Avis juridique important

|

32000L0013

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/13/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 109 , 06/05/2000 s. 0029 - 0042

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/13/EY,annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000,myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestäEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan,ottavat huomioon komission ehdotuksen,ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(1),toimivat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen(2),sekä katsovat seuraavaa:(1) Kuluttajalle myytäviksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1978 annettua neuvoston direktiiviä 79/112/ETY(3) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osilta(4). Sen vuoksi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava mainittu direktiivi.(2) Erot jäsenvaltioiden elintarvikkeiden merkintöjä koskevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä voivat estää elintarvikkeiden vapaan liikkuvuuden ja saattavat siten johtaa eriarvoisten kilpailun edellytysten muodostumiseen.(3) Sen vuoksi kyseistä lainsäädäntöä olisi lähennettävä sisämarkkinoiden toiminnan edistämiseksi.(4) Tämän direktiivin tarkoituksena tulisi olla yhteisön yleisten, kaikkia markkinoille saatettavia elintarvikkeita koskevien säännösten antaminen.(5) Vain tiettyjä elintarvikkeita koskevat erityissäännökset olisi annettava kyseisiä tuotteita koskevissa säädöksissä.(6) Elintarvikkeiden merkintöjä koskevien säännösten ensisijaisena tarkoituksena tulisi olla kuluttajan valistaminen ja suojeleminen.(7) Tämä vaatimus merkitsee, että jäsenvaltioiden olisi voitava, ottaen huomioon perustamissopimusten määräykset, asettaa kielellisiä vaatimuksia.(8) Yksityiskohtaiset merkinnät tuotteen laadusta ja ominaisuuksista tarjoavat kuluttajalle mahdollisuuden tehdä tietoinen valinta ja se on sopivin tapa, koska se on vähiten kaupan vapauden esteenä.(9) Sen vuoksi olisi laadittava luettelo kaikista niistä tiedoista, jotka olisi periaatteessa ilmoitettava jokaisen elintarvikkeen merkinnöissä.(10) Tämän direktiivin horisontaalisuuden vuoksi ei kuitenkaan alkuvaiheessa ole voitu tehdä pakollisiksi kaikkia niitä merkintöjä, jotka periaatteessa on lisättävä kaikki elintarvikkeet kattavaan luetteloon. Myöhemmän vaiheen aikana olisi annettava nykyisiä säännöksiä täydentävät yhteisön säännökset.(11) Jäsenvaltioiden yhteisön erityissäännösten puuttuessa varatessa oikeuden säätää tiettyjä, tämän direktiivin yleisiä säännöksiä täydentäviä kansallisia säännöksiä, olisi näiden säännösten antamisessa noudatettava yhteisön menettelyä.(12) Mainittu yhteisön menettely edellyttää yhteisön päätöstä, jos jäsenvaltio haluaa antaa uutta lainsäädäntöä.(13) Myös yhteisön lainsäätäjälle olisi säädettävä mahdollisuus myöntää yksittäistapauksissa poikkeuksia tietyistä yleisesti asetetuista velvoitteista.(14) Merkintäsäännöksissä pitäisi myös kieltää sellaisen tiedon käyttö, joka saattaa johtaa ostajaa harhaan tai antaa ymmärtää elintarvikkeella olevan lääketieteellistä vaikutusta. Ollakseen tehokas tämän kiellon pitäisi koskea myös elintarvikkeiden esillepanoa ja mainontaa.(15) Jäsenvaltioiden välisen kaupan helpottamiseksi voidaan säätää, että vaiheissa, jotka edeltävät myyntiä kuluttajalle, vain välttämättömät tiedot ilmoitetaan uloimmassa pakkauksessa, ja valmiiksi pakattua elintarviketta koskevat pakolliset tiedot merkitään pelkästään elintarvikkeeseen liittyviin kaupallisiin asiakirjoihin.(16) Jäsenvaltoiden tulisi säilyttää oikeus paikallisista olosuhteista ja käytännön syistä johtuen antaa säännöksiä massatavarana myytävien elintarvikkeiden merkitsemisestä; sellaisissa tapauksissa kuluttajalle olisi kuitenkin annettava tietoa.(17) Menettelyn yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi komissiolle olisi annettava tehtäväksi päättää teknisestä täytäntöönpanosta.(18) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(5) mukaisesti.