Avis juridique important

|

32001L0042

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/42/EY, annettu 27 päivänä kesäkuuta 2001, tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista

Virallinen lehti nro L 197 , 21/07/2001 s. 0030 - 0037

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/42/EY,annettu 27 päivänä kesäkuuta 2001,tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnistaEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon(3),noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(4) ja ottavat huomioon sovittelukomitean 21 päivänä maaliskuuta 2001 hyväksymän yhteisen tekstin,sekä katsovat seuraavaa:(1) Perustamissopimuksen 174 artiklassa määrätään, että yhteisön ympäristöpolitiikalla myötävaikutetaan muun ohella ympäristön laadun säilyttämiseen, suojeluun ja parantamiseen, ihmisten terveyden suojeluun sekä luonnonvarojen harkittuun ja järkevään käyttöön ja että se perustuu ennalta varautumisen periaatteeseen. Perustamissopimuksen 6 artiklassa määrätään, että ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi.(2) Viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa "Kohti kestävää kehitystä, Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskeva poliittinen toimintaohjelma"(5), jota on täydennetty sen tarkistuksesta tehdyllä neuvoston päätöksellä N:o 2179/98/EY(6), korostetaan suunnitelmien ja ohjelmien todennäköisten ympäristövaikutusten arvioinnin merkitystä.(3) Biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa edellytetään, että kukin sopimuspuoli sisällyttää biologisen monimuotoisuuden suojelun ja kestävä käytön mahdollisimman hyvin ja asianmukaisesti yhteiskunnan eri sektoreiden sisäisiin ja niiden välisiin asiaankuuluviin suunnitelmiin ja ohjelmiin.(4) Ympäristövaikutusten arviointi on tärkeä keino, jolla voidaan sisällyttää ympäristönäkökohtia tiettyjen sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien valmisteluun ja hyväksymiseen, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia jäsenvaltioissa, koska sillä varmistetaan, että tällaiset suunnitelmien ja ohjelmien toteuttamisen aiheuttamat vaikutukset otetaan huomioon niiden valmistelun kuluessa ja ennen niiden hyväksymistä.(5) Ympäristöarviointimenettelyjen käytön suunnitelma- ja ohjelmatasolla olisi hyödytettävä yrityksiä tarjoamalla yhtenäisemmät toimintapuitteet siten, että päätöksenteossa otetaan huomioon asiaan liittyvä ympäristöä koskeva tieto. Kun päätöksiä tehtäessä otetaan huomioon useampia tekijöitä, olisi kestävämpien ja tehokkaampien ratkaisujen löydyttävä helpommin.(6) Jäsenvaltioissa käytössä oleviin erilaisiin ympäristöarviointijärjestelmiin olisi sisällyttävä korkeatasoisen ympäristönsuojelun varmistamista varten tarvittavat yhteiset menettelyä koskevat vaatimukset.(7) Valtioiden rajat ylittävien ympäristövaikutusten arvioinnista 25 päivänä helmikuuta 1991 tehdyssä Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission yleissopimuksessa, joka koskee sekä jäsenvaltioita että muita valtioita, kehotetaan sopimuspuolia soveltamaan sen periaatteita myös ohjelmiin ja suunnitelmiin. Sofiassa 26-27 päivänä helmikuuta 2001 järjestetyssä yleissopimuksen osapuolten toisessa kokouksessa päätettiin laatia oikeudellisesti velvoittava, strategista ympäristöarviointia koskeva pöytäkirja, joka täydentäisi nykyisiä rajat ylittävien ympäristövaikutusten arviointia koskevia määräyksiä ja joka on tarkoitus hyväksyä viidennen "Environment for Europe" -ministerikonferenssin yhteydessä toukokuussa 2003 Kiovassa, Ukrainassa pidettäväksi suunnitellussa yleissopimuksen osapuolten ylimääräisessä kokouksessa. Yhteisössä käytössä olevien suunnitelmien ja ohjelmien ympäristöarviointijärjestelmien olisi varmistettava, että valtioiden välillä käydään riittävästi neuvotteluja, jos yhdessä jäsenvaltiossa valmisteilla olevan suunnitelman tai ohjelman toteuttaminen aiheuttaa todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia toisessa jäsenvaltiossa. Jäsenvaltioiden ja muiden valtioiden olisi toimitettava toisilleen vastavuoroisesti ja tasapuolisesti asianmukaisissa oikeudellisissa puitteissa tiedot suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia muissa valtioissa.(8) Tämän vuoksi tarvitaan yhteisön toimia sellaisten vähimmäistasoa olevien puitteiden säätämiseksi ympäristöarviointia varten, jossa vahvistetaan ympäristöarviointijärjestelmän yleiset periaatteet ja jätetään yksityiskohdat jäsenvaltioiden toimivaltaan toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Yhteisön toimet eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen perustamissopimuksessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.(9) Tämä direktiivi koskee menettelytapaa, ja sen vaatimukset olisi joko sisällytettävä jäsenvaltioiden nykyisiin menettelyihin tai otettava osaksi varta vasten perustettavia menettelyjä. Jäsenvaltioiden olisi kaksinkertaisen arvioinnin välttämiseksi otettava asianmukaisesti huomioon, että arvioinnit tehdään eriasteisten suunnitelmien ja ohjelmien kokonaisuuden eri tasoilla.(10) Suunnitelmilla ja ohjelmilla, joita valmistellaan eri aloja varten ja joissa vahvistetaan puitteet sellaisten tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, jotka on lueteltu tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY(7) liitteessä I ja II, sekä suunnitelmilla ja ohjelmilla, joiden on määritelty edellyttävän luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY(8) mukaista arviointia, on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja sen vuoksi niistä olisi yleensä tehtävä järjestelmällinen ympäristöarviointi. Jos näissä suunnitelmissa ja ohjelmissa määritellään pienten alueiden käyttö paikallisella tasolla tai jos niillä tehdään suunnitelmiin ja ohjelmiin vähäisiä muutoksia, arviointi olisi tehtävä vain, jos jäsenvaltiot määrittelevät, että suunnitelmilla ja ohjelmilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.(11) Muilla suunnitelmilla ja ohjelmilla, joissa vahvistetaan puitteet tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, ei aina ehkä ole merkittäviä ympäristövaikutuksia, joten niistä olisi tehtävä ympäristöarviointi vain, jos jäsenvaltiot määrittelevät, että niillä on todennäköisesti tällaisia vaikutuksia.(12) Kun jäsenvaltiot tekevät tällaisia määrittelyjä, niiden olisi otettava huomioon tässä direktiivissä säädetyt asiaankuuluvat arviointiperusteet.(13) Jotkut suunnitelmat ja ohjelmat eivät erityispiirteittensä vuoksi kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan.(14) Jos tässä direktiivissä vaaditaan ympäristöarvioinnin tekemistä, olisi laadittava ympäristöselostus, joka sisältää tässä direktiivissä säädetyt asian kannalta merkitykselliset tiedot, ja jossa osoitetaan, kuvataan ja arvioidaan ohjelman tai suunnitelman toteuttamisen todennäköiset merkittävät ympäristövaikutukset sekä kohtuulliset vaihtoehdot, ottaen huomioon suunnitelman tai ohjelman tavoitteet ja maantieteellinen ulottuvuus. Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava komissiolle kaikista toteuttamistaan toimenpiteistä, jotka koskevat ympäristöselostusten laatua.(15) Päätöksenteon avoimuuden edistämiseksi ja sen varmistamiseksi, että arviointia varten toimitetut tiedot ovat kattavat ja luotettavat, on tarpeen säätää, että asianomaisia ympäristöstä vastaavia viranomaisia ja yleisöä kuullaan suunnitelmien ja ohjelmien arvioinnin kuluessa, ja että näille annetaan riittävä aika tulla kuulluksi ja esittää mielipiteensä.(16) Jos yhdessä jäsenvaltiossa valmistellun suunnitelman tai ohjelman toteuttaminen aiheuttaa todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia muissa jäsenvaltioissa, olisi säädettävä neuvottelujen aloittamisesta kyseisten jäsenvaltioiden kesken ja siitä, että asianomaisille viranomaisille sekä yleisölle annetaan tietoja ja mahdollisuus ilmaista mielipiteensä.(17) Ympäristöselostus ja asianomaisten viranomaisten sekä yleisön esittämät mielipiteet samoin kuin valtioiden välisten neuvottelujen tulokset olisi otettava huomioon suunnitelmaa tai ohjelmaa valmisteltaessa ja ennen sen hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.(18) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kun suunnitelma tai ohjelma hyväksytään, siitä ilmoitetaan asianomaisille viranomaisille sekä yleisölle, ja että nämä voivat saada siitä tietoja.(19) Jotta vältetään kaksinkertainen arviointityö, jäsenvaltiot voivat määrätä yhteensovitetuista tai yhteisistä menettelyistä, jotka täyttävät asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön vaatimukset, jos velvoite arvioida ympäristövaikutuksia johtuu samanaikaisesti sekä tästä direktiivistä että muusta yhteisön lainsäädännöstä, kuten luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetusta neuvoston direktiivistä 79/409/ETY(9), direktiivistä 92/43/ETY tai yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2000/60/EY(10).(20) Komission olisi laadittava kertomus tämän direktiivin soveltamisesta ja toimivuudesta ensimmäisen kerran viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta ja tämän jälkeen seitsemän vuoden välein. Ensimmäiseen kertomukseen olisi tarvittaessa liitettävä ehdotuksia tämän direktiivin muuttamiseksi erityisesti siltä osin kuin on kyse mahdollisuudesta laajentaa tämän direktiivin soveltamisalaa muille alueille tai aloille ja muuntyyppisiin suunnitelmiin tai ohjelmiin, jotta ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset voidaan ottaa entistä paremmin huomioon sekä ottaen huomioon saadut kokemukset,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTavoitteetTämän direktiivin tarkoituksena on taata korkeatasoinen ympäristönsuojelu ja edistää ympäristönäkökohtien huomioon ottamista suunnitelmien ja ohjelmien valmistelussa ja hyväksymisessä kestävän kehityksen edistämiseksi varmistamalla, että tietyistä suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, tehdään ympäristöarviointi tämän direktiivin mukaisesti.2 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "suunnitelmilla ja ohjelmilla" sellaisia suunnitelmia ja ohjelmia, mukaan lukien Euroopan yhteisön yhteisrahoittamat suunnitelmat ja ohjelmat, sekä niitä koskevia muutoksia- jotka kansallinen, alueellinen tai paikallinen viranomainen valmistelee ja/tai hyväksyy tai jotka viranomainen valmistelee kansanedustuslaitoksen tai hallituksen hyväksyttäväksi lainsäädäntömenettelyllä, ja- joita lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset edellyttävät;b) "ympäristöarvioinnilla" 4-9 artiklan mukaista ympäristöselostuksen laatimista, kuulemisten järjestämistä, ympäristöselostuksen ja kuulemisten tulosten huomioon ottamista päätöksenteossa sekä päätöksestä tiedottamista;c) "ympäristöselostuksella" suunnitelmaa tai ohjelmaa koskeviin asiakirjoihin kuuluvaa osaa, joka sisältää 5 artiklassa ja liitteessä I vaaditut tiedot;d) "yleisöllä" yhtä tai useampaan luonnollista tai oikeushenkilöä sekä kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti näiden yhteenliittymiä, järjestöjä tai ryhmiä.3 artiklaSoveltamisala1. Jäljempänä 4-9 artiklan mukainen ympäristöarviointi on tehtävä 2-4 kohdassa tarkoitetuista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.2. Jollei 3 kohdasta muuta johdu, ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista,a) joita valmistellaan maa-, metsä- ja kalataloutta, energiaa, teollisuutta, liikennettä, jätehuoltoa, vesitaloutta, televiestintää, matkailua, kaavoitusta tai maankäyttöä varten ja joissa vahvistetaan puitteet direktiivin 85/337/ETY liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, taib) joiden on katsottu edellyttävän direktiivin 92/43/ETY 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia sen todennäköisen vaikutuksen johdosta, joka niillä on mainituissa artikloissa tarkoitetuilla alueilla.3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien, joissa määritellään pienten alueiden käyttö paikallisella tasolla sekä 2 kohdassa tarkoitettujen suunnitelmien ja ohjelmien vähäisten muutosten osalta edellytetään ympäristöarviointia ainoastaan, jos jäsenvaltiot määrittelevät, että niillä on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.4. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko sellaisilla muilla kuin 2 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla, joilla vahvistetaan puitteet sellaisten tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätökselle, todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.5. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, joko tapauskohtaisen tarkastelun perusteella tai määrittelemällä suunnitelma- ja ohjelmatyyppejä, taikka molempia keinoja yhdistelemällä. Jäsenvaltioiden on tätä varten otettava kaikissa tapauksissa huomioon liitteessä II vahvistetut asiaankuuluvat perusteet, jotta voidaan varmistaa, että suunnitelmat ja ohjelmat, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan.6. Edellä 5 kohdassa tarkoitetussa tapauskohtaisessa tarkastelussa sekä suunnitelma- ja ohjelmatyyppien määrittelyssä on kuultava 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia.7. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lopputulokset, joihin on 5 kohdan nojalla päädytty, ovat yleisön saatavilla, mukaan lukien perusteet, joiden vuoksi 4-9 artiklan mukaista ympäristöarviointia ei ole vaadittu.8. Tämä direktiivi ei koske seuraavia suunnitelmia ja ohjelmia:- yksinomaan maanpuolustusta tai siviilivalmiutta varten tehdyt suunnitelmat ja ohjelmat,- rahoitus- tai talousarviosuunnitelmat ja -ohjelmat,9. Tätä direktiiviä ei sovelleta suunnitelmiin ja ohjelmiin, joita yhteisrahoitetaan nyt käynnissä olevina ohjelmakausina(11) neuvoston asetusten (EY) N:o 1260/1999(12) ja (EY) N:o 1257/1999(13) mukaisesti.4 artiklaYleiset velvoitteet1. Edellä 3 artiklassa tarkoitettu ympäristöarviointi on tehtävä suunnitelman tai ohjelman valmistelun kuluessa ja ennen sen hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.2. Tämän direktiivin vaatimukset on joko sisällytettävä jäsenvaltioiden olemassa olevien suunnitelmien ja ohjelmien hyväksymismenettelyihin tai otettava osaksi tämän direktiivin noudattamiseksi perustettavia menettelyjä.3. Suunnitelmien ja ohjelmien ollessa osa eriasteisten suunnitelmien ja ohjelmien kokonaisuutta jäsenvaltioiden on kaksinkertaisen arvioinnin välttämiseksi otettava huomioon se, että arviointi tehdään tämän direktiivin mukaisesti kokonaisuuden eri tasoilla. Jäsenvaltioiden on muun muassa kaksinkertaisen arvioinnin välttämiseksi sovellettava 5 artiklan 2 ja 3 kohtaa.5 artiklaYmpäristöselostus1. Jos 3 artiklan 1 kohdan nojalla on tehtävä ympäristöarviointi, on laadittava ympäristöselostus, jossa osoitetaan, kuvataan ja arvioidaan suunnitelman tai ohjelman toteuttamisen todennäköiset merkittävät ympäristövaikutukset sekä suunnitelman tai ohjelman tavoitteet ja maantieteellinen ulottuvuus huomioon ottaen kohtuulliset vaihtoehdot. Tätä varten on annettava liitteessä I tarkoitetut tiedot.2. Edellä 1 kohdan mukaisesti laaditussa ympäristöselostuksessa on oltava ne tiedot, joita kohtuudella voidaan vaatia, kun otetaan huomioon viimeisimmät tiedot ja arviointimenetelmät, suunnitelman tai ohjelman sisältö ja yksityiskohtaisuus sekä se, missä vaiheessa se on päätöksentekomenettelyssä ja se, missä määrin tiettyjä asioita voidaan arvioida asianmukaisemmin tuon menettelyn eri vaiheissa, jotta vältetään kaksinkertainen arviointi.3. Muilta päätöksentekotasoilta tai yhteisön muun lainsäädännön kautta saatuja asiaan vaikuttavia tietoja suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutuksista voidaan käyttää liitteessä I tarkoitettujen tietojen antamiseen.4. Tämän direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia on kuultava, kun päätetään ympäristöselostuksessa annettavien tietojen laajuudesta ja yksityiskohtaisuudesta.6 artiklaKuuleminen1. Suunnitelma- tai ohjelmaluonnos ja 5 artiklan mukaisesti laadittu ympäristöselostus on saatettava 3 kohdassa tarkoitettujen viranomaisten sekä yleisön saataville.2. Jäljempänä 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille ja 4 kohdassa tarkoitetulle yleisölle on annettava hyvissä ajoin todellinen mahdollisuus esittää asianmukaisen ajan kuluessa mielipiteensä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta sekä siihen liitetystä ympäristöselostuksesta ennen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.3. Jäsenvaltioiden on nimettävä ne asiassa kuultavat viranomaiset, joita suunnitelmien ja ohjelmien toteuttamisesta aiheutuvat ympäristövaikutukset todennäköisesti koskevat sen vuoksi, että ne vastaavat erityisesti ympäristöasioista.4. Jäsenvaltioiden on määritettävä 2 kohdan soveltamista varten yleisö, mukaan lukien yleisö, joihin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluva päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa tai joita se koskee, mukaan lukien asiaankuuluvat valtioista riippumattomat järjestöt, kuten ympäristönsuojelua edistävät tai muut kyseeseen tulevat järjestöt.5. Jäsenvaltioiden on määriteltävä viranomaisille ja yleisölle tiedottamista ja näiden kuulemista koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt.7 artiklaValtioiden väliset neuvottelut1. Jos jäsenvaltio katsoo, että sen aluetta koskevan, valmisteilla olevan suunnitelman tai ohjelman toteuttamisella on todennäköisesti merkittäviä vaikutuksia toisen jäsenvaltion ympäristöön, tai jos jäsenvaltio, jolle todennäköisesti aiheutuu merkittäviä ympäristövaikutuksia, sitä pyytää, on sen jäsenvaltion, jonka alueella suunnitelma tai ohjelma on valmisteilla, toimitettava tälle toiselle jäsenvaltiolle jäljennös suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta ja asiaankuuluvasta ympäristöselostuksesta ennen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.2. Jos jäsenvaltiolle on 1 kohdan mukaisesti lähetetty jäljennös suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta sekä ympäristöselostuksesta, sen on ilmoitettava toiselle jäsenvaltiolle, haluaako se neuvotella asiasta ennen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista. Jos se ilmoittaa haluavansa neuvotella asiasta, asianomaisten jäsenvaltioiden on aloitettava neuvottelut suunnitelman tai ohjelman toteuttamisen aiheuttamista todennäköisistä rajat ylittävistä ympäristövaikutuksista ja tällaisten vaikutusten vähentämiseksi tai poistamiseksi suunnitelluista toimenpiteistä.Jos tällaisia neuvotteluja käydään, asianomaisten jäsenvaltioiden on sovittava yksityiskohtaisista järjestelyistä sen varmistamiseksi, että 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille ja 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulle yleisölle siinä jäsenvaltiossa, johon kohdistuu todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, ilmoitetaan asiasta ja annetaan tilaisuus esittää mielipiteensä kohtuullisessa ajassa.3. Jos jäsenvaltioiden on aloitettava neuvottelut tämän artiklan mukaisesti, niiden on neuvottelujen alkaessa sovittava kohtuullisesta neuvotteluaikataulusta.8 artiklaPäätöksentekoTämän direktiivin 5 artiklan mukaisesti laadittu ympäristöselostus, 6 artiklan mukaisesti esitetyt mielipiteet ja 7 artiklan mukaisesti käytyjen valtioiden välisten neuvottelujen tulokset on otettava huomioon suunnitelmaa tai ohjelmaa valmisteltaessa ja ennen sen hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.9 artiklaPäätöksestä tiedottaminen1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun suunnitelma tai ohjelma hyväksytään, 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille, yleisölle ja 7 artiklan mukaisesti neuvotteluosapuolena olleelle jäsenvaltiolle ilmoitetaan asiasta, sekä että tällaisen ilmoituksen saaneiden saataville toimitetaan seuraavat asiakirjat:a) hyväksytty suunnitelma tai ohjelma,b) lausunto siitä, miten ympäristönäkökohdat on otettu suunnitelmassa tai ohjelmassa huomioon ja miten 5 artiklan mukaisesti laadittu ympäristöselostus, 6 artiklan mukaisesti esitetyt mielipiteet ja 7 artiklan mukaisesti käytyjen neuvottelujen tulokset on 8 artiklan mukaisesti otettu huomioon, sekä syyt siihen, miksi hyväksytty suunnitelma tai ohjelma on valittu, kun otetaan huomioon muut käsitellyt kohtuulliset vaihtoehdot,c) seurantaa koskevat toimenpiteet, joista on päätetty 10 artiklan mukaisesti.2. Jäsenvaltioiden on määriteltävä 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen antamista koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt.10 artiklaSeuranta1. Jäsenvaltioiden on seurattava suunnitelmien ja ohjelmien toteuttamisen merkittäviä ympäristövaikutuksia, jotta ne voivat muun muassa osoittaa odottamattomat haitalliset vaikutukset aikaisessa vaiheessa ja ryhtyä tarpeellisiin parannustoimiin.2. Olemassa olevia seurantajärjestelyjä voidaan tarvittaessa käyttää 1 kohdan noudattamiseksi, jotta päällekkäisyydet seurannassa voidaan välttää.11 artiklaSuhde yhteisön muuhun lainsäädäntöön1. Tämän direktiivin mukaisesti suoritetulla ympäristöarvioinnilla ei rajoiteta direktiivin 85/337/ETY tai muiden yhteisön oikeuden mukaisten vaatimusten noudattamista.2. Jotta vältetään muun muassa kaksinkertainen arviointi, jäsenvaltiot voivat sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien osalta, joita koskeva velvoite tehdä arviointeja ympäristövaikutuksista johtuu samanaikaisesti sekä tästä direktiivistä että muusta yhteisön lainsäädännöstä, säätää yhteensovitetuista tai yhteisistä menettelyistä, jotka täyttävät asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön vaatimukset.3. Euroopan yhteisön yhteisrahoittamien suunnitelmien ja ohjelmien osalta on tämän direktiivin mukainen ympäristöarviointi tehtävä sovellettavan yhteisön lainsäädännön erityissäännösten mukaisesti.12 artiklaTietojen vaihto, kertomukset ja tarkistaminen1. Jäsenvaltiot ja komissio vaihtavat tietoja tämän direktiivin soveltamisesta saaduista kokemuksista.2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ympäristöselostusten laatu täyttää tämän direktiivin vaatimukset, ja ilmoitettava komissiolle kaikista näiden selostusten laatua koskevista toimenpiteistään.3. Komissio lähettää ennen 21 päivää heinäkuuta 2006 Euroopan parlamentille ja neuvostolle ensimmäisen kertomuksen direktiivin soveltamisesta ja toimivuudesta.Kertomukseen liitetään tarvittaessa ehdotuksia tämän direktiivin muuttamiseksi, jotta ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset voidaan ottaa entistä paremmin huomioon perustamissopimuksen 6 artiklan mukaisesti, sekä jotta voidaan ottaa huomioon jäsenvaltioissa tämän direktiivin soveltamisesta saadut kokemukset. Komissio tarkastelee erityisesti mahdollisuutta laajentaa tämän direktiivin soveltamisalaa muille alueille tai aloille ja muun tyyppisiin suunnitelmiin tai ohjelmiin.Uusi arviointikertomus toimitetaan tämän jälkeen seitsemän vuoden välein.4. Komissio antaa kertomuksen tämän direktiivin sekä asetusten (EY) N:o 1260/1999 ja (EY) N:o 1257/1999 välisestä suhteesta hyvissä ajoin ennen kyseisissä asetuksissa säädettyjen ohjelmakausien päättymistä, jotta varmistetaan tässä direktiivissä ja myöhemmissä yhteisön asetuksissa omaksuttujen lähestymistapojen johdonmukaisuus.13 artiklaDirektiivin täytäntöönpano1. Jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ennen 21 päivää heinäkuuta 2004. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3. Edellä 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu velvoite koskee niitä suunnitelmia ja ohjelmia, joiden ensimmäinen virallinen valmisteluasiakirja valmistuu 1 kohdassa tarkoitetun päivän jälkeen. Niiden suunnitelmien ja ohjelmien osalta, joiden ensimmäinen valmisteluasiakirja valmistuu ennen kyseistä päivää ja jotka hyväksytään tai joita koskeva lainsäädäntämenettely aloitetaan yli 24 kuukautta sen jälkeen, on noudatettava 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua velvoitetta, jolleivat jäsenvaltiot päätä tapauskohtaisesti, ettei tämä ole mahdollista, ja ilmoita päätöksestään yleisölle.4. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen 21 päivää heinäkuuta 2004 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden lisäksi erikseen tiedot suunnitelma- ja ohjelmatyypeistä, joista 3 artiklan mukaisesti tehdään tämän direktiivin nojalla ympäristöarviointi. Komissio toimittaa nämä tiedot jäsenvaltioiden käyttöön. Tiedot päivitetään säännöllisesti.14 artiklaVoimaantuloTämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.15 artiklaOsoitusTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 27 päivänä kesäkuuta 2001.Euroopan parlamentin puolestaPuhemiesN. FontaineNeuvoston puolestaPuheenjohtajaB. Rosengren(1) EYVL C 129, 25.4.1997, s. 14 jaEYVL C 83, 25.3.1999, s. 13.(2) EYVL C 287, 22.9.1997, s. 101.(3) EYVL C 64, 27.2.1998, s. 63 jaEYVL C 374, 23.12.1999, s. 9.(4) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 20. lokakuuta 1998 (EYVL C 341, 9.11.1998, s. 18) ja vahvistettu 16. syyskuuta 1999 (EYVL C 54, 25.2.2000, s. 76), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 30. maaliskuuta 2000 (EYVL C 137, 16.5.2000, s. 11), ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 6. syyskuuta 2000 (EYVL C 135, 7.5.2001, s. 155). Euroopan parlamentin päätös, tehty 31. toukokuuta 2001, neuvoston päätös, tehty 5. kesäkuuta 2001.(5) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 5.(6) EYVL L 275, 10.10.1998, s. 1.(7) EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5).(8) EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/62/EY (EYVL L 305, 8.11.1997, s. 42).(9) EYVL L 103, 25.4.1979, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se viimeksi muutettuna direktiivillä 97/49/EY (EYVL L 223, 13.8.1997, s. 9).(10) EYVL L 327, 22.12.2000, s. 1.(11) Asetuksessa (EY) N:o 1260/1999 säädetty ohjelmakausi on 2000-2006, ja asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 säädetyt ohjelmakaudet ovat 2000-2006 ja 2000-2007.(12) Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21 päivänä kesäkuuta 1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, 26.6.1999, s. 1).(13) Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999 (EYVL L 160, 26.6.1999, s. 80).LIITE I5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedotTiedot, jotka on annettava 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jollei 5 artiklan 2 ja 3 kohdasta muuta johdu:a) suunnitelman tai ohjelman pääasiallinen sisältö, päätavoitteet ja suhde muihin asiaan liittyviin suunnitelmiin ja ohjelmiin,b) ympäristön nykytilaan liittyvät merkitykselliset näkökohdat ja sen todennäköinen kehitys, jos suunnitelmaa tai ohjelmaa ei toteuteta,c) ympäristön ominaispiirteet sellaisten alueiden osalta, joihin todennäköisesti kohdistuu merkittäviä vaikutuksia,d) kaikki suunnitelman tai ohjelman kannalta merkitykselliset olemassa olevat ympäristöongelmat, mukaan lukien erityisesti ne ongelmat, jotka koskevat alueita, joilla on erityistä ympäristöllistä merkitystä, esimerkiksi direktiivin 79/409/ETY ja 92/43/ETY mukaisesti nimetyt alueet,e) kansainvälisesti, yhteisön tai jäsenvaltioiden tasolla vahvistetut suunnitelman tai ohjelman kannalta merkitykselliset ympäristönsuojelutavoitteet ja tapa, jolla mainitut tavoitteet ja ympäristönäkökohdat on otettu valmistelussa huomioon,f) todennäköiset merkittävät ympäristövaikutukset(1), mukaan lukien vaikutukset sellaisiin seikkoihin kuten biologiseen monimuotoisuuteen, väestöön, ihmisten terveyteen, eläimistöön, kasvistoon, maaperään, veteen, ilmaan, ilmastotekijöihin, aineelliseen omaisuuteen, kulttuuriperintöön arkkitehtooninen ja arkeologinen perintö mukaan lukien, maisemaan sekä edellä mainittujen tekijöiden välisiin suhteisiin,g) suunnitellut toimenpiteet, joilla aiotaan ehkäistä suunnitelman tai ohjelman toteuttamisesta ympäristölle aiheutuvia haitallisia vaikutuksia, vähentää niitä tai poistaa ne mahdollisimman kattavasti,h) selvitys siitä, miksi käsitellyt vaihtoehdot on valittu, sekä kuvaus siitä, miten arviointi on suoritettu, mukaan lukien kaikki vaikeudet (esimerkiksi tekniset puutteet tai osaamisen puute), joita on kohdattu vaadittuja tietoja koottaessa,i) kuvaus suunnitelluista toimenpiteistä, jotka koskevat seurantaa 10 artiklan mukaisesti,j) yleistajuinen yhteenveto edellä mainituista tiedoista.(1) Näihin olisi luettava toissijaiset, kertyvät ja yhteisvaikutukset sekä lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin pysyvät ja tilapäiset, sekä myönteiset että kielteiset vaikutukset.LIITE IIPerusteet 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettujen vaikutusten todennäköisen merkittävyyden määrittelyä varten1. Suunnitelmien ja ohjelmien ominaispiirteet, ottaen huomioon erityisesti- missä määrin suunnitelmalla tai ohjelmalla vahvistetaan puitteet hankkeille ja muulle toiminnalle sijainnin, luonteen, koon tai toimintaedellytysten osalta tai voimavaroja kohdentamalla,- missä määrin suunnitelma tai ohjelma vaikuttaa muihin suunnitelmiin ja ohjelmiin, mukaan lukien ne, jotka kuuluvat eriasteisten suunnitelmien ja ohjelmien kokonaisuuteen,- suunnitelman tai ohjelman merkitys ympäristönäkökohtien huomioon ottamisen ja erityisesti kestävän kehityksen edistämisen kannalta,- suunnitelman tai ohjelman kannalta merkitykselliset ympäristöongelmat,- suunnitelman tai ohjelman merkitys yhteisön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon kannalta (esim. jätehuoltoon tai vesiensuojeluun liittyvät suunnitelmat ja ohjelmat).2. Vaikutusten ja niiden todennäköisen kohdistumisalueen ominaispiirteet, ottaen huomioon erityisesti- vaikutusten todennäköisyys, kesto, toistuvuus ja palautuvuus,- vaikutusten kertyvyys,- vaikutusten rajat ylittävä luonne,- riskit ihmisten terveydelle tai ympäristölle (esim. onnettomuuksista johtuvat riskit),- vaikutusten suuruus ja alueellinen laajuus (vaikutusten todennäköinen maantieteellinen kohdistumisalue ja sen väestön koko, johon vaikutukset todennäköisesti kohdistuvat),- vaikutusten todennäköisen kohdistumisalueen arvo ja herkkyys, joka johtuu- erityisistä luonnon ominaispiirteistä tai kulttuuriperinnöstä,- ympäristön laatunormien tai raja-arvojen ylittymisestä,- voimaperäisestä maankäytöstä,- vaikutukset alueisiin tai maisemiin, joilla on kansallisesti, yhteisössä tai kansainvälisesti tunnustettu suojeluasema.


