Avis juridique important

|

31986L0188

Neuvoston direktiivi 86/188/ETY, annettu 12 päivänä toukokuuta 1986, työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät melualtistukseen työssä

Virallinen lehti nro L 137 , 24/05/1986 s. 0028 - 0034 Suomenk. erityispainos Alue 5 Nide 4 s. 0076  Ruotsink. erityispainos Alue 5 Nide 4 s. 0076

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 12 päivänä toukokuuta 1986,työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät melualtistukseen työssä (86/188/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt kuultuaan työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavaa komiteaa(1),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),sekä katsoo, ettäEuroopan yhteisöjen työsuojelua koskevista toimintaohjelmista 29 päivänä kesäkuuta 1978 ja 27 päivänä helmikuuta 1984 annetuissa neuvoston päätöslauselmissa(4) määrätään erityisten yhdenmukaistettujen toimenpiteiden täytäntöönpanosta melulle altistuvien työntekijöiden suojelemiseksi; tällä alalla toteutetut toimenpiteet ovat eri valtioissa erilaisia; niiden kiireellisen lähentämisen ja parantamisen tarve on tunnustettu,hyvin monissa tilanteissa ollaan alttiina korkeille melutasoille ja sen vuoksi monet työntekijät altistuvat mahdollisille turvallisuus- ja terveysvaaroille,melualtistuksen vähentäminen vähentää melun aiheuttamaa kuulovaurion vaaraa,siellä, missä melutasoon työpaikalla sisältyy työntekijän terveyteen ja turvallisuuteen kohdistuva vaara, melualtistuksen rajoittaminen vähentää tätä vaaraa, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta melupäästöjen rajoittamista koskevien säännösten soveltamista,tehokkain tapa vähentää melutasoja työssä on sisällyttää ennakoivia meluntorjuntatoimia laitosten suunnitteluun ja valita vähemmän melua tuottavat materiaalit, toiminnot ja työmenetelmät; tarkoituksena tulee ensisijaisesti olla kyseisen vähenemisen saavuttaminen itse melulähteessä,henkilökohtaisten kuulonsuojainten hankkiminen ja käyttö ovat tarpeellisia melulähteiden rajoittamista täydentävinä toimenpiteinä silloin, kun altistusta ei voi kohtuudella muilla keinoin välttää,melu on tekijä, johon sovelletaan työntekijöiden suojelemista vaaroilta, jotka liittyvät altistumiseen kemiallisille, fysikaalisille ja biologisille tekijöille työssä, 27 päivänä marraskuuta 1980 annettua neuvoston direktiiviä 80/1107/ETY(5); mainitun direktiivin 3 ja 4 artiklassa säädetään mahdollisuudesta vahvistaa kyseisille tekijöille raja-arvoja ja muita erityistoimenpiteitä,tietyt tekniset lähtökohdat täytyy määritellä ja ne saattavat tulla uudelleen tarkasteltaviksi sen kokemuksen ja kehityksen valossa, joka tapahtuu tieteen ja tekniikan alalla,nykyisessä tilanteessa jäsenvaltioissa ei ole mahdollista asettaa melualtistukselle sellaista raja-arvoa, jonka alapuolella ei enää esiinny minkäänlaista työntekijän kuuloon kohdistuvaa vaaraa, janykyinen tieteellinen tietämys melualtistuksen muista kuin kuuloon kohdistuvista terveydellisistä vaikutuksista ei luo perustetta tarkkojen turvallisuustasojen asettamiseen; melun vähentäminen kuitenkin alentaa sellaisten sairauksien riskiä, jotka eivät liity kuulovaivoihin; tämä direktiivi sisältää säännöksiä, joita tullaan tarkastelemaan uudelleen alan kokemuksen sekä tieteellisen ja teknisen tietämyksen kehityksen valossa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Tämän direktiivin, joka on kolmas direktiivissä 80/1107/ETY tarkoitettu erityisdirektiivi, tarkoituksena on suojella työntekijöitä heidän kuuloonsa kohdistuvilta vaaroilta, ja sikäli kuin tässä direktiivissä nimenomaisesti säädetään, myös terveyteen ja turvallisuuteen kohdistuvilta vaaroilta, mukaan lukien tällaisten työpaikkamelusta syntyvien tai mahdollisesti syntyvien vaarojen ennaltaehkäisy.2. Tämä direktiivi koskee kaikkia työntekijöitä, mukaan lukien Euroopan ydinenergiayhteisön (Euratom) perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvat säteilylle altistuvat työntekijät, ei kuitenkaan meri- tai lentokuljetuksen alalla työskenteleviä.Tätä direktiiviä sovellettaessa ilmaus "meri- tai lentokuljetuksen alalla työskentelevät" tarkoittaa aluksessa olevaa henkilökuntaa.Komission ehdotuksesta neuvosto tutkii 1 päivään tammikuuta 1990 mennessä mahdollisuudet soveltaa tätä direktiiviä myös meri- tai lentokuljetuksen alalla työskenteleviin työntekijöihin.3. Tällä direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai antaa, jollei perustamissopimuksen määräyksistä muuta johdu, lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, joilla mahdollisuuksien mukaan taataan työntekijöille parempi suoja tai joilla on tarkoitus alentaa työssä koetun melun tasoa vaikuttamalla lähteeseen, erityisesti sellaisten altistuksen arvojen saavuttamiseksi, jotka ehkäisevät tarpeettoman häiriön.2 artikla Tässä direktiivissä seuraavat käsitteet määritellään seuraavasti:1. Työntekijän päivittäinen henkilökohtainen melualtistus LEP, dTyöntekijän päivittäinen henkilökohtainen melualtistus ilmaistaan yksiköissä dB(A) käyttäen kaavaa:>VIITTAUS KAAVIOON>jossa:>VIITTAUS KAAVIOON>Te = työntekijän henkilökohtaisen melualtistuksen päivittäinen kestoTo = 8 h = 28 800 s,po = 20 ìPa,pA = "A"-painotettu hetkellinen äänenpaine pascaleissa, jolle henkilö, joka saattaa työskennellessään liikkua tai olla liikkumatta paikasta toiseen, altistuu ilmakehän paineisessa ilmassa; se määritetään mittauksista, jotka on tehty henkilön korvien kohdalta työn aikana, mieluummin henkilön poissaollessa, käyttäen tekniikkaa, joka vaikuttaa äänikenttään mahdollisimman vähän.Jos mikrofoni täytyy sijoittaa hyvin lähelle henkilön kehoa, tulisi tehdä asianmukaiset korjaukset vastaavan häiriöttömän kentän paineen määrittämiseksi.Päivittäisessä henkilökohtaisessa melualtistuksessa ei oteta huomioon minkään mahdollisesti käytetyn henkilökohtaisen kuulonsuojaimen vaikutusta.2. Päivittäisten arvojen viikkokeskiarvo LEP, wPäivittäisten arvojen viikkokeskiarvo saadaan käyttäen seuraavaa kaavaa:>KAAVION ALKU>3 artikla 1. Työssä koettavaa melua tulee arvioida ja tarvittaessa mitata, jotta voitaisiin tunnistaa tässä direktiivissä tarkoitetut työntekijät ja työpaikat sekä määrittää olosuhteet, joissa sovelletaan tämän direktiivin eri säännöksiä.2. Edellä 1 kohdassa mainittu arviointi ja mittaus tulee suunnitella pätevällä tavalla ja toteuttaa sopivin aikavälein työnantajien vastuulla.Jokaisen näytteen tulee edustaa työntekijän päivittäistä henkilökohtaista melualtistusta.Käytettävät menetelmät ja laitteet on sopeutettava vallitseviin oloihin, erityisesti mitattavan melun ominaisuuksiin, altistuksen pituuteen ja ympäristötekijöihin.Näiden menetelmien ja laitteiden tulee mahdollistaa 2 artiklassa määriteltyjen muuttujien määrittäminen sekä siitä päättäminen, onko tässä direktiivissä asetetut arvot jossakin tietyssä tapauksessa ylitetty.3. Jäsenvaltiot voivat säätää, että henkilökohtaisen melualtistuksen sijasta tallennetaan työpaikan melu. Tässä tapauksessa henkilökohtaisen melualtistuksen tunnus korvataan 4-10 artiklan soveltamista varten sillä melualtistuksella, joka syntyy päivittäisen vähintään kahdeksan tunnin työjakson aikana paikoissa, joissa työntekijät oleskelevat.Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että melua mitattaessa kiinnitetään erityistä huomiota impulssimeluun.4. Yrityksen tai laitoksen työntekijäin tai heidän edustajiensa tulee kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti osallistua 1 kohdassa säädettyihin arviointeihin ja mittauksiin. Nämä tulee tarkistaa, jos on syytä olettaa, että ne ovat virheellisiä tai että työssä on tapahtunut olennaisia muutoksia.5. Tässä artiklassa tarkoitettu mittaustieto tulee ottaa talteen ja säilyttää sopivassa muodossa kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti.Vastuullisella lääkärillä tai viranomaisella sekä yrityksen tai laitoksen työntekijöillä tai heidän edustajillaan tai molemmilla tulee olla nämä tiedot käytettävissään kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti.4 artikla 1. Jos työntekijän päivittäinen henkilökohtainen altistus melulle saattaa ylittää 85 dB(A) tai painottamattoman hetkellisen äänenpaineen suurin arvo saattaa olla suurempi kuin 200 Pa(6), tulee toteuttaa aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:a) yrityksen tai laitoksen työntekijät tai heidän edustajansa saavat riittävästi tietoa ja, jos se on tarpeen, koulutusta:- melualtistuksesta aiheutuvista mahdollisista vaaroista heidän kuulolleen,- toimenpiteistä, jotka tämän direktiivin mukaisesti on toteutettu,- velvollisuudesta noudattaa kansallisen lainsäädännön mukaisia suojaavia ja ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä,- henkilökohtaisten kuulonsuojainten pitämisestä ja 7 artiklan mukaisten kuulon tutkimusten merkityksestä;b) yrityksen tai laitoksen työntekijöillä tai heidän edustajillaan on käytettävissään 3 artiklan mukaiset melun arviointi- ja mittaustulokset ja että he voivat saada selvityksiä näiden tulosten merkityksestä.2. Työpaikoilla, joissa työntekijän päivittäinen henkilökohtainen melualtistus saattaa ylittää 85 dB(A), työntekijöille on annettava asianmukaista tietoa siitä, missä ja milloin 6 artiklaa sovelletaan.Työpaikoilla, joissa työntekijän päivittäinen henkilökohtainen melualtistus saattaa ylittää 90 dB(A) tai joissa painottamattoman hetkellisen äänenpaineen suurin arvo saattaa ylittää 200 Pa, 1 kohdassa säädetty tieto on, jos käytännössä mahdollista, annettava asianmukaisilla merkeillä. Kyseiset alueet on lisäksi rajattava ja pääsyä niille on rajoitettava, jos se on altistuksen vaaran vuoksi perusteltua ja jos nämä toimenpiteet ovat käytännössä mahdollisia.5 artikla 1. Melualtistuksesta aiheutuvat vaarat tulee rajoittaa alimpaan käytännössä mahdolliseen tasoon, ottaen huomioon tekniikan kehitys ja erityisesti lähteeseen kohdistuvien meluntorjuntatoimien saatavuus.2. Jos työntekijän päivittäinen henkilökohtainen melualtistus ylittää 90 dB(A), tai painottamaton hetkellinen äänenpaine on suurempi kuin 200 Pa:a) syyt rajojen ylittymiseen selvitetään ja työnantajan tulee laatia ja panna täytäntöön teknisluontoinen tai työn organisointiin liittyvä toimenpideohjelma, jolla pyritään vähentämään työntekijäin melualtistusta niin paljon kuin se käytännössä on mahdollista;b) yrityksen tai laitoksen työntekijöille ja heidän edustajilleen on annettava riittävät tiedot rajojen ylittymisestä ja a alakohdan mukaisista toimenpiteistä.6 artikla 1. Henkilökohtaisia kuulonsuojaimia on käytettävä, jos työntekijän päivittäinen melualtistus ylittää 90 dB(A) tai painottamaton hetkellinen äänenpaine on suurempi kuin 200 Pa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan soveltamista.2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu altistus todennäköisesti ylittää 85 dB(A), on työntekijöiden käyttöön annettava henkilökohtaiset kuulonsuojaimet.3. Työnantajan on jaettava henkilökohtaisia kuulonsuojaimia riittävä määrä. Mallit valitaan kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti yhteistyössä niiden työntekijöiden kanssa, joita asia koskee.Kuulonsuojainten on oltava kullekin työntekijälle ja hänen työoloihinsa sopivat ottaen huomioon hänen turvallisuutensa ja terveytensä. Ne katsotaan tämän direktiivin tarkoitusten kannalta sopiviksi ja riittäviksi, jos niitä asianmukaisesti pidettäessä kuulolle aiheutuvan vaaran voidaan käytännössä olettaa pysyvän 1 kohdassa tarkoitetusta altistuksesta syntyvää vaaraa pienempänä.4. Jos tämän artiklan soveltamiseen sisältyy tapaturman vaara, se on tarkoituksenmukaisin toimenpitein rajoitettava niin vähäiseksi kuin käytännössä on mahdollista.7 artikla 1. Jos käytännössä ei ole mahdollista vähentää työntekijän henkilökohtaista päivittäistä melualtistusta alle tason 85 dB(A), altistuneen työntekijän tulee voida tutkituttaa kuulonsa lääkärillä tai lääkärin valvonnassa tai, jos lääkäri katsoo sen tarpeelliseksi, erikoislääkärillä.Tapa, jolla tämä tutkimus tehdään, tulee vahvistaa jäsenvaltioissa kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti.2. Tutkimuksen tarkoituksena tulee olla diagnoosin tekeminen mistä tahansa melun aiheuttamasta kuulovauriosta ja kuulon säilyttäminen.3. Työntekijäin kuulon tutkimuksen tulokset tulee säilyttää kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti.Työntekijöillä tulee olla käytettävissään heitä koskevat tulokset siten kuin kansallisessa lainsäädännössä ja käytännössä se sallitaan.4. Jäsenvaltioiden tulee toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet, jotta vastuussa oleva lääkäri tai viranomainen velvoitetaan antamaan tutkimuksen osana tarkoituksenmukaiset ohjeet niistä henkilökohtaisista suojelu- tai ehkäisytoimenpiteistä, jotka on toteutettava.8 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet, jotta:a) uuden laitoksen (uuden tehtaan, tuotantolaitoksen tai koneen, tehtaan tai tuotantolaitoksen huomattavan laajennuksen tai muutoksen ja tuotantolaitoksen tai koneen korvaamisen) suunnittelussa, rakentamisessa ja rakenteessa tai sekä rakentamisessa että rakenteessa, mitä 5 artiklan 1 kohdassa on säädetty;b) silloin kun uusi tuote (kuten työkalu, kone, laite), joka on tarkoitettu työssä käytettäväksi, saattaa aiheuttaa työntekijälle, joka sitä käyttää asianmukaisesti tavanomaisen kahdeksan tunnin työskentelyjakson ajan, päivittäisen henkilökohtaisen melualtistuksen, joka on suurempi kuin 85 dB(A) tai painottamattoman hetkellisen äänenpaineen, jonka suurin arvo on yhtä suuri tai suurempi kuin 200 Pa, hänelle tarjotaan riittävät tiedot melusta, jota laite myöhemmin määritettävissä käyttöolosuhteissa tuottaa.2. Neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta ohjeet, joita noudatetaan, sikäli kuin käytännössä on mahdollista, 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut tuotteet eivät oikein käytettyinä tuota melua, josta saattaa aiheutua kuulovaurion vaara.9 artikla 1. Työpaikoilla, joissa työntekijän melualtistus vaihtelee huomattavasti päivästä toiseen, jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisesti myöntää erityistehtävissä olevien työntekijöiden osalta poikkeuksia 5 artiklan 2 kohdan, 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan säännöksistä, mutta vain sillä edellytyksellä, että työntekijän keskimääräinen viikottainen melualtistus riittävällä tarkkailulla osoitettuna on näissä säännöksissä asetetun arvon mukainen.2. a) Poikkeuksellisissa tilanteissa, joissa ei ole käytännössä mahdollista teknisin toimenpitein tai työn organisoinnilla vähentää päivittäistä henkilökohtaista melualtistusta alle tason 90 dB(A) tai varmistaa, että henkilökohtaiset kuulonsuojaimet ovat sopivat ja riittävät 6 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla, jäsenvaltiot voivat myöntää tästä säännöksestä lyhytaikaisia, uudistettavissa olevia poikkeuksia.Tällaisessa tapauksessa on kuitenkin käytettävä henkilökohtaisia kuulonsuojaimia, jotka antavat korkeimman käytännössä mahdollisen suojaustason.b) Lisäksi jäsenvaltiot voivat erityistehtävissä olevien työntekijöiden osalta myöntää poikkeuksia siitä, mitä 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, jos kohdan soveltaminen lisää työntekijäin terveyteen tai turvallisuuteen kohdistuvaa kokonaisvaaraa ja jos tätä vaaraa ei ole käytännössä mahdollista vähentää muilla keinoin.c) Edellä a ja b alakohdassa tarkoitettuja poikkeuksia voidaan myöntää vain sellaisilla edellytyksillä, jotka yksittäistapauksen olosuhteet huomioon ottaen varmistavat, että tällaisista poikkeuksista johtuvat vaarat vähennetään vähimpään mahdolliseen. Poikkeukset on otettava säännöllisesti tarkasteltavaksi ja ne on peruutettava heti kun se on käytännössä mahdollista.d) Jäsenvaltioiden tulee joka toinen vuosi toimittaa komissiolle