(19) Tämä direktiivi ei vaikuta liitteessä IV olevassa B osassa oleviin jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen velvoitteisiin,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla1. Tämä direktiivi koskee sellaisenaan kuluttajalle toimitettavien elintarvikkeiden merkintöjä sekä tietyiltä osin elintarvikkeiden esillepanoa ja mainontaa.2. Tätä direktiiviä sovelletaan myös elintarvikkeisiin, jotka ovat tarkoitetut toimitettavaksi ravintoloihin, sairaaloihin, ruokaloihin ja muihin vastaaviin joukkoruokailupisteisiin, jäljempänä 'suurtaloudet'.3. Tässä direktiivissä tarkoitetaan:a) "merkinnällä" elintarvikkeeseen liittyvää mainintaa, tietoa, tavaramerkkiä, kaupallista merkkiä, kuvaa tai tunnusta, joka on tehty mihin tahansa kyseistä elintarviketta seuraavaan tai sihen viittaavaan pakkaukseen, asiakirjaan, tiedotteeseen, etikettiin, renkaaseen, tai kaulukseen; sekäb) "valmiiksi pakatulla elintarvikkeella" kuluttajalle ja suurtalouksille sellaisenaan tarkoitettua myyntiyksikköä, joka käsittää elintarvikkeen ja pakkauksen, johon elintarvike on pantu ennen myytäväksi tarjoamista, riippumatta siitä, peittääkö pakkaus elintarvikkeen kokonaan tai vain osittain, kuitenkin aina siten, että avaamatta tai vaihtamatta pakkausta sisällystä ei voi muuttaa.2 artikla1. Merkinnät ja tavat, joilla ne on tehty, eivät saa:a) olla omiaan johtamaan ostajaa harhaan, erityisesti:i) elintarvikkeen ominaispiirteiden osalta ja erityisesti sen luonteen, yksilöllisyyden, ominaisuuksien, koostumuksen, määrän, säilyvyyden, alkuperän, valmistus- tai tuotantomenetelmän osalta;ii) liittämällä elintarvikkeeseen vaikutuksia tai ominaisuuksia, joita sillä ei ole;iii) esittämällä elintarvikkeella olevan erityisiä ominaisuuksia, kun tosiasiassa kaikilla samanlaisilla elintarvikkeilla on sellaisia ominaisuuksia;b) jollei luonnon kivennäisvesiä ja erityisravintoa koskevista yhteisön säännöksistä muuta johdu, esittää, että elintarvikkeeseen liittyy ihmisen sairauksia ennalta ehkäiseviä, hoitavia tai parantavia ominaisuuksia tai viitata sellaisiin ominaisuuksiin.2. Neuvosto laatii perustamissopimuksen 95 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen esimerkkiluettelon 1 kohdassa tarkoitetuista väittämistä, joiden käyttö on aina kiellettyä tai rajoitettua.3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut kiellot ja rajoitukset koskevat myös:a) elintarvikkeiden esillepanoa, erityisesti niiden muotoa, ulkonäköä tai pakkausta, käytettyjä pakkausmateriaaleja, tapaa, jolla ne on aseteltu, sekä olosuhteita, joissa ne esitellään;b) mainontaa.3 artikla1. Ainoastaan seuraavat tiedot on pakollisesti merkittävä elintarvikkeisiin edellytyksin, joissa säädetään 4-17 artiklassa, ja jollei sanotuista artikloista muuta johdu:1) myyntinimitys,2) luettelo ainesosista,3) tiettyjen ainesosien tai ainesosien ryhmien määrät 7 artiklan säännösten mukaisesti,4) valmiiksi pakatusta elintarvikkeesta sisällyksen määrä,5) vähimmäissäilyvyyspäivämäärä, tai jos kyseessä on mikrobiologisesti erittäin helposti pilaantuva elintarvike, päivämäärä, jota ennen tuote on käytettävä,6) erityiset säilytys- ja käyttöolosuhteet,7) valmistajan, pakkaajan tai yhteisöön sijoittautuneen myyjän nimi tai toiminimi ja osoite.Jäsenvaltioilla on kuitenkin oikeus alueellaan tuotetun voin osalta katsoa pelkän valmistajan, pakkaajan tai myyjän ilmoittaminen riittäväksi.Rajoittamatta 24 artiklan ilmoitusmenettelyn soveltamista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaikista toimenpiteistä, jotka ne ovat toisen alakohdan mukaisesti toteuttaneet,8) tarkemmat tiedot alkuperästä tai elintarvikkeen lähtöpaikasta, jos sen ilmoittamatta jättäminen saattaisi johtaa kuluttajaa olennaisesti harhaan elintarvikkeen todellisesta alkuperästä tai lähtöpaikasta,9) käyttöohje, jos elintarvikkeen takoituksenmukainen käyttö ilman sitä on mahdotonta,10) juomien osalta alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina, jos alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia.2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat pitää kansallisen tuotannon osalta voimassa kansalliset säännökset, jotka edellyttävät tuotantolaitoksen tai pakkaamon ilmoittamista.3. Tämän artiklan säännökset eivät estä painoja ja mittayksiköitä koskevien tarkempien ja kattavampien säännösten antamista.4 artikla1. Erityiselintarvikkeita koskevissa yhteisön säännöksissä voidaan poikkeustapauksissa sallia poiketa 3 artiklan 1 kohdan 2 ja 5 alakohdassa säädetyistä vaatimuksista, jos se ei johda siihen, että ostaja ei saa tarpeeksi tietoa.2. Erityiselintarvikkeita koskevissa yhteisön säännöksissä voidaan 3 artiklassa mainittujen tietojen lisäksi vaatia merkintöihin