Avis juridique important

|

31998L0064

Komission direktiivi 98/64/EY, annettu 3 päivänä syyskuuta 1998, yhteisön määritysmenetelmistä rehujen aminohappojen, raakarasvan ja olakvindoksin määritystä varten ja direktiivin 71/393/ETY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 257 , 19/09/1998 s. 0014 - 0028

KOMISSION DIREKTIIVI 98/64/EY,annettu 3 päivänä syyskuuta 1998,yhteisön määritysmenetelmistä rehujen aminohappojen, raakarasvan ja olakvindoksin määritystä varten ja direktiivin 71/393/ETY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmistä rehujen virallista tarkastusta varten 20 päivänä heinäkuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/373/ETY (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, ja erityisesti sen 2 artiklan,sekä katsoo, ettädirektiivissä 70/373/ETY säädetään, että rehujen virallisessa tarkastuksessa on käytettävä yhteisön näytteenotto- ja määritysmenetelmiä rehujen laatua ja koostumusta koskevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä olevien edellytysten noudattamisen toteamiseksi,rehuseosten pitämisestä kaupan 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/373/ETY (2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 97/47/EY (3) ja erityisravinnoksi tarkoitetuista rehuista 13 päivänä syyskuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/74/ETY (4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 96/25/EY (5), säädetään aminohappojen ja raakarasvan ilmoittamisesta rehujen päällysmerkinnöissä,rehujen lisäaineista 23 päivänä marraskuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä 70/524/ETY (6), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 98/19/EY (7), säädetään, että olakvindoksipitoisuus on ilmoitettava päällysmerkinnässä, jos tätä ainetta lisätään rehuseoksiin,yhteisön määritysmenetelmästä rehujen virallista tarkastusta varten 18 päivänä marraskuuta 1971 annetussa toisessa komission direktiivissä 71/393/ETY (8), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 84/4/ETY (9), vahvistetaan muun muassa raakarasvojen määritysmenetelmät; on aiheellista muuttaa kuvailtua menetelmää,olisi laadittava yhteisön määritysmenetelmä näiden aineiden tarkastamiseksi, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että rehujen virallisessa tarkastuksessa käytettävät aminohappojen, raakarasvan ja olakvindoksin pitoisuudet määritetään tämän direktiivin liitteessä vahvistettujen menetelmien mukaisesti.2 artikla Korvataan komission direktiivin 71/393/ETY liitteessä oleva 4 osa "Raakarasvan ja -öljyn määritys" tämän direktiivin liitteessä olevalla B osalla.3 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin edellyttämät lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1998. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Niiden on sovellettava kyseisiä toimenpiteitä 1 päivästä tammikuuta 1999.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on tehtävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset komissiolle.4 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.5 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 3 päivänä syyskuuta 1998.Komission puolestaFranz FISCHLERKomission jäsen(1) EYVL L 170, 3.8.1970, s. 2(2) EYVL L 86, 6.4.1979, s. 30(3) EYVL L 211, 5.8.1997, s. 45(4) EYVL L 237, 22.9.1993, s. 23(5) EYVL L 125, 23.5.1996, s. 35(6) EYVL L 270, 14.12.1970, s. 1(7) EYVL L 96, 28.3.1998, s. 39(8) EYVL L 279, 20.12.1971, s. 7(9) EYVL L 15, 18.1.1984, s. 28LIITE A OSA AMINOHAPPOJEN MÄÄRITYS 1 Tarkoitus ja soveltamisala Menetelmällä voidaan määrittää rehujen vapaat aminohapot (synteettiset ja luonnon aminohapot) ja kokonaisaminohapot (peptideihin kiinnittyneet ja vapaat) aminohappoanalysaattorilla. Sitä sovelletaan seuraaviin aminohappoihin: kyst(e)iini, metioniini, lysiini, treoniini, alaniini, asparagiinihappo, glutamiinihappo, glysiini, histidiini, isoleusiini, leusiini, fenyylialaniini, proliini, seriini, tyrosiini ja valiini.Menetelmä ei erota toisistaan aminohappojen suoloja eikä aminohappojen D- ja L-muotoja. Se ei sovellu tryptofaanin eikä aminohappojen hydroksianalogien määritykseen.2 Periaate 2.1 Vapaat aminohapot Lisätyt vapaat aminohapot uutetaan laimealla suolahapolla. Mukana uuttuneet typpipitoiset makromolekyylit saostetaan sulfosalisyylihapolla ja poistetaan suodattamalla. Suodatetun liuoksen pH säädetään arvoon 2,20. Aminohapot erotetaan ioninvaihtokromatografialla ja määritetään fotometrillä ninhydriiniderivaattina aallonpituudella 570 nm.2.2 Kokonaisaminohapot Menetelmä valitaan tutkittavien aminohappojen mukaan. Kyst(e)iini ja metioniini on hapetettava kysteiinihapoksi ja metioniinisulfoniksi ennen hydrolyysiä. Tyrosiini on määritettävä näytteistä, joita ei hapeteta ennen hydrolyysiä. Kaikki muut kohdassa 1 mainitut aminohapot voidaan määrittää joko hapetetusta tai hapettamattomasta näytteestä.Hapettaminen tapahtuu 0 °C:ssa permuurahaishapon ja fenolin seoksella. Hapetusreagenssin ylimäärä hajotetaan natriumdisulfiitin avulla. Hapetettu tai hapettamaton näyte hydrolysoidaan suolahapon (c=6 mol/l) avulla 23 tunnin ajan. Hydrolyysituotteen pH säädetään arvoon 2,20. Aminohapot erotetaan ioninvaihtokromatografialla ja määritetään fotometrillä ninhydriiniderivaattina aallonpituudella 570 nm (proliini 440 nm).3 Reagenssit Veden tulee olla kaksoistislattua tai vastaavan laatuista (johtokykyNUM>A × E × MW × F>DEN>B × W × 1 000 = g aminohappoa/kg näytettäJos sisäistä standardia käytetään, kerrotaan kaava vielä termillä >NUM>D>DEN>C.>TAULUKON PAIKKA>Sekä kystiini että kysteiini määritetään kysteiinihappona hapetetun näytteen hydrolysaateista, mutta ne lasketaan kystiiniksi (C6H12N2O4S2, MW 240,30) käyttäen MW-arvoa 120,15 (= 0,5 × 240,30).Metioniini määritetään metioniinisulfonina hapetetun näytteen hydrolysaateista, mutta lasketaan metioniiniksi käyttäen metioniinin MW-arvoa 149,21.Lisätty vapaa metioniini määritetään uuttamisen jälkeen metioniinina; laskennassa käytetään samaa MW-arvoa.6.1 Uutteiden kokonaislaimennoksen määrä (F) vapaiden aminohappojen määrittämistä varten (5.2) lasketaan seuraavasti:F = 100 ml ×>NUM>(10 ml + 5ml)>DEN>10 ml×>NUM>Vml>DEN>10 mlV = lopullisen uutteen määrä7 Menetelmän arviointi Menetelmä on testattu vuonna 1990 tehdyssä kansainvälisessä laboratorioiden välisessä vertailussa käyttäen neljää eri rehua (sikojen täysrehu, broilereiden täysrehu, valkuaistiiviste ja esiseos). Tulosten keskiarvo ja standardipoikkeama poikkeavuuksien poissulkemisen jälkeen on esitetty seuraavassa taulukossa.>TAULUKON PAIKKA>7.1 Toistettavuus Toistettavuus testattujen aminohappojen osalta on ilmaistu muodossa "laboratorion sisäinen standardipoikkeama" ja on esitetty alla olevassa taulukossa.>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>7.2 Uusittavuus Edellä mainitun vertailun laboratorioiden välisten standardipoikkeamien tulokset on esitetty seuraavassa taulukossa.