asianmukainen kokonaisselvitys a ja b alakohdassa tarkoitetuista poikkeuksista. Komissio tiedottaa tästä jäsenvaltioille tarkoituksenmukaisella tavalla.10 artikla Neuvosto tarkastelee komission ehdotuksesta uudelleen tätä direktiiviä 1 päivään tammikuuta 1994 mennessä ottaen huomioon erityisesti tieteellisen tietämyksen ja teknologian kehityksen samoin kuin tämän direktiivin täytäntöön panemisesta saadun kokemuksen, tarkoituksena melualtistuksesta aiheutuvien vaarojen vähentäminen.Tarkastelun yhteydessä neuvosto pyrkii komission ehdotuksesta asettamaan liitteessä I olevia tarkempia ohjeita melun mittaamiseksi.11 artikla Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että työntekijä- ja työnantajajärjestöjä kuullaan ennen tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi tarkoitettujen toimenpiteiden toteuttamista ja että työntekijöiden edustajat niissä yrityksissä ja laitoksissa, joissa heitä on, voivat varmistua näiden säännösten soveltamisesta tai osallistua niiden soveltamiseen.12 artikla 1. Melun mittaamisessa ja työntekijöiden kuulon tutkimuksessa voidaan käyttää mitä tahansa menetelmää, joka täyttää vähintään 3 ja 7 artiklassa säädetyt vaatimukset.2. Melun mittaamista ja työntekijäin kuulon tutkimusta koskevat ohjeet ovat liitteessä I ja II.Liitteet I ja II mukautetaan tekniikan kehitykseen direktiivin 80/1107/ETY mukaisesti ja sen 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.13 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään tammikuuta 1990 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Helleenien tasavallan ja Portugalin tasavallan kohdalla kyseinen päivä on kuitenkin 1 päivä tammikuuta 1991.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset komissiolle. Komission on ilmoitettava tästä muille jäsenvaltioille.14 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 12 toukokuuta 1986.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaW. F. van EEKELEN(1) EYVL N:o C 289, 5.11.1982, s. 1 jaEYVL N:o C 214, 14.8.1984, s. 11(2) EYVL N:o C 46, 20.2.1984, s. 130 jaEYVL N:o C 117, 30.4.1984, s. 5(3) EYVL N:o C 23, 30.1.1984, s. 36(4) EYVL N:o C 165, 11.7.1978, s. 1 jaEYVL N:o C 67, 8.3.1984, s. 2(5) EYVL N:o L 327, 3.12.1980, s. 8(6) 140 dB suhteessa 20 ìPa:iinEllei A-painotetun äänenpainetason suurin arvo IEC 651:n mukaista I-aikapainotusta käyttävällä äänitasomittarilla mitattuna ylitä tasoa 130 dB(AI), voidaan otaksua, ettei painottamattoman hetkellisen äänenpaineen suurin arvo ylitä 200 PaLIITE I MELUN MITTAAMISTA KOSKEVAT OHJEET A. 1 YleistäArtiklassa 2 määritetyt määrät voidaan joko:i) mitata suoraan integroivalla äänitasomittarilla taiii) laskea äänenpaineen ja altistuksen keston mittauksista.Mittaukset voidaan tehdä työntekijöiden työskentelypaikalla tai -paikoilla, tai käyttämällä henkilöön kiinnitettäviä mittalaitteita.Mittauspaikkojen lukumäärän ja mittausten keston tulee olla riittävät takaamaan, että melualtistus työpäivän aikana voidaan tallentaa.2 Mittalaitteet2.1 Jos käytetään integroivia äänitasomittareita, niiden tulee olla standardin IEC 804 mukaisia.Jos käytetään äänitasomittareita, niiden tulee olla standardin IEC 651 mukaisia. Etusija annetaan laitteille, joissa on ylikuormituksen osoitus.Jos mittaustiedot mittausohjelman välivaiheena tallennetaan nauhalle, mahdolliset virheet, jotka syntyvät lajittelu- ja tulostusvaiheessa, tulee ottaa huomioon, kun tietoja analysoidaan.2.2 Mittalaitteella, jota käytetään mittaamaan suoraan äänenpaineen painottamatonta maksimi(huippu)arvoa tulee olla nousuaikavakio, joka ei ylitä 100 ms.2.3 Kaikki laitteet tulee kalibroida laboratoriossa sopivin välein.3 Mittaus3.1 Mittalaitteiden tarkistus tulee tehdä mittauspaikalla jokaisen mittauspäivän alussa ja lopussa.3.2 Työpaikan äänenpaineen mittaus tulisi mieluiten tehdä häiriöttömässä äänikentässä työpaikalla (ts. asianomaisen henkilön poissaollessa) mikrofoni sijoitettuna paikkaan tai paikkoihin, jossa enemmän altistuva korva tavallisesti sijaitsee.Jos henkilön läsnäolo on välttämätöntä, tulisi joko:i) mikrofoni sijoittaa henkilön päästä sellaiselle etäisyydelle, joka mahdollisimman paljon vähentää häiriö- ja etäisyysvaikutuksia mitattuun arvoon (sopiva etäisyys on 0,1 m), taiii) jos mikrofoni täytyy sijoittaa hyvin lähelle henkilön vartaloa, tehdä asianmukaiset korjaukset vastaavan häiriöttömän painekentän määrittämiseksi.3.3 Aikapainotukset "S" ja "F" ovat yleensä käyttökelpoisia mikäli mittausjakso on valitun painotuksen aikavakioon nähden pitkä, mutta ne eivät ole sopivia LAeq, Te:n määrittämiseen, kun melutaso vaihtelee hyvin nopeasti.3.4 Epäsuora altistuksen mittausSuoran LAeq, Te -mittaustuloksen likiarvo voidaan johtaa selvästi erotettavissa olevista äänenpainetasojen luokista ja niihin liittyvistä altistusaikatiedoista; näytteenottomenetelmän ja tilastollisen jakautuman käyttö saattavat tässä olla hyödyllisiä.4 Melun mittauksen ja altistuksen määrityksen tarkkuusMittalaitteen tyyppi ja tulosten keskipoikkeama vaikuttavat mittauksen tarkkuuteen. Melurajaan verrattaessa mittaustarkkuus määrää sen lukema-alueen, jonka sisällä ei voida päätellä, onko arvo ylitetty; jos päätöstä ei voi tehdä, on mittaus uusittava suuremmalla tarkkuudella.Suurimmalla tarkkuudella tehdyt mittaukset mahdollistavat päätöksenteon kaikissa tapauksissa.B. Nopeat mittaukset tavallisilla äänitasomittareilla ovat täysin riittäviä työntekijöille, jotka suorittavat kiinteässä työskentelypisteessä toistuvia toimintoja, joista syntyy suurin piirtein samantasoista laajakaistaista melua läpi koko päivän. Mutta kun äänenpaine, jolle työntekijä altistuu, heilahtelee laajoissa rajoissa ja/tai ajan suhteen epäsäännöllisesti, työntekijän päivittäisen henkilökohtaisen melualtistuksen määrittäminen vaikeutuu; tarkin mittausmenetelmä on sen tähden seurata altistusta läpi koko työvuoron käyttäen integroivaa äänitasomittaria.Kun IEC-standardin 804 mukainen integroiva äänitasomittari (jollainen soveltuu hyvin impulssimelun ekvivalenttitason mittaamiseen) täyttää vähintään tarkkuusluokan 1 vaatimukset ja on äskettäin täydellisesti kalibroitu laboratoriossa, ja kun mikrofoni on sopivasti sijoitettu (ks. 3.2 yllä), on mittaustuloksien perusteella myös vaikeissa tilanteissa tietyin poikkeuksin mahdollista määrittää, onko tietty altistustaso ylitetty (ks. 4); tämä menetelmä on siten yleisesti käyttökelpoinen ja sopii hyvin vertailutarkoituksiin.LIITE II OHJEITA TYÖNTEKIJÄIN KUULON TUTKIMUKSESTA Työntekijäin kuuloa tutkittaessa otetaan huomioon seuraavat seikat:1. Tutkimus tulisi suorittaa työlääketieteellisen käytännön mukaisesti ja siihen tulisi sisältyä:- jos siihen on aihetta, alkutarkastus, joka tehdään ennen melualtistusta tai sen alkaessa,- säännölliset tutkimukset lääkärin määräämin aikavälein, jotka ovat oikeassa suhteessa vaaran vakavuuteen.2. Jokaisen tarkastuksen tulisi koostua vähintään korvan tähystyksestä yhdistettynä audiometritutkimukseen, joka sisältää jäljempänä olevan 6 kohdan mukaisen ilmajohtoisen puhdasääniaudiometrian.3. Alkutarkastukseen tulisi sisältyä anamneesitiedot; tähystys ja audiometritutkimus tulisi toistaa 12 kuukauden kuluessa.4. Säännölliset tutkimukset tulisi suorittaa vähintään kerran viidessä vuodessa, jos työntekijän päivittäinen henkilökohtainen melualtistus pysyy pienempänä kuin 90 dB (A).5. Kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaan riittävän pätevien henkilöiden tulisi suorittaa tutkimukset ja ne voidaan järjestää toisiaan seuraavina vaiheina (seulonta, asiantuntijatutkimus).6. Audiometritutkimuksen tulisi täyttää ISO-standardin 6189-1983 vaatimukset täydennettynä seuraavasti:Audiometria kattaa myös taajuuden 8 000 Hz; tutkimusympäristön äänitaso sallii ISO-standardin 389-1975 mukaisen nollaa desibeliä vastaavan kuulokynnystason mittaamisen.Muita menetelmiä voi kuitenkin käyttää, jos ne antavat vertailukelpoisia tuloksia.


