999 (EYVL L 160, 26.6.1999, s. 103).(4) EYVL L 363, 27.12.1990, s. 51, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.(5) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 2.LIITE IA. LISTA DE LOS LABORATORIOS NACIONALES DE LA FIEBRE CATARRAL OVINA/LISTE OVER NATIONALE LABORATORIER FOR BLUETONGUE/LISTE DER FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEIT ZUSTÄNDIGEN NATIONALEN LABORATORIEN/ΚΑΤΑΛΟΓΟΣ ΕΘΝΙΚΩΝ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΩΝ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥ/LIST OF THE NATIONAL BLUETONGUE LABORATORIES/LISTE DES LABORATOIRES NATIONAUX POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTON/ELENCO DEI LABORATORI NAZIONALI PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINI/LIJST VAN DE NATIONALE LABORATORIA VOOR BLUETONGUE/LISTA DOS LABORATÓRIOS NACIONAIS EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINA/LUETTELO KANSALLISISTA LAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETYISTÄ LABORATORIOISTA/FÖRTECKNING ÖVER NATIONELLA LABORATORIER FÖR BLUETONGUEBelgia:Centrum voor Onderzoek in Diergeneeskunde en Agrochemie (CODA)//Centre d'études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA) Groeselenbergstraat 99//Rue Groeselenberg 99 B - 1180 Brussel//Bruxelles Tel. (32-2) 375 44 55 Fax (32-2) 375 09 79 E-mail: piker@var.fgov.beTanska:Statens Veterinære Institut for Virusforskning Lindholm DK - 4771 Kalvehave Tlf. (45) 55 86 02 00 Fax (45) 55 86 03 00 E-post: sviv@vetvirus.dkSaksa:Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der Tiere Anstaltsteil Tübingen Postfach 11 49 D - 72001 Tübingen Tel. (49) 70 71 96 72 55 Fax (49) 70 71 96 73 03Kreikka:Ministry of AgricultureCentre of Athens Veterinary InstitutionsVirus Department Neapoleos Str. 25 GR - 15310 Ag. Paraskevi Athens Tel. (30-1) 601 14 99/601 09 03 Fax (30-1) 639 94 77Espanja:Centro de Investigación en Sanidad Animal INIA-CISA D. José Manuel Sánchez Vizcaíno Carretera de Algete-El Casar, km 8, Valdeolmos E - 20180 Madrid Tel. (34) 916 20 22 16 Fax (34) 916 20 22 47 E-mail: vizcaino@inia.esRanska:CIRAD-EMVT Campus international de Baillarguet BP 5035 F - 34032 Montpellier Cedex 1 Tel. (33-4) 67 59 37 24 Fax (33-4) 67 59 37 98 E-mail: bastron@cirad.frIrlanti:Central Veterinary Research Laboratory AbbotstownCastleknockDublin 15 Ireland Tel. (353-1) 607 26 79 Fax (353-1) 822 03 63 E-mail: reillypj@indigo.ieItalia:CESME presso IZS Via Campo Boario I - 64100 Teramo Tel. (39) 0861 33 22 16 Fax (39) 0861 33 22 51 E-mail: Cesme@IZS.itLuxemburg:Centre d'études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA) Rue Groeselenberg 99 B - 1180 Bruxelles Tel. (32-2) 375 44 55 Fax (32-2) 375 09 79 E-mail: piker@var.fgov.beAlankomaat:ID-DLO Edelhertweg 15 8219 PH Lelystad Nederland Tel. (0031-0320) 23 82 38 Fax (0031-0320) 23 80 50 E-mail: postkamer@id.dlo.nlItävalta:Bundesanstalt für Virusseuchenbekämpfung bei Haustieren Robert Kochgasse 17 A - 2340 Mödling Tel. (43-2) 236 466 40-0 Fax (43-2) 236 466 40-941 E-mail: BATSB VetMoedling@compuserve.comPortugali:Laboratório Nacional de Investigação Veterinária Estrada de Benfica, 701 P - 1549-011 Lisboa Tel. (351) 21 711 52 00 Fax (351) 21 711 53 836 E-mail: dir.Inlv@mail.telepac.ptSuomi:Danish Institute for Virus Research Lindholm DK - 4771 Kalvehave Tlf. (45) 55 86 02 00 Fax (45) 55 86 03 00 E-mail: sviv@vetvirus.dkRuotsi:Statens veterinärmedicinska anstalt, SVA S - 751 89 Uppsala Tfn (00-46) 18 67 40 00 Fax (00-46) 18 30 91 62 E-post: sva@sva.seYhdistynyt kuningaskunta:Institute for Animal Health Pirbright Laboratory Ash RoadPirbrightWokingSurrey GU24 ONF United Kingdom Tel. (44-1483) 23 24 41 Fax (44-1483) 23 24 48 E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. BLUETONGUE-TAUDIN KANSALLISTEN LABORATORIOIDEN TEHTÄVÄTBluetongue-taudin kansalliset laboratoriot ovat vastuussa kunkin jäsenvaltion diagnostisen laboratorion vahvistamien diagnostisten vaatimusten ja menetelmien yhteensovittamisesta, reagenssien käytöstä sekä rokotteiden testaamisesta. Tässä tarkoituksessa ne:a) voivat toimittaa diagnostisia reagensseja niitä pyytäville diagnostisille laboratorioille;b) valvovat kyseisessä jäsenvaltiossa käytettyjen diagnostisten reagenssien laatua;c) järjestävät määräajoin vertailutestejä;d) säilyttävät kyseisessä jäsenvaltiossa vahvistettujen tautitapausten bluetongue-tautiviruksen isolaatteja;e) huolehtivat alueellisissa diagnostisissa laboratorioissa saatujen positiivisten tulosten vahvistamisesta.LIITE IIA. LABORATORIO COMUNITARIO DE REFERENCIA DE LA FIEBRE CATARRAL OVINA/EF-REFERENCELABORATORIUM FOR BLUETONGUE/GEMEINSCHAFTLICHES REFERENZLABORATORIUM FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEIT/ΚΟΙΝΟΤΙΚΟ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΟ ΑΝΑΦΟΡΑΣ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥ/COMMUNITY REFERENCE LABORATORY FOR BLUETONGUE/LABORATOIRE COMMUNAUTAIRE DE RÉFÉRENCE POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTON/LABORATORIO COMUNITARIO DI RIFERIMENTO PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINI/COMMUNAUTAIR REFERENTIELABORATORIUM VOOR BLUETONGUE/LABORATÓRIO COMUNITÁRIO DE REFERÊNCIA EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINA/LAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETTY YHTEISÖN VERTAILULABORATORIO/GEMENSKAPENS REFERENSLABORATORIUM FÖR BLUETONGUEAFRC Institute for Animal Health Pirbright Laboratory Ash RoadPirbrightWokingSurrey GU24 ONF United Kingdom Tel. (44-1483) 23 24 41 Fax (44-1483) 23 24 48 E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETYN YHTEISÖN VERTAILULABORATORION TEHTÄVÄTYhteisön vertailulaboratoriolla on seuraavat tehtävät:1. bluetongue-taudin taudinmääritysmenetelmien yhteensovittaminen jäsenvaltioissa tiiviissä yhteistyössä komission kanssa, erityisesti seuraavien toimenpiteiden avulla:a) bluetongue-taudin viruskantojen tunnistaminen, säilyttäminen ja toimittaminen serologisia testejä ja antiseerumin valmistusta varten;b) vertailuseerumien ja muiden vertailureagenssien toimittaminen kansallisille vertailulaboratorioille eri jäsenvaltioiden käyttämien testien ja reagenssien standardoimiseksi;c) bluetongue-taudin viruskantojen ja -isolaattien kerääminen kokoelmaksi ja kokoelman säilyttäminen;d) yhteisön taudinmääritysmenetelmien vertailutestien järjestäminen määräajoin;e) yhteisössä käytettyjä taudinmääritysmenetelmiä ja yhteisössä suoritettujen testien tuloksia koskevien tietojen kerääminen ja luokittelu;f) bluetongue-taudin virusisolaattien tunnistaminen uusimpia menetelmiä käyttäen bluetongue-taudin epitsootologian selvittämiseksi mahdollisimman hyvin;g) tilanteen kehityksen seuraaminen kaikkialla maailmassa bluetongue-taudin valvonnan, epitsootologian ja taudin ehkäisemisen osalta;2. aktiivinen avustaminen jäsenvaltioissa ilmenneiden bluetongue-tautipesäkkeiden diagnosoinnissa tutkimalla diagnoosin vahvistamista, tunnistamista ja epidemiologisia tutkimuksia varten sille lähetettyjä virusisolaatteja;3. laboratorioasiantuntijoiden koulutuksen ja jatkokoulutuksen helpottaminen diagnoosimenetelmien yhdenmukaistamiseksi koko yhteisössä;4. tietojen vaihtaminen vastavuoroisesti Maailman eläintautijärjestön (OIE) bluetongue-tautia varten nimeämän maailmanlaboratorion kanssa erityisesti bluetongue-taudin tilanteen kehittymisestä kaikkialla maailmassa.LIITE IIIVARAUTUMISSUUNNITELMIIN SOVELLETTAVAT VÄHIMMÄISPERUSTEETVarautumissuunnitelmissa on otettava huomioon ainakin seuraavat seikat:1. kriisikeskuksen perustaminen kansallisella tasolla kyseisen jäsenvaltion kaikkien hätätoimenpiteiden yhteensovittamiseksi;2. luettelo paikallisista hätäkeskuksista, joilla on riittävät mahdollisuudet sovittaa yhteen valvontatoimenpiteet paikallisella tasolla;3. yksityiskohtaiset tiedot hätätoimenpiteistä vastaavasta henkilöstöstä, sen pätevyydestä ja vastuualueista;4. kullekin paikalliselle hätäkeskukselle tarjottu mahdollisuus ottaa nopeasti yhteyttä henkilöihin tai järjestöihin, joita taudin puhkeaminen suoraan tai epäsuorasti koskee;5. hätätoimenpiteiden asianmukaiseksi toteuttamiseksi tarvittavien laitteiden ja aineiden järjestäminen saataville;6. yksityiskohtaiset ohjeet toimista, joihin on ryhdyttävä tartuntaa tai saastumista epäiltäessä ja vahvistettaessa, ruhojen hävittämismenetelmät mukaan luettuina;7. koulutusohjelmat kentällä ja hallintomenettelyissä tarvittavien tietojen ajan tasalle saattamiseksi ja kehittämiseksi;8. post mortem -tarkastuspalvelujen järjestäminen diagnostisille laboratorioille, tarvittavat edellytykset serologisia, histologisia ja muita tutkimuksia varten sekä nopeaan taudinmääritykseen tarvittavien tekniikoiden ylläpitäminen (tätä varten olisi annettava säännöksiä näytteiden nopeasta kuljetuksesta);9. yksityiskohtaiset tiedot tarpeelliseksi katsotusta bluetongue-taudin rokotteen määrästä, jos joudutaan turvautumaan hätärokotuksiin;10. säännökset varautumissuunnitelmien täytäntöönpanoa varten.