>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>8 Vertailumateriaalin käyttö Menetelmän oikea soveltaminen varmistetaan tekemällä vertailuanalyysi sertifioidulla referenssimateriaalilla, jos sellainen on saatavilla. Kalibrointi sertifioidulla aminohappojen kalibrointiliuoksella on suotavaa.9 Huomautuksia 9.1 Aminohappoanalysaattoreiden välisten erojen vuoksi annettuja aminohappojen kalibrointiliuosten (3.27.4 ja 3.27.5) ja hydrolysaattien (5.3.4) lopullisia väkevyyksiä on pidettävä suuntaa antavina.Laitteiston lineaarisen vasteen alue on tarkistettava kaikkien aminohappojen osalta.Standardiliuos laimennetaan sitraattipuskurilla siten, että piikit sijoittuvat alueen keskivaiheille.9.2 Kun suuren erotuskyvyn nestekromatografialaitteistoa käytetään hydrolysaattien analysointiin, koeolosuhteet on optimoitava valmistajan suositusten mukaisesti.9.3 Jos menetelmää sovelletaan rehuihin, jotka sisältävät enemmän kuin yhden prosentin kloridia (tiiviste, kivennäisaineita sisältävät ravinteet tai lisäravinteet), sillä saatetaan saada metioniinille liian pieniä arvoja, ja erityiskäsittely on tarpeen.B OSA RAAKARASVAN JA -ÖLJYN MÄÄRITYS 1 Tarkoitus ja soveltamisala Menetelmällä määritetään rehuissa olevan raakarasvan ja -öljyn määrä. Siihen eivät kuulu määritykset öljysiemenistä ja -hedelmistä, jotka on määritelty 22 päivänä syyskuuta 1966 annetussa neuvoston asetuksessa N:o 136/66/ETY.Jäljempänä kuvattavan kahden menettelytavan käyttö riippuu rehun luonteesta ja koostumuksesta sekä määrityksen käyttötarkoituksesta.1.1 Menettelytapa A - Suoraan uutettavissa oleva raakarasva ja -öljy Tätä menetelmää voidaan käyttää yksittäisiin kasviperäisiin rehuihin lukuun ottamatta niitä, jotka kuuluvat menettelytavan B soveltamisalaan.1.2 Menettelytapa B - Raakarasvan ja -öljyn kokonaismäärä Menetelmää voidaan soveltaa yksittäisiin eläinperäisiin rehuihin sekä kaikkiin rehuseoksiin. Sitä käytetään kaikkiin sellaisiin rehuihin, joista rasvaa ja öljyä ei voida täysin uuttaa ilman sitä edeltävää hydrolysointia, esim. gluteenit, hiiva, perunaproteiinit ja tuotteet, joita on käsitelty muun muassa ekstrudoimalla, kuumentamalla tai hiutaleiksi tekemällä.1.3 Tulosten tulkinta Aina, kun menettelytapaa B käyttäen saadaan suurempi tulos kuin menettelytapaa A käyttäen, menettelytavalla B saatua tulosta pidetään todellisena arvona.2 Periaate 2.1 Menettelytapa A Näyte uutetaan petrolieetterillä. Liuotin tislataan pois, jäännös kuivataan ja punnitaan.2.2 Menettelytapa B Näyte käsitellään keittämällä sitä suolahapon kanssa. Seos jäähdytetään ja suodatetaan. Jäännös pestään ja kuivataan ja määritystä jatketaan menettelytavan A mukaisesti.3 Reagenssit 3.1 Petrolieetteri, kiehumisväli: 40-60 °C. Bromiluvun on oltava alle 1 ja haihdutusjäännöksen alle 2 mg/100 ml.3.2 Natriumsulfaatti, vedetön.3.3 Suolahappo, 3 M.3.4 Suodatuksen apuaine, esim. Kieselgur, Hyflo-supercel.4 Välineistö 4.1 Uuttolaitteisto. Jos käytetään Soxhlet-laitteistoa, refluksointinopeuden on oltava sellainen, että Soxhlet-väliosan täyttyminen liuottimella ja tyhjeneminen siitä tapahtuvat noin 10 kertaa tunnissa. Jos laitteistoon kuuluu suoramallinen väliosa, refluksointinopeuden on oltava noin 10 ml minuutissa.4.2 Uuttohylsyjä, joissa ei ole petrolieetteriin liukenevaa materiaalia ja joiden huokoisuus täyttää 4.1 kohdassa esitetyt vaatimukset.4.3 Kuivauskaappi, joko vakuumikaappi, joka on säädetty 75 ± 3 °C:seen tai kiertoilmakaappi, joka on säädetty 100 ± 3 °C:seen.5 Suoritus 5.1 Menettelytapa A (katso kohta 8.1) Näytettä punnitaan 5 g 1 mg:n tarkkuudella uuttohylsyyn (4.2) ja se peitetään rasvattomalla puuvillavanulla.Hylsy asetetaan uuttolaitteeseen (4.1) ja sitä uutetaan kuusi tuntia petrolieetterillä (3.1). Petrolieetteriliuos otetaan talteen kuivaan, punnittuun pulloon, joka sisältää hohkakivijyväsiä (1).Liuotin tislataan pois. Pullon ja sen sisältämän jäännöksen annetaan kuivua puolentoista tunnin ajan (4.3). Pullon jäännöksineen annetaan jäähtyä eksikkaattorissa ja se punnitaan. Kuivausta jatketaan edelleen 30 minuutin ajan sen varmistamiseksi, että rasvan ja öljyn paino pysyy vakiona (kahden peräkkäisen punnituksen välisen painoeron on oltava alle 1 mg).5.2 Menettelytapa B Näytettä punnitaan 2,5 g 1 mg:n tarkkuudella (ks. 8.2 kohta) 400 ml:n dekantterilasiin tai 300 ml:n erlenmeyeriin ja astiaan lisätään 100 ml 3 M suolahappoa (3.3) ja hohkakivijyväsiä. Dekantterilasi peitetään kellolasilla tai erlenmeyer yhdistetään pystyjäähdyttimeen. Seos saatetaan varovasti kiehuvaksi käyttäen pientä liekkiä tai sähkölevyä ja seoksen annetaan kiehua hiljalleen tunnin ajan. Näytteen tarttumista astian seinämiin tulee välttää.Astian sisällön annetaan jäähtyä ja siihen lisätään suodatuksen apuainetta (3.4) sen verran, ettei rasvaa ja öljyä häviä suodatuksessa. Suodatukseen käytetään kostutettua, rasvatonta, kaksinkertaista suodatinpaperia. Jäännös pestään kylmällä vedellä, kunnes saadaan neutraali suodos. Tarkastetaan, ettei suodos sisällä rasvaa tai öljyä. Jos sitä esiintyy, näyte on ennen hydrolysointia uutettava petrolieetterillä menettelytapaa A käyttäen.Jäännöksen sisältävä kaksinkertainen suodatinpaperi asetetaan kellolasille ja sen annetaan kuivua puolitoista tuntia kuivauskaapissa 100 ± 3 °C:ssa.Kuivan jäännöksen sisältävä kaksinkertainen suodatinpaperi pannaan uuttohylsyyn (4.2) ja peitetään rasvattomalla puuvillavanulla. Hylsy pannaan uuttolaitteeseen (4.1) ja määritystä jatketaan 5.1 kohdan toisessa ja kolmannessa kappaleessa esitetyllä tavalla.6 Tuloksen ilmoittaminen Jäännöksen paino ilmoitetaan prosentteina näytteen painosta.7 Toistettavuus Samasta näytteestä saman henkilön suorittaman kahden rinnakkaismäärityksen tulosten välinen ero ei saa olla yli:- 0,2 %-yksikköä, kun raakarasva- ja öljypitoisuus on alle 5 %,- 4,0 % suuremmasta tuloksesta, kun raakarasva- ja -öljypitoisuus on 5-10 %,- 0,4 % -yksikköä, kun raakarasva- ja -öljypitoisuus on yli 10 %.8 Huomautuksia 8.1 Runsaasti rasvaa ja öljyä sisätäviä tuotteita, joita on hankala jauhaa tai joista on vaikea saada homogeenista näytettä, käsitellään seuraavasti:Näytettä punnitaan 20 g 1 mg:n tarkkuudella ja siihen sekoitetaan vähintään 10 g vedetöntä natriumsulfaattia (3.2). Sitä uutetaan petrolieetterillä (3.1) 5.1 kohdassa esitetyllä tavalla. Saadun uutoksen tilavuus täydennetään 500 ml:ksi petrolieetterillä (3.1) ja se sekoitetaan. Liuosta otetaan 50 ml ja kaadetaan pieneen, kuivaan, punnittuun pulloon, joka sisältää hoihkakivijyväsiä (2). Liuotin tislataan pois, jäännös kuivataan ja määritystä jatketaan 5.1 kohdan viimeisessä kappaleessa kuvatulla tavalla.Liuottimen annetaan haihtua hylsyssä olevasta uuttojäännöksestä, jäännös jauhetaan 1 mm raekokoon ja siirretään takaisin hylsyyn (lisäämättä natriumsulfaattia) ja määritystä jatketaan 5.1 kohdan toisessa ja kolmannessa kappaleessa kuvatulla tavalla.Rasvan ja öljyn pitoisuus prosentteina näytteestä lasketaan seuraavalla kaavalla:(10 a + b) × 5jossa:a = ensimmäisen uuton jälkeen saadun jäännöksen (määräosa uutoksesta) paino grammoina,b = toisen uuton jälkeen saadun jäännöksen paino grammoina.8.2 Pieniä rasva- ja öljymääriä sisätävien näytteiden punnitusmäärä voidaan nostaa 5 g:aan.8.3 Lemmikkieläinten ruokiin, joiden vesipitoisuus on suuri, voi olla tarvetta sekoittaa vedetöntä natriumsulfaattia ennen hydrolysointia ja uuttoa, joka suoritetaan menettelytavassa B kuvatulla tavalla.8.4 Edellä 5.2 kohdassa voi olla tehokkaampaa käyttää kuumaa vettä kylmän veden sijaan jäännöksen pesemiseksi suodatuksen jälkeen.8.5 Mainittua 1,5 tunnin kuivatusaikaa saatetaan joutua pidentämään joidenkin rehujen osalta. Liiallista kuivaamista tulisi kuitenkin välttää, sillä se voi johtaa alhaisempiin tuloksiin. Myös mikroaaltouunia voidaan käyttää.8.6 Ennen hydrolysointia tapahtuvaa menettelytavan A mukaista esiuuttoa ja menettelytavan B mukaista uudelleen uuttoa suositellaan, jos raakarasvan/öljyn pitoisuus on yli 15 %. Tämä riippuu jossakin määrin rehun tai