Avis juridique important

|

31974L0329

Neuvoston direktiivi 74/329/ETY, annettu 18 päivänä kesäkuuta 1974, elintarvikkeissa sallittuja emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 189 , 12/07/1974 s. 0001 - 0007 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 4 s. 0022  Kreikank. erityispainos: Luku 03 Nide 11 s. 0010  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 4 s. 0022  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 3 s. 0240  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 3 s. 0240

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 18 päivänä kesäkuuta 1974,elintarvikkeissa sallittuja emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (74/329/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan ja 227 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettäerot emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineita koskevien kansallisten säännösten välillä estävät elintarvikkeiden vapaan liikkuvuuden ja saattavat siten johtaa eriarvoisten kilpailun edellytysten muodostumiseen, ja siten ne vaikuttavat suoraan yhteismarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan,edellä tarkoitettua lainsäädäntöä olisi tarpeen lähentää elintarvikkeiden vapaan liikkuvuuden vuoksi,kaikessa elintarvikkeisiin käytettäviä emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineita koskevassa lainsäädännössä olisi ensisijaisesti otettava huomioon kansanterveyden suojelemisesta johtuvat tarpeet ja sen jälkeen kuluttajan suojelu väärennöksiltä sekä, terveyden suojelemisesta johtuvin rajoituksin, myös taloudelliset ja teknologiset tarpeet,edellä tarkoitetun lähentämisen ensimmäisessä vaiheessa laaditaan luettelo niistä emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineista, joita jäsenvaltiot voivat sallia käytettävän elintarvikkeiden valmistukseen, sekä vahvistetaan yleiset puhtausvaatimukset, jotka näiden aineiden on täytettävä,erityisesti aineiden E 408, E 450 c), E 460, E 475, E 480, E 481 ja E 482 osalta tutkimusten edistyminen saattaa tuoda uutta tietoa; sen vuoksi voi olla tarpeen tutkia nämä aineet uudelleen tietyn ajan kuluessa,toisessa vaiheessa neuvosto päättää kunkin mainitun aineen käytön edellytyksistä,tiettyjen jäsenvaltioiden taloudellisten ja teknologisten tarpeiden huomioon ottamiseksi tulisi säätää määräaika, jonka kuluessa nämä jäsenvaltiot voivat sallia tiettyjen aineiden käytön elintarvikkeissa,niitä tapauksia varten, joissa neuvosto siirtää komissiolle toimivallan elintarvikkeita koskevien säännösten täytäntöönpanoon, olisi säädettävä menettelystä jäsenvaltioiden ja komission välisen kiinteän yhteistyön toteuttamiseksi 13 päivänä marraskuuta 1969 tehdyllä neuvoston päätöksellä 69/414/ETY(3) perustetussa pysyvässä elintarvikekomiteassa, jatämä direktiivi ei vaikuta tässä tarkoitettujen aineiden mahdolliseen käyttöön muihin kuin 1 artiklassa määriteltyihin tarkoituksiin ja erityisesti niiden käyttöön täyteaineina suurina pitoisuuksina tiettyihin vähäenergisiin elintarvikkeisiin,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTässä direktiivissä:- emulgointiaineilla ja stabilointiaineilla tarkoitetaan aineita, jotka elintarvikkeisiin lisättyinä luovat mahdollisuudet kahden tai useamman toisiinsa sekoittumattoman aineen tasaisen dispersion muodostumiselle ja ylläpitämiselle;- sakeuttamisaineilla tarkoitetaan aineita, jotka lisättyinä elintarvikkeeseen lisäävät sen viskositeettia;- hyytelöimisaineilla tarkoitetaan aineita, jotka elintarvikkeeseen lisättyinä tekevät sen koostumuksesta hyytelömäisen.2 artikla1. Jäsenvaltiot eivät saa sallia emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineina elintarvikkeissa käytettäviksi muita kuin niitä aineita, jotka on lueteltu liitteessä I, ja soveltuvin osin vain siinä mainituin edellytyksin.2. Kuitenkin liitteessä I olevien numeroiden E 408, E 450 c), E 460, E 475, E 480, E 481 ja E 482 kohdalla mainittujen aineiden osalta neuvosto perustamissopimuksen 100 artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti voi päättää viiden vuoden määräajassa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta ja komission tutkimuksen jälkeen poistaa ne liitteestä tai muuttaa niiden asemaa.3 artikla1. Poiketen siitä, mitä 2 artiklan 1 kohdassa säädetään ja viiden vuoden ajan tämän direktiivin tiedoksi antamisesta jäsenvaltiot voivat sallia liitteessä II lueteltujen aineiden käytön elintarvikkeisiin.2. Jos jäsenvaltio 1 kohdan mukaan valitsee jonkin muun vaihtoehdon kuin pelkästään pitää voimassa sen lainsäädännön, joka sillä oli voimassa tätä direktiiviä tiedoksi annettaessa, sen on ilmoitettava toteutetuista toimenpiteistä muille jäsenvaltioille ja komissiolle viipymättä sekä esitettävä seikat, joita se pitää näiden toimenpiteiden perusteena.3. Ennen 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn määräajan päättymistä neuvosto voi perustamissopimuksen 100 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen sisällyttää liitteeseen I aineet, joihin viitataan 1 kohdassa.Edellä 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa neuvosto voi perustamissopimuksen 100 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen päättää jostakin muustakin sopivasta toimenpiteestä.4 artiklaNeuvosto päättää perustamissopimuksen 100 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen niin pian kuin mahdollista, mihin elintarvikkeisiin voidaan lisätä liitteessä I lueteltuja aineita, ja edellytyksistä niiden lisäämiselle.5 artikla1. Jos jonkin liitteessä I luetellun aineen käyttö elintarvikkeessa tai sellaisiin aineisiin sisältyvän 6 artiklassa tarkoitetun yhden tai useamman aineen määrä voi olla vaaraksi ihmisten terveydelle, jäsenvaltio voi enintään yhden vuoden ajaksi keskeyttää luvan käyttää tätä ainetta tai alentaa kyseisen yhden tai useamman aineen korkeimpia sallittuja pitoisuuksia. Jäsenvaltion on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle, joka kuulee jäsenvaltioita.2. Neuvosto päättää viipymättä yksimielisesti komission ehdotuksesta, tulisiko liitteen I luetteloa muuttaa, ja säätää tarvittaessa direktiiveillä tarpeellisista muutoksista. Neuvosto voi myös tarvittaessa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta pidentää 1 kohdassa tarkoitettua määräaikaa enintään yhdellä vuodella.6 artikla1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että liitteessä I luetellut ja elintarvikkeisiin käytettäviksi tarkoitetut aineet täyttävät:a) seuraavat puhtausvaatimukset:- ne eivät saa sisältää toksikologisesti haitallisia määriä mitään alkuainetta, erityisesti eivät raskasmetalleja;- ne saavat sisältää enintään 3 mg/kg arsenia tai enintään 10 mg/kg lyijyä;- ne saavat sisältää, lukuun ottamatta niitä poikkeustapauksia, jotka johtuvat b alakohdassa tarkoitettujen erityisten puhtausvaatimusten vahvistamisesta, enintään 50 mg/kg kuparia ja sinkkiä yhteensä, kuitenkin niin, ettei sinkin määrä saa olla suurempi kuin 25 mg/kg; kuitenkaan kuparin vahvistettua raja-arvoa ei sovelleta pektiineihin;b) erityiset puhtausvaatimukset, jotka on laadittu 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti; näihin vaatimuksiin sisältyy myös pektiinikuparin enimmäispitoisuus.2. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava, etteivät liitteessä I olevien numeroiden kohdalla tarkoitetut aineet E 471, E 472 b), E 473, E 474, E 475 ja E 477 lisäksi sisällä enempää kuin kuusi prosenttia liitteessä I olevan numeron E 470 kohdalla lueteltuja aineita natriumoleaattina ilmaistuna.7 artikla1. Neuvosto antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta direktiivit erityisistä puhtausvaatimuksista liitteessä I luetelluille aineille.2. Seuraavista asioista päätetään 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen:- tarvittavat analyysimenetelmät 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen yleisten ja erityisten puhtausvaatimusten ja 6 artiklan 2 kohdassa mainitun raja-arvon tarkastamista varten;- näytteenottomenettely sekä emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineiden kvalitatiiviset ja kvantitatiiviset analyysimenetelmät elintarvikkeissa.8 artikla1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että aineita, jotka on lueteltu liitteessä I ja joita saa käyttää elintarvikkeissa 1 artiklassa lueteltuun tarkoitukseen, saa saattaa markkinoille ainoastaan, jos niiden pakkauksissa tai säiliöissä on seuraavat tiedot:a) valmistajan nimi ja osoite tai sellaisen myyjän nimi ja osoite, joka on vastuussa sen jäsenvaltion lainsäädännössä tarkoitetulla tavalla, jossa hän asuu; henkilöä, joka tuo maahan valmistetta kolmannesta maasta, on pidettävä valmistajana;b) aineen numero ja nimi siten kuin liitteessä I annetaan;c) ilmaisu "elintarvikkeisiin (käyttö rajoitettu)";d) jos liitteessä I lueteltuja aineita, sekoitetaan toistensa kanssa, muiden lisäaineiden kanssa ja tarvittaessa sellaisten aineiden kanssa, joihin ne voidaan liuottaa tai laimentaa:- jokaisen ainesosan nimi tai tarvittaessa numero, siten kuin liitteessä I esitetään;- jos sekoitetaan muiden lisäaineiden kanssa, näiden prosenttiosuus, jos tämä vaatimus sisältyy muita lisäaineryhmiä koskeviin säännöksiin.2. Edellä 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen seosten osalta jäsenvaltiot voivat myös säätää, että on pakollista ilmoittaa niiden liitteessä I lueteltujen aineiden prosenttiosuudet, joiden määristä elintarvikkeissa kansallisessa lainsäädännössä säädetään rajoituksia, paitsi silloin kun samaa rajoitusta sovelletaan yksinään tai yhdessä kaikkiin seoksessa oleviin ainesosiin.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle kaikista edellisen alakohdan mukaisesti toteutetuista toimenpiteistä.3. Antaessaan säännöksiä, joista säädetään 4 artiklassa, neuvosto vahvistaa myös yhteisössä myöhemmin sovellettavat säännöt 1 kohdan d alakohdassa mainittujen seosten aineosien merkitsemisestä.4. Jäsenvaltiot eivät saa kieltää liitteessä I lueteltujen aineiden tuontia alueelleen eikä niiden pitämistä siellä kaupan ainoastaan siitä syystä, että ne pitävät pakkausmerkintöjä riittämättöminä, jos kohdassa 1 vaaditut tiedot annetaan pakkauksissa tai astioissa ja jos 1 kohdan b ja c alakohdassa luetellut tiedot annetaan ainakin yhdellä yhteisön virallisella kielellä. Jokainen vastaanottajavaltio voi kuitenkin vaatia viimeksi tarkoitetut tiedot annettaviksi sen virallisilla kielillä.9 artiklaEdellä 2 artiklaa ei sovelleta:a) elintarvikkeisiin, joilla on emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- tai hyytelöimisominaisuuksia, esimerkiksi muniin, jauhoon tai tärkkelyksiin;b) emulgointiaineisiin, joita käytetään pintakäsittelyaineissa;c) happoihin, emäksiin ja suoloihin, jotka lisättyinä elintarvikkeeseen valmistuksen aikana muuttavat tai stabiloivat pH:n;d) veriplasmaan, modifioituihin tärkkelyksiin, elintarvikekelpoiseen liivatteeseen ja hydrolysoituihin ruoan proteiineihin ja niiden suoloihin.10 artikla1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asiat saattaa pysyvän elintarvikekomitean, jäljempänä "komitea", käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan sellaisella 41 äänen enemmistöllä, joka saadaan, kun jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3. a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.c) Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa ehdotuksen tekemisestä, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.11 artiklaMitä 10 artiklassa säädetään, sovelletaan 18 kuukauden ajan siitä päivästä, jona asia ensimmäisen kerran saatettiin komitean käsiteltäväksi 10 artiklan 1 kohtaa noudattaen.12 artikla1. Tätä direktiiviä on sovellettava myös emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineisiin, jotka on tarkoitettu käytettäviksi yhteisöön tuotuihin elintarvikkeisiin.2. Tätä direktiiviä ei sovelleta emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineisiin eikä elintarvikkeisiin, jotka on tarkoitettu vietäviksi yhteisön ulkopuolelle.13 artiklaJäsenvaltioiden on yhden vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta muutettava lainsäädäntönsä edellä olevien säännösten mukaiseksi ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Muutettua lainsäädäntöä on sovellettava viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.14 artiklaTätä direktiiviä sovelletaan myös Ranskan merentakaisilla alueilla.15 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 18 päivänä kesäkuuta 1974.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaJ. ERTL(1) EYVL N:o C 139, 28.10.1969, s. 45(2) EYVL N:o C 144, 8.11.1969, s. 8(3) EYVL N:o L 291, 19.11.1969, s. 9LIITE IElintarvikkeissa sallitut emulgointi-, stabilointi-, sakeuttamis- ja hyytelöimisaineet>TAULUKON PAIKKA>LIITE IINimityksetKaraiakumiPolykondensoitujen risiinirasvahappojen polyglyserolin osaesteritSorbitaanimonopalmitaattiSorbitaanimonostearaattiSorbitaanitristearaattiPolyoksietyleeni(20)sorbitaanimonolauraattiPolyoksietyleeni(20)sorbitaanimonopalmitaattiPolyoksietyleeni(20)sorbitaanimonostearaattiPolyoksietyleeni(20)sorbitaanitristearaattiPolyoksietyleeni(20)sorbitaanimonoleaattiPolyoksietyleeni(8)stearaattiPolyoksietyleeni(40)stearaattiLämpökäsitellystä soijaöljystä saatujen rasvahappojen glyseroliset esteritGhattikumiKsantaanikumiKvillajaMaitohapon ja elintarvikerasvahappojen sekä glyserolin ja propyleeniglykolin (1,2-propaanidioli) esteritSorbitaanimonolauraattiSorbitaanimonoleaattiNatriumdioktyylisulfusukkinaattiAmmoniumfosfatidit (emulgoimisaine YN)


Avis juridique important

|

31995L0021

Neuvoston direktiivi 95/21/EY annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995 alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta)

Virallinen lehti nro L 157 , 07/07/1995 s. 0001 - 0019

NEUVOSTON DIREKTIIVI 95/21/EY annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995 alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta)EUROOPAN YHTEISÖN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 2 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä(3),sekä katsoo, ettäyhteisö on vakavasti huolestunut merionnettomuuksista sekä jäsenvaltioiden merialueiden ja rannikoiden saastumisesta,yhteisö on samoin huolestunut asumis- ja työskentelyolosuhteista aluksilla,neuvosto antoi 25 päivänä tammikuuta 1993 pitämässään kokouksessa päätelmät, joiden mukaan yhteisöä ja sen jäsenvaltioita kehotetaan varmistamaan asiaan liittyvien kansainvälisten meriturvallisuutta ja ympäristön saastumisen ehkäisemistä koskevien standardien tehokkaampi soveltaminen ja täytäntöönpano sekä soveltamaan uusia toimenpiteitä niiden tultua hyväksytyiksi,neuvosto kehotti merten turvallisuutta koskevasta yhteisestä politiikasta(4) 8 päivänä kesäkuuta 1993 annetussa päätöslauselmassa komissiota mahdollisimman nopeasti toimittamaan neuvostolle ehdotukset erityistoimista ja muodollisista ehdotuksista alusten tarkastusta koskevista perusteista, mukaan lukien pysäyttämissääntöjen yhdenmukaistaminen ja tarkastustulosten mahdollinen julkaiseminen ja yhteisön satamiin pääsyn kieltäminen,turvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja laivojen asumis- ja työskentelyolosuhteita voidaan tehokkaasti parantaa vähentämällä merkittävästi alikuntoisten alusten määrää yhteisön vesillä ja soveltamalla tiukasti kansainvälisiä yleissopimuksia, sääntöjä ja päätöslauselmia,sen valvominen, että alukset täyttävät turvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevat kansainväliset standardit, kuuluu pääasiassa lippuvaltiolle; yhä suurempi osa lippuvaltioista kuitenkin jättää kansainväliset standardit toimeenpanematta ja noudattamatta; tästä syystä sen valvominen, että alukset täyttävät turvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevat kansainväliset standardit on tapahduttava myös satamavaltioiden toimesta,jäsenvaltioiden yhdenmukaistettu lähestymistapa näiden kansainvälisten standardien tehokkaaksi täytäntöönpanemiseksi niiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtivien ja niiden satamia käyttävien alusten suhteen estää kilpailun vääristymisen,yhteisön oikeudelliset puitteet tarkastustoimien yhdenmukaistamiseksi ovat keskeinen tekijä sen varmistamiseksi, että merenkulun turvallisuuden ja saastumisen ehkäisemisen periaatteita, jotka ovat yhteisön liikenne- ja ympäristöpolitiikan ydinaluetta, sovelletaan yhdenmukaisesti,merten saastuminen on luonteeltaan rajat ylittävä ilmiö; toissijaisuusperiaatteen mukaisesti ennaltaehkäisevien toimien kehittäminen tällä alalla jäsenvaltioiden aluevesiin liittyvien merten osalta tapahtuu parhaiten yhteisön tasolla, koska jäsenvaltiot eivät voi yksinään toteuttaa riittäviä ja tehokkaita toimia,neuvoston direktiivin antaminen on sopiva menettely satamavaltioiden harjoittaman tarkastuksen oikeudellisten puitteiden ja yhdenmukaistettujen sääntöjen ja perusteiden määräämiseksi,olisi hyödynnettävä sitä kokemusta, joka on saatu Pariisissa 26 päivänä tammikuuta 1982 allekirjoitetun satamavaltioiden harjoittamaa tarkastustoimintaa (PSC) koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan (MOU) voimassaoloaikana,jokainen jäsenvaltio tarkastaa vuosittain ainakin 25 prosenttia sen satamiin saapuvien ulkomaalaisten alusten kokonaismäärästä, mikä tarkoittaa käytännössä, että suuri määrä kulloinkin yhteisön alueella liikennöivistä aluksista on tarkastettuja,olisi toimittava edelleen tavoitteellisemman järjestelmän aikaansaamiseksi,satamavaltioiden suorittamia tarkastuksia koskevat säännöt ja menettelytavat, mukaan lukien alusten pysäyttämisen perusteet, on yhdenmukaistettava sen varmistamiseksi, että tarkastukset ovat yhtä tehokkaita kaikissa satamissa, mikä vähentäisi myös merkittävästi niiden satamien valikoivaa käyttöä määräsatamina, joissa tehdään perusteellisia tarkastuksia,komission "Merten turvallisuutta koskeva yhteinen politiikka" -nimisessä tiedonannossa julkaistut merionnettomuus-, pysäyttämis- ja puutetilastot sekä MOU:n vuosikatsaukset osoittavat, että tietyille aluskategorioille on tehtävä lisätarkastuksia,asiaa koskevien yleissopimusten täyttämättä jättäminen on saatava loppumaan; alukset, jotka on velvoitettu poistamaan niissä esiintyvät puutteet, niissä tapauksissa jolloin puutteet selvästi aiheuttavat turvallisuus-, terveys- tai ympäristövaaran, on pysäytettävä siksi ajaksi kunnes puutteet on korjattu,aluksille on annettava mahdollisuus valittaa toimivaltaisten viranomaisten tekemistä pysäyttämispäätöksistä aluksen aiheettomaan pysäyttämiseen ja viivyttämiseen johtavien kohtuuttomien päätösten ehkäisemiseksi,tarkastussataman infrastruktuuri voi olla sellainen, että toimivaltaisen viranomaisen on pakko antaa alukselle lupa siirtyä sopivalle korjaustelakalle edellyttäen, että alus noudattaa siirtymisehtoja; alikuntoiset alukset olisivat edelleen uhkana turvallisuudelle, terveydelle tai ympäristölle ja saisivat taloudellista hyötyä siitä, että niitä ei saateta yleissopimusten asiaa koskevien määräysten mukaisiksi ja niiltä olisi siksi evättävä pääsy kaikkiin yhteisön satamiin,on tilanteita, joissa alukselle, jolta on evätty pääsy yhteisön satamiin, on annettava pääsylupa; sellaisissa tilanteissa alukselle olisi myönnettävä pääsy ainoastaan yhteen satamaan ja vain siten, että kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin on ryhdytty sen turvallisen satamaantulon varmistamiseksi,aluksen rakennetta, varustusta ja miehistöä koskevien yleissopimusten vaatimusten monimutkaisuuden vuoksi tarkastajien tekemien päätösten seurausten vakavuus sekä välttämättömyys, että tarkastajat tekevät täysin puolueettomia päätöksiä, tarkastuksia voivat saada suorittaa vain tarkastajat, jotka ovat valtion virkamiehiä tai muita asianmukaisesti valtuutettuja, kokeneita ja asioihin hyvin perehtyneitä henkilöitä,luotseilla ja satamaviranomaisilla voi olla hyödyllistä tietoa kyseisten alusten ja niiden miehistön puutteista,yhteistyö jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja muiden viranomaisten tai järjestöjen välillä on välttämätöntä tehokkaan seurannan varmistamiseksi sellaisten alusten osalta, joissa on ilmennyt puutteita ja joille on annettu lupa jatkaa matkaansa, sekä satamissa olevia aluksia koskevan tiedon vaihtamiseksi,SIRENAC E -niminen, MOU:n puitteissa luotu tietojärjestelmä antaa tämän direktiivin soveltamiseksi tarpeellisia lisätietoja,tietojen julkaiseminen aluksista, jotka eivät täytä kansainvälisiä turvallisuutta, terveyttä ja meriympäristön suojelua koskevia standardeja, voi osoittautua tehokkaaksi pelotteeksi, joka estää rahtaajia käyttämästä tällaisia aluksia, sekä yllykkeeksi laivanvarustajille korjata puutteet kuitenkaan heitä siihen pakottamatta,kaikki kustannukset, jotka liittyvät sellaisten alusten tarkastamiseen, jotka on pysäytettävä, olisi perittävä laivanvarustajalta tai liikenteenharjoittajalta, jatämän direktiivin täytäntöönpanossa olisi käytettävä hyväksi vaarallisia tai ympäristöä pilaavia aineita kuljettavia aluksia koskevista vähimmäisvaatimuksista niiden ollessa matkalla yhteisön merisatamiin tai poistuessa sieltä 13 päivänä syyskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/75/ETY(5) 12 artiklalla perustettua komiteaa avustamaan komissiota jäsenvaltioiden tarkastusvelvollisuuksien mukauttamisessa saavutettuun kokemukseen, ottaen huomioon MOU:n piirissä tapahtunut kehitys, sekä tarvittaessa liitteiden mukauttamiseksi kansainvälisten järjestöjen yleissopimuksiin, pöytäkirjoihin, sääntöihin ja päätöslauselmiin sekä MOU:in tehtyihin muutoksiin,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTarkoitusTällä direktiivillä on tarkoitus osaltaan vaikuttaa siihen, että alikuntoisten alusten määrä vähenisi merkittävästi jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä:- lisäämällä kaikkien valtioiden lippujen alla purjehtivien alusten kansainvälisen ja asiaa koskevan merenkulun turvallisuutta, meriympäristön suojelua ja asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevan yhteisön lainsäädännön noudattamista,- luomalla yhteiset perusteet satamavaltioiden suorittamalle alustarkastukselle ja yhdenmukaistamalla tarkastus- ja pysäyttämismenettely, ottaen huomioon jäsenvaltioiden merenkulkuviranomaisten Pariisissa allekirjoitetussa satamavaltioiden suorittamaa tarkastustoimintaa koskevassa yhteisymmärryspöytäkirjassa (MOU) antamat sitoumukset.2 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä ja sen liitteissä tarkoitetaan:1) `yleissopimuksilla`- vuoden 1966 kansainvälistä lastiviivasopimusta (LL 66),- vuoden 1974 kansainvälistä yleissopimusta ihmishengen turvallisuudesta merellä (SOLAS 74),- vuoden 1973 kansainvälistä yleissopimusta alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä sekä siihen liittyvää vuoden 1978 pöytäkirjaa (MARPOL 73/78),- vuoden 1978 kansainvälistä merenkulkijoiden koulutusta, pätevyyskirjoja ja vahdinpitoa koskevaa yleissopimusta (STCW 78),- vuoden 1972 yleissopimusta kansainvälisistä säännöistä yhteentörmäämisen estämiseksi merellä (COLREG 72),- vuoden 1969 kansainvälistä aluksenmittausyleissopimusta sekä- vuoden 1976 yleissopimusta kauppa-aluksissa noudatettavasta vähimmäistasosta (ILO N:o 147)sekä tämän direktiivin antamispäivänä voimassa olevia näihin yleissopimuksiin liittyviä pöytäkirjoja ja muutoksia sekä pakollisia koodeja;2) `MOU`:lla satamavaltioiden suorittamia tarkastuksia koskevaa, Pariisissa 26 päivänä tammikuuta 1982 allekirjoitettua Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjaa, sellaisena kuin se on tämän direktiivin antamispäivänä;3) `aluksella` meriliikenteessä olevaa alusta, johon sovelletaan yhtä tai useampaa yleissopimusta ja joka purjehtii muun kuin kyseisen satamavaltion lipun alla;4) `off-shore-rakenteella` merenpohjaan kiinnitettyä tai kelluvaa alustaa, jota käytetään jäsenvaltion mannerjalustalla tai sen yläpuolella;5) `tarkastajalla` valtion virkamiestä tai muuta henkilöä, jonka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on asianmukaisesti valtuuttanut suorittamaan satamavaltiotarkastuksia ja joka on vastuussa kyseiselle toimivaltaiselle viranomaiselle;6) `tarkastuksella` käyntiä aluksella asiaa koskevien todistuskirjojen ja muiden asiakirjojen voimassaolon tarkastamiseksi sekä aluksen kunnon, sen varusteiden ja miehistön sekä miehistön asumis- ja työskentelyolosuhteiden tarkastamiseksi;7) `yksityiskohtaisella tarkastuksella` tarkastusta, jonka yhteydessä