Avis juridique important

|

31976L0762

Neuvoston direktiivi 76/762/ETY, annettu 27 päivänä heinäkuuta 1976, moottoriajoneuvojen etusumuvalaisimia ja niiden hehkulamppuja koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 262 , 27/09/1976 s. 0122 - 0134 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 5 s. 0151  Kreikank. erityispainos: Luku 13 Nide 4 s. 0097  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 5 s. 0151  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 5 s. 0161  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 5 s. 0161

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 27 päivänä heinäkuuta 1976,moottoriajoneuvojen etusumuvalaisimia ja niiden hehkulamppuja koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (76/762/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettätekniset vaatimukset, jotka moottoriajoneuvojen on kansallisen lainsäädännön mukaan täytettävä, liittyvät muun muassa moottoriajoneuvojen etusumuvalaisimiin,nämä vaatimukset eroavat jäsenvaltioittain; sen vuoksi on tarpeen, että jäsenvaltiot antavat samat vaatimukset joko voimassa olevien määräystensä lisäksi tai niiden sijasta, erityisesti, jotta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä 70/156/ETY(3) säädetty ETY-tyyppihyväksyntämenettely voidaan ottaa käyttöön kaikkien ajoneuvotyyppien osalta,neuvosto on antanut direktiivissä 76/756/ETY(4) yhteiset vaatimukset moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksesta,yhdenmukaistettu etusumuvalaisimien tyyppihyväksyntämenettely mahdollistaa sen, että kukin jäsenvaltio voi tarkastaa yhteisten rakenne- ja testausvaatimusten noudattamisen ja ilmoittaa muille jäsenvaltioille havainnoistaan lähettämällä näille jäljennöksen kutakin etusumuvalaisintyyppiä varten täytetystä osan ETY-tyyppihyväksyntätodistuksesta; osan ETY-tyyppihyväksyntämerkin laittaminen kaikkiin hyväksytyn tyypin mukaisesti valmistettuihin etusumuvalaisimiin tekee tarpeettomaksi näiden rakenteiden tekniset tarkastukset muissa jäsenvaltioissa,teknisten vaatimusten osalta on suotavaa ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission sääntö N:o 19 ("Moottoriajoneuvojen sumuvalaisimien hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset määräykset")(5), joka on 20 päivänä maaliskuuta 1958 tehdyn moottoriajoneuvojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja hyväksymisen vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen liitteenä, jamoottoriajoneuvoja koskevan kansallisen lainsäädännön lähentäminen edellyttää, että jäsenvaltioiden yhteisten vaatimusten mukaisesti suorittamat tarkastukset tunnustetaan vastavuoroisesti,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla1. Jäsenvaltioiden on annettava osan ETY-tyyppihyväksyntä kaikille etusumuvalaisintyypeille, jotka täyttävät liitteissä 0, II, III, IV ja V vahvistetut rakennetta ja testausta koskevat vaatimukset.2. Osan ETY-tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tarkastaakseen, että tuotantomallit ovat hyväksytyn tyypin mukaiset, sikäli kuin se on tarpeen ja tarvittaessa yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Tällainen tarkastus suoritetaan pistokokein.2 artiklaJäsenvaltioiden on annettava kunkin 1 artiklan mukaisesti hyväksytyn etusumuvalaisintyypin valmistajalle tai tämän edustajalle liitteessä II esitetyn mallin mukainen osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki.Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet estääkseen sellaisten merkkien käytön, jotka saattaisivat aiheuttaa sekaannusta 1 artiklan mukaisesti tyyppihyväksyttyjen etusumuvalaisimien ja muiden laitteiden välillä.3 artikla1. Jäsenvaltio ei saa kieltää saattamasta markkinoille etusumuvalaisimia niiden rakenteeseen tai toimintamenetelmään liittyvistä syistä, jos niissä on osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki.2. Jäsenvaltio voi kuitenkin kieltää saattamasta markkinoille etusumuvalaisimia, joissa on osan ETY-tyyppihyväksyntä, mutta jotka toistuvasti poikkeavat hyväksytystä tyypistä.Kyseisen valtion on viipymättä ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle toteutetuista toimenpiteistä ja perusteltava päätöksensä.4 artiklaJäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on lähetettävä kuukauden kuluessa muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille jäljennös jokaisesta etusumuvalaisintyypin osalta täytetystä, joko annetusta tai evätystä, liitteessä I esitetyn mukaisesta osan tyyppihyväksyntätodistuksesta.5 artikla1. Jos osan ETY-tyyppihyväksynnän antanut jäsenvaltio toteaa, että useat etusumuvalaisimet, joissa on sama osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki eivät ole hyväksytyn tyypin mukaisia, sen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuotantomallit ovat hyväksytyn tyypin mukaisia. Kyseisen valtion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille toteutetuista toimenpiteistä, jotka voivat, kun kyseessä on toistuva tapaus, johtaa ETY-tyyppihyväksynnän peruuttamiseen. Kyseisten viranomaisten on toteutettava vastaavat toimenpiteet, jos toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ilmoittavat, ettei ajoneuvo ole hyväksytyn tyypin mukainen.2. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava kuukauden kuluessa toisilleen osan ETY-tyyppihyväksynnän peruuttamisesta ja tämän toimenpiteen perusteista.6 artiklaKaikki tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen säännösten nojalla tehdyt päätökset, jotka koskevat etusumuvalaisimen osan tyyppihyväksynnän epäämistä tai peruuttamista taikka sen markkinoille saattamisen tai käytön kieltämistä, on perusteltava yksityiskohtaisesti. Päätöksestä on ilmoitettava asianosaiselle, jolle on samanaikaisesti annettava tieto jäsenvaltion voimassa olevan lainsäädännön mukaan käytettävissä olevista muutoksenhakukeinoista ja määräajoista muutoksenhaulle.7 artiklaJäsenvaltio ei saa evätä ajoneuvolta ETY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää etusumuvalaisimiin liittyvistä syistä, jos näissä on osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki ja ne on asennettu direktiivissä 76/756/ETY vahvistettujen vaatimusten mukaisesti.8 artiklaJäsenvaltio ei saa kieltää ajoneuvon myyntiä, rekisteröintiä, liikkeelle laskemista tai käyttöä etusumuvalaisimiin liittyvistä syistä, jos näissä on osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki ja ne on asennettu direktiivissä 76/756/ETY vahvistettujen vaatimusten mukaisesti.9 artiklaTässä direktiivissä "ajoneuvolla" tarkoitetaan kaikkia tieliikenteeseen tarkoitettuja, korilla varustettuja tai ilman sitä olevia, vähintään nelipyöräisiä moottoriajoneuvoja, joiden suurin rakenteellinen nopeus on yli 25 km/h, lukuun ottamatta kiskoilla kulkevia ajoneuvoja, maataloustraktoreita ja -koneita sekä moottorityökoneita.10 artiklaTarvittavat muutokset liitteiden vaatimusten mukauttamiseksi tekniikan kehityksen annetaan direktiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.11 artikla1. Jäsenvaltioiden on ennen 1 päivää heinäkuuta 1977 annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä viimeistään 1 päivästä lokakuuta 1977 alkaen.2. Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että ehdotukset niistä tässä direktiivissä tarkoitettuja kysymyksiä koskevista laeista, asetuksista ja hallinnollisista määräyksistä, jotka jäsenvaltiot aikovat antaa,toimitetaan komissiolle riittävän ajoissa, jotta se voi esittää huomautuksensa.12 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 27 päivänä heinäkuuta 1976.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaM. van der STOEL(1) EYVL N:o C 55, 13.5.1974, s. 14(2) EYVL N:o C 109, 19.9.1974, s. 24(3) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1(4) EYVL N:o L 262, 27.9.1976, s. 1(5) Euroopan talouskomissio, asiakirjaDiscarding a TABLE>TAULUKON PAIKKA>LIITE 0MÄÄRITELMÄT, YLEISET VAATIMUKSET, VALAISTUS, TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS1 MÄÄRITELMÄT1.1 Etusumuvalaisin`Etusumuvalaisimella` tarkoitetaan sumussa, lumisateessa, rankkasateessa tai pölypilvissä tien valaistuksen parantamiseen tarkoitettua valaisinta.1.2 Etusumuvalaisintyyppi`Etusumuvalaisintyypillä` tarkoitetaan etusumuvalaisimia, jotka eivät eroa toisistaan sellaisilta olennaisilta osin kuten:1.2.1 tavaramerkki tai kaupallinen merkki;1.2.2 optisen järjestelmän ominaisuudet;1.2.3 sellaiset laitteeseen sisältyvät osat, jotka kykenevät muuttamaan optisia vaikutuksia heijastuksella, taitekertoimella (refraktiolla) tai absorptiolla; ja1.2.4 hehkulampun tyyppi.(2)(3)(4)5 YLEISET VAATIMUKSET5.1 Jokaisen liitteessä II olevan 1.2.3 kohdan mukaisesti toimitetun näytekappaleen on täytettävä 6 ja 7 kohdassa esitetyt vaatimukset.5.2 Etusumuvalaisimien on oltava siten suunniteltuja ja rakennettuja, että tavanomaisissa käyttöolosuhteissa, niihin käytön aikana kohdistuneesta värähtelystä huolimatta, niiden toiminta pysyy tyydyttävänä ja ne säilyttävät tässä direktiivissä asetetut ominaisuudet. Linssin oikean asennon on oltava selvästi merkittynä ja linssi ja heijastin on kiinnitettävä kaiken käytön aikaisen kiertymisen estämiseksi.5.3 Tämän kohdan vaatimusten mukaisuuden tarkastaminen tehdään silmämääräisellä tarkastuksella ja tarvittaessa koeasennuksella.6 VALAISTUS6.1 Etusumuvalaisimien on oltava siten suunniteltuja, että niiden valaistuksen häikäisy on rajoitettu.6.2 Etusumuvalaisimien aikaansaama valaistus on määriteltävä pystysuuntaisen valkokankaan avulla, joka on pystytetty 25 m linssin etupuolelle ja suoraan kulmaan etusumuvalaisimen akseliin nähden. Piste HV on lampun keskikohdan kautta valkokankaaseen kulkevan normaalin kanta. Suora hh kulkee vaakasuorassa HV:n kautta (ks. liite V).6.3 Jos tyyppi on rakenteeltaan muu kuin umpiotyyppinen, on käytettävä tyypiltään valmistajan liitteessä IV vahvistettujen vaatimusten mukaisesti määräämää väritöntä vakiohehkulampputyyppiä, joka on suunniteltu 12 V:n nimellisjännitteelle ja joka on valmistajan toimittama; siihen on syötettävä virtaa jännitteellä siten, että tämä saa aikaan kyseiselle tyypille määrättyjä testejä varten vahvistetun valovirran. Umpiotyyppisessä rakenteessa virtaa on syötettävä testausjännitteellä (6,0 V, 12,0 V tai 24,0 V siten kuin on tarkoituksenmukaista).6.4 Säteen on saatava aikaan valkokankaalle vähintään 225 cm:n leveydelle linjan vv molemmin puolin vaakasuora valon ja varjon rajapinta, joka on riittävän terävä, jotta sen avulla tapahtuva säädön suorittaminen on mahdollista.6.5 Etusumuvalaisin on suunnattava siten, että valkokankaalla oleva valon ja varjon rajapinta on 50 cm linjan hh alapuolella.6.6 Näin säädettynä etusumuvalaisimen on täytettävä 6.7 kohdassa mainitut vaatimukset.6.7 Valkokankaalle (ks. liite V) aikaan saadun valaistuksen on vastattava seuraavia vaatimuksia:>TAULUKON PAIKKA>Valaistus on mitattava joko valkealla valolla tai värillisellä valolla sen mukaan, mitä valmistaja on määrännyt sumuvalaisimissa käytettäväksi tavanomaisessa käytössä. Alueilla B ja C ei saa olla tyydyttävälle näkyvyydelle haitallisia vaihteluita.6.8 Kohdassa 6.7 tarkoitettu valkokankaan valaistus on mitattava valokennolla, jonka valoherkkä alue sisältyy neliöön, jonka sivu on 65 mm.7 SÄTEILEVÄN VALON VÄRIOsan ETY-tyyppihyväksyntä voidaan antaa sen tyyppiselle etusumuvalaisimelle, joka säteilee joko valkoista tai keltaista(1*) valoa. Säteen mahdollinen väritys voidaan saada joko hehkulampun lasikuorella tai etusumuvalaisimen linssillä tai jollain muulla sopivalla tavalla.(8)(9)10 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUSJokaisen etusumuvalaisimen, jossa on osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki, on oltava hyväksytyn tyypin mukainen ja täytettävä 6 kohdassa vahvistetut valotekniset vaatimukset.(11)(12)(1*) Samat määritelmät kuin vaaleankeltaiselle, mutta puhtauskertoimen osalta eri tekijä. Raja valkoiselle on y ≤ - × + 0,940 ja y ≤ 0,440 vaaleankeltaiselle tarkoitetun y ≤ × + 0,966 asemestaLIITE I>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>LIITE IIOSAN ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ JA MERKINTÄVAATIMUKSET1 OSAN ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN1.1 Tavaramerkin tai kaupallisen merkin haltijan tai tämän edustajan on haettava osan ETY-tyyppihyväksyntää.1.2 Jokaisen etusumuvalaisintyyppiä koskevaan hakemukseen on liitettävä:1.2.1 lyhyt tekninen eritelmä. Jos valaisin ei ole umpiotyyppinen, hehkulampun tyyppi on selvitettävä. Tämän on oltava tyypiltään sellainen, jonka ominaisuudet esitetään liitteessä III;1.2.2 kolmena kappaleena valaisintyypin tunnistamista varten riittävän yksityiskohtaiset piirustukset, jotka osoittavat etukuvan lampusta tarpeellisin linssin profiilin esittävin yksityiskohdin sekä poikkileikkauksen. Piirustusten on esitettävä osan ETY-tyyppihyväksyntänumero ja lisätunnuksen sijainti osan ETY-tyyppihyväksyntämerkin sisältävään suorakulmioon nähden;1.2.3 etusumuvalaisintyypistä kaksi näytekappaletta.2 MERKINNÄT2.1 Osan ETY-tyyppihyväksyntää varten toimitetuissa etusumuvalaisintyyppejä edustavissa näytekappaleissa on oltava hakijan tavaramerkki tai kaupallinen merkki selvästi luettavissa ja pysyvästi merkittynä.2.2 Kunkin valaisimen linssissä ja valaisimen kotelossa on oltava riittävän suuruinen tila osan ETY-tyyppihyväksyntämerkkiä varten. Tämä on osoitettava 1.2.2 kohdassa tarkoitetuissa piirustuksissa.3 OSAN ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ3.1 Jos kaikki 1 kohdan mukaisesti tarkastettavaksi toimitetut näytekappaleet täyttävät liitteessä 0 olevat 5, 6 ja 7 kohdan määräykset, osan ETY-tyyppihyväksyntä ja osan tyyppihyväksyntänumero on annettava.3.2 Tätä numeroa ei saa antaa toiselle etusumuvalaisintyypille paitsi milloin osan ETY-tyyppihyväksyntää laajennetaan ainoastaan värin osalta eroavaan toiseen valaisintyyppiin.3.3 Kun osan ETY-tyyppihyväksyntää haetaan valaisin- tai merkkivalolaitetyypille, joka käsittää etusumuvalaisimen ja muita valaisimia, yhteinen osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki voidaan antaa, jos etusumuvalaisin täyttää tämän direktiivin vaatimukset, ja jos kaikki muut valaisimet, jotka muodostavat osan valaisin- tai merkkivalolaitetyypistä, jolle ETY-tyyppihyväksyntää haetaan, ovat niihin sovellettavien erityisdirektiivien mukaisia.4 MERKINNÄT4.1 Jokaisessa tämän direktiivin mukaisesti hyväksytyssä etusumuvalaisimessa on oltava osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki.4.2 Tämä merkki koostuu suorakulmiosta, joka ympäröi pientä "e"-kirjainta ja sitä seuraavaa tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion numero- tai kirjaintunnusta1 on Saksa,2 on Ranska,3 on Italia,4 on Alankomaat,6 on Belgia,11 on Yhdistynyt kuningaskunta,13 on Luxemburg,DK on Tanska,IRL on Irlanti.Merkissä on lisäksi oltava se osan ETY-tyyppihyväksyntänumero, joka on kyseessä olevalle etusumuvalaisintyypille annetun osan ETY-tyyppihyväksyntätodistuksen numeron mukainen.4.3 Osan ETY-tyyppihyväksyntämerkkiä täydennetään lisätunnuksella "B".4.4 Osan ETY-tyyppihyväksyntänumero on kiinnitettävä johonkin sopivaan paikkaan lähelle suorakulmion ympäröimää "e"-kirjainta.4.5 Osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki ja lisätunnus on kiinnitettävä valaisimen linssiin tai linsseistä toiseen pysyvästi ja niin että se on helposti luettavissa, myös silloin, kun etusumuvalaisimet ovat ajoneuvoon asennettuina.4.6 Lisäyksessä esitetään esimerkki osan ETY-tyyppihyväksyntämerkistä ja lisätunnuksesta.4.7 Kun yhteinen osan ETY-tyyppihyväksyntänumero on annettu 3.3 kohdan perusteella valaisin- tai merkkivalolaitetyypille, jossa on etusumuvalaisin ja muita valaisimia, saadaan ainoastaan yksi sellainen ETY-tyyppihyväksyntämerkki kiinnittää, jossa on:- "e"-kirjainta ja sitä seuraavaa tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion numero- tai kirjaintunnusta ympäröivä suorakulmio,- osan ETY-tyyppihyväksyntänumero,- ne eri direktiivien, joiden mukaisesti ETY-tyyppihyväksyntä annettiin, edellyttämät lisätunnukset.4.8 Tämän merkin eri osien mittojen ei tarvitse olla pienempiä kuin niiden eri direktiiveissä, joiden mukaisesti osan ETY-tyyppihyväksyntä annettiin, yksittäisille merkinnöille vahvistetuista vähimmäismitoista suurimpien.Lisäys ESIMERKKI OSAN ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄMERKISTÄ>VIITTAUS KAAVIOON>Laite, jossa on edellä esitetty osan ETY-tyyppihyväksyntämerkki on etusumuvalaisin, jolle on Yhdistyneessä kuningaskunnassa (e 11) annettu ETY-tyyppihyväksyntä numerolla 1471.>VIITTAUS KAAVIOON>Liite IIIETUSUMUVALAISIMIEN HEHKULAMPUT>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>LIITE IVETUSUMUVALAISIMIEN VAKIO(VERTAILU)HEHKULAMPUT>TAULUKON PAIKKA>LIITE V>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>


Avis juridique important

|

31992L0102

Neuvoston direktiivi 92/102/ETY, annettu 27 päivänä marraskuuta 1992, eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä

Virallinen lehti nro L 355 , 05/12/1992 s. 0032 - 0036 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 46 s. 0090  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 46 s. 0090

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 27 päivänä marraskuuta 1992,eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä (92/102/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(),sekä katsoo, ettäeläinlääkärin- ja kotieläinjalostustarkastuksista yhteisön sisäisessä tiettyjen elävien eläinten ja tuotteiden kaupassa sisämarkkinoiden toteuttamista varten 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/425/ETY() 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan yhteisön sisäiseen kauppaan tarkoitetut eläimet on varustettava tunnisteella yhteisön lainsäädännön mukaisesti ja rekisteröitävä siten, että alkuperä- tai kauttakulkutila, -keskus tai -järjestö voidaan jäljittää; nämä tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmät on laajennettava ennen 1 päivää tammikuuta 1993 koskemaan eläinten siirtoja kunkin jäsenvaltion alueella,kolmansista maista yhteisöön tuotavien eläinten eläinlääkärintarkastusten järjestämistä koskevista periaatteista ja direktiivien 89/662/ETY, 90/425/ETY ja 90/675/ETY muuttamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/496/ETY() 14 artiklan mukaan näiden eläinten, lukuun ottamatta rekisteröityjä teuras- ja hevoseläimiä, tunnisteella varustaminen ja rekisteröinti direktiivin 90/425/ETY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyllä tavalla on tehtävä mainittujen tarkastusten jälkeen,yhteisön tiettyjen maatalousalan tukijärjestelmien hallinto edellyttää tietynlaisen karjan yksilöllistä tunnistamista; tunnistusja rekisteröintijärjestelmän on tämän vuoksi sovittava tällaisten toimenpiteiden soveltamiseen ja valvontaan,on tarpeen taata nopea ja tehokas tietojen vaihto jäsenvaltioiden kesken tämän direktiivin oikean soveltamisen varmistamiseksi; yhteisön säännökset ovat toisaalta jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten keskinäisestä avunannosta sekä jäsenvaltioiden ja komission yhteistyöstä tulli- ja maatalousasioita koskevan lainsäädännön oikean soveltamisen varmistamiseksi 19 päivänä toukokuuta 1981 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1468/81() ja toisaalta jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten keskinäisestä avunannosta sekä jäsenvaltioiden ja komission yhteistyöstä eläinlääkintää ja kotieläinjalostusta koskevan lainsäädännön oikean soveltamisen varmistamiseksi 21 päivänä marraskuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/608/ETY(),eläinten pitäjien on pidettävä tilallaan olevia eläimiä koskevat rekisterit ajan tasalla; eläinten kaupan kanssa tekemisissä olevien henkilöiden on pidettävä rekisteriä kauppatoimistaan; toimivaltaisten viranomaisten on pyynnöstä saatava nämä rekisterit käyttöönsä,eläinten siirtojen nopean ja tarkan jäljittämisen mahdollistamiseksi kukin eläin on voitava tunnistaa; naudan merkin muoto ja sisältö on määrättävä yhteisön tasolla; sikojen, lampaiden ja vuohien merkin luonteesta olisi tehtävä päätös myöhemmin, ja tämän päätöksen tekoon asti olisi säilytettävä kansalliset tunnistusjärjestelmät siltä osin kuin siirrot rajoittuvat kansallisille markkinoille,olisi säädettävä mahdollisuudesta poiketa merkintävaatimuksista kuljetettaessa eläimiä tilalta suoraan teurastamoon; kaikissa tapauksissa eläimet on kuitenkin varustettava tunnisteella siten, että niiden alkuperätila voidaan jäljittää,olisi säädettävä mahdollisuudesta poiketa velvoitteesta rekisteröidä eläintenpitäjät, jotka pitävät eläimiä henkilökohtaisiin tarkoituksiinsa, ja mahdollisuudesta poiketa rekisterien pitämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen erityistapausten huomioon ottamiseksi,eläinten merkin tultua lukukelvottomaksi tai kadottua on tehtävä uusi merkki, jonka avulla yhteys edelliseen merkkiin säilyy,tämä direktiivi ei saa vaikuttaa jäämätarkastuksia varten otettujen näytteiden vastaavuudesta eläinten ja niiden alkuperätilojen suhteen 13 päivänä helmikuuta 1989 tehdyssä komission päätöksessä 89/153/ETY() määrättyihin erityisiin edellytyksiin tai direktiivin 91/496/ETY mukaisesti annettuihin asiaan liittyviin soveltamissäännöksiin, jaolisi säädettävä hallintomenettelystä tämän direktiivin soveltamisessa tarvittavien säännösten antamiseksi,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTässä direktiivissä vahvistetaan eläinten tunnistamista ja rekisteröintiä koskevat vähimmäisvaatimukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten yksityiskohtaisempien yhteisön sääntöjen soveltamista, joita voidaan vahvistaa tautien hävittämistä tai valvontaa varten.Tätä direktiiviä sovelletaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta päätöksen 89/153/ETY ja direktiivin 91/496/ETY mukaisesti annettujen soveltamissäännösten soveltamista, ja ottaen huomioon tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhtenäistetystä hallinta- ja valvontajärjestelmästä 27 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92() 5 artikla.2 artiklaTässä direktiivissä tarkoitetaan:a)"eläimellä" kaikkia direktiiveissä 64/432/ETY() ja 91/68/ETY() tarkoitettuja eläinlajeja;b)"tilalla" laitosta taikka rakennusta, tai kasvatettaessa eläimiä ulkona paikkaa, jossa eläimiä pidetään, kasvatetaan tai käsitellään;c)"pitäjällä" luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa eläimistä tilapäisesti tai pysyvästi;d)"toimivaltaisella viranomaisella" jäsenvaltion keskusviranomaista, jolla on toimivalta tehdä eläinlääkärintarkastuksia, tai viranomaista, jolle se on siirtänyt tämän toimivallan tämän direktiivin soveltamista varten;e)"kaupalla" direktiivin 90/425/ETY 2 artiklassa määriteltyä kauppaa.3 artikla1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että:a)toimivaltaisella viranomaisella on käytettävissään ajan tasalla oleva luettelo kaikista alueellaan sijaitsevista tiloista, joilla pidetään tässä direktiivissä tarkoitettuja eläimiä, pidettäviä eläinlajeja ja niiden pitäjiä koskevine mainintoineen; nämä tilat on säilytettävä mainitussa luettelossa kolmen vuoden ajan eläinten pitämisen lakattua. Tässä luettelossa on myös mainittava merkki tai merkit, joita käytetään tilan tunnistamiseen 5 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja c alakohdan toisen alakohdan, 5 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan sekä 8 artiklan mukaisesti;b)komissio, toimivaltaiset viranomaiset ja kaikki asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamisen valvonnasta vastaavat viranomaiset voivat saada tämän direktiivin mukaisesti saadut tiedot käyttöönsä.2. Jäsenvaltioiden voidaan direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen sallia jättää 1 kohdan a alakohdassa säädetyn luettelon ulkopuolelle luonnolliset henkilöt, jotka pitävät vastikkeetta enintään kolmea lammasta tai vuohta, tai erityisten olosuhteiden huomioon ottamiseksi yhtä sikaa, jotka on tarkoitettu heidän omaan käyttöönsä tai kulutukseensa, jos näille kaikille eläimille tehdään tässä direktiivissä säädetyt tarkastukset ennen eläinten siirtämistä.4 artikla1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että:a)kaikki direktiivissä 64/432/ETY tarkoitettujen nauta-eläinten tai sikojen pitäjät, jotka mainitaan 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyssä luettelossa, pitävät rekisteriä, jossa mainitaan heidän tilallaan olevien eläinten määrä.Tässä rekisterissä on oltava ajan tasalla olevat tiedot kaikista syntymistä, kuolemista ja siirroista (tilalle tuotujen ja tilalta vietyjen eläinten määrä) ainakin yhdistettyjen siirtojen tarkkuudella, ja siinä on täsmennettävä tapauksen mukaan eläinten alkuperä tai määräpaikka ja tällaisten siirtojen päivämäärä.Jäljempänä olevien 5 ja 8 artiklan mukaisesti tehtävä tunnistusmerkki on mainittava kaikissa tapauksissa.Maininta sikojen syntymistä ja kuolemista ei ole kuitenkaan pakollinen.Kantakirjoihin direktiivin 88/661/ETY() mukaisesti merkittyjen puhdasrotuisten tai risteytettyjen jalostussikojen yksilöintiin perustuva rekisteröintijärjestelmä voidaan vahvistaa direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen, jos se antaa rekisteriä vastaavat takuut;b)kaikki lampaiden ja vuohien pitäjät, joiden tila mainitaan 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyssä luettelossa, pitävät rekisteriä, joka sisältää ainakin tilalla kunakin vuonna toimivaltaisen viranomaisen vahvistamana päivänä olevien lampaiden ja vuohien kokonaismäärän.Tässä rekisterissä on myös oltava: P ajan tasalla olevat tiedot sellaisten naaraseläinten määrästä, jotka ovat vanhempia kuin 12 kuukauden ikäisiä tai ovat poikineet ennen tätä ikää ja ovat tilalla, P lampaiden ja vuohien siirrot (tilalle tuotujen ja tilalta vietyjen eläinten määrä) ainakin yhdistettyjen siirtojen tarkkuudella ja tapauksen mukaan maininta eläinten alkuperästä tai määräpaikasta, niiden merkistä ja siirtojen päivämäärästä.2. Rekisterinpidosta on kuitenkin laadittava yksinkertaistettu järjestelmä direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ennen 1 päivää tammikuuta 1993 puhveleille ja ennen 1 päivää lokakuuta 1994 vuodenajan mukaan laitumelta toiselle siirrettäville lampaille ja vuohille sekä kaikille edellä mainituille eläimille, joita pidetään yhteisillä laidunmailla tai kasvatetaan maantieteellisesti syrjäisillä alueilla.3. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että:a)kaikki eläinten pitäjät toimittavat toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä kaikki omistamiensa, pitämiensä, kuljettamiensa, kaupan pitämiensä tai teurastamiensa eläinten alkuperään, tunnistamiseen ja tarvittaessa määräpaikkaan liittyvät tiedot;b)kaikki markkinoille tai keräilykeskukseen tarkoitettujen tai näistä peräisin olevien eläinten pitäjät toimittavat eläimiä koskevat yksityiskohtaiset tiedot, mukaan luettuna kaikkien nautojen numerot tai tunnistusmerkit, sisältävän asiakirjan toimijalle, joka on markkinoilla tai keräilykeskuksessa tilapäisesti näiden eläinten pitäjänä.Tämä toimija voi käyttää ensimmäisen alakohdan mukaisesti saamiaan asiakirjoja 1 kohdan a alakohdan kolmannessa alakohdassa säädettyjen velvoitteiden täyttämiseksi;c)rekisterit ja tiedot ovat nähtävillä tilalla ja toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä tämän käytettävissä määräajan, jonka toimivaltainen viranomainen määrittää ja joka on vähintään kolme vuotta.5 artikla1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että seuraavia yleisperiaatteita noudatetaan:a)tunnistusmerkit on tehtävä ennen kuin eläimet viedään pois syntymätilaltaan;b)merkkiä ei saa poistaa tai vaihtaa ilman toimivaltaisen viranomaisen lupaa.Jos merkki on tullut lukukelvottomaksi tai kadonnut, uusi merkki on tehtävä tämän artiklan mukaisesti;c)pitäjän on kirjattava kaikki uudet merkit 4 artiklassa tarkoitettuun rekisteriin siten, että niiden yhdistäminen edellisiin merkkeihin on mahdollista;d)jäljempänä 2 kohdan a alakohdassa säädetyn korvamerkin on oltava toimivaltaisen viranomaisen hyväksymän mallin mukainen, mahdoton väärentää ja luettavissa eläimen koko elinajan. Se ei saa olla käytettävissä uudelleen, ja sen on pysyttävä kiinni eläimessä siten, ettei se haittaa eläimen hyvinvointia.2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että nautaeläinten osalta:a)kaikki direktiivin 64/432/ETY 2 artiklassa tarkoitetut tilalla olevat eläimet varustetaan korvamerkillä, joka sisältää eläimen ja syntymätilan yksilöllisen tunnistamisen mahdollistavan, enintään 14 merkin pituisen aakkosnumeerisen koodin, tai kun on kyse kulttuuri- tai urheilutapahtumiin, lukuun ottamatta markkinoita tai näyttelyitä, tarkoitetuista häristä, komission vahvistaman, vastaavat takuut antavan tunnistusjärjestelmän mukaisesti.Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu korvamerkintä on tehtävä viimeistään yhdeksän kuukautta sen jälkeen, kun jäsenvaltion ja alkuperätilan tunnistamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on annettu direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Ennen tämän yhdeksän kuukauden määräajan päättymistä tunnisteella varustetut eläimet on merkittävä joko kolmannessa alakohdassa tarkoitettujen kansallisten järjestelmien mukaisesti tai ensimmäisessä alakohdassa säädetyllä merkillä.Tätä yhdeksän kuukauden määräaikaa voidaan jäsenvaltion pyynnöstä pidentää 1 päivään heinäkuuta 1994 direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.Eläimiä, jotka on ennen edellä mainittujen määräaikojen päättymistä merkitty voimassa olevien kansallisten tunnistusjärjestelmien mukaisesti, valvotaan kuitenkin edelleen näiden järjestelmien perusteella;b)tunnistusmerkit osoitetaan tilalle, jaetaan ja tehdään eläimiin toimivaltaisen viranomaisen vahvistamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen;c)tunnistusmerkki tehdään viimeistään 30 päivää eläimen syntymän jälkeen.Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin myöhentää tätä merkintää, kunnes eläin on saavuttanut enintään kuuden kuukauden iän, jos kasvattaja on tehnyt tähän eläimeen ennen 30 päivän ikää toimivaltaisen viranomaisen vahvistaman väliaikaisen merkin, joka mahdollistaa syntymätilan tunnistamisen ja jos tämä eläin voidaan viedä tilalta ainoastaan teurastettavaksi teurastamoon, joka sijaitsee väliaikaisen merkin vahvistaneen viranomaisen toimivaltaan kuuluvalla alueella, eläimen kulkematta toisen tilan kautta.Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin sallia, että ennen kuuden kuukauden ikää teurastettaviksi tarkoitetut vasikat, jotka siirretään ennen 30 päivän ikää direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistetun ja ainakin alkuperätilan jäljittämisen mahdollistavan kansallisen siirtojärjestelmän mukaisesti, merkitään lihotustilalla, jos ne on siirretty sinne suoraan syntymätilaltaan ja jos näiden järjestelmien mukaisesti siirretyt vasikat eivät oikeuta vastikkeeseen.3. Muut eläimet kuin naudat on merkittävä niin pian kuin mahdollista ja ainakin ennen niiden siirtämistä tilalta korvamerkillä tai tatuoinnilla, joka mahdollistaa näiden eläinten yhdistämisen tilaan, jolta ne ovat lähtöisin, ja viittauksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun luetteloon; tämä merkki on mainittava kaikissa saateasiakirjoissa.Jäsenvaltiot voivat tämän direktiivin 10 artiklassa mainitun päätöksen tekoon asti ja poiketen siitä, mitä direktiivin 90/425/ETY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan toisessa alakohdassa säädetään, soveltaa kansallista järjestelmäänsä kaikkiin alueellaan tapahtuviin eläinten siirtoihin nautaeläinten siirtoja lukuunottamatta. Tämän järjestelmän avulla on voitava tunnistaa tila, jolta eläimet ovat lähtöisin, ja jäljittää niiden syntymätila. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle järjestelmät, joita ne aikovat soveltaa tätä tarkoitusta varten sikoihin 1 päivään heinäkuuta 1993 sekä lampaisiin ja vuohiin 1 päivään heinäkuuta 1994. Direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen jäsenvaltiota voidaan kehottaa muuttamaan järjestelmäänsä, jos se ei ole toisessa virkkeessä mainitun vaatimuksen mukainen.Siirrettäessä lähetystä, johon kuuluvilla eläimillä on väliaikainen tunnistusmerkki, sen mukana on oltava asiakirja, jonka avulla voidaan määrittää eläinten alkuperä, omistaja, lähtöpaikka ja määräpaikka.Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin sallia merkittömien lampaiden ja vuohien siirron sellaisten tilojen välillä, joiden karjan terveydentila on sama ja jotka kuuluvat samalle omistajalle ja sijaitsevat mainitun viranomaisen toimivaltaan kuuluvalla alueella, jos tämä siirto toteutetaan eläimen syntymätilan jäljittämisen mahdollistavan kansallisen järjestelmän mukaisesti. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ennen 1 päivää heinäkuuta 1994 järjestelmät, jotka ne aikovat luoda tätä varten. Direktiivin 90/425/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen jäsenvaltiota voidaan kehottaa muuttamaan järjestelmäänsä, jos se ei ole edellä mainitun vaatimuksen mukainen.4. Korvataan direktiivin 64/432/ETY 3 artiklan 2 kohdan e alakohta seuraavasti:"e) Niissä on oltava eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä 27 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/102/ETY(*) 5 artiklan mukainen tunniste.(*) EYVL N:o L 355, 5.12.1992, s. 32"6 artikla1. Jos määrämaana olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen päättää olla säilyttämättä tunnistusmerkkiä, joka eläimelle määrättiin alkuperätilalla, mainitun viranomaisen on vastattava kaikista merkin korvaamiseen liittyvistä kuluista. Jos merkki on tällä tavoin vaihdettu, lähettäjänä olevan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen määräämän tunnisteen ja määrämaana olevan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen määräämän uuden tunnisteen välille on luotava yhteys. Tämä yhteys on tallennettava 4 artiklassa säädettyyn rekisteriin.Ensimmäisessä alakohdassa säädettyä mahdollisuutta ei voi käyttää, kun on kyse teurastamoon tarkoitetuista eläimistä, jotka tuodaan maahan 8 artiklan mukaisesti ilman 5 artiklan mukaista uutta merkkiä.2. Kun eläimillä on käyty kauppaa, määrämaana olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi direktiivin 90/425/ETY 5 artiklan soveltamiseksi vedota direktiivin 89/608/ETY 4 artiklan säännöksiin saadakseen eläimiin, niiden alkuperäkarjaan ja niiden mahdollisiin siirtoihin liittyviä tietoja.7 artiklaJäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki sellaisten eläinten siirtoihin liittyvät tiedot, joiden mukana ei ole eläinlääkintätai kotieläinjalostuslainsäädännössä vaadittua todistusta tai asiakirjaa, säilytetään toimivaltaisen viranomaisen vahvistama vähimmäisaika, jotta tiedot voidaan esittää toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä.8 artiklaKaikki kolmansista maista tuodut eläimet, jotka ovat läpäisseet direktiivissä 91/496/ETY säädetyt tarkastukset ja jäävät yhteisön alueelle, on varustettava 5 artiklan mukaisella merkillä 30 päivän kuluessa kyseisistä tarkastuksista, kuitenkin ennen eläinten siirtämistä, lukuun ottamatta tapausta, jossa määräpaikkana oleva tila on eläinlääkärintarkastuksista vastuussa olevan viranomaisen alueella sijaitseva teurastamo ja eläin teurastetaan tämän 30 päivän määräajan kuluessa.Kolmannen maan antaman tunnisteen ja määräpaikkana olevan jäsenvaltion määräämän tunnisteen välille on luotava yhteys. Tämä yhteys on tallennettava 4 artiklassa säädettyyn rekisteriin.9 artiklaJäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat hallinnolliset ja/tai rikosoikeudelliset toimenpiteet seuraamusten määräämiseksi yhteisön eläinlääkintälainsäädännön rikkomisesta, kun todetaan, että tämän direktiivin vaatimusten mukainen eläinten merkintä tai tunnisteella varustaminen taikka 4 artiklassa säädetty rekisterin pito on lyöty laimin.10 artiklaNeuvosto ottaa tämän direktiivin uudelleen tarkasteltavaksi viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1996 komission kertomuksen ja siihen mahdollisesti liitettyjen ehdotusten, joista se päättää määräenemmistöllä, ja saadun kokemuksen perusteella yhteisön yhdenmukaistetun tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän määrittämiseksi ja päättää mahdollisuudesta ottaa käyttöön elektroninen tunnistuslaitteisto tällä alalla Kansainvälisessä standardointijärjestössä (ISO) saavutetun kehityksen perusteella.11 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämän lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan: P nautoihin liittyvien vaatimusten osalta siten, ettäi) naudat rekisteröidään 1 päivään helmikuuta 1993 noudattaen voimassa olevia kansallisia yksityiskohtaisia sääntöjä, joissa otetaan huomioon 4 artiklan vaatimukset, ja varustetaan tunnisteella noudattaen 5 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa tarkoitettuja voimassa olevia sääntöjä;ii) tässä direktiivissä säädetyt yhteisön rekisteröinti- ja tunnistusjärjestelmät otetaan käyttöön 1 päivään lokakuuta 1993, P ennen 1 päivää tammikuuta 1994 sikoihin liittyvien vaatimusten osalta, P ennen 1 päivää tammikuuta 1995 lampaisiin ja vuohiin liittyvien vaatimusten osalta.Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiivin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3. Osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen määräajan asettaminen päättymään 1 päivänä tammikuuta 1994 ja 1 päivänä tammikuuta 1995 ei vaikuta direktiivissä 90/425/ETY säädettyyn eläinlääkärintarkastusten poistamiseen rajoilta.12 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 27 päivänä marraskuuta 1992.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaJ. PATTEN() EYVL N:o C 137, 27.5.1992, s. 7() Lausunto on annettu 19 päivänä marraskuuta 1992.() EYVL N:o L 224, 18.8.1990, s. 29. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/496/ETY (EYVL N:o L 268, 24.9.1991, s. 56).() EYVL N:o L 268, 24.9.1991, s. 56. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/628/ETY (EYVL N:o L 340, 11.12.1991, s. 17).() EYVL N:o L 144, 2.6.1981, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 945/87 (EYVL N:o L 90, 2.4.1987, s. 3).() EYVL N:o L 351, 2.12.1989, s. 34() EYVL N:o L 59, 2.3.1989, s. 33() EYVL N:o L 355, 5.12.1992, s. 1() Neuvoston direktiivi 64/432/ETY, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1964, eläinten terveyteen liittyvistä ongelmista yhteisön sisäisessä nautaeläinten ja sikojen kaupassa (EYVL N:o 121, 29.7.1964, s. 1977/64). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/687/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 16).() Neuvoston direktiivi 91/68/ETY, annettu 28 päivänä tammikuuta 1991, eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista yhteisön sisäisessä lampaiden ja vuohien kaupassa (EYVL N:o L 46, 19.2.1991, s. 19).() Neuvoston direktiivi 88/661/ETY, annettu 19 päivänä joulukuuta 1988, jalostussikoihin sovellettavista kotieläinjalostuksen standardeista (EYVL N:o L 382, 31.12.1988, s. 36).