rehuseoksen luonteesta ja siinä olevan rasvan/öljyn laadusta.C OSA OLAKVINDOKSIN MÄÄRITYS (2-[N-2'-(hydroksietyyli)karbamoyyli]-3-metyylikinoksaliini-N1,N4-dioksidi 1 Tarkoitus ja soveltamisala Tämän menetelmän avulla voidaan määrittää olakvindoksi rehusta. Määrityksen alaraja on 5 mg/kg.2 Periaate Näyte uutetaan vesi-metanoliseoksen avulla. Olakvindoksipitoisuus määritetään käänteisfaasin suuren erotuskyvyn nestekromatografialla (HPLC) UV-detektoria käyttäen.3 Reagenssit 3.1 Metanoli.3.2 Metanoli, HPLC-laatua.3.3 Vesi, HPLC-laatua.3.4 Eluentti HPLC:aa varten:Vesi (3.3)-metanoli (3.2)-seos, 900 + 100 (V + V).3.5 Standardiaine: puhdas olakvindoksi, 2-[N-2'-(hydroksietyyli)karbamoyyli]-3-metyylikinoksaliini-N1,N4-dioksidi, E 851.3.5.1 Olakvindoksistandardin kantaliuos, 250 ìg/ml:Punnitaan 50 mg olakvindoksia (3.5) 0,1 mg:n tarkkuudella 200 ml:n mittapulloon ja lisätään noin 190 ml vettä. Asetetaan pullo 20 minuutiksi ultraäänihauteeseen (4.1). Ultraäänikäsittelyn jälkeen saatetaan liuos huoneen lämpötilaan, täytetään merkkiin vedellä ja sekoitetaan. Kääritään pullo alumiinifolioon ja säilytetään jääkaapissa. Kuukausittain valmistetaan uusi liuos.3.5.2 Olakvindoksistandardin perusliuos, 25 ìg/ml:Pipetoidaan 10,0 ml kantaliuosta (3.5.1) 100 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin eluentilla (3.4) ja sekoitetaan. Kääritään pullo alumiinifolioon ja säilytetään jääkaapissa. Kuukausittain valmistetaan uusi liuos.3.5.3 Kalibrointiliuokset:Pipetoidaan sarjassa 50 ml:n mittapulloihin 1,0, 2,0, 5,0, 10,0, 15,0 ja 20,0 ml perusliuosta (3.5.2). Täytetään merkkiin eluentilla (3.4) ja sekoitetaan. Kääritään pullot alumiinifolioon. Nämä liuokset sisältävät vastaavasti 0,5, 1,0, 2,5, 5,0, 7,5 ja 10,0 ìg/ml olakvindoksia. Liuokset on valmistettava päivittäin.4 Välineet 4.1 Ultraäänihaude.4.2 Mekaaninen ravistelija.4.3 HPLC-laitteisto, jossa on vaihtuva-aallonpituinen ultraviolettidetektori tai diodirividetektori.4.3.1 Nestekromatografiakolonni, 250 mm × 4 mm, C18, 10 ìm täyte, tai vastaava.4.4 Membraanisuodattimia, 0,45 ìm.5 Menetelmä Huom. Olakvindoksi on valoherkkää. Kaikki toimenpiteet on tehtävä himmennetyssä valaistuksessa tai ruskeita lasiastioita käyttäen.5.1 Yleistä 5.1.1 Sokeanäyte on analysoitava, jotta varmistetaan, ettei olakvindoksia tai muita häiritseviä aineita esiinny.5.1.2 Saantokoe suoritetaan analysoimalla sokeanäyte, johon on lisätty näytteessä esiintyvää määrää vastaava määrä olakvindoksia. Lisäyksen saamiseksi tasolle 50 mg/kg pipetoidaan 10,0 ml standardin kantaliuosta (3.5.1) 250 ml:n erlenmeyerpulloon ja haihdutetaan liuos noin 0,5 ml:ksi. Lisätään 50 g sokeanäytettä, sekoitetaan huolellisesti ja annetaan tasoittua 10 min sekoittaen useita kertoja ennen uuttovaiheeseen siirtymistä (5.2).Huom. Sokeanäytteen olisi oltava tyypiltään samanlaista kuin näyte, eikä siinä saa esiintyä olakvindoksia.5.2 Uutto Punnitaan noin 50 g näytettä 0,01 g:n tarkkuudella. Siirretään 1 000 ml:n erlenmeyerpulloon, lisätään 100 ml metanolia (3.1) ja asetetaan pullo 5 minuutiksi ultraäänihauteeseen (4.1). Lisätään 410 ml vettä ja annetaan olla ultraäänihauteessa vielä 15 minuuttia. Otetaan pullo ultraäänihauteesta, ravistellaan 30 minuutin ajan ravistelijassa (4.2) ja suodatetaan taitellun suodatinpaperin läpi. Pipetoidaan 10,0 ml suodosta 20 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin vedellä ja sekoitetaan. Suodatetaan osa membraanisuodattimen (4.4) läpi (ks. kohta 9 Huomautus). Jatketaan HPLC-määrityksellä (5.3).5.3 HPLC-määritys 5.3.1 Parametrit: Seuraavat olosuhteet annetaan viitteellisinä, muitakin olosuhteita voidaan käyttää, jos niillä päästään vastaaviin tuloksiin.>TAULUKON PAIKKA>Kromatografiajärjestelmän stabiilisuus tarkistetaan injektoimalla useita kertoja 2,5 ìg/ml olakvindoksia sisältävää kalibrointiliuosta (3.5.3), kunnes piikkien korkeudet ja retentioajat pysyvät vakioina.5.3.2 Kalibrointikäyrä Jokaista kalibrointiliuosta (3.5.3) injektoidaan useita kertoja. Lasketaan kullekin pitoisuudelle piikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvo. Piirretään kalibrointikäyrä käyttäen kalibrointiliuosten piikkien korkeuksien (pinta-alojen) keskiarvoja x-akselina ja vastaavia kalibrointiliuosten pitoisuuksia (ìg/ml) y-akselina.5.3.3 Näyteliuos Injektoidaan useita kertoja näyteliuosta (5.2) sama määrä kuin kalibrointiliuoksia ja lasketaan olakvindoksipiikkien piikin korkeuden (pinta-alan) keskiarvo.6 Tulosten laskeminen Näyteliuoksen olakvindoksipitoisuus (ìg/ml) lasketaan olakvindoksin piikkien korkeuden (pinta-alan) keskiarvosta kalibrointikäyrän (5.3.2) avulla.Näytteen olakvindoksipitoisuus w (mg/kg) saadaan seuraavasta kaavasta:w = >NUM>c × 1 000>DEN>mjossa:c = näyteliuoksen (5.2) olakvindoksipitoisuus (ìg/ml)m = punnittu näytemäärä (g).7 Tulosten validointi 7.1 Analyytin tunnistettavuuden varmentaminen Analyytin tunnistettavuus voidaan varmentaa rinnakkaiskromatografialla tai diodirividetektorilla vertaamalla näyteliuoksen (5.2) ja 5,0 ìg/ml olakvindoksia sisältävän kalibrointiliuoksen (3.5.3) spektrejä.7.1.1 Rinnakkaiskromatografia Näyteliuokseen (5.2) lisätään sopiva määrä kalibrointiliuosta (3.5.3). Lisätyn olakvindoksimäärän tulisi olla sama kuin näyteliuoksesta analysoitu olakvindoksin määrä.Vain olakvindoksipiikin korkeus saa kasvaa huomioiden sekä lisätty määrä että olakvindoksin näyteliuoksen laimeneminen. Piikin leveyden tulisi olla puolikorkeuden ± 10 prosenttia alkuperäisen näyteliuoksen olakvindoksipiikin leveydestä.7.1.2 Diodirividetektori Tulokset arvioidaan seuraavien vaatimusten mukaisesti:a) Näytteen ja standardin spektrien maksimiabsorption aallonpituuden, mitattuna kromatogrammin piikin kärjestä, on oltava detektorin erotuskyvyn määräämissä rajoissa. Diodirividetektorille tämä on tyypillisesti ± 2 nm.b) Välillä 220-400 nm, näytteen ja standardin spektrit, kromatogrammin piikin kärjestä mitattuna, eivät saa erota niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat eikä missään kohdassa spektrien välinen ero ole suurempi kuin 15 % standardianalyytin absorbanssista.c) Välillä 220-400 nm, näyteliuoksen piikin noususta, kärjestä ja laskusta mitatut spektrit eivät saa erota toisistaan niiltä spektrin osilta, joiden suhteellinen absorbanssi on 10-100 %. Tämä vaatimus täyttyy, kun maksimit ovat samat ja kun kaikissa tarkastelluissa pisteissä spektrien välinen poikkeama ei ole suurempi kuin 15 % piikin kärjen spektrin absorbanssista.Jos toinen näistä vaatimuksista ei täyty, analyyttiä esiintymistä ei ole varmennettu.7.2 Toistettavuus Kun olakvindoksipitoisuus on 10-200 mg/kg, niin näytteen kahden rinnakkaisen määrityksen välinen ero ei saa olla suurempi kuin 15 % suuremmasta rinnakkaistuloksesta.7.3 Saanto Sokeanäytteen lisäyksen saannon on oltava vähintään 90 %.8 Laboratorioiden välisen vertailun tulokset EY:n sisäisessä laboratorioiden välisessä menetelmävertailussa 13 laboratoriossa analysoitiin neljä porsaan rehunäytettä, joista yksi oli sokeanäyte. Tulokset olivat seuraavat:>TAULUKON PAIKKA>9 Huomautus Vaikka menetelmää ei ole validoitu rehuille, joissa on yli 100 mg/kg olakvindoksia, sillä on mahdollista saada tyydyttäviä tuloksia käyttämällä pienempää näytemäärää ja/tai laimentamalla näyteliuosta (5.2), jotta päästäisiin kalibrointikäyrän pitoisuusalueelle (5.3.2).(1) Jos rasvalle tai öljylle tehdään vielä tämän jälkeen sen laatuun liittyviä määräyksiä, hohkakivijyväset korvataan lasihelmillä


Avis juridique important

|

31996L0010

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/10/EY, annettu 21 päivänä maaliskuuta 1996, direktiivin 89/647/ETY muuttamiseksi siltä osin kuin se koskee sopimusnettoutuksen viranomaishyväksyntää

Virallinen lehti nro L 085 , 03/04/1996 s. 0017 - 0021

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 96/10/EY,annettu 21 päivänä maaliskuuta 1996,direktiivin 89/647/ETY muuttamiseksi siltä osin kuin se koskee sopimusnettoutuksen viranomaishyväksyntää EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen (1),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),ottavat huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin lausunnon (3),noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä (4),sekä katsovat, ettäneuvoston 18 päivänä joulukuuta 1989 luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta antamassa direktiivin 89/647/ETY (5) liitteessä II määritetään, miten korko- ja valuuttakurssisidonnaisia taseen ulkopuolisia eriä on käsiteltävä luottolaitosten pääomavaatimuksia laskettaessa,sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja erityisesti tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi jäsenvaltioiden on pyrittävä siihen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät yhdenmukaisin perustein sopimusnettoutukset,tämä direktiivi on erään toisen kahdenvälisen nettoutuksen hyväksymistä rahoitusvalvonnan toimesta käsittelevän rahoitusvalvonnan kansainvälisen foorumin työn tulosten mukainen, erityisesti siinä, että tiettyjen toimien kohdalla on mahdollista laskea vaadittavat omat varat nettosumman eikä bruttosumman perusteella edellyttäen, että on olemassa laillisesti sitovia sopimuksia, joilla varmistetaan luottoriskin rajoittuminen nettosummaan,suunnitellut säännöt nettoutuksen valvonnan hyväksymisestä laajemmalla kansainvälisellä tasolla johtavat siihen, että on mahdollista alentaa pääomavaatimuksia kansainvälisesti toimivien luottolaitosten ja luottolaitosryhmien osalta monissa kolmansissa maissa, joiden luottolaitokset kilpailevat yhteisön luottolaitosten kanssa,ainoastaan direktiivin 89/647/ETY muutos voi antaa niille luottolaitoksille, jotka sijaitsevat jossakin jäsenvaltiossa, saman mahdollisuuden saada viranomaishyväksyntä kahdenväliselle nettoutukselle ja näin antaa niille samat kilpailuedellytykset; sääntöjen on oltava tasapainoisia ja omiaan edelleen tehostamaan toiminnan varovaisen valvonnan soveltamista luottolaitosalalla,jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi varmistettava, että korjaustekijöiden laskenta perustuu tosiasiallisiin eikä nimellisiin määriin,tämä direktiivi on tässä tilanteessa toissijaisuusperiaatteen mukainen, koska tässä direktiivissä tarkoitettu päämäärä saavutetaan ainoastaan olemassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä yhdenmukaisesti muuttamalla,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaKorvataan direktiivin 89/647/ETY liite II oheisella liitteellä.2 artiklaEdellä 1 artikla ei koske toimivaltaisten viranomaisten antamaa hyväksyntää sellaisille kahdenvälisille uudistamissopimuksille, jotka on tehty ennen tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi annettavien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten voimaantuloa.3 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamiseksi tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sen tultua voimaan ja viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1996. Niiden on välittömästi tiedotettava tästä komissiolle.Jäsenvaltioiden toteuttaessa kyseisiä toimenpiteitä niissä on oltava viittaus tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus virallisen julkaisemisen yhteydessä. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, miten tällainen viittaus on tehtävä.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.4 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.5 artiklaTämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 21 päivänä maaliskuuta 1996.Euroopan parlamentin puolestaK. HÄNSCHPuhemiesNeuvoston puolestaA. GAMBINOPuheenjohtaja(1) EYVL N:o C 142, 25.5.1994, s. 8, ja EYVL N:o C 165, 1.7.1995, s. 6(2) EYVL N:o C 393, 31.12.1994, s. 30(3) Lausunto annettu 16 päivänä tammikuuta 1995 (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä)(4) Euroopan parlamentin lausunto annettu 16 päivänä helmikuuta 1995 (EYVL N:o C 56, 6.3.1995, s. 79), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu 5 päivänä syyskuuta 1995 (EYVL N:o C 288, 30.10.1995, s. 30) ja Euroopan parlamentin päätös tehty 14 päivänä joulukuuta 1995 (EYVL N:o C 17, 22.1.1996) sekä neuvoston päätös tehty 26 päivänä helmikuuta 1996.(5) EYVL N:o L 386, 30.12.1989, s. 14, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 95/15/EY (EYVL N:o L 125, 8.6.1995, s. 23)LIITE "LIITE IIKORKO- JA VALUUTTAKURSSISIDONNAISTEN TASEEN ULKOPUOLISTEN ERIEN KÄSITTELY1. SOVELTAMISALA JA MENETELMÄN VALINTAToimivaltaisten viranomaisten suostumuksella luottolaitokset voivat valita yhden jäljempänä olevista menetelmistä liitteessä III lueteltuihin liiketoimiin liityvien riskien mittaamiseksi. Tähän eivät kuulu korko- ja valuuttakurssisopimukset, joilla käydään kauppaa virallisesti hyväksytyissä pörsseissä, joissa niillä on päivittäiset vakuusvaatimukset, eivätkä sellaiset valuuttakurssisopimukset, joiden alkuperäinen erääntymisaika on enintään 14 päivää.2. MENETELMÄTMenetelmä 1: Markkina-arvopohjainen lähestymistapaVaihe a: Arvostamalla sopimukset käypään markkina-arvoon saadaan kaikkien niiden sopimusten jälleenhankintakustannus, joilla on positiivinen markkina-arvo.Vaihe b: Mahdollinen tuleva luottoriski saadaan (1) kertomalla luottolaitoksen nimelliset pääomamäärät tai kohde-etuuden arvot seuraavilla prosenteilla:>TAULUKON PAIKKA>Vaihe c: Käyvän jälleenhankintakustannuksen ja mahdollisen tulevan luottoriskin summa kerrotaan vastapuolen vastaavien erien 6 artiklan mukaisilla riskipainotuksilla.Menetelmä 2: Alkuperäisen riskin lähestymistapaVaihe a: Kunkin sopimuksen pääoman nimellismäärä kerrotaan alla olevilla prosenteilla:>TAULUKON PAIKKA>Vaihe b: Täten saatu alkuperäinen riski kerrotaan vastapuolen vastaavien erien 6 artiklan mukaisilla riskipainotuksilla.(1) Lukuun ottamatta tapauksia, joissa on kyseessä yhdessä valuutassa oleva koronvaihtosopimus, jossa vaihdetaan kaksi vaihtuvakorkoista erää; näissä tapauksissa lasketaan vain käypä jälleenhankintakustannus.3. UUDISTAMISSOPIMUKSET JA MUUT NETTOUTUSSOPIMUKSET (SOPIMUSNETTOUTUS)a) Nettoutusmuodot, jotka toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä`Vastapuolella` tarkoitetaan tässä 3 kohdassa kaikkia yksiköitä (luonnolliset henkilöt mukaan lukien), joilla on lainmukainen valta tehdä sopimusnettoutusta koskeva sopimus.Toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä riskiä alentaviksi sopimuksiksi seuraavat sopimusnettoutuksen muodot:i) luottolaitoksen ja sen vastapuolen välillä tehdyt kahdenväliset uudistamissopimukset, joissa keskinäiset vaateet ja velvoitteet yhdistyvät ilman eri toimenpidettä siten, että sitoumuksen uudistamisen seurauksena määritellään vain yksi nettosumma aina, kun sitoumus uudistetaan ja syntyy yksi uusi, laillisesti sitova sopimus, joka purkaa aiemmat sopimukset,ii) muut kahdenväliset nettoutussopimukset luottolaitoksen ja sen vastapuolen välillä.b) HyväksymisehdotToimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä sopimusnettoutuksen riskiä alentavana ainoastaan seuraavin ehdoin:i) luottolaitoksella on vastapuolensa kanssa sopimusnettoutusta koskeva sopimus, jonka perusteella syntyy yksi yhtenäinen, kaikki sopimuksen kattamat liiketoimet kattava oikeudellinen velvoite siten, että jos vastapuoli ei pysty joko maksun laiminlyönnin, konkurssin, selvitystilan tai muun vastaavan syyn takia vastaamaan sitoumuksistaan, luottolaitoksella on oikeus saada tai velvoite maksaa kaikkien vastuun piiriin kuuluvien liiketoimien osalta ainoastaan se nettosumma, joka syntyy laskettaessa yhteen markkinahintaiset postiiviset ja negatiiviset varojen erät,ii) luottolaitos on antanut toimivaltaisten viranomaisten käyttöön kirjalliset ja perustellut oikeudelliset lausunnot, joiden perusteella toimivaltaiset tuomioistuimet ja hallintoviranomaiset voisivat asiaa riitautettaessa päättää, että edellä i kohdassa mainituissa tapauksissa luottolaitoksen vaateet ja velvoitteet rajoittuvat i kohdassa mainittuun nettosummaan- vastapuolen kotipaikan alueella sovellettavan lain mukaan, ja jos kyseessä on yrityksen ulkomainen tytäryhtiö, myös tytäryhtiön sijaintimaassa sovellettavan lain mukaan,- kyseisiä yksittäisiä liiketoimia säätelevän lain mukaan ja- sopimusnettoutuksen täytäntöön panemiseksi tarvittaviin sopimuksiin sovellettavan oikeuden mukaan,iii) luottolaitoksella on käytössään tarvittavat menettelytavat, jotta sen sopimusnettoutuksen oikeudellista pätevyyttä valvotaan siihen sovellettavan lainsäädännön mahdollisten muutosten mukaisesti.Toimivaltaisten viranomaisten, neuvoteltuaan tarpeen vaatiessa muitten asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa, tulee olla vakuuttuneita siitä, että sopimusnettoutus on oikeudellisesti pätevä kaikkien voimassa olevien lakien mukaan. Jos yksikin toimivaltaisista viranomaisista on tähän tyytymätön, sopimusnettoutusta ei hyväksytä riskin alentamisena kummankaan osapuolen osalta.Toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä sopimusnettoutuksen eri muotoja koskevia perusteltuja oikeudellisia lausuntoja.Sopimuksia, jotka sisältävät määräyksen, joka antaa osapuolelle, joka ei ole syyllistynyt sopimusrikkomukseen, mahdollisuuden suorittaa vain osan maksuista tai olla maksamatta laiminlyövän osapuolen pesälle, vaikkakin laiminlyövä osapuoli olisi nettovelkoja (irtisanoutumislauseke), ei hyväksytä riskin alentamisperusteeksi.c) Hyväksymisen vaikutukseti) UudistamissopimuksetUudistamissopimuksen seurauksena määritelty yksi yhdistetty nettosumma voidaan painottaa kyseisten bruttosummien sijasta. Täten sovellettaessa menetelmää 1:- Vaiheessa a: käypä jälleenhankintakustannus ja- Vaiheessa b: nimelliset pääomamäärät tai kohde-etuuden arvot,saadaan laskea ottamalla huomioon uudistamissopimus. Sovellettaessa menetelmää 2 vaiheessa a nimellinen pääomamäärä voidaan laskea ottamalla huomioon uudistamissopimus; tähän sovelletaan taulukossa 2 annettuja prosentteja.ii) Muut nettoutussopimuksetSovellettaessa menetelmää 1 vaiheessa a käypä jälleenhankintakustannus nettoutussopimukseen sisältyville sopimuksille voidaan laskea ottamalla huomioon sopimuksesta johtuva senhetkinen oletettu nettomääräinen jälleenhankintakustannus. Vaiheessa b yhdistetyt nettosummat voidaan ottaa huomioon ainoastaan valuuttatermiinisopimuksissa tai muissa vastaavissa sopimuksissa, joissa nimellinen pääoma on sama kuin kassavirta silloin, kun saatavat tai maksettavat summat erääntyvät samana arvopäivänä ja samassa valuutassa.Sovellettaessa menetelmää 2 vaiheessa a- valuuttatermiinisopimuksiin ja muihin vastaaviin sopimuksiin, joissa nimellinen pääoma on sama kuin kassavirta silloin, kun saatavat tai maksettavat summat erääntyvät samana arvopäivänä ja samassa valuutassa, nimellinen pääomamäärä voidaan laskea ottamalla huomioon nettoutussopimus; kaikkiin näihin sopimuksiin sovelletaan taulukkoa 2,- kaikkiin muihin nettoutussopimukseen sisältyviin sopimuksiin, jolloin näihin sovellettavia prosentteja voidaan alentaa taulukon 3 mukaisesti:>TAULUKON PAIKKA>"


Avis juridique important

|

31967L0227

Ensimmäinen neuvoston direktiivi 67/227/ETY, annettu 11 päivänä huhtikuuta 1967, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta

Virallinen lehti nro 071 , 14/04/1967 s. 1301 - 1303 Suomenk. erityispainos Alue 9 Nide 1 s. 0003  Tanskank. erityispainos: Sarja I Alue 1967 s. 0012  Ruotsink. erityispainos Alue 9 Nide 1 s. 0003  Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1967 s. 0014  Kreikank. erityispainos: Luku 09 Nide 1 s. 0003  Espanjank. erityispainos: Luku 09 Nide 1 s. 0003  Portugalink. erityispainos: Luku 09 Nide 1 s. 0003

ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 11 päivänä huhtikuuta 1967,jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta (67/227/ETY)EUROOPAN TALOUSYHTEISÖN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 ja 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon edustajakokouksen lausunnon,ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,sekä katsoo, ettäperustamissopimuksen päätavoitteena on talousliiton yhteydessä perustaa yhteismarkkinat, joilla käydään tervettä kilpailua ja jotka ominaisuuksiltaan vastaavat sisämarkkinoita,tämän tavoitteen toteuttaminen edellyttää, että sitä ennen jäsenvaltioissa sovelletaan liikevaihtoverolainsäädäntöä, joka ei vääristä kilpailun edellytyksiä eikä vaikeuta tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta yhteismarkkinoilla,nykyisin voimassa olevat lainsäädännöt eivät täytä edellä mainittuja vaatimuksia; näin ollen on yhteismarkkinoiden edun mukaista yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädäntö tavoitteena poistaa mahdollisimman paljon tekijöitä, jotka ovat omiaan vääristämään kilpailun edellytyksiä kansallisella tai yhteisön tasolla, ja mahdollistaen myöhemmin maahantuonnin verollisuuden ja viennin verottomuuden lakkauttamisen jäsenvaltioiden välisessä kaupassa,tehdyt selvitykset ovat osoittaneet, että yhdenmukaistamisen on johdettava kasautuvien monivaiheisten verojen järjestelmien poistamiseen ja yhteisen arvonlisäverojärjestelmän käyttöönottoon kaikissa jäsenvaltioissa,arvonlisäverojärjestelmällä saavutetaan mahdollisimman yksinkertainen ja tasapuolinen verotus, kun veronkanto toimitetaan mahdollisimman yleisesti ja järjestelmän soveltamisalaan kuuluvat kaikki tuotannon ja jakelun vaiheet sekä palvelujen suoritukset; näin ollen on yhteismarkkinoiden ja jäsenvaltioiden edun mukaista ottaa käyttöön yhteinen järjestelmä, jota sovelletaan myös vähittäiskauppaan,joissakin jäsenvaltioissa veron soveltaminen vähittäiskauppaan voi kuitenkin johtaa tiettyihin käytännöllisiin ja poliittisiin ongelmiin; tämän johdosta, ja jollei edeltävistä neuvotteluista muuta johdu, jäsenvaltioiden olisi sallittava olla soveltamatta yhteistä järjestelmää pidemmälle kuin tukkukauppavaiheen päättymiseen saakka ja tarvittaessa soveltaa vähittäiskauppavaiheessa tai sitä edeltävässä vaiheessa erillistä täydentävää veroa,on välttämätöntä edetä vaiheittain, koska liikevaihtoverojen yhdenmukaistaminen johtaa jäsenvaltioiden verorakenteiden merkittäviin muutoksiin ja sillä on tuntuvia budjettitaloudellisia, taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia,useimmissa jäsenvaltioissa voimassa olevien kasautuvien monivaiheisten verojen järjestelmien korvaamisella yhteisellä arvonlisäverojärjestelmällä on, vaikka verokantoja ja vapautuksia ei yhdenmukaistetakaan samanaikaisesti, saatava aikaan kilpailun tasapuolisuus siten, että kunkin maan alueella samanlaisiin tavaroihin kohdistuu samansuuruinen vero tuotanto- ja jakeluketjun pituudesta riippumatta ja että tavaroiden verorasitus on tiedossa kansainvälisessä kaupassa, jolloin tästä verorasituksesta voidaan suorittaa täsmällinen hyvitys; näin ollen ensimmäisessä vaiheessa olisi määrättävä yhteisen arvonlisäverojärjestelmän käyttöönotosta kaikissa jäsenvaltioissa ilman verokantojen ja vapautusten samanaikaista yhdenmukaistamista, jatällä hetkellä ei ole mahdollista ennakoida, miten ja minkä ajan kuluessa liikevaihtoverojen yhdenmukaistamisella voidaan saavuttaa tavoitteeksi asetettu tuonnin verollisuuden ja viennin verottomuuden lakkauttaminen jäsenvaltioiden välisessä kaupassa; näin ollen on suotavaa, että toisesta vaiheesta ja sen edellyttämistä toimenpiteistä määrätään myöhemmin komission neuvostolle tekemien ehdotusten perusteella,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaJäsenvaltioiden on korvattava nykyiset liikevaihtoverojärjestelmänsä 2 artiklassa määritellyllä yhteisellä arvonlisäverojärjestelmällä.Kussakin jäsenvaltiossa on annettava tämän korvaamisen toteuttamiseksi tarvittava lainsäädäntö mahdollisimman pian, jotta se voisi tulla voimaan ajankohtana, jonka jäsenvaltio vahvistaa ottaen huomioon suhdannetilanteen, mutta joka ei saa olla myöhempi kuin 1 päivä tammikuuta 1970.Tämän lainsäädännön tultua voimaan jäsenvaltio ei saa pitää voimassa tai ottaa käyttöön liikevaihtoveroon liittyviä vakiohyvityksiä edellyttäviä toimenpiteitä jäsenvaltioiden välisen kaupan maahantuonnissa tai viennissä.2 artiklaYhteisen arvonlisäverojärjestelmän periaatteena on soveltaa tavaroihin ja palveluihin yleistä kulutukseen kohdistuvaa veroa, joka on täsmälleen suhteutettu tavaroiden ja palvelujen hintoihin, riippumatta tätä verotusvaihetta edeltävässä tuotannossa ja jakelussa suoritettujen liiketoimien lukumäärästä.Jokaisesta liiketoimesta on kannettava tavaran tai palvelun hinnan perusteella tähän tavaraan tai palveluun sovellettavan verokannan mukaan laskettu arvonlisävero, josta on vähennetty hinnan muodostavista osista välittömästi kannetun arvonlisäveron määrä.Yhteistä arvonlisäverojärjestelmää sovelletaan vähittäiskauppavaiheen päättymiseen saakka.Jäsenvaltioiden välisen kaupan tuonnin verollisuuden ja viennin verottomuuden lakkauttamiseen saakka jäsenvaltiot voivat kuitenkin, jollei 5 artiklassa säädetyistä neuvotteluista muuta johdu, rajoittaa yhteisen järjestelmän soveltamisen tukkukauppavaiheen päättymiseen saakka ja tarvittaessa soveltaa vähittäiskauppavaiheessa tai sitä edeltävässä vaiheessa erillistä täydentävää veroa.3 artiklaNeuvosto antaa komission ehdotuksesta toisen direktiivin yhteisen arvonlisäverojärjestelmän rakenteesta ja soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.4 artiklaKomissio antaa vuoden 1968 loppuun mennessä neuvoston käsiteltäviksi ja mahdollisuuksien mukaan ennen siirtymäkauden loppua tehtävää päätöstä varten ehdotukset siitä, miten ja minkä ajan kuluessa liikevaihtoverojen yhdenmukaistamisella voidaan saavuttaa tavoitteeksi asetettu jäsenvaltioiden välisen kaupan tuonnin verollisuuden ja viennin verottomuuden lakkauttaminen, taaten samalla verojen tasapuolisuus tavaroiden ja palvelujen alkuperän suhteen.Tässä yhteydessä olisi erityistä huomiota kiinnitettävä välittömien ja välillisten verojen suhteeseen, joka on erilainen eri jäsenvaltioissa, verojärjestelmien muutosten vaikutuksiin jäsenvaltioiden vero- ja budjettipolitiikkaan sekä vaikutuksiin, joita verojärjestelmillä on yhteisön kilpailun edellytyksiin ja yhteiskunnallisiin olosuhteisiin.5 artiklaJos jäsenvaltio aikoo käyttää hyväkseen 2 artiklan viimeisessä kohdassa säädettyä mahdollisuutta, jäsenvaltion on ilmoitettava tästä komissiolle hyvissä ajoin perustamissopimuksen 102 artiklan mukaisesti.6 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 11 päivänä huhtikuuta 1967.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaR. VAN ELSLANDE


title: Komission direktiivi 2005/9/EY, annettu 28 päivänä tammikuuta 2005, kosmeettisia valmisteita koskevan neuvoston direktiivin 76/768/ETY muuttamisesta sen liitteen VII mukauttamiseksi tekniikan kehitykseenETA:n kannalta merkityksellinen teksti

text:
               29.1.2005

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 27/46

         KOMISSION DIREKTIIVI 2005/9/EY,
   annettu 28 päivänä tammikuuta 2005,
   kosmeettisia valmisteita koskevan neuvoston direktiivin 76/768/ETY muuttamisesta sen liitteen VII mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon kosmeettisia valmisteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/768/ETY (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan,
   on kuullut kosmetiikan ja kuluttajille tarkoitettujen muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden tiedekomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivin 76/768/ETY liitteessä VII olevassa 1 osassa vahvistetaan luettelo UV-suotimista, joita kosmeettiset valmisteet saavat sisältää.

               (2)

               Kosmetiikan ja kuluttajille tarkoitettujen muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden tiedekomitea on katsonut, että bentsoehapon 2-[4-(dietyyliamino)-2-hydroksibentsoyylia]-heksyyliesteriä on turvallista käyttää aurinkosuojavalmisteissa yksinään tai yhdessä muiden UV-säteilyä absorvoivien aineiden kanssa, kun sen osuus on enintään 10 prosenttia. Sen vuoksi bentsoehapon 2-[4-(dietyyliamino)-2-hydroksibentsoyyli]-heksyyliesteri olisi sisällytettävä direktiivin 76/768/ETY liitteessä VII olevaan 1 osaan viitenumerolla 28.

               (3)

               Sen vuoksi olisi muutettava direktiiviä 76/768/ETY.

               (4)

               Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat kosmeettisten valmisteiden pysyvän komitean lausunnon mukaiset,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Muutetaan direktiivin 76/768/ETY liite VII tämän direktiivin liitteen mukaisesti.
   2 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 28 päivänä heinäkuuta 2005. Niiden on toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle viipymättä sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 28 päivänä tammikuuta 2005.

            Komission puolesta

         Günter VERHEUGEN

            Varapuheenjohtaja

      (1)  EYVL L 262, 27.9.1976, s. 169, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2004/93/EY (EUVL L 300, 25.9.2004, s. 13).
   LIITE
   Lisätään direktiivin 76/768/ETY liitteessä VII olevaan 1 osaan viitenumero 28 seuraavasti:

                  Viitenumero

                  Aine

                  Suurin sallittu pitoisuus

                  Muut rajoitukset ja vaatimukset

                  Käytön edellytykset ja varoitukset, jotka on painettava pakkausmerkintöihin

                  a

                  b

                  c

                  d

                  e

                  ”28

                  Bentsoehapon 2-[4-(dietyyliamino)-2-hydroksibentsoyyli]-heksyyliesteri
                  (INCI-nimi: Diethylamino Hydroxybenzoyl Hexyl Benzoate;
                  CAS-numero 302776-68-7)

                  10 prosenttia aurinkosuojavalmisteissa”


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/13/EY, annettu 11 päivänä maaliskuuta 2008 , eläinlääkinnässä käytettäviä sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 84/539/ETY kumoamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               19.3.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 76/41

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/13/EY,
   annettu 11 päivänä maaliskuuta 2008,
   eläinlääkinnässä käytettäviä sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 84/539/ETY kumoamisesta
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Sääntelyn parantamista koskevissa yhteisön toimintalinjoissa korostetaan kansallisen ja yhteisön lainsäädännön yksinkertaistamista, jota pidetään ratkaisevana tekijänä yritysten kilpailukyvyn parantamisessa ja Lissabonin tavoitteiden saavuttamisessa.

               (2)

               Neuvoston direktiivissä 84/539/ETY (3) säädetty vaatimustenmukaisuuden arvioinnissa käytettävä menetelmä ei ole enää tarpeen sisämarkkinoita ja kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa varten.

               (3)

               Sisämarkkinoiden toiminnasta sekä käyttäjien ja eläinten suojelusta voidaan huolehtia paremmin muulla yhteisön lainsäädännöllä.

               (4)

               Näin ollen direktiivi 84/539/ETY olisi kumottava.

               (5)

               Direktiivin 84/539/ETY kumoamisesta seuraa, että mainitun direktiivin liitteessä III olevaa vaatimustenmukaisuusmerkin mallia ei enää käytetä 31 päivän joulukuuta 2008 jälkeen ja että vastaavat kansalliset täytäntöönpanotoimenpiteet olisi siten kumottava,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Kumotaan direktiivi 84/539/ETY 31 päivästä joulukuuta 2008.
   2 artikla
   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2008. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säädökset sekä niiden ja tämän direktiivin välinen vastaavuustaulukko kirjallisina komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tehty Strasbourgissa 11 päivänä maaliskuuta 2008.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         H.-G. PÖTTERING

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J. LENARČIČ

      (1)  Lausunto annettu 16. tammikuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 29. marraskuuta 2007 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 14. helmikuuta 2008.

      (3)  EYVL L 300, 19.11.1984, s. 179. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 807/2003 (EUVL L 122, 16.5.2003, s. 36).


title: Neuvoston direktiivi 2010/45/EU, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2010 , yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta laskutussääntöjen osalta

text:
               22.7.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 189/1

         NEUVOSTON DIREKTIIVI 2010/45/EU,
   annettu 13 päivänä heinäkuuta 2010,
   yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta laskutussääntöjen osalta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon,
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,
   noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetussa neuvoston direktiivissä 2006/112/EY (1) säädetään arvonlisäveroon liittyviä, laskuja koskevia edellytyksiä ja sääntöjä sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi. Mainitun direktiivin 237 artiklan mukaisesti komissio on antanut kertomuksen, jossa todetaan tekninen kehitys huomioon ottaen eräitä sähköiseen laskutukseen liittyviä ongelmia ja lisäksi todetaan eräitä muita aloja, joilla arvonlisäverosääntöjä olisi yksinkertaistettava sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi.

               (2)

               Koska kirjanpidon on oltava riittävää, jotta jäsenvaltiot voivat valvoa yhdestä jäsenvaltiosta väliaikaisesti toiseen liikkuvia tavaroita, olisi tehtävä selväksi, että kirjanpidon on sisällettävä tiedot jäsenvaltioiden välillä väliaikaisesti liikkuvien tavaroiden arvioinnista. Arviointia varten tapahtuvaa tavaroiden siirtoa toiseen jäsenvaltioon ei olisi myöskään pidettävä arvonlisäverotuksessa tavaroiden luovutuksena.

               (3)

               Arvonlisäverosaatavan syntymistä yhteisön sisäisissä tavaroiden luovutuksissa ja yhteisön sisäisissä tavaroiden hankinnoissa koskevia sääntöjä olisi selkeytettävä, jotta varmistetaan yhteenvetoilmoituksissa toimitettujen tietojen yhdenmukaisuus ja tällaisten ilmoitusten avulla tapahtuvan tietojenvaihdon oikea-aikaisuus. Lisäksi on asianmukaista, että tavaroiden luovutus jatkuvana suorituksena yhdestä jäsenvaltiosta toiseen yli yhden kalenterikuukauden ajan olisi katsottava loppuunsaatetuiksi kunkin kalenterikuukauden lopussa.

               (4)

               Jotta voitaisiin auttaa pieniä ja keskisuuria yrityksiä, joilla on vaikeuksia maksaa arvonlisävero toimivaltaiselle viranomaiselle ennen kuin ne ovat saaneet maksun hankkijoiltaan, jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus sallia arvonlisäveron tilittäminen käyttäen kassaperusteista kirjanpitojärjestelmää, jossa tavaroiden luovuttajat ja palveluiden suorittajat maksavat arvonlisäveron toimivaltaiselle viranomaiselle saadessaan maksun luovutuksesta tai suorituksesta ja jossa luovuttajalle ja suorittajalle syntyy vähennysoikeus hänen maksaessaan luovutuksesta tai suorituksesta. Tämän pitäisi mahdollistaa se, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön vapaaehtoisen kassaperusteisen kirjanpitojärjestelmän, joka ei vaikuta kielteisesti niiden arvonlisäverotulojen kassavirtaan.

               (5)

               Oikeusvarmuuden varmistamiseksi yrityksille niiden laskutusvelvoitteiden osalta olisi selkeästi mainittava, minkä jäsenvaltion laskutussääntöjä sovelletaan.

               (6)

               Sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi on tarpeen säätää yhdenmukaisesta määräajasta laskun laatimiselle tiettyjen rajat ylittävien luovutusten ja suoritusten osalta.

               (7)

               Tiettyjä laskuissa mainittavia tietoja koskevia vaatimuksia olisi muutettava, jotta voitaisiin tehostaa verovalvontaa, saada aikaan rajat ylittävien ja kotimaisten luovutusten ja suoritusten tasavertainen kohtelu ja edistää sähköistä laskutusta.

               (8)

               Koska sähköisen laskutuksen käyttö voi auttaa yrityksiä vähentämään kustannuksia ja olemaan kilpailukykyisempiä, nykyisiä sähköistä laskutusta koskevia arvonlisäverovaatimuksia olisi tarkistettava nykyisten rasitteiden ja esteiden poistamiseksi. Paperisia ja sähköisiä laskuja olisi kohdeltava tasavertaisesti, ja paperilaskutuksen hallinnollisten rasitteiden ei pitäisi kasvaa.

               (9)

               Tasavertaisen kohtelun olisi koskettava myös veroviranomaisten toimivaltaa. Veroviranomaisten valvontatoimivallan ja verovelvollisten oikeuksien ja velvollisuuksien olisi oltava samanlaajuisia riippumatta siitä, valitseeko verovelvollinen paperiset vai sähköiset laskut.

               (10)

               Laskujen on vastattava todellisia luovutuksia ja suorituksia, ja niiden aitous, eheys ja luettavuus olisi sen vuoksi varmistettava. Liiketoiminnan valvontakeinoja voidaan käyttää luomaan luotettava tarkastusketju laskujen ja luovutusten tai suoritusten välille varmistaen siten, että kaikki laskut (paperiset tai sähköiset) täyttävät kyseiset vaatimukset.

               (11)

               Sähköisten laskujen aitous ja eheys voidaan varmistaa myös käyttämällä tiettyjä olemassa olevia tekniikoita, esimerkiksi automaattista tiedonsiirtoa (EDI) ja kehittyneitä sähköisiä allekirjoituksia. Koska on kuitenkin olemassa muita tekniikoita, verovelvollisilta ei pitäisi edellyttää minkään erityisen sähköistä laskutusta koskevan tekniikan käyttöä.

               (12)

               Olisi selvennettävä, että jos verovelvollinen tallettaa laatimansa tai vastaanottamansa laskut sähköisesti online, paitsi sillä jäsenvaltiolla, johon verovelvollinen on sijoittautunut, myös sillä jäsenvaltiolla, jossa vero on maksettava, olisi oltava oikeus tutustua niihin valvontaa varten.

               (13)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa arvonlisäveroon liittyvien laskutusta koskevien sääntöjen yksinkertaistamista, nykyaikaistamista ja yhdenmukaistamista koskevia tämän direktiivin tavoitteita, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä perussopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.

               (14)

               Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen (2) 34 kohdan mukaisesti jäsenvaltioita kannustetaan laatimaan itseään varten ja unionin edun vuoksi omia taulukoitaan, joista ilmenee mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja sen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista koskevien toimenpiteiden välinen vastaavuus, ja julkaisemaan ne.

               (15)

               Direktiivi 2006/112/EY olisi sen vuoksi muutettava,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Direktiivin 2006/112/EY muutokset
   Muutetaan direktiivi 2006/112/EY seuraavasti:

               1)

               Korvataan 17 artiklan 2 kohdan f alakohta seuraavasti:

                           ”f)

                           verovelvolliselle suoritettu palvelu, joka koskee kyseisen tavaran arviointia tai siihen kohdistuvaa työtä, joka fyysisesti suoritetaan tavaran lähetyksen tai kuljetuksen saapumisjäsenvaltion alueella, jos tavara arvioinnin tai työn jälkeen palautetaan kyseiselle verovelvolliselle siihen jäsenvaltioon, josta se alun perin lähetettiin tai kuljetettiin;”;

               2)

               Korvataan 64 artiklan 2 kohta seuraavasti:
               ”2.   Yli yhden kalenterikuukauden ajan jatkuvana suorituksena tapahtuvat sellaisten tavaroiden luovutukset, jotka lähetetään tai kuljetetaan muuhun kuin näiden tavaroiden lähetyksen tai kuljetuksen lähtöjäsenvaltioon ja jotka luovutetaan arvonlisäverosta vapautettuina tai jotka verovelvollinen siirtää arvonlisäverosta vapautettuina toiseen jäsenvaltioon yrityksensä tarpeita varten 138 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti, katsotaan loppuunsaatetuiksi kunkin kalenterikuukauden päättyessä, kunnes tavaroiden luovutus loppuu.
               Yli yhden vuoden ajan jatkuvana suorituksena tapahtuvat palvelujen suoritukset, joista hankkija on 196 artiklan nojalla velvollinen maksamaan arvonlisäveron ja joista ei aiheudu tilityksiä tai maksuja kyseisen ajanjakson aikana, katsotaan loppuunsaatetuiksi kunkin kalenterivuoden päättyessä, kunnes palvelujen suoritus loppuu.
               Jäsenvaltiot voivat tietyissä muissa kuin ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa säätää, että tietyn ajanjakson aikana jatkuvana suorituksena tapahtuvat tavaroiden luovutukset tai palvelujen suoritukset on katsottava loppuunsaatetuiksi vähintään yhden vuoden välein.”;

               3)

               Korvataan 66 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohta ja toinen kohta seuraavasti:

                           ”c)

                           jos laskua ei laadita tai jos se laaditaan myöhässä, määrätyn ajan kuluessa, mutta viimeistään jäsenvaltioiden 222 artiklan toisen kohdan nojalla laskujen laatimiselle asettaman määräajan päättyessä tai, jos jäsenvaltio ei ole asettanut tällaista määräaikaa, määrätyn ajan kuluessa verotettavan tapahtuman toteutumishetkestä.
                           Ensimmäisessä kohdassa säädettyä poikkeusta ei kuitenkaan sovelleta sellaisten palvelujen suorituksiin, joiden osalta asiakas maksaa arvonlisäveron 196 artiklan nojalla, eikä 67 artiklassa tarkoitettuihin tavaroiden luovutuksiin tai siirtoihin.”;

               4)

               Korvataan 67 artikla seuraavasti:
               ”67 artikla
               Jos muuhun kuin lähetyksen tai kuljetuksen lähtöjäsenvaltioon lähetetyt tai kuljetetut tavarat luovutetaan 138 artiklassa säädetyin edellytyksin arvonlisäverosta vapautettuina tai jos verovelvollinen siirtää tavarat arvonlisäverosta vapautettuina toiseen jäsenvaltioon yrityksensä tarpeita varten, verosaatava syntyy laskun laatimishetkellä tai 222 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun määräajan päättyessä, jos laskua ei ole laadittu siihen mennessä.
               Edellä olevaa 64 artiklan 1 kohtaa, 64 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa ja 65 artiklaa ei sovelleta ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuihin tavaroiden luovutuksiin tai siirtoihin.”;

               5)

               Korvataan 69 artikla seuraavasti:
               ”69 artikla
               Verosaatava tavaroiden yhteisöhankinnoista syntyy laskun laatimishetkellä tai 222 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun määräajan päättyessä, jos laskua ei ole laadittu siihen mennessä.”;

               6)

               Korvataan 91 artiklan 2 kohdan toinen alakohta seuraavasti:
               ”Jäsenvaltiot hyväksyvät sen sijaan Euroopan keskuspankin verosaatavan syntymishetkellä julkaiseman viimeisimmän valuuttakurssin käyttämisen. Muuntaminen muiden valuuttojen kuin euron välillä tehdään soveltamalla kunkin valuutan euron muuntokurssia. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että niille ilmoitetaan asiasta, jos verovelvollinen käyttää tätä mahdollisuutta.
               Jäsenvaltiot voivat kuitenkin tiettyjen ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen liiketoimien tai tiettyjen verovelvollisten ryhmien osalta soveltaa tullausarvon laskemisesta voimassa olevien yhteisön säännösten mukaisesti määritettyä muuntokurssia.”;

               7)

               Lisätään artikla seuraavasti:
               ”167 a artikla
               Jäsenvaltiot voivat valinnaisen järjestelmän mukaisesti säätää, että verovelvollisen, jonka arvonlisäverosaatava syntyy yksinomaan 66 artiklan b alakohdan mukaisesti, vähennysoikeutta lykätään siihen asti, kunnes arvonlisävero tälle luovutetuista tavaroista tai suoritetuista palveluista on maksettu luovuttajalle tai suorittajalle.
               Ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua valinnaista järjestelmää soveltavien jäsenvaltioiden on asetettava verovelvollisille, jotka käyttävät järjestelmää niiden alueella, kynnysarvo, joka perustuu 288 artiklan mukaisesti laskettuun verovelvollisen vuotuiseen liikevaihtoon. Tämä kynnysarvo voi olla enintään 500 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana. Jäsenvaltiot voivat nostaa tämän kynnysarvon enintään 2 000 000 euroon tai sen vasta-arvoon kansallisena valuuttana arvonlisäverokomiteaa kuultuaan. Jäsenvaltioilta, jotka ovat 31 päivänä joulukuuta 2012 soveltaneet kynnysarvoa, joka on korkeampi kuin 500 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana, ei kuitenkaan edellytetä arvonlisäverokomitean kuulemista.
               Jäsenvaltioiden on ilmoitettava arvonlisäverokomitealle ensimmäisen kohdan nojalla toteutetuista kansallisista lainsäädäntötoimenpiteistä.”;

               8)

               Muutetaan 178 artikla seuraavasti:

                           a)

                           korvataan a alakohta seuraavasti:

                                       ”a)

                                       edellä olevan 168 artiklan a alakohdan mukaisen tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia koskevan vähennyksen osalta XI osaston 3 luvun 3–6 jakson mukaisesti laaditun laskun hallussapitoa;”;

                           b)

                           korvataan c alakohta seuraavasti:

                                       ”c)

                                       edellä olevan 168 artiklan c alakohdan mukaisen tavaroiden yhteisöhankintoja koskevan vähennyksen osalta verovelvollisen suorittamista tavaroiden yhteisöhankinnoista maksettavan arvonlisäveron laskemiseksi tarvittavien kaikkien tietojen mainitsemista 250 artiklassa edellytetyssä arvonlisäveroilmoituksessa sekä XI osaston 3 luvun 3–5 jakson mukaisesti laaditun laskun hallussapitoa;”;

               9)

               Korvataan 181 artikla seuraavasti:
               ”181 artikla
               Jäsenvaltiot voivat sallia verovelvollisen, jolla ei ole hallussaan XI osaston 3 luvun 3–5 jakson mukaista laskua, tehdä 168 artiklan c alakohdassa tarkoitetun vähennyksen tavaroiden yhteisöhankintojen osalta.”;

               10)

               Korvataan 197 artiklan 1 kohdan c alakohta seuraavasti:

                           ”c)

                           verovelvollisen, joka ei ole sijoittautunut tavaroiden vastaanottajan jäsenvaltioon, laatima lasku on laadittu 3 luvun 3–5 jakson mukaisesti.”;

               11)

               Korvataan 217 artikla seuraavasti:
               ”217 artikla
               Tässä direktiivissä ’sähköisellä laskulla’ tarkoitetaan laskua, joka sisältää tässä direktiivissä vaaditut tiedot ja joka on laadittu ja vastaanotettu sähköisessä muodossa.”;

               12)

               Lisätään XI osaston 3 luvun 3 jaksoon artikla seuraavasti:
               ”219 a artikla
               Rajoittamatta 244–248 artiklan soveltamista sovelletaan seuraavaa:

                           1)

                           Laskutukseen on sovellettava sen jäsenvaltion säännöksiä, jossa tavaroiden luovutus tai palvelujen suoritus katsotaan tehdyksi V osaston säännösten mukaisesti.

                           2)

                           Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, laskutukseen on sovellettava sen jäsenvaltion säännöksiä, jossa tavaroiden luovuttajan tai palvelujen suorittajan liiketoiminnan kotipaikka on tai jossa hänellä on kiinteä toimipaikka, josta luovutus tai suoritus tapahtuu, tai, jos tällaista liiketoiminnan kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, sen jäsenvaltion säännöksiä, jossa luovuttajan tai suorittajan kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka sijaitsee, kun:

                                       a)

                                       luovuttaja tai suorittaja ei ole sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa tavaroiden luovutus tai palvelujen suoritus katsotaan tehdyksi V osaston säännösten mukaisesti, tai tämän toimipaikka kyseisessä jäsenvaltiossa ei osallistu tavaroiden luovutukseen tai palvelujen suoritukseen 192 a artiklassa tarkoitetulla tavalla, ja veronmaksuvelvollinen on henkilö, jolle tavarat luovutetaan tai palvelut suoritetaan.
                                       Jos kuitenkin hankkija laatii laskun (itselaskutus), sovelletaan 1 kohtaa.

                                       b)

                                       tavaroiden luovutusta tai palvelujen suoritusta ei katsota tehdyksi yhteisössä V osaston säännösten mukaisesti.”;

               13)

               Korvataan 220 artikla seuraavasti:
               ”220 artikla
               1.   Verovelvollisen on varmistettava, että verovelvollinen itse, hankkija tai verovelvollisen nimissä ja puolesta kolmas taho laatii laskun seuraavissa tapauksissa:

                           1)

                           verovelvollisen toiselle verovelvolliselle tai oikeushenkilölle, joka ei ole verovelvollinen, tekemistä tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista;

                           2)

                           edellä 33 artiklassa tarkoitetuista tavaroiden luovutuksista;

                           3)

                           edellä 138 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti tehdyistä tavaroiden luovutuksista;

                           4)

                           ennakkomaksuista, jotka tälle on maksettu ennen kuin jokin 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista tavaroiden luovutuksista tehtiin;

                           5)

                           ennakkomaksuista, jotka toinen verovelvollinen tai oikeushenkilö, joka ei ole verovelvollinen, on maksanut tälle ennen palvelujen suorittamisen päättymistä.

                     2.   Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, laskun laatimista ei vaadita 135 artiklan 1 kohdan a–g alakohdan mukaisesti verosta vapautetuista palvelujen suorituksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 221 artiklan 2 kohdan soveltamista.”;

               14)

               Lisätään artikla seuraavasti:
               ”220 a artikla
               1.   Jäsenvaltioiden on sallittava, että verovelvolliset laativat yksinkertaistetun laskun kummassakin seuraavista tapauksista:

                           a)

                           kun laskun määrä on enintään 100 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana;

                           b)

                           kun laadittu lasku on tosite tai ilmoitus, jota pidetään laskuna 219 artiklan nojalla.

                     2.   Jäsenvaltiot eivät saa sallia, että verovelvolliset laativat yksinkertaistetun laskun, kun laskut on laadittava 220 artiklan 1 kohdan 2 ja 3 alakohdan nojalla tai kun tavaroiden verotettavan luovutuksen tai palvelujen verotettavan suorituksen tekee verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on suoritettava, tai jonka toimipaikka kyseisessä jäsenvaltiossa ei osallistu tavaroiden luovutukseen tai palvelujen suoritukseen 192 a artiklassa tarkoitetulla tavalla, ja veronmaksuvelvollinen on henkilö, jolle tavarat luovutetaan tai palvelut suoritetaan.”;

               15)

               Korvataan 221, 222, 223, 224 ja 225 artikla seuraavasti:
               ”221 artikla
               1.   Jäsenvaltiot voivat velvoittaa verovelvolliset laatimaan 226 artiklassa tai 226 b artiklassa edellytettyjen yksityiskohtien mukaisen laskun muistakin kuin 220 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tavaroiden luovutuksista ja palveluiden suorituksista.
               2.   Jäsenvaltiot voivat velvoittaa verovelvolliset, joiden liiketoiminnan kotipaikka on kyseisten jäsenvaltioiden alueella tai joilla on niiden alueella kiinteä toimipaikka, josta tavarat luovutetaan tai palvelut suoritetaan, laatimaan 226 tai 226 b artiklassa edellytettyjen yksityiskohtien mukaisen laskun 135 artiklan 1 kohdan a–g alakohdan mukaisesti vapautettujen tavaroiden luovutuksista tai palvelujen suorituksista, jotka kyseiset verovelvolliset ovat tehneet niiden alueella tai yhteisön ulkopuolella.
               3.   Jäsenvaltiot voivat vapauttaa verovelvolliset 220 artiklan 1 kohdassa tai 220 a artiklassa säädetystä velvollisuudesta laatia lasku verovelvollisten niiden alueella tekemistä tavaroiden luovutuksista tai palvelujen suorituksista, jotka on vapautettu 110 ja 111 artiklan, 125 artiklan 1 kohdan, 127 artiklan, 128 artiklan 1 kohdan, 132 artiklan, 135 artiklan 1 kohdan h–l alakohdan, 136, 371, 375, 376 ja 377 artiklan, 378 artiklan 2 kohdan, 379 artiklan 2 kohdan sekä 380–390 b artiklan nojalla ja joihin voi liittyä oikeus vähentää edeltävässä vaiheessa maksettu arvonlisävero.
               222 artikla
               Tavaroiden luovutusten, jotka on tehty 138 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti, ja palvelujen suoritusten, joista hankkija on 196 artiklan nojalla velvollinen maksamaan arvonlisäveron, osalta lasku on laadittava viimeistään verotettavan tapahtuman toteutumiskuukautta seuraavan kuukauden 15 päivänä.
               Muiden tavaroiden luovutusten tai palvelujen suoritusten osalta jäsenvaltiot voivat asettaa verovelvollisille määräajat laskujen laatimiselle.
               223 artikla
               Jäsenvaltioiden on sallittava, että verovelvolliset laativat kokoomalaskuja, joissa on tiedot useista erillisistä tavaroiden luovutuksista tai palvelujen suorituksista, edellyttäen että kokoomalaskussa mainituista luovutuksista tai suorituksista syntyy arvonlisäverosaatava saman kalenterikuukauden aikana.
               Jäsenvaltiot voivat sallia, että kokoomalaskuihin sisältyy luovutuksia tai suorituksia, joista on syntynyt arvonlisäverosaatava yli yhden kalenterikuukauden pituisen ajanjakson aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 222 artiklan soveltamista.
               224 artikla
               Hankkija voi laatia laskun verovelvollisen tälle tekemistä tavaroiden luovutuksista tai palvelujen suorituksista, jos osapuolet ovat etukäteen tehneet keskenään asiasta sopimuksen ja edellyttäen että on olemassa järjestely, jonka mukaisesti tavaroita luovuttava ja palveluja suorittava verovelvollinen hyväksyy kunkin laskun. Jäsenvaltio voi vaatia, että tällaiset laskut laaditaan verovelvollisen nimissä ja puolesta.
               225 artikla
               Jäsenvaltiot voivat asettaa verovelvollisille erityisehtoja tapauksissa, joissa kolmas taho tai hankkija, joka laatii laskut, on sijoittautunut maahan, jonka kanssa ei ole sopimusta, joka koskee keskinäistä avunantoa ja jonka soveltamisala vastaa direktiivissä 2010/24/EU (3) ja asetuksessa (EY) N:o 1798/2003 (4) säädettyä soveltamisalaa.;

               16)

               Muutetaan 226 artikla seuraavasti:

                           a)

                           lisätään kohta seuraavasti:

                                       ”7a)

                                       jos verosaatava syntyy 66 artiklan b alakohdan mukaisella maksun vastaanottamishetkellä ja vähennysoikeus syntyy, kun vähennyskelpoista veroa koskeva verosaatava syntyy, maininta ’kassaperusteinen kirjanpito’;”;

                           b)

                           lisätään kohta seuraavasti:

                                       ”10a)

                                       jos laskun laatii luovutuksen tai suorituksen vastaanottava hankkija luovuttajan tai suorittajan sijaan, maininta ’itselaskutus’;”;

                           c)

                           korvataan 11 kohta seuraavasti:

                                       ”11)

                                       jos kyseessä on vapautus, viittaus tämän direktiivin sovellettavaan säännökseen tai vastaavaan kansalliseen säännökseen taikka tieto tavaroiden luovutukseen tai palvelujen suoritukseen sovellettavan vapautuksen perusteesta;”;

                           d)

                           lisätään kohta seuraavasti:

                                       ”11a)

                                       kun hankkija on veronmaksuvelvollinen, maininta ’käännetty verovelvollisuus’;”;

                           e)

                           korvataan 13 ja 14 kohta seuraavasti:

                                       ”13)

                                       kun sovelletaan matkatoimistojen voittomarginaalijärjestelmää, maininta ’voittomarginaalijärjestelmä – matkatoimistot’;

                                       14)

                                       kun sovelletaan jotakin käytettyjen tavaroiden sekä taide-, keräily- ja antiikkiesineiden erityisjärjestelmää, tapauksen mukaan maininta ’voittomarginaalijärjestelmä – käytetyt tavarat’; ’voittomarginaalijärjestelmä – taide-esineet’ tai ’voittomarginaalijärjestelmä – keräily- ja antiikkiesineet’;”;

               17)

               Lisätään artiklat seuraavasti:
               ”226 a artikla
               Kun laskun laatii verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa vero on maksettava, tai jonka toimipaikka kyseisessä jäsenvaltiossa ei osallistu tavaran luovutukseen tai palvelun suorittamiseen 192 a artiklassa tarkoitetulla tavalla ja joka luovuttaa tavaroita tai suorittaa palveluja veronmaksuvelvolliselle hankkijalle, verovelvollinen voi jättää merkitsemättä 226 artiklan 8, 9 ja 10 kohdassa tarkoitetut tiedot ja merkitä niiden sijaan luovutettujen tavaroiden tai suoritettujen palvelujen veron perusteen viittaamalla niiden määrään tai laajuuteen ja niiden luonteeseen.
               226 b artikla
               Jäsenvaltioiden on vaadittava, että 220 a artiklan ja 221 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla laadituissa yksinkertaistetuissa laskuissa on ainakin seuraavat tiedot:

                           a)

                           laatimispäivä;

                           b)

                           tavarat luovuttavan tai palvelut suorittavan verovelvollisen tunnistetiedot;

                           c)

                           luovutettujen tavaroiden tai suoritettujen palvelujen tunnistetiedot;

                           d)

                           maksettava arvonlisäveron määrä tai tiedot, joiden perusteella se voidaan laskea;

                           e)

                           jos laadittu lasku on tosite tai ilmoitus, jota pidetään laskuna 219 artiklan nojalla, erityinen ja yksiselitteinen viittaus kyseiseen alkuperäiseen laskuun sekä erityiset tiedot, joita muutetaan.

                     Jäsenvaltiot eivät saa vaatia laskuihin muita tietoja kuin 226, 227 ja 230 artiklassa tarkoitetut tiedot.”;

               18)

               Poistetaan 228 artikla;

               19)

               Korvataan 230 artikla seuraavasti:
               ”230 artikla
               Laskussa olevat määrät voidaan ilmaista minkä tahansa valuutan määräisinä, edellyttäen että maksettavan tai oikaistavan arvonlisäveron määrä ilmaistaan jäsenvaltion kansallisen valuutan määräisenä soveltaen 91 artiklassa säädettyä muuntokurssimenetelmää.”;

               20)

               Poistetaan 231 artikla;

               21)

               Korvataan XI osaston 3 luvun 5 jakson otsikko seuraavasti:

               22)

               Korvataan 232 ja 233 artikla seuraavasti:
               ”232 artikla
               Sähköisen laskun käyttö edellyttää vastaanottajan suostumusta.
               233 artikla
               1.   Laskun alkuperän aitous, sen sisällön eheys ja sen luettavuus on varmistettava laskun laatimishetkestä laskun talletuskauden loppuun saakka, riippumatta siitä, onko lasku paperilla vai sähköisessä muodossa.
               Kunkin verovelvollisen on määritettävä tapa varmistaa laskun alkuperän aitous, sen sisällön eheys ja sen luettavuus. Tämä voidaan saavuttaa millä tahansa liiketoiminnan valvontakeinolla, joka luo luotettavan tarkastusketjun laskun sekä tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen välille.
               ’Alkuperän aitoudella’ tarkoitetaan vakuuttuneisuutta luovuttajan tai suorittajan taikka laskun laatijan henkilöllisyydestä.
               ’Sisällön eheydellä’ tarkoitetaan, että tämän direktiivin mukaisesti vaadittua sisältöä ei ole muutettu.
               2.   Paitsi 1 kohdassa kuvatun tyyppisillä liiketoiminnan valvontakeinoilla sähköisen laskun alkuperän aitous ja sisällön eheys voidaan varmistaa esimerkiksi seuraavilla tekniikoilla:

                           a)

                           sähköisiä allekirjoituksia koskevista yhteisön puitteista 13 päivänä joulukuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/93/EY (5) 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kehittynyt sähköinen allekirjoitus, joka perustuu direktiivin 1999/93/EY 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettuun hyväksyttyyn varmenteeseen ja joka on luotu saman artiklan 6 kohdassa tarkoitetulla turvallisella allekirjoituksen luomismenetelmällä;

                           b)

                           automaattinen tiedonsiirto (EDI), sellaisena kuin se määritellään sähköisen tiedon vaihdon oikeudellisista näkökohdista 19 päivänä lokakuuta 1994 annetun komission suosituksen 94/820/EY (6) 2 artiklassa, jos siirtoa koskevassa sopimuksessa edellytetään sellaisten menetelmien käyttöä, jotka takaavat tietojen alkuperän aitouden ja niiden eheyden.

               23)

               Poistetaan 234 artikla;

               24)

               Korvataan 235, 236 ja 237 artikla seuraavasti:
               ”235 artikla
               Jäsenvaltiot voivat asettaa erityisvaatimuksia niiden alueella luovutettuja tavaroita ja suoritettuja palveluja koskevien sähköisten laskujen toimittamiselle sellaisesta maasta, jonka kanssa ei ole sopimusta, joka koskee keskinäistä avunantoa ja jonka soveltamisala vastaa direktiivissä 2010/24/EU ja asetuksessa (EY) N:o 1798/2003 säädettyä soveltamisalaa.
               236 artikla
               Kun samalle vastaanottajalle lähetetään tai tämän saataville asetetaan useita sähköisiä laskuja sisältävä erä, yksittäisiin laskuihin liittyvät yhteiset tiedot voidaan mainita ainoastaan kerran, jos tiedot kunkin laskun osalta ovat saatavissa kokonaisuudessaan.
               237 artikla
               Komissio esittää viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2016 Euroopan parlamentille ja neuvostolle riippumattomaan taloustutkimukseen perustuvan kokonaisarviointikertomuksen 1 päivästä tammikuuta 2013 sovellettavien laskutussääntöjen vaikutuksista ja erityisesti siitä, missä määrin ne ovat tosiasiallisesti johtaneet yritysten hallinnollisten rasitteiden vähenemiseen, sekä tarvittaessa asianmukaisen ehdotuksen tähän liittyvien sääntöjen muuttamiseksi.”;

               25)

               Muutetaan 238 artikla seuraavasti:

                           a)

                           korvataan 1 kohta seuraavasti:
                           ”1.   Jäsenvaltiot voivat arvonlisäkomiteaa kuultuaan mahdollisesti vahvistamiensa edellytysten mukaisesti säätää, että seuraavissa tapauksissa tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia koskeviin laskuihin on merkittävä ainoastaan 226 b artiklan nojalla vaadittavat tiedot:

                                       a)

                                       kun laskun määrä on yli 100 euroa, mutta enintään 400 euroa, tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana;

                                       b)

                                       kun asianomaisen alan kauppa- tai hallintokäytäntöjen takia tai laskujen laatimista koskevien teknisten olosuhteiden vuoksi kaikkia 226 ja 230 artiklassa tarkoitettuja velvoitteita on erityisen hankala noudattaa.”;

                           b)

                           poistetaan 2 kohta;

                           c)

                           korvataan 3 kohta seuraavasti:
                           ”3.   Edellä 1 kohdassa säädettyjä yksinkertaistettuja järjestelyjä ei sovelleta, jos laskut on laadittava 220 artiklan 1 kohdan 2 ja 3 alakohdan nojalla tai jos tavaroiden verotettavan luovutuksen tai palvelujen verotettavan suorituksen tekee verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on maksettava, tai jonka toimipaikka tuossa jäsenvaltiossa ei osallistu tavaran luovutukseen tai palvelun suoritukseen 192 a artiklassa tarkoitetulla tavalla, ja veronmaksuvelvollinen on henkilö, jolle tavarat luovutetaan tai palvelut suoritetaan.”;

               26)

               Korvataan 243 artikla seuraavasti:
               ”243 artikla
               1.   Jokaisen verovelvollisen on pidettävä rekisteriä niistä tavaroista, jotka se on lähettänyt tai kuljettanut tai jotka on sen puolesta lähetetty tai kuljetettu lähtöjäsenvaltion ulkopuolelle mutta yhteisön alueelle 17 artiklan 2 kohdan f, g ja h alakohdassa tarkoitettuja liiketoimia varten, jotka koskevat näiden tavaroiden arviointia tai niihin kohdistuvaa työtä taikka niiden väliaikaista käyttöä.
               2.   Jokaisen verovelvollisen on pidettävä riittävän yksityiskohtaista kirjanpitoa, jotta voidaan yksilöidä tavarat, jotka verovelvolliselle on lähettänyt toisesta jäsenvaltiosta kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa arvonlisäverotunnisteen saanut verovelvollinen tai joku muu tämän puolesta ja jotka on käytetty palveluihin, joissa on kyse näiden tavaroiden arvioinnista tai näihin tavaroihin kohdistuvasta työstä.”;

               27)

               Poistetaan 246 artikla;

               28)

               Korvataan 247 artiklan 2 ja 3 kohta seuraavasti:
               ”2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettu jäsenvaltio voi vaatia 233 artiklassa säädettyjen vaatimusten täyttämisen varmistamiseksi, että laskut talletetaan siinä alkuperäisessä muodossa eli paperisina tai sähköisinä, jossa ne on toimitettu tai asetettu saataville. Se voi myös vaatia, että kun laskut talletetaan sähköisinä, myös tiedot, jotka takaavat laskujen alkuperän aitouden ja niiden sisällön eheyden 233 artiklan mukaisesti, talletetaan sähköisinä.
               3.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettu jäsenvaltio voi vahvistaa erityisvaatimuksia laskujen tallettamisen kieltämisestä tai rajoittamisesta sellaisessa maassa, jonka kanssa ei ole sopimusta, joka koskee keskinäistä avunantoa ja jonka soveltamisala vastaa direktiivissä 2010/24/EU ja asetuksessa (EY) N:o 1798/2003 säädettyä soveltamisalaa tai johon liittyy 249 artiklassa tarkoitettu, sähköisessä muodossa oleviin laskuihin tutustumista, niiden kopiointia ja käyttöä koskeva oikeus.”;

               29)

               Lisätään XI osaston 3 luvun 4 jaksoon artikla seuraavasti:
               ”248 a artikla
               Jäsenvaltiot voivat valvontaa varten ja tiettyjen verovelvollisten osalta tai tietyissä tapauksissa vaatia, että niiden alueella luovutettuja tavaroita ja suoritettuja palveluita koskevat laskut ja niiden alueelle sijoittautuneiden verovelvollisten vastaanottamat laskut käännetään niiden viralliselle kielelle. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa asettaa laskujen kääntämistä koskevaa yleistä vaatimusta.”;

               30)

               Korvataan 249 artikla seuraavasti:
               ”249 artikla
               Kun verovelvollinen tallettaa laatimansa tai vastaanottamansa laskut sähköisesti siten, että asianomaisiin tietoihin taataan online-yhteys, verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla ja, jos arvonlisävero on maksettava toisessa jäsenvaltiossa, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla on valvontaa varten oikeus tutustua laskuihin, kopioida ne ja käyttää niitä.”;

               31)

               Korvataan 272 artiklan 1 kohdan toinen alakohta seuraavasti:
               ”Jäsenvaltiot eivät voi vapauttaa ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuja verovelvollisia 3 luvun 3–6 jaksossa ja 4 luvun 3 jaksossa säädetyistä laskutusta koskevista velvollisuuksista.”.

         2 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2012. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säädökset kirjallisina komissiolle.
   Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2013.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2010.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         D. REYNDERS

      (1)  EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1.

      (2)  EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (3)  Neuvoston direktiivi 2010/24/EU, annettu 16 päivänä maaliskuuta 2010, keskinäisestä avunannosta tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä (EUVL L 84, 31.3.2010, s. 1).

      (4)  Neuvoston asetus (EY) N:o 1798/2003, annettu 7 päivänä lokakuuta 2003, hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla (EUVL L 264, 15.10.2003, s. 1).;”

      (5)  EYVL L 13, 19.1.2000, s. 12.

      (6)  EYVL L 338, 28.12.1994, s. 98.”;