alus, sen varusteet ja henkilökunta kokonaisuudessaan tai, tarvittaessa, osa siitä alistetaan, 6 artiklan 3 kohdassa määritellyissä olosuhteissa, perusteelliselle tarkastukselle, joka kattaa aluksen rakenteen, varusteet, miehityksen, asumis- ja työskentelyolosuhteet sekä sen, noudatetaanko aluksella vaadittavia toimintatapoja;8) `laajennetulla tarkastuksella` 7 artiklassa määriteltyä tarkastusta;9) `pysäyttämisellä` aluksen matkaanlähdön muodollista epäämistä sellaisten havaittujen puutteiden takia, jotka yksin tai yhdessä tekevät aluksesta merikelvottoman;10) `toiminnon kieltämisellä` alukselle annettua muodollista kieltoa jatkaa jotakin toiminnoistaan sen vuoksi, että havaitut puutteet tekisivät yksinään tai yhdessä toiminnon jatkamisen vaaralliseksi.3 artiklaSoveltamisala1. Tätä direktiiviä sovelletaan sellaiseen alukseen ja sen miehistöön, joka- saapuu jäsenvaltion satamaan tai off-shore-rakenteen luo, tai- on ankkuroituna sellaisen sataman tai rakenteen edustalla.Mitä tässä artiklassa säädetään, ei vaikuta asiaa koskevien kansainvälisten yleissopimusten mahdollistamiin jäsenvaltion väliintulo-oikeuksiin.2. Jäsenvaltioiden on sovellettava alle 500 bruttorekisteritonnin aluksiin asiaa koskevan yleissopimuksen määräyksiä ja, jos mitään yleissopimusta ei sovelleta, toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, etteivät kyseiset alukset muodostaisi selvää vaaraa turvallisuudelle, terveydelle tai ympäristölle. Soveltaessaan tätä kohtaa, jäsenvaltioiden on otettava huomioon MOU:n liite 1.3. Tarkastaessaan alusta, jonka lippuvaltio ei ole liittynyt tiettyyn yleissopimukseen, jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei alus ja sen miehistö saa osakseen parempaa kohtelua kuin kyseiseen yleissopimukseen liittyneen lippuvaltion alus.4. Tämän direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu kalastusalukset, sota-alukset, avustavat sota-alukset, yksinkertaiset puiset alukset, ei-kaupallisiin tarkoituksiin käytettävät julkisen vallan alukset sekä ei-ammattimaisessa käytössä olevat huviveneet.4 artiklaTarkastuselinJäsenvaltioilla on oltava alusten tarkastamista varten soveltuvat kansalliset merenkulkuhallinnot, jäljempänä toimivaltainen viranomainen, ja niiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden toimivaltaiset viranomaiset suorittavat tehtävänsä tässä direktiivissä määrätyllä tavalla.5 artiklaTarkastusvelvoitteet1. Jokaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on suoritettava vuosittain sellainen määrä tarkastuksia, joka vastaa ainakin 25 prosenttia niiden yksittäisten alusten määrästä, jotka ovat käyneet sen satamissa yhden edustavan kalenterivuoden aikana.2. Valikoidessaan aluksia tarkastusta varten toimivaltaisen viranomaisen on annettava etusija liitteessä I mainituille aluksille.3. Jäsenvaltioiden on oltava tarkastamatta sellaisia aluksia, jotka jokin jäsenvaltio on tarkastanut viimeksi kuluneiden kuuden kuukauden aikana, jos:- alusta ei ole lueteltu liitteessä I,- mistään puutteesta ei ole tehty ilmoitusta edellisen tarkastuksen jälkeen,- tarkastukseen ei ole ilmeistä perustetta.4. Mitä 3 kohdassa säädetään, ei sovelleta niihin käyttötarkastuksiin, joista yleissopimuksissa säädetään erikseen.5. Jäsenvaltioiden ja komission on toimittava yhteistyössä pyrkiessään määrittelemään painopisteet ja käytänteet niiden alusten löytämiseksi, joissa luultavimmin esiintyy puutteita.Tämän artiklan myöhempi muuttaminen, lukuun ottamatta 1 kohdassa mainittua 25 prosentin lukua, toteutetaan 19 artiklan määräysten mukaisesti.6 artiklaTarkastusmenettely1. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että tarkastaja ainakina) tarkastaa liitteessä II luetellut todistuskirjat ja muut asiakirjat soveltuvassa määrin,b) varmistuu aluksen yleisestä kunnosta, konehuone ja asuintilat sekä hygieeniset olosuhteet mukaan lukien.2. Tarkastaja voi tarkastaa kaikki asiaan liittyvät todistuskirjat ja muut asiakirjat, lukuun ottamatta liitteessä II lueteltuja, joiden yleissopimusten mukaisesti on oltava aluksella.3. Jos 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen jälkeen on ilmennyt ilmeistä aihetta olettaa, että aluksen tai sen varusteiden kunto tai miehistö eivät olennaisesti täytä yleissopimuksen asiaan liittyviä vaatimuksia, on suoritettava yksityiskohtaisempi tarkastus, johon kuuluu sen lähempi tarkastaminen, vastaako alus sen käytölle asetettuja vaatimuksia."Ilmeinen aihe" on olemassa, kun tarkastaja havaitsee seikkoja, jotka hänen ammatillisen harkintansa mukaan oikeuttavat tekemään alukselle, sen varusteille tai henkilökunnalle yksityiskohtaisen tarkastuksen.Liitteessä II on annettu esimerkkejä "ilmeisistä aiheista".4. Liitteessä IV eriteltyjä menettelytapoja ja ohjeita alusten tarkastamisesta on myös noudatettava.7 artiklaEräiden alusten laajennettu tarkastus1. Kun on ilmeistä aihetta suorittaa yksityiskohtaisempi tarkastus liitteessä V lueteltuihin luokkiin kuuluvassa aluksessa, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laajennettu tarkastus suoritetaan.2. Liitteessä V, B-jaksossa on laajennettua tarkastusta koskevia ohjeita, jotka eivät ole pakollisia.3. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä 1 kohdassa tarkoitetuille aluksille laajennettu tarkastus ainoastaan kerran kahdentoista kuukauden aikana. Näille aluksille voidaan kuitenkin tehdä 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyt tarkastukset.4. Kun on kyseessä matkustaja-alus, joka kulkee säännöllisessä liikenteessä jäsenvaltion satamaan tai satamasta, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on suoritettava alukselle laajennettu tarkastus. Milloin matkustaja-alus harjoittaa tällaista liikennettä jäsenvaltioiden satamien välillä, on jommankumman niistä valtioista, joiden välillä alus liikennöi, tehtävä kyseinen laajennettu tarkastus.8 artiklaPäällikölle annettava tarkastuskertomus1. Kun tarkastus, yksityiskohtainen tarkastus tai laajennettu tarkastus on suoritettu, tarkastajan on annettava aluksen päällikölle MOU:n liitteessä 3 yksilöity asiakirja, josta käyvät ilmi tarkastuksen tulokset sekä tiedot tarkastajan mahdollisesti tekemistä päätöksistä ja niistä oikaisutoimista, joihin päällikön, omistajan tai liikenteenharjoittajan on ryhdyttävä.2. Kun aluksessa ilmenee puutteita, jotka tekevät aluksen pysäyttämisen oikeutetuksi, päällikölle 1 kohdan mukaisesti annettavaan asiakirjaan on sisällytettävä tiedot tämän direktiivin säännösten mukaisesta pysäyttämismääräyksen tulevasta julkaisemisesta.9 artiklaKorjaus ja pysäyttäminen1. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistauduttava siitä, että 6 ja 7 artiklassa mainitussa tarkastuksessa varmistuneet tai ilmenneet puutteet on korjattu tai korjataan yleissopimusten mukaisesti.2. Kun on kyse puutteista, jotka ovat selvästi turvallisuudelle, terveydelle tai ympäristölle vaarallisia, sen satamavaltion toimivaltaisen viranomaisen, jossa alus tarkastetaan, on varmistettava, että alus pysäytetään tai toiminto, jonka aikana puute on havaittu, keskeytetään. Pysäyttämismääräystä tai toiminnon keskeyttämistä ei saa peruuttaa ennen kuin vaara on poistettu tai ennen kuin kyseinen viranomainen toteaa, että alus voi, tarpeelliseksi katsotuin ehdoin, lähteä merelle tai käynnistää toiminnon uudelleen vaarantamatta matkustajien tai miehistön turvallisuutta ja terveyttä tai aiheuttamatta vaaraa muille aluksille, taikka ilman että meriympäristölle aiheutuu kohtuutonta haittaa.3. Harkitessaan, olisiko alus pysäytettävä vai ei, tarkastajan on sovellettava liitteessä VI määrättyjä perusteita.4. Poikkeuksellisissa olosuhteissa, jos aluksen yleinen kunto selvästikään ei vastaa vaatimuksia, voi toimivaltainen viranomainen siirtää aluksen tarkastusta siihen asti, kunnes vastuulliset osapuolet ovat toteuttaneet tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että alus täyttää yleissopimusten asiaa koskevat vaatimukset.5. Jos 6 ja 7 artiklassa tarkoitetut tarkastukset antavat aiheen pysäyttää alus, toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä kirjallisesti ilmoitettava sen valtion hallinnolle, jonka lipun alla aluksella on oikeus purjehtia (jäljempänä 'lippuvaltion hallinto') tai kyseisen valtion konsulille tai, hänen poissa ollessaan, kyseisen valtion lähimmälle diplomaattiselle edustajalle kaikista niistä olosuhteista, joiden takia väliintulo katsottiin tarpeelliseksi. Lisäksi aluksen todistuskirjat myöntäneille nimetyille katsastajille tai tunnustetuille järjestöille on tarvittaessa myös ilmoitettava asiasta.6. Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta niihin yleissopimusten lisävaatimuksiin, jotka koskevat satamavaltiotarkastuksiin liittyvää ilmoitusvelvollisuutta ja ilmoittamismenettelyä.7. Kun satamavaltiovalvontaa harjoitetaan tämän direktiivin mukaisesti, on kaikki mahdollinen pyrittävä tekemään sen välttämiseksi, että alus pysäytetään tai sen matkaa viivytetään aiheettomasti. Mikäli alus pysäytetään tai sen matkaa viivytetään aiheetta, on laivanomistaja tai liikenteenharjoittaja oikeutettu korvauksiin kärsimästään menetyksestä tai vahingosta. Milloin pysäyttämistä epäillään aiheettomaksi, todistusvelvollisuus on laivanvarustajalla tai liikenteenharjoittajalla.10 artiklaValitusoikeus1. Laivanomistajalla tai liikenteenharjoittajalla tai heidän jäsenvaltioon sijoittautuneella edustajallaan on oikeus valittaa toimivaltaisen viranomaisen tekemästä pysäyttämispäätöksestä. Valitus ei aiheuta pysäyttämistoimenpiteen keskeyttämistä.2. Tätä varten jäsenvaltioiden on laadittava ja ylläpidettävä sopivia menettelytapoja kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.3. Toimivaltaisen viranomaisen on asianmukaisella tavalla ilmoitettava 1 kohdassa tarkoitetun aluksen päällikölle valitusoikeudesta.11 artiklaTarkastuksen ja pysäyttämisen seuranta1. Kun 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja puutteita ei voida korjata tarkastussatamassa, kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi antaa alukselle luvan jatkaa matkaansa lähimmälle, päällikön ja kyseisten viranomaisten valitsemalle, soveltuvalle korjaustelakalle, mikäli alus noudattaa lippuvaltion toimivaltaisen viranomaisen määräämiä ja kyseisen jäsenvaltion hyväksymiä ehtoja. Näiden ehtojen avulla varmistetaan, että alus voi lähteä matkaan aiheuttamatta vaaraa matkustajien tai miehistön turvallisuudelle ja terveydelle tai muille aluksille tai aiheuttamatta kohtuutonta vaaraa meriympäristölle.2. Jäsenvaltion tarkastussatamassa olevan toimivaltaisen viranomaisen on 1 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa ilmoitettava kaikista matkaa koskevista ehdoista sen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa korjaustelakka sijaitsee, 9 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuille osapuolille sekä soveltaen muille kyseeseen tuleville viranomaisille.3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun osapuolille tehtävän ilmoituksen on oltava MOU:n liitteen 2 mukainen.Ilmoituksen vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava ilmoituksen tehneelle viranomaiselle niistä toimista, joihin asian johdosta on ryhdytty.4. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 kohdassa tarkoitetuilta aluksilta, jotka lähtevät merelle ja:i) eivät täytä niitä ehtoja, jotka jäsenvaltion tarkastussatamassa olevat toimivaltaiset viranomaiset ovat asettaneet, taiii) kieltäytyvät noudattamasta yleissopimusten asiaa koskevia vaatimuksia jättämällä saapumatta kyseiselle korjaustelakalle,evätään oikeus saapua kaikkiin yhteisön satamiin, kunnes omistaja tai liikenteenharjoittaja on esittänyt sellaiset todisteet, jotka sen puutteet todenneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät siitä, että alus täyttää kaikki yleissopimusten asiaan liittyvät vaatimukset.5. Edellä 4 kohdan 1 alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa aluksessa todettiin olevan puutteita, on heti annettava hälytys kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.Edellä 4 kohdan ii alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa korjaustelakka sijaitsee, on heti annettava hälytys kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.Ennen satamaan pääsyn epäämistä jäsenvaltio voi pyytää neuvotteluja kyseisen aluksen lippuvaltion kanssa.6. Sen estämättä, mitä 4 kohdassa säädetään, satamavaltion viranomainen voi sallia aluksen pääsyn tiettyyn satamaan ylivoimaisen esteen sattuessa tai ylivoimaisesti tärkeämpien turvallisuusnäkökohtien vuoksi tai saastuttamisvaaran poistamiseksi tai vähentämiseksi tai puutteiden korjaamiseksi, mikäli laivanomistaja, liikenteenharjoittaja tai aluksen päällikkö on ryhtynyt aiheellisiin, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten hyväksymiin toimenpiteisiin turvallisen satamaantulon varmistamiseksi.12 artiklaTarkastajien ammatillinen pätevyys1. Tarkastuksia saavat suorittaa vain sellaiset tarkastajat, jotka täyttävät liitteessä VII eritellyt pätevyysvaatimukset.2. Jos satamavaltion toimivaltaisella viranomaisella ei ole vaadittua ammatillista asiantuntemusta, kyseisen toimivaltaisen viranomaisen tarkastajaa voi avustaa henkilö, jolla on vaadittu asiantuntemus.3. Satamavalvontaa suorittavilla tarkastajilla ja heidän avustajillaan ei saa olla tarkastussatamaan tai tarkastettaviin aluksiin liittyvää kaupallista intressiä, eivätkä tarkastajat saa olla sellaisen yksityisen järjestön palveluksessa tai tehdä sellaiselle järjestölle työtä, joka myöntää pakollisia todistuskirjoja ja luokitustodistuksia tai joka suorittaa aluksille todistuskirjojen myöntämistä varten vaadittavia katsastuksia.4. Jokaisella tarkastajalla on oltava toimivaltaisen viranomaisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti antama henkilötodistus, joka osoittaa, että tarkastaja on valtuutettu suorittamaan tarkastuksia.Henkilötodistusta varten on laadittava yhteinen malli 19 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.13 artiklaLuotsien ja satamaviranomaisten tekemät ilmoitukset1. Jäsenvaltioiden luotsien, jotka osallistuvat aluksen kiinnittämiseen laituriin tai sen irrottamiseen laiturista tai jotka toimivat aluksilla, jotka ovat matkalla jäsenvaltion satamaan, on viipymättä ilmoitettava satamavaltion tai rannikkovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, mikäli he tavanomaisia tehtäviään suorittaessaan havaitsevat aluksessa olevan puutteita, jotka voivat haitata aluksen turvallista kulkua tai aiheuttaa meriympäristölle vaaraa.2. Kun satamaviranomaiset tavanomaisia tehtäviään suorittaessaan saavat tietää, että heidän satamassaan olevassa aluksessa on puutteita, jotka voivat haitata aluksen turvallisuutta tai aiheuttaa meriympäristölle kohtuutonta vaaraa, viranomaisen on välittömästi ilmoitettava asiasta kyseisen satamavaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.14 artiklaYhteistyö1. Kunkin jäsenvaltion on turvattava toimivaltaisen viranomaisensa, satamaviranomaistensa ja muiden asianomaisten viranomaisten sekä kaupallisten järjestöjen välinen yhteistyö sen varmistamiseksi, että sen toimivaltainen viranomainen saa kaiken olennaisen tiedon sen satamissa käyvistä aluksista.2. Jäsenvaltioiden on turvattava tiedonvaihto ja yhteistyö toimivaltaisten viranomaistensa ja kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä ja ylläpidettävä olemassaolevaa yhteyttä toimivaltaisen viranomaisensa, komission ja St. Maloon Ranskaan luodun SIRENAC E -tietojärjestelmän välillä.3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun tiedon on oltava MOU:n liitteessä 4 eriteltyä tietoa ja se on annettava tämän direktiivin 15 artiklan mukaisesti.15 artiklaPysäyttämistietojen julkaiseminenJokaisen toimivaltaisen viranomaisen on vähintään neljännesvuosittain julkaistava tiedot sellaisista edellisen kolmikuukautisjakson aikana pysäytetyistä aluksista, jotka on pysäytetty useammin kuin kerran viimeksi kuluneiden kahdenkymmenenneljän kuukauden aikana. Julkaistujen tietojen on sisällettävä:- aluksen nimi,- laivanomistajan tai liikenteenharjoittajan nimi,- IMO-numero,- lippuvaltio,- luokituslaitos, mikäli tarpeen, ja soveltaen sellaisen osapuolen nimi, joka on myöntänyt alukselle yleissopimusten mukaisia todistuskirjoja lippuvaltion puolesta,- pysäyttämisen syy,- satama, jossa alus on pysäytetty sekä pysäyttämispäivämäärä.16 artiklaKustannusten takaisinmaksu1. Jos 6 ja 7 artiklassa tarkoitetuissa tarkastuksissa varmistuu tai ilmenee aluksessa olevan yleissopimusten vaatimuksiin nähden sellaisia puutteita, jotka oikeuttavat aluksen pysäyttämisen, on laivanomistajan tai liikenteenharjoittajan tai heidän satamavaltioon sijoittautuneen edustajansa katettava kaikki tarkastuksiin liittyvät kustannukset normaalin kirjanpitokauden aikana.2. Jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suorittamat 11 artiklan 4 kohdan säännösten mukaisista tarkastuksista aiheutuneet kustannukset on perittävä laivanomistajalta tai liikenteenharjoittajalta.3. Pysäyttämistä ei saa kumota ennen kuin kustannukset on maksettu kokonaan tai kustannusten takaisinmaksusta on annettu riittävä vakuus.17 artiklaTäytäntöönpanon valvomiseksi tarvittavat tiedot1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ja MOU:n sihteeristölle seuraavat tiedot:- niiden puolesta tämän direktiivin mukaista satamavaltiotarkastusta suorittavien tarkastajien lukumäärä. Jos viranomaisen nimeämät tarkastajat hoitavat satamavaltiotarkastuksia osapäivätoimisesti, on kokonaislukumäärä muutettava täysipäiväisiä tarkastajia osoittavaksi luvuksi,- jäsenvaltion satamiin saapuvien yksittäisten alusten lukumäärä jonakin edustavana kalenterivuotena edellisen viisivuotiskauden aikana.2. Edellä 1 kohdassa luetellut tiedot on toimitettava viimeistään kolme kuukautta tämän direktiivin voimaantulopäivän jälkeen sekä sen jälkeen 1 päivänä lokakuuta joka kolmas vuosi.18 artiklaSääntelykomiteaKomissiota avustaa direktiivin 93/75/ETY 12 artiklalla asetettu komitea kyseisessä artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.19 artiklaMuutosmenettelyTätä direktiiviä voidaan muuttaa 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaena) jäsenvaltioiden 5 artiklassa, lukuun ottamatta siinä esiintyvää 25 prosentin lukua, ja 6, 7 ja 15 artiklassa tarkoitettujen tarkastus- ja julkaisuvelvollisuuksien mukauttamiseksi tämän direktiivin soveltamisessa saatujen kokemusten perusteella sekä MOU:ssa tapahtunut kehitys huomioon ottaen,b) liitteiden mukauttamiseksi asiaa koskevien kansainvälisten järjestöjen yleissopimuksissa, pöytäkirjoissa, koodeissa ja päätöslauselmissa sekä MOU:ssa tapahtuneiden muutosten huomioon ottamiseksi.20 artiklaVoimaansaattaminen1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1996, ja niiden on välittömästi ilmoitettava siitä komissiolle.2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus niitä virallisesti julkaistaessa. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3. Jäsenvaltioiden on toimitettava viipymättä kaikki tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.21 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä jälkeen, kun se on julkaistu.22 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 19 päivänä kesäkuuta 1995.Neuvoston puolestaB. PONSPuheenjohtaja(1) EYVL N:o C 107, 15.4.1994, s. 14 ja EYVL N:o C 347, 8.12.1994, s. 15(2) EYVL N:o C 393, 31.12.1994, s. 50(3) Euroopan parlamentin lausunto annettu 27 päivänä lokakuuta 1994 (EYVL N:o C 347, 8.12.1994, s. 15), neuvoston yhteinen kanta, annettu 14 päivänä maaliskuuta 1995 (EYVL N:o C 93, 13.4.1995, s. 25) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 18 päivänä toukokuuta 1995 (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä)(4) EYVL N:o C 271, 7.10.1993, s. 1(5) EYVL N:o L 247, 5.10.1993, p. 19LIITE IENSISIJAISESTI TARKASTUKSEN TARPEESSA OLEVAT ALUKSET (5 artiklan 2 kohdassa(1*) tarkoitetut)1. Alukset, jotka käyvät jäsenmaan satamassa ensimmäistä kertaa tai 12 kuukauden tai sitä pidemmän ajanjakson jälkeen. Soveltaessaan näitä perusteita jäsenvaltioiden on myös otettava huomioon MOU-valtioiden suorittamat tarkastukset. Milloin tästä ei ole olemassa tietoa, jäsenvaltioiden on luotettava olemassaolevaan SIRENAC E -tietoon ja tarkastettava sellaiset alukset, joita ei ole rekisteröity SIRENAC E -tietokantaan sen 1 tammikuuta 1993 tapahtuneen käyttöönoton jälkeen.2. Alukset, joiden lippuvaltio esiintyy kolmivuotisessa vieritystaulukossa, josta ilmenevät MOU:n vuosikatsauksessa julkaistavat keskimääräistä lukuisammat pysäyttämiset ja viivyttämiset.3. Alukset, joille on annettu lupa lähteä jäsenvaltion satamasta sillä ehdolla, että todetut puutteet korjataan määräajassa, tällaisen määräajan päätyttyä.4. Alukset, joissa luotsien tai satamaviranomaisten tekemien ilmoitusten mukaan on puutteita, jotka voivat haitata niiden turvallista kulkua (neuvoston 13 päivänä syyskuuta 1993 antaman direktiivin 93/75/ETY ja tämän direktiivin 13 artiklan mukaan).5. Alukset, joiden yleissopimusten mukaisesti myönnetyt pakolliset rakenne- ja turvallisuuskirjat sekä luokituskirjat on myöntänyt järjestö, jota ei ole hyväksytty neuvoston 22 päivänä marraskuuta 1994(2) antamassa direktiivissä 94/57/EY alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista.6. Alukset, jotka eivät ole täyttäneet neuvoston direktiivissä 93/75/ETY säädettyjä velvollisuuksiaan.7. Alukset, jotka kuuluvat luokkaan, jotka on määrätty laajennetun tarkastuksen piiriin (tämän direktiivin 7 artiklan mukaan).8. Alukset, jotka turvallisuussyistä on poistettu luokastaan lähimmän kuuden kuukauden aikana.(1*) Perusteiden esitysjärjestys ei merkitse niiden tärkeysjärjestystä(2) EYVL N:o L 319, 12.12.1994, s. 20LIITE IILUETTELO TODISTUSKIRJOISTA JA MUISTA ASIAKIRJOISTA (6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut)1. Kansainvälinen mittakirja (1969)2. - Matkustaja-aluksen turvallisuuskirja- Lastialuksen rakenneturvallisuuskirja- Lastialuksen varusteturvallisuuskirja- Lastialuksen radiosähkötysturvallisuuskirja- Lastialuksen radiopuheluturvallisuuskirja- Lastialuksen radioturvallisuuskirja- Vapautuskirja- Lastialuksen turvallisuuskirja3. Kansainvälinen todistuskirja nestemäisten kaasujen kuljettamiseen irtolastina4. Kansainvälinen todistuskirja vaarallisten kemikaalien kuljettamiseen irtolastina- Todistuskirja vaarallisten kemikaalien kuljettamiseen irtolastina5. Kansainvälinen öljystä aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemistä koskeva todistuskirja6. Kansainvälinen irtolastina kuljetettavien haitallisten nestemäisten aineiden pilaantumisen ehkäisemiskirja7. Kansainvälinen lastiviivakirja (1966)- Kansainvälinen lastiviivavapautuskirja8. Öljypäiväkirja, osat I ja II9. Lastipäiväkirja10. Miehitystodistus- Pätevyyskirjat ja pätevyystodistukset11. Lääkärintodistukset (ks. ILON:n yleissopimus N:o 73 merenkulkijoiden lääkärintarkastuksista)12. Vuotovakavuus13. Jäljennös yhdenmukaisuusasiakirjasta ja todistuskirjasta, jotka on myönnetty Kansainvälisen alusten turvallisen käytön ja ympäristönsuojelun johtamisesta annetun koodin mukaisesti [IMO:n päätöslauselma A.741 (18)]14. Luokituslaitoksen antamat todistuskirjat aluksen rungon vahvuudesta ja koneistosta (vaaditaan ainoastaan, jos alus on luokituslaitoksen luokassa).LIITE IIIESIMERKKEJÄ YKSITYISKOHTAISEN TARKASTUKSEN OIKEUTTAVISTA "ILMEISISTÄ SYISTÄ" (6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut)1. Liitteessä 1 yksilöidyt alukset, poikkeuksena N:o 1.2. Toisen jäsenvaltion antama suositus tai ilmoitus.3. Päällikön, miehistön jäsenen tai jonkun muun henkilön tai järjestön, jonka oikeutettua etua aluksen turvallinen käyttö, asumis- ja työskentelyolosuhteet aluksella tai meren pilaantumisen ehkäiseminen koskee, antama selostus tai valitus, jollei kyseinen jäsenvaltio pidä selostusta tai valitusta ilmeisen perusteettomana; raportin tai valituksen tekevän henkilön henkilöllisyyttä ei saa ilmaista aluksen päällikölle tai laivanomistajalle.4. Alus on ollut osallisena yhteentörmäyksessä matkallaan satamaan.5. Öljypäiväkirjaa ei ole pidetty asianmukaisesti.6. Alusta syytetään todennäköisestä haitallisten aineiden tai jätevesien päästöistä annettujen määräysten rikkomisesta.7. Todistuskirjojen ja muiden asiakirjojen tarkastuksessa (ks. 6 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 2 kohta) on ilmennyt virheellisyyksiä.8. On olemassa viitteitä siitä, että miehistön jäsenet eivät kykene täyttämään 22 päivänä marraskuuta 1994 annetun merenkulkijoiden vähimmäiskoulutustasoa koskevan neuvoston direktiivin 94/58/EY(1) 8 artiklan vaatimuksia.9. On olemassa todisteita siitä, että lastaustoimintoja ja muita toimintoja ei suoriteta turvallisesti tai IMO:n ohjeiden mukaisesti, esim. hapen määrä lastitilojen inerttikaasuliitännöissä ylittää korkeimman sallitun tason.10. Öljysäiliöaluksen päällikkö ei pysty esittämään öljypäästöjen valvontalaitteistoa koskevia tietoja viimeisen painolastissa kuljetun matkan ajalta.11. Ajantasaisen hälytysluettelon puuttuminen, tai miehistö ei tunne velvollisuuksiaan tulipalon sattuessa tai alusta evakuoitaessa.(1) EYVL N:o L 319, 12.12.1994, s. 28LIITE IVALUSTEN VALVONTAA KOSKEVAT MENETTELYTAVAT (6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut) 1. Alusten valvontaa koskevat menettelytavat [IMO:n päätöslauselma A.466 (XII)] muutoksineen2. Turvallisen miehityksen periaatteet [IMO:n päätöslauselma A.481 (XII)] sekä liitteet: Miehitystodistuksen sisältö (liite 1) ja Ohjeet turvallisen miehityksen periaatteiden soveltamiseksi (liite 2)3. Alusten valvontaa ja MARPOL 73/78 liitteessä I tarkoitettuja päästöjä koskevat menettelytavat [IMO:n päätöslauselma A.542 (13)]4. Alusten valvontaa ja MARPOL 73/78 liitteessä II tarkoitettuja päästöjä koskevat menettelytavat [IMO:n päätöslauselma MEPC 26 (23)]5. Alusturvallisuuteen ja ympäristönsuojeluun liittyvien alusten käyttöä koskevien vaatimusten valvonnan menettelytavat [IMO:n päätöslauselma A.742 (18)]6. International Maritime Dangerous Goods -koodin määräykset7. Kansainvälisen työjärjestön (ILO) julkaisu "Työskentelyolosuhteiden tarkastus aluksella: ohjeita menettelytavoiksi"8. Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan katsastajille tarkoitettujen ohjeiden liite ILIITE VA. LAAJENNETUN TARKASTUKSEN KOHTEENA OLEVAT ALUSLUOKAT (7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut)1. Öljysäiliöalukset, viisi vuotta tai alle viisi vuotta sen päivämäärän jälkeen, jolloin alus on poistettu käytöstä MARPOL 73/78, liitteen I, säännön 13 G mukaisesti, esim.- raakaöljysäiliöalukselle, jonka kuollutpaino on vähintään 20 000 tonnia, tai tuotesäiliöalukselle, jonka kuollutpaino on vähintään 30 000 tonnia ja jotka eivät täytä uudelle öljysäiliöalukselle MARPOL 73/78 -yleissopimuksen liitteen I säännössä 1 (26) asetettuja vaatimuksia, suoritetaan laajennettu tarkastus 20 vuotta aluksen luovutuspäivämäärän jälkeen, kuten IOPP-todistuskirjan lisäyksessä, B-lomakkeessa mainitaan, tai 25 vuotta kyseisen ajankohdan jälkeen, jos aluksen siipisäiliöt tai kaksoispohjasäiliöt, joita ei ole käytetty öljyn kuljettamiseen, täyttävät kyseisen liitteen säännön 13 G (4) vaatimukset, ellei sen rakennetta ole uudistettu liitteen säännön 13 F mukaiseksi;- edellä mainitulle öljysäiliöalukselle, joka täyttää MARPOL 73/78 -yleissopimuksen liitteen I säännössä 1 (26) uudelle öljysäiliöalukselle asetetut vaatimukset, suoritetaan laajennettu tarkastus 25 vuotta aluksen luovutuspäivämäärän jälkeen, kuten IOPP-todistuskirjan lisäyksessä, B-lomakkeessa mainitaan, ellei alus täytä liitteen sääntöä 13 F tai jollei sen rakennetta ole muutettu kyseisen säännön mukaiseksi.2. Yli 12 vuotta vanhat irtolastialukset, joiden ikä määritellään niiden turvallisuuskirjoissa esitetyn rakennuspäivämäärän mukaan.3. Matkustaja-alukset.4. Yli kymmenen vuotta vanhat kaasu- ja kemikaalisäiliöalukset, joiden ikä määritellään niiden turvallisuuskirjoissa esitetyn rakennuspäivämäärän mukaan.B. JOIDENKIN ALUSTYYPPIEN LAAJENNETTUA TARKASTUSTA KOSKEVAT OHJEET, JOTKA EIVÄT OLE PAKOLLISIA (7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut) Seuraavia asioita voidaan pitää aiheellisessa määrin laajennetun tarkastuksen piiriin kuuluvina. Tarkastajien on oltava selvillä siitä, että aluksen tiettyjen toimintojen, esim. lastauksen, turvallisuus voi vaarantua, jos vaaditaan, että kokeita, jotka suoraan vaikuttavat kyseiseen toimintoon, suoritetaan sellaisten toimintojen aikana.1. KAIKKI ALUKSET, YLEISTÄ (A-jakson kaikki luokat):- black-out- ja hätägeneraattorin käynnistys;- hätävalaistuksen tarkastus;- hätäpalopumpun käyttö siten, että kaksi paloletkua on kytkettynä pääpaloputkistoon;- pilssivesipumpun käyttö;- vesitiiviiden ovien sulkeminen;- yhden pelastusveneen laskeminen mereen;- esim. kattiloiden, ilmanvaihdon ja polttoainepumppujen kaukokäyttöisen hätäjarrun testaus;- ohjauslaitteiden, mukaan lukien apuohjauslaitteiden testaus;- radiolaitteiston hätävoimanlähteen tarkastus;- konehuoneseparaattorin tarkastus sekä mahdollisuuksien mukaan testaus.2. ÖLJYSÄILIÖALUKSETEdellä 1 jaksossa lueteltujen laitteiden lisäksi voidaan seuraavia kohteita pitää öljysäiliöaluksille tehtävään laajennettuun tarkastukseen kuuluvina:- kannen kiinteät vaahtosammutusjärjestelmät;- palontorjuntavarusteet yleisesti;- koneistotilojen, pumppuhuoneen ja asuintilojen palopeltien tarkastus;- inerttikaasun paineen ja sen happipitoisuuden tarkastus;- huoltopäiväkirjan tarkastus [ks. IMO:n päätöslauselma A.744(18)] epäilyttävien, mahdollisesti tarkastusta vaativien tilojen löytämiseksi.3. IRTOLASTIALUKSETEdellä 1 jaksossa lueteltujen laitteiden lisäksi voidaan seuraavia kohteita pitää irtolastialuksille tehtävään laajennettuun tarkastukseen kuuluvina:- kansikoneiston alustojen mahdollinen ruostuminen;- kansiluukkujen mahdollinen vääristyminen ja/tai ruostuminen;- poikittaislaipioissa mahdollisesti esiintyvät repeämät tai ruosteläikät;- lastitilojen aukot;- huoltopäiväkirjan tarkastus [ks. IMO:n päätöslauselma A.744(18)] epäilyttävien, mahdollisesti tarkastusta vaativien tilojen löytämiseksi.4. KAASU- JA KEMIKAALISÄILIÖALUKSETEdellä 1 jaksossa lueteltujen laitteiden lisäksi voidaan seuraavia kohteita pitää kaasu- ja kemikaalisäiliöaluksille tehtävään laajennettuun tarkastukseen kuuluvina:- lämpötilaan, paineeseen ja vajantoon liittyvät lastitilojen valvonta- ja turvalaitteet;- hapen ja vaarallisten kaasujen mittauslaitteet, mukaan lukien niiden kalibrointi. Kemiallisten aineiden mittalaitteiden (paljetyyppiset) saatavuus ja sopiva määrä kuljetettavalle lastille tarkoitettuja kaasunilmaisinputkiloita;- henkilökohtaiset poistumisvarusteet, jotka antavat sopivan hengitys- ja silmäsuojan, jokaiselle aluksessa olevalle henkilölle (mikäli Kansainvälisessä todistuskirjassa vaarallisten kemikaalien kuljettamisesta irtolastina tai nestemäisten kaasujen kuljettamisesta irtolastina luetellut tuotteet sitä vaativat);- sen tarkastaminen, että kuljetettava tuote on lueteltu Kansainvälisessä todistuskirjassa vaarallisten kemikaalien tai nestemäisten kaasujen kuljettamisesta irtolastina;- kannen kiinteät palontorjuntalaitteistot, riippumatta siitä, ovatko ne vaahto-, jauhe- tai muita laitteita, sen mukaan mitä kuljetettava tuote vaatii.5. MATKUSTAJA-ALUKSETEdellä B1 jaksossa lueteltujen kohteiden lisäksi voidaan seuraavia kohteita pitää matkustaja-aluksien laajennettuun tarkastukseen kuuluvina:- paloilmaisin- ja hälytysjärjestelmän testaus;- palo-ovien sulkeutumisen testaus;- kaiutinlaitejärjestelmän testaus;- paloharjoitus, jossa vähintään esitetään kaikki palomiehen varusteet ja johon osa taloushenkilöstöstä ottaa osaa;- sen osoittaminen, että miehistön avainhenkilöt tuntevat vaurionvalvontakaavion.Mikäli tarpeellista, tarkastusta voidaan päällikön tai liikenteenharjoittajan suostumuksella jatkaa aluksen kulkiessa jäsenvaltion satamasta tai satamaan. Tarkastajat eivät saa aiheuttaa haittaa aluksen käytölle, eivätkä he saa aiheuttaa tilanteita, jotka päällikön arvion mukaan voivat vaarantaa matkustajien, miehistön ja aluksen turvallisuuden.LIITE VIPERUSTEET ALUKSEN PYSÄYTTÄMISELLE (9 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut)Johdanto Ennen sen ratkaisemista, oikeuttavatko tarkastuksen aikana havaitut puutteet aluksen pysäyttämisen, tarkastajan on sovellettava jäljempänä 1 ja 2 jaksossa mainittuja perusteita.Jäljempänä 3 jaksossa on esimerkkejä puutteista, jotka sinänsä voivat oikeuttaa aluksen pysäyttämisen (ks. 9 artiklan 3 kohta).1. Pääasialliset perusteet Harkitessaan, olisiko alus pysäytettävä, tarkastajan on sovellettava seuraavia perusteita:Ajoitus:Alukset, jotka eivät ole merikelpoisia, on pysäytettävä ensimmäisen tarkastuksen yhteydessä, riippumatta siitä, kuinka pitkäksi aikaa alus joutuu jäämään satamaan.Peruste:Alus pysäytetään, jos sen puutteet ovat riittävän vakavia antaakseen tarkastajalle aiheen palata alukselle varmistaakseen, että puutteet on poistettu ennen aluksen lähtöä.Tarkastajan tarve palata alukselle on puutteiden vakavuuden mittapuu. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että jokaisessa tapauksessa on velvollisuus toimia näin. Se merkitsee sitä, että viranomaisen on tavalla tai toisella varmistettava, mieluummin uudella käynnillä, että puutteet on poistettu ennen lähtöä.2. Pääasiallisten perusteiden soveltaminen Päättäessään, ovatko aluksessa havaitut puutteet riittävän vakavia oikeuttaakseen pysäyttämisen, tarkastajan on arvioitava, onko aluksella:1) asianmukaiset, voimassaolevat asiakirjat;2) miehitystodistuksen mukainen miehistö.Tarkastuksen yhteydessä tarkastajan on lisäksi arvioitava, kykeneekö alus ja/tai sen miehistö:3) navigoimaan turvallisesti koko tulevan matkan ajan;4) turvallisesti käsittelemään, kuljettamaan ja valvomaan lastin tilaa koko tulevan matkan ajan;5) käyttämään konehuonetta turvallisesti koko tulevan matkan ajan;6) ylläpitämään kuljetuskoneistoa ja ohjausta koko tulevan matkan ajan;7) mikäli tarpeen, tehokkaasti torjumaan tulipaloja kaikissa aluksen osissa;8) nopeasti ja turvallisesti evakuoimaan aluksen ja, mikäli tarpeen, toimeenpanemaan pelastustyöt tulevan matkan aikana;9) ehkäisemään meriympäristön pilaantuminen koko tulevan matkan ajan;10) ylläpitämään riittävää vakavuutta koko tulevan matkan ajan;11) ylläpitämään riittävää vedenpitävyyttä koko tulevan matkan ajan;12) mikäli tarpeen, viestimään hätätilanteissa tulevan matkan aikana;13) ylläpitämään turvallisia ja terveellisiä olosuhteita aluksella koko tulevan matkan ajan.Jos vastaus johonkin edellä lueteltuun väittämään on kielteinen, kaikki havaitut puutteet huomioon ottaen, on vakavasti harkittava aluksen pysäyttämistä. Useamman lievemmän puutteen esiintyminen voi myös oikeuttaa aluksen pysäyttämisen.3. Tarkastajan avuksi näiden ohjeiden käytössä esitetään jäljempänä luettelo puutteista, asiaa koskevien yleissopimusten ja/tai sääntöjen mukaisesti ryhmiteltyinä, joita on pidettävä niin vakavina, että ne voivat oikeuttaa aluksen pysäyttämisen. Tämä luettelo ei ole tarkoitettu tyhjentäväksi.3.1 YleistäAsianomaisten asiakirjojen mukaisten, voimassaolevien todistuskirjojen puuttuminen. Aluksilla, jotka purjehtivat sellaisen valtion lipun alla, joka ei ole liittynyt kyseiseen sopimukseen (asianomainen asiakirja) tai joka ei ole saattanut voimaan muuta asianomaista asiakirjaa, ei kuitenkaan ole oikeutta yleissopimuksen tai muun asiakirjan mukaisiin todistuskirjoihin. Siksi vaadittujen todistuskirjojen puuttuminen ei sinänsä ole riittävä syy näiden alusten pysäyttämiseksi; kuitenkin sovellettaessa lauseketta ei-suosivammasta käsittelystä on vaadittava, että alus oleellisilta osin täyttää määräykset ennen kuin se voi lähteä matkaan.3.2 SOLAS-yleissopimuksen alaan kuuluvat asiat (viitteet suluissa)1. Kuljetuskoneiston ja muun olennaisen tärkeän koneiston sekä sähkölaitteiston toiminnan häiriö.2. Konehuoneen puutteellinen siisteys, liian paljon öljyisen veden seoksia pilsseissä, putkiston eristeisiin ja poistoputkiin on päässyt öljyä, kupuveden pumppauslaitteiden toiminnan häiriöt.3. Hätägeneraattorin, valaistuksen, akkujen ja katkaisimien toimintahäiriöt.4. Pää- ja apuohjauslaitteiston toimintahäiriöt.5. Henkilökohtaisten hengenpelastuslaitteiden, pelastusveneiden ja -lauttojen sekä laukaisulaitteistojen puuttuminen, liian vähäinen kapasiteetti tai vakava rappeutuminen.6. Paloilmaisinjärjestelmän, palohälyttimien, palontorjuntavarusteiden, kiinteiden palonsammutuslaitteistojen, ilmastointiventtiilien, palopeltien, nopeiden sulkulaitteiden puuttuminen, ei-vaatimustenmukaisuus tai vakava rappeutuminen siinä määrin, etteivät ne vastaa alkuperäistä käyttötarkoitustaan.7. Öljysäiliöalusten lastikansialueen palontorjuntalaitteiston puuttuminen, vakava rappeutuminen tai toimintahäiriö.8. Merkkivalojen, merkkikuvioiden tai äänimerkinantolaitteiden puuttuminen, ei-vaatimustenmukaisuus tai vakava rappeutuminen.9. Hätä- ja turvallisuusviestintään käytettävien radiolaitteiden puuttuminen tai toimintahäiriö.10. Navigointilaitteiden puuttuminen tai toimintahäiriöt ottaen huomioon SOLAS-yleissopimuksen säännön V/12(o).11. Ajantasaistettujen merikarttojen ja/tai kaikkien muiden, suunniteltua matkaa varten tarpeellisten merenkulkujulkaisujen puuttuminen, ottaen huomioon sen, että elektronisia karttoja voidaan käyttää karttojen asemesta.12. Kipinöimättömän poistotuuletuksen puuttuminen lastipumpputiloista (SOLAS sääntö II-2/59.3.1).3.3 IBC-koodin mukaiset asiat (viitteet suluissa)1. Sellaisen aineen kuljettaminen, jota ei mainita kansainvälisessä todistuskirjassa, tai puuttuvat lastitiedot (16.2).2. Puuttuvat tai vahingoittuneet korkeapaineturvalaitteet (8.2.3).3. Sähkölaitteet eivät ole sisäisesti turvallisia tai eivät vastaa koodin vaatimuksia (10.2.3).4. Paloherkät kohteet vaarallisissa paikoissa, joihin viitataan kohdassa 10.2 (11.3.15).5. Erityisvaatimusten rikkomiset (15).6. Suurimman säiliökohtaisen lastimäärän ylitys (16.1).7. Herkkien tuotteiden riittämätön lämpösuojaus (16.6).3.4 IGC-koodin mukaiset asiat (viitteet suluissa)1. Sellaisen aineen kuljettaminen, jota ei mainita kansainvälisessä todistuskirjassa, tai puuttuvat lastitiedot (18.1).2. Asuintilojen tai työskentelytilojen puuttuvat sulkemislaitteet (3.2.6).3. Laipio ei kaasutiivis (3.3.2).4. Vialliset ilmasulut (3.6).5. Puuttuvat tai vialliset nopeasulkuventtiilit (5.6).6. Puuttuvat tai vialliset turvaventtiilit (8.2).7. Sähkölaitteet eivät ole sisäisesti turvallisia tai eivät vastaa koodin vaatimuksia (10.2.4).8. Lastitilan tuuletustorvet eivät ole toimintakunnossa (12.1).9. Lastitilojen painehälyttimet eivät ole toimintakunnossa (13.4.1).10. Kaasunilmaisulaitos ja/tai myrkyllisen kaasun ilmaisulaitos viallisia (13.6).11. Aineiden kuljetus estettävä, ellei aluksella ole voimassaolevaa inhibiittoritodistuskirjaa (17/19).3.5 Lastiviivayleissopimuksen alaan kuuluvat asiat1. Laajojen alueiden vahingoittuminen tai ruostuminen tai laidoituksen syöpyminen ja siihen liittyvä kansien ja rungon jäykistyminen, joka vaikuttaa merikelpoisuuteen tai paikallisten kuormien sietokykyyn, ellei ole tehty riittäviä tilapäisiä korjauksia matkaa varten, joka suuntautuu sellaiseen satamaan, jossa voidaan suorittaa pysyvät korjaukset.2. Selvästi havaittava riittämätön vakavuus.3. Sellaisen riittävän ja luotettavan, hyväksytyssä muodossa olevan tiedon puuttuminen, joka nopeasti ja helposti antaisi päällikölle mahdollisuuden järjestää aluksensa lastauksen ja painolastin ottamisen siten, että turvallista vakavuusylijäämää voidaan ylläpitää matkan kaikissa vaiheissa ja vaihtelevissa olosuhteissa sekä vältetään kaikkien liiallisten jännitteiden syntyminen aluksen rakenteessa.4. Puuttuvat, selvästi rappeutuneet tai vialliset sulkemislaitteet, luukunsulkemisjärjestelyt ja vesitiiviit ovet.5. Liikakuormitus.6. Syväysmerkin puuttuminen tai syväysmerkkiä on mahdotonta tulkita.3.6 MARPOL-yleissopimuksen liitteen I alaan kuuluvat asiat (viitteet suluissa)1. Öljyisen veden suodatinlaitteiston, öljypäästöjen valvontajärjestelmän tai 15 ppm:n pilssivesihälyttimen puuttuminen, vakava rappeutuminen tai toimintahäiriö.2. Jätesäiliön ja/tai jäteöljysäiliön jäljellä oleva kapasiteetti riittämätön suunniteltua matkaa varten.3. Öljypäiväkirjaa ei ole [20(5)].4. Luvaton rinnakkainen poistojohto asennettu.3.7 MARPOL-yleissopimuksen liitteen II alaan kuuluvat asiat (viitteet suluissa)1. P& A-käsikirjan puuttuminen.2. Lastia ei ole luokiteltu [3(4)].3. Lastipäiväkirjaa ei ole [9(6)].4. Öljymäisten aineiden kuljettaminen ilman, että vaatimukset olisi täytetty tai ilman asianmukaisesti muutettua todistuskirjaa (14).5. Luvaton rinnakkainen poistojohto asennettu.3.8 STCW-yleissopimuksen alaan kuuluvat asiat1. Miehistön lukumäärä, kokoonpano tai pätevyys ei vastaa miehitystodistusta.3.9 ILO-yleissopimusten alaan kuuluvat asiat1. Elintarvikkeet eivät riitä seuraavaan satamaan asti.2. Juomavesi ei riitä seuraavaan satamaan asti.3. Olosuhteet aluksella erittäin epähygieeniset.4. Asuintiloissa ei ole lämmitystä, vaikka alus liikennöi alueilla, joissa lämpötila voi laskea hyvin alhaiseksi.5. Käytävillä tai asuintiloissa on paljon jätteitä tai tilat ovat varusteiden tai lastin tukkimia tai olosuhteet eivät muutoin ole turvallisia.3.10 Asiat, jotka eivät välttämättä anna oikeutta pysäyttää alus, mutta joiden johdosta esim. lastaus on keskeytettävä.1. Inerttikaasujärjestelmän, lastaukseen liittyvien laitteiden tai koneiden toimintahäiriöitä (tai puutteellista kunnossapitoa) pidetään riittävänä syynä lastauksen pysäyttämiseksi.LIITE VIITARKASTAJIA KOSKEVAT VÄHIMMÄISVAATIMUKSET (12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut)1. Tarkastajan on oltava jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen valtuuttama voidakseen harjoittaa satamavaltiovalvontaa.2. Tarkastajalta vaaditaan JOKO:- että hän on toiminut vähintään vuoden lippuvaltion tarkastajana tehtävänään yleissopimusten mukaisten katsastusten suorittaminen ja todistuskirjojen myöntäminen- jaa) että hänellä on merikapteenin pätevyyskirja, joka oikeuttaa hänet toimimaan sellaisen aluksen päällikkönä, jonka vetoisuus on vähintään 1 600 GT (ks. STCW, sääntö II/2), taib) että hänellä on konepäällikön pätevyyskirja, joka oikeuttaa hänet toimimaan sellaisen aluksen konepäällikkönä, jonka pääkoneiston teho on vähintään 3 000 KW (ks. STCW, sääntö III/2), taic) että hän on suorittanut laivainsinöörin, koneinsinöörin tai muun merenkulkuun liittyvän insinöörin tutkinnon ja että hän on työskennellyt tutkinnon mukaisessa tehtävässä vähintään viisi vuotta.- Edellä a ja b alakohdassa mainituilla tarkastajilla on oltava vähintään viisi vuotta meripalvelusta joko kansi- tai koneosaston päällystötehtävissä;tai:- alaan liittyvää korkeakoulututkintoa tai vastaavaa koulutusta, ja- tutkintoa oppilaitoksesta, jossa koulutetaan merenkuluntarkastajia, ja- työskentelyä vähintään kahden vuoden ajan lippuvaltion tarkastajana tehtävänään yleissopimusten mukaisten katsastusten suorittaminen ja todistuskirjojen myöntäminen.3. Kykyä kommunikoida sekä suullisesti että kirjallisesti merenkulkijoiden kanssa sillä kielellä, jota merellä yleisimmin käytetään.4. Riittävää tietoa kansainvälisten yleissopimusten määräyksistä ja satamavaltioiden suorittaman valvonnan menettelytavoista.5. Myös sellaiset tarkastajat, jotka eivät täytä edellä lueteltuja vaatimuksia, hyväksytään, jos he ovat jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen palveluksessa satamavalvontatehtävissä sinä päivänä, jona direktiivi on annettu.