sisällytettäviksi muita tietoja.Jos yhteisön säännöksiä ei ole, jäsenvaltiot voivat säätää tällaisista maininnoista 19 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut yhteisön säännökset annetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.5 artikla1. Elintarvikkeen myyntinimitys on siihen sovellettavissa yhteisön säännöksissä säädetty nimitys.a) Jollei yhteisön säännöksiä ole annettu, myyntinimitys on siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote myydään kuluttajalle tai suurtaloudelle, sovellettavassa laissa, asetuksessa tai hallinnollisessa määräyksessä oleva nimitys.Jollei tällaista nimitystä ole, myyntinimitys on siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote myydään kuluttajalle tai suurtaloudelle, käytössä vakiintunut nimitys tai elintarvikkeen ja tarvittaessa sen käytön kuvaus, joka on riittävän täsmällinen ilmaisemaan ostajalle elintarvikkeen todellisen laadun ja joka mahdollistaa sen erottamisen tuotteista, joihin se voidaan sekoittaa.b) Siinä jäsenvaltiossa, jossa tuotetta pidetään kaupan, on myös sallittua käyttää sitä myyntinimitystä, jolla tuotetta laillisesti valmistetaan ja pidetään kaupan tuottajajäsenvaltiossa.Myyntinimitystä on kuitenkin täydennettävä sen yhteydessä olevilla muilla kuvailevilla tiedoilla, jos se on tämän direktiivin muiden säännösten ja erityisesti sen 3 artiklan säännösten soveltamisen vuoksi tarpeen elintarvikkeen todellisen luonteen tuntemisen mahdollistamiseksi sen jäsenvaltion kuluttajalle, jossa tuotetta pidetään kaupan, ja jotta kyseinen elintarvike voidaan erottaa muista elintarvikkeista, joihin se voitaisiin sekoittaa.c) Poikkeustapauksissa tuottajajäsenvaltion myyntinimitystä ei käytetä siinä jäsenvaltiossa, jossa tuotetta pidetään kaupan, jos tuottajajäsenvaltion myyntinimityksen tarkoittama elintarvike eroaa koostumukseltaan ja valmistustavaltaan niin paljon tällä myyntinimityksellä tunnetusta elintarvikkeesta, etteivät b alakohdan säännökset ole riittäviä kuluttajille annettavan oikean tiedon varmistamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tuotetta pidetään kaupan.2. Myyntinimitystä ei saa korvata tavaramerkillä, kaupallisella merkillä tai kuvitteellisella nimellä.3. Myyntinimityksen on sisällettävä tai siihen on oltava liitettyinä tarkat tiedot elintarvikkeen ominaisuuksista, kuten fysikaalisesta olomuodosta tai suoritetuista erityiskäsittelyistä (esimerkiksi jauhettu, kylmäkuivattu, pakastettu, säilötty, savustettu), jos tällaisen tiedon poisjättäminen saattaisi aiheuttaa ostajassa sakaannusta.Ionisoivalla säteilyllä käsiteltyyn elintarvikkeeseen on liitettävä jokin seuraavista merkinnöistä:- espanjaksi:"irradiado" tai "tratado con radiaçion ionizante";- tanskaksi:"bestrålet/..." tai "strålekonserveret" tai "behandlet med ioniserende stråling";- saksaksi:"bestrahlt" tai "mit ionisierenden Strahlen behandlet":- kreikaksi:"επεξεργασμένο με ιονίζουσα ακτινοβολία" tai "ακτινοβολημένο";- englanniksi:"irradiated" tai "treated with ionising radition";- ranskaksi:"traité par rayonnement ionisants" tai "traité par ionisation";- italiaksi:"irradiato" tai "trattato con radizioni ionizzanti";- hollanniksi:"doorstraald" tai "door bestraling behandeld" tai "met ioniserende stralen behandeld";- portugaliksi:"irridiado" tai "tratado por irridiação" tai "tratado por radiação inonizante";- suomeksi:"säteilytetty" tai "käsitelty ionisoivalla säteilyllä";- ruotsiksi:"bestrålad" tai "behandlad med joniserande strålning".6 artikla1. Ainesosat on ilmoitettava siten kuin tässä artiklassa ja liitteissä I, II ja III säädetään.2. Ainesosia ei tarvitse ilmoittaa niissä tapauksissa, joissa on kysymys seuraavista:a) - tuoreet hedelmät ja vihannekset, mukaan lukien perunat, joita ei ole kuorittu, paloiteltu tai käsitelty muulla vastaavalla tavalla,- hiilihapotettu vesi, jonka nimityksestä käy ilmi, että siihen on lisätty hiilihappoa,- käymisen avulla pelkästään yhdestä perustuotteesta valmistetut etikat, jos muita ainesosia ei ole lisätty;b) - juustot,- voi,- hapatettu maito ja kerma,Jos muita kuin valmistuksen kannalta välttämättömiä maitovalmisteita, entsyymejä ja mikrobiviljelmiä tai muun juuston kuin tuorejuuston ja sulatejuuston valmistuksessa tarvittavaa suolaa ei ole lisätty;c) tuotteet, jotka koostuvat yhdestä ainoasta ainesosasta,- jos myyntinimitys on sama kuin ainesosan nimitys, tai- jos myyntinimitys mahdollistaa ainesosan laadun yksiselitteisen tunnistamisen.3. Yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien osalta neuvosto päättää komission ehdotuksesta ainesosien merkitsemistä koskevista säännöksistä ennen 22 päivää joulukuuta 1982.4. a) "Ainesosalla" tarkoitetaan elintarvikkeen tuotannossa tai valmistuksessa käytettyä ainetta, lisäaineet mukaan lukien, joka on mukana valmiissa tuotteessa sellaisenaan tai jossakin muussa muodossa.b) Jos elintarvikkeessa oleva ainesosa koostuu useammasta ainesosasta, nämä katsotaan kyseisen elintarvikkeen ainesosiksi.c) Ainesosia eivät ole:i) ainesosan sisältämät aineet, jotka on valmistuksen aikana väliaikaisesti erotettu ja myöhemmin palautettu ylittämättä alkuperäisiä määriä;ii) lisäaineet:- jotka joutuvat elintarvikkeeseen yksinomaan elintarvikkeen ainesosien mukana, jos niillä ei ole teknologista vaikutusta valmiissa tuotteessa;- joita käytetään valmistuksen apuaineina;iii) lisäaineiden tai aromiaineiden liuottimina tai kantaja-aineina käytetyt aineet pitoisuuksina, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä edellä tarkoitetun teknisen toiminnon kannalta.d) Tietyissä tapauksissa voidaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen ratkaista, onko c alakohdan ii ja iii alakohdassa kuvatut ehdot täytetty.5. Ainesosaluettelon on sisällettävä kaikki elintarvikkeen ainesosat painon mukaan alenevassa valmistusajankohdan mukaisessa järjestyksessä. Luettelon otsikon tulee sisältää ilmaisu "ainesosat".Kuitenkin:- lisätty vesi ja haihtuvat ainesosat on ilmoitettava niiden valmiissa tuotteessa olevien paino-osuuksien mukaisessa järjestyksessä; elintarvikkeeseen ainesosana lisätyn veden määrä määritetään vähentämällä valmiin tuotteen kokonaismäärästä muiden käytettyjen ainesosien kokonaismäärä. Veden määrää ei tarvitse ottaa huomioon, jos se ei valmiissa tuotteessa ylitä 5 painoprosenttia;- tiivisteinä tai kuivattuina lisätyt ainesosat, jotka entistetään valmistuksen yhteydessä, voidaan ilmoittaa niiden säilöntää tai kuivausta edeltäneen painon mukaisessa järjestyksessä;- kun säilötty tai kuivattu elintarvike on tarkoitus entistää vettä lisäämällä, ainesosat saadaan ilmoittaa niiden entistetyssä tuotteessa olevien osuuksien mukaisessa järjestyksessä, jos ainesosaluetteloon liitetään jokin asiaankuuluva ilmaisu, kuten "entistetyn tuotteen ainesosat" tai "käyttövalmiin tuotteen ainesosat";- hedelmä- ja vihannessekoitusten ainesosat saadaan ilmoittaa muussa järjestyksessä, jollei minkään hedelmän tai vihanneksen paino-osuus ole selvästi hallitseva, jos ainesosaluetteloon liitetään jokin asiaankuuluva ilmaisu kuten "vaihtelevassa suhteessa";- mauste- ja yrttisekoitusten ainesosat saadaan ilmoittaa muussakin järjestyksessä, jollei minkään mausteen tai yrtin paino-osuus ole selvästi hallitseva, jos ainesosaluetteloon liitetään jokin asiaankuuluva ilmaisu kuten "vaihtelevassa suhteessa".6. Ainesosat on soveltuvin osin ilmoitettava niiden yksilöllisellä nimellä 5 artiklan säännösten mukaisesti.Kuitenkin:- ainesosat, jotka kuuluvat johonkin liitteessä I mainittuun ryhmään ja jotka ovat jonkin toisen elintarvikkeen osa, saadaan ilmoittaa käyttäen ainoastaan kyseistä ryhmänimeä.Liitteessä I olevaa luetteloa voidaan muuttaa 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.Liitteessä I mainittua nimitystä "tärkkelys" on täydennettävä viittauksella sen erityiseen kasvialkuperään, jos tämä ainesosa voi sisältää gluteenia;- ainesosat, jotka kuuluvat johonkin liitteessä II mainittuun ryhmään, on ilmoitettava kyseisellä ryhmänimellä ja siihen liitetyllä yksilöllisellä nimellä tai EY-numerolla; jos ainesosa kuuluu useampaan ryhmään, on ilmoitettava se ryhmä, joka vastaa ainesosan ensisijaista tehtävää kyseisen elintarvikkeen osalta.Tieteellisen ja teknisen tiedon kehitykseen perustuvat liitteen II muutokset tehdään 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.Liitteessä II mainittua nimitystä "muunneltu tärkkelys" on täydennettävä viittauksella sen erityisen kasvialkuperään, jos tämä ainesosa voi sisältää gluteenia;- aromit on merkittävä liitteen III mukaisesti:- erityiset yhteisön säännökset, jotka koskevat ainesosan ilmoittamista ionisoivalla säteilyllä käsitellyksi, annetaan myöhemmin perustamissopimuksen 95 artiklaa noudattaen.7. Yhteisön säännöksissä, tai jos niitä ei ole, kansallisissa säännöksissä voidaan säätää, että tietyn elintarvikkeen myyntinimityksen yhteydessä on mainittava ainesosa tai tietyt ainesosat.Tällaisiin kansallisiin säännöksiin sovelletaan 19 artiklassa säädettyä menettelyä.Tässä kohdassa tarkoitetut yhteisön säännökset annetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.8. Edellä 4 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa koostettu ainesosa saadaan ilmoittaa lakisääteisellä tai käyttöön vakiintuneella nimityksellään kokonaispainon edellyttämällä paikalla ainesosaluettelossa, jos koostettua ainesosaa välittömästi seuraa luettelo sen ainesosista.Luettelo ei kuitenkaan ole pakollinen:a) jos koostetun ainesosan osuus valmiissa tuotteessa on pienempi kuin 25 prosenttia; tätä poikkeusta ei kuitenkaan sovelleta lisäaineisiin, joihin sovelletaan 4 kohdan c alakohdan säännöksiä;b) jos koostettu ainesosa on elintarvike, jonka osalta yhteisön säännöksissä ei edellytetä ainesosien ilmoittamista.9. Poiketen siitä, mitä 5 kohdassa säädetään, vettä ei tarvitse erikseen ilmoittaa:a) jos vesi on valmistusprosessissa käytetty pelkästään säilötyn tai kuivatun ainesosan entistämiseen;b) jos kyseessä on liemi, jota ei tavanomaisesti nautita.7 artikla1. Elintarvikkeiden tuotannossa tai valmistuksessa käytettävän ainesosan tai ainesosien ryhmän määrä on ilmoitettava tämän artiklan mukaisesti.2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu maininta on pakollinen:a) jos kyseinen ainesosa tai kyseisten ainesosien ryhmä on elintarvikkeen myyntinimityksessä tai kuluttaja tavallisesti yhdistää sen myyntinimitykseen, taib) jos kyseinen ainesosa tai ainesosien ryhmä tuodaan esille merkinnässä joko sanoin tai kuvin tai graafisen esityksen avulla, taic) jos kyseinen ainesosa tai ainesosien ryhmä on olennainen elintarvikkeen luonnehtimiseksi ja sen erottamiseksi tuotteista, joihin se voidaan sekoittaa sen nimen tai ulkomuodon vuoksi, taikkad) jos on kyse 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen määrätyistä tapauksista.3. Mitä 2 kohdassa säädetään ei koske:a) ainesosaa tai ainesosien ryhmää:- jonka valutettu nettopaino ilmoitetaan 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti, tai- jonka määrä on ilmoitettu merkinnöissä yhteisön säännösten mukaisesti, tai- jota käytetään pieninä määrinä aromiaineina, taikka- joka on tuotteen myyntinimityksessä ja joka ei vaikuta kuluttajan valintaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tuotetta pidetään kaupan, silloin kun niiden määrän vaihtelu ei ole olennainen elintarvikkeen määrittelemiseksi tai sen erottamiseksi samanlaisista elintarvikkeista; epäselvissä tapauksissa on päätettävä 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen siitä, täyttyvätkö tämän luetelmakohdan edellytykset;b) jos erityisissä yhteisön säännöksissä määritellään tarkasti ainesosan tai ainesosien ryhmän määrä ilman, että siitä on ilmoitettava merkinnöissä;c) edellä 6 artiklan 5 kohdan neljännessä ja viidennessä luetelmakohdassa tarkoitettuja tapauksia;d) jäljempänä 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen määrättyjä tapauksia.4. Prosentteina maininnassa ilmaistun määrän on vastattava ainesosan tai ainesosien määrää sen/niiden käytön hetkellä. Kuitenkin saadaan yhteisön säännöksissä säätää poikkeus tähän periaatteeseen tiettyjen elintarvikkeiden osalta. Nämä säännökset on annettava 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.5. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun maininnan on oltava joko elintarvikkeen myyntinimityksessä tai aivan sitä lähellä taikka ainesosaluettelossa sen ainesosan tai ainesosien ryhmän yhteydessä, johon kyseinen merkintä liittyy.6. Mitä tässä artiklassa säädetään, sovelletaan rajoittamatta elintarvikkeiden ravintoarvojen merkitsemistä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamista.8 artikla1. Valmiiksi pakatun elintarvikkeen sisällyksen määrä on ilmoitettava:- nestemäisten elintarvikkeiden osalta tilavuusyksikköinä,- muiden elintarvikkeiden osalta painoyksikköinä,käyttäen kulloinkin kyseessä olevasta tapauksesta riippuen yksikkönä litraa, senttilitraa, millilitraa, kilogrammaa tai grammaa.Tiettyjä elintarvikkeita koskevat yhteisön säännökset, tai jos niitä ei ole, kansalliset säännökset saavat poiketa tästä säännöksestä.Tällaisiin kansallisiin säännöksiin sovelletaan 19 artiklassa säädettyä menettelyä.2. a) Jos yhteisön säännökset, tai jos niitä ei ole, kansalliset säännökset edellyttävät tietynlaista sisällyksen määrää (esimerkiksi sisällyksen ohjeellinen määrä, sisällyksen vähimmäismäärä, sisällyksen määrä keskimäärin), tarkoitetaan tällä määrällä tässä direktiivissä sisällyksen määrää.Rajoittamatta 24 artiklassa säädetyn ilmoitusmenettelyn soveltamista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaikista toimenpiteistä, jotka ne ovat tämän alakohdan mukaisesti toteuttaneet.b) Tiettyjen määrän mukaan luokiteltujen erityiselintarvikkeiden osalta voidaan yhteisön säännöksissä, tai jos niitä ei ole, kansallisissa säännöksissä vaatia määrä ilmoitettavaksi muulla tavalla.Tällaisiin kansallisiin säännöksiin sovelletaan 19 artiklassa säädettyä menettelyä.c) Jos ryhmäpakkaus sisältää kaksi tai useamman saman määrän samaa tuotetta sisältävää yksikköpakkausta, sisällyksen määrä on merkittävä ilmoittamalla yksikköpakkauksen sisällyksen määrä sekä yksikköpakkausten lukumäärä. Näiden tietojen ilmoittaminen ei ole kuitenkaan pakollista, jos yksikköpakkausten lukumäärä voidaan ryhmäpakkausta avaamatta selvästi nähdä ja helposti laskea ja jos samalla vähintään yhden yksikköpakkauksen sisällyksen määrää koskeva merkintä on selvästi näkyvissä.d) Jos ryhmäpakkaus sisältää kaksi tai useampia yksikköpakkauksia, joita ei katsota myyntiyksiköiksi, on sisällyksen määrä ilmoitettava merkitsemällä sisällyksen kokonaismäärä sekä yksikköpakkausten lukumäärä. Yhteisön säännöksissä, tai jos niitä ei ole, kansallisissa säännöksissä ei ole tarpeen vaatia tiettyjen elintarvikkeiden osalta yksikköpakkausten lukumäärän ilmoittamista.Rajoittamatta 24 artiklan ilmoitusmenettelyn soveltamista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaikista toimenpiteistä, jotka ne ovat tämän alakohdan mukaisesti toteuttaneet.3. Tavanomaisesti kappaleittain myytävien elintarvikkeiden osalta jäsenvaltioiden ei tarvitse vaatia sisällyksen määrää ilmoitettavaksi, jos tuotteiden lukumäärä voidaan pakkausta avaamatta selvästi nähdä ja helposti laskea, tai jos näin ei ole, lukumäärä on merkitty etikettiin.Rajoittamatta 24 artiklassa säädetyn ilmoitusmenettelyn soveltamista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaikista toimenpiteistä, jotka ne ovat tämän kohdan mukaisesti toteuttaneet.4. Jos kiinteää elintarviketta pidetään kaupan astiassa olevassa liemessä, merkinnöissä on ilmoitettava myös elintarvikkeen valutettu nettopaino.Tässä kohdassa "liemellä" tarkoitetaan jäljempänä mainittuja tuotteita sellaisenaan, mahdollisesti seoksina sekä myös jäädytettyinä tai pakastettuina, jos liuos on valmisteessa pelkästään välttämättömien perusainesten apuaineena, jolla ei ole ratkaisevaa merkitystä kuluttajan valinnan kannalta: vesi, suolojen vesiliuokset, suolavesi; elintarvikehappojen vesiliuokset, etikka; sokereiden vesiliuokset, muiden makeutusaineiden vesiliuokset; hedelmä- ja vihannesmehut, kun kyse on hedelmistä ja vihanneksista.Luetteloa voidaan täydentää 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.Valutetun nettopainon määrittämisessä käytettävistä menetelmistä päätetään 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.5. Sisällyksen määrän ilmoittaminen ei ole pakollista sellaisten elintarvikkeiden osalta:a) joiden tilavuus tai paino pienenee olennaisesti ja jotka myydään kappaleittain tai punnitaan ostajan läsnäollessa;b) joiden sisällyksen määrä on vähemmän kuin 5 g tai 5 ml; tämä säännös ei kuitenkaan koske mausteita eikä yrttejä.Tiettyjä elintarvikkeita koskevissa yhteisön säännöksissä, tai jos niitä ei ole, kansallisissa säännöksissä voidaan poikkeustapauksissa asettaa raja-arvoja, jotka ovat korkeampia kuin 5 g tai 5 ml, jos se ei johda siihen, että ostaja ei saa tarpeeksi tietoa.Rajoittamatta 24 artiklassa säädetyn ilmoitusmenettelyn soveltamista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille kaikista toimenpiteistä, jotka ne ovat tämän kohdan mukaisesti toteuttaneet.6. Edellä 1 kohdan 2 alakohdassa ja 2 kohdan b ja d alakohdassa sekä 5 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut yhteisön säännökset annetaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.9 artikla1. Elintarvikkeen vähimmäissäilyvyysajalla tarkoitetaan ajankohtaa, johon saakka elintarvike asianmukaisesti säilytettynä säilyttää erityisominaisuutensa.Vähimmäissäilyvyysaika on ilmoitettava siten kuin 2-5 kohdassa säädetään.2. Ajankohtaa ennen on oltava joko ilmaisu:- "parasta ennen", kun ajankohta ilmoitetaan päivän tarkkuudella; tai ilmaisu,- "parasta ennen... loppua", kun ajankohta ilmoitetaan jollakin muulla tavalla.3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuihin ilmaisuihin on liitettävä:- joko ajankohta sellaisenaan; tai- viittaus siihen, mihin ajankohta on päällyksessä merkitty.Edellä tarkoitettuihin tietoihin on tarvittaessa liitettävä säilytysohje, jota noudattamalla tuote säilyy ilmoitetun ajan.4. Ajankohdan on sisällettävä päivä, kuukausi ja vuosi selväkielisinä tässä nimenomaisessa järjestyksessä.Kuitenkin, jos elintarvikkeen:- säilyvyysaika on enintään kolme kuukautta, on päivän ja kuukauden ilmoittaminen riittävä;- säilyvyysaika on pidempi kuin kolme kuukautta mutta enintään 18 kuukautta, on kuukauden ja vuoden ilmoittaminen riittävä;- säilyvyysaika on pidempi kuin 18 kuukautta, on vuoden ilmoittaminen riittävä.Ajankohdan ilmoittamistavasta voidaan säätää tarkemmin 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.5. Jollei yhteisön muista päivämäärän merkitsemiseen velvoittavista säännöksistä muuta johdu, seuraavien elintarvikkeiden osalta säilyvyyspäivämäärän ilmoittaminen ei ole pakollista:- tuoreet hedelmät ja vihannekset, mukaan lukien peruna, jota ei ole kuorittu, paloiteltu tai muutoin vastaavalla tavalla käsitelty. Tätä poikkeusta ei sovelleta itäviin siemeniin eikä vastaaviin tuotteisiin kuten palkokasvien ituihin;- viinit, liköörit, kuohuviinit, maustetut viinit ja vastaavat tuotteet, jotka on valmistettu muista hedelmistä kuin viinirypäleistä, sekä CN-koodiin 22060091, 2206 00 93 ja 2206 00 99 kuuluvat viinirypäleistä tai käymättömästä rypälemehusta valmistetut juomat;- juomat, jotka sisältävät alkoholia vähintään 10 tilavuusprosenttia,- suurtalouksiin tarkoitetut virvoitusjuomat, hedelmämehut, hedelmänektarit ja alkoholijuomat erillisissä astioissa, joiden tilavuus on suurempi kuin viisi litraa;- leipomo- ja konditoriatuotteet, jotka tavanomaisesti nautitaan 24 tunnin kuluessa valmistuksesta;- etikka;- keittosuola;- kiinteä sokeri;- makeiset, jotka sisältävät melkein yksinomaan maustettuja tai värjättyjä sokereita;- purukumit ja vastaavat puruvalmisteet;- jäätelön annospakkaukset.10 artikla1. Mikrobiologisesti helposti pilaantuvissa elintarvikkeissa, jotka ovat omiaan lyhyessä ajassa muodostamaan välittömän terveysvaaran, vähimmäissäilyvyyspäivämäärän sijasta on oltava päivämäärä, jota ennen tuote on käytettävä.2. Päivämäärän edessä on oltava sanat:- espanjaksi: "fecha de caducidad";- tanskaksi: en lengua danesa: "sidste anvendelsesdato",;- saksaksi: "verbrauchen bis";- kreikaksi: "ανάλωση μέχρι";- englanniksi: "use by";- ranskaksi: "à consommer jusqu'au";- italiaksi: "da consumari entro";- hollanniksi: "Te gebruiken tot";- portugaliksi: "a consumir até";- suomeksi: "viimeinen käyttöajankohta";- ruotsiksi: "sista förbrukningsdag".Näiden sanojen jälkeen on esitettävä:- päivämäärä sellaisenaan; tai- viittaus siihen, missä päivämäärä on merkinnöissä ilmaistu.Näiden tietojen yhteydessä on esitettävä noudatettavat säilytysohjeet.3. Päivämäärässä on selvästi ja seuraavassa järjestyksessä oltava päivä, kuukausi ja mahdollisesti vuosi.4. Tarvittaessa voidaan 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen tietyissä tapauksissa ratkaista, toteutuvatko 1 kohdassa säädetyt edellytykset.11 artikla1. Elintarvikkeen käyttöohje on laadittava sellaiseksi, että elintarviketta voidaan sen avulla tarkoituksenmukaisesti käyttää.2. Tiettyjen elintarvikkeiden osalta voidaan yhteisön säännöksissä tai, jos niitä ei ole, kansallisissa säännöksissä säätää tarkemmin käyttöohjeen laatimisesta.Tällaisiin kansallisiin säännöksiin sovelletaan 19 artiklassa säädettyä menettelyä.Tässä kohdassa tarkoitetut yhteisön säännökset on annettava 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.12 artiklaTullitariffinimikkeeseen 22.04 ja 22.05 kuuluvien tuotteiden alkoholipitoisuuden ilmoittamisesta säädetään näihin tuotteisiin sovellettavissa erityisissä yhteisön säännöksissä.Muiden yli 1,2 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien alkoholipitoisuuden ilmoittamisesta säädetään 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.13 artikla1. a) Jos elintarvike on valmiiksi pakattu, on 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa säädetyt maininnat esitettävä pakkauksessa tai siihen kiinnitetyssä merkinnässä.b) Poiketen siitä, mitä a alakohdassa säädetään, ja rajoittamatta nimellismääriä koskevien yhteisön säännösten soveltamista, on riittävä, jos valmiiksi pakattu elintarvike on:- kuluttajalle tarkoitettu, mutta sitä pidetään kaupan ennen myyntiä kuluttajalle, ei kuitenkaan suurtalouksille, tai- elintarvike on tarkoitettu suurtalouksissa tapahtuvaan valmistukseen, prosessiointiin tai pilkkomiseen,jos voidaan varmistaa, että asiakirjat, jotka sisältävät kaikki merkinnät, seuraavat kyseisen elintarvikkeen mukana, tai ne toimitetaan ennen elintarvikkeen luovutusta tai sen yhteydessä.c) Edellä b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa 3 artiklan 1 kohdan 1, 5 ja 7 alakohdassa sekä tarvittaessa 10 artiklassa tarkoitetut tiedot on ilmoitettava myös siinä pakkauksessa, jossa elintarvike pannaan esille, kun sitä pidetään kaupan.2. Edellä 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen mainintojen on oltava helposti ymmärrettäviä, ja ne on tehtävä näkyvään kohtaan helposti havaittavalla, luettavalla ja pysyvällä tavalla.Niitä ei saa millään tavalla peittää, himmentää tai katkaista muulla kirjallisella tai kuvallisella ilmaisulla.3. Edellä 3 artiklan 1 kohdan 1, 4, 5 ja 10 alakohdassa lueteltujen tietojen on oltava nähtävissä samanaikaisesti.Tämä vaatimus voidaan ulottaa koskemaan 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja mainintoja.4. Uudelleen käytettävien, pysyvästi merkittyjen, etiketittömien, renkaattomien ja kauluksettomien lasipullojen sekä sellaisten pakkausten ja astioiden osalta, joissa suurimman pinnan ala on pienempi kuin 10 neliösenttimetriä, on ainoastaan esitettävä 3 artiklan 1 kohdan 1, 4 ja 5 alakohdassa luetellut maininnat.Tässä tapauksessa 3 kohtaa ei sovelleta.5. Irlanti, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta saavat poiketa 3 artiklan 1 kohdan ja tämän artiklan 3 kohdan säännöksistä uudelleen käytettäväksi tarkoitettuihin lasipulloihin pullotetun maidon ja maitotuotteiden osalta.Näiden jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista ensimmäisen alakohdan mukaisesti toteutetuista toimenpiteistä.14 artiklaJos elintarviketta myydään kuluttajalle ja suurtalouksille pakkaamattomana tai jos elintarvike pakataan itse myyntipaikalla ostajan pyynnöstä taikka välitöntä myyntiä varten, jäsenvaltioiden on annettava tarkemmat säännökset siitä, kuinka 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut maininnat on ilmoitettava.Jäsenvaltiot voivat päättää olla vaatimatta naitä tietoja kokonaan tai osittain, jos ostaja muutoin saa riittävästi tietoa.15 artiklaTämä direktiivi ei vaikuta kansallisiin säännöksiin, joita sovelletaan, jos yhteisön säännöksiä ei ole, ja joissa asetetaan esimerkiksi ihmishahmojen muotoisissa tai matkamuistoiksi tarkoitetuissa koristepakkauksissa esillepantavien elintarvikkeiden merkinnöille lievempiä vaatimuksia kuin tässä direktiivissä säädetään.16 artikla1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että niiden alueella kielletään sellaisten elintarvikkeiden pitäminen kaupan, joiden osalta 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja mainintoja ei ole esitetty kuluttajan helposti ymmärtämällä kielellä, paitsi jos kuluttajalle tarkoitettu tieto on yhden tai useamman merkinnöissä olevan maininnan osalta tosiasiallisesti varmistettu muilla toimenpiteillä, jotka määrätään 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.2. Jäsenvaltio, jossa tuotetta pidetään kaupan, saa ottaen huomioon perustamissopimuksen määräykset, säätää, että kyseiset erikoismerkinnät tehdään yhdellä tai useammalla yhteisön virallisista kielistä määräämällään kielellä.3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään ei ole esteenä eri kielillä ilmaistaville erityismerkinnöille.17 artiklaJäsenvaltioiden on oltava säätämättä tarkempia vaatimuksia tavasta, jolla 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa säädetyt tiedot on ilmoitettava, kuin siitä 3-13 artiklassa jo säädetään.18 artikla1. Jäsenvaltiot eivät saa estää sellaisten elintarvikkeiden kauppaa, jotka ovat tämän direktiivin säännösten mukaisia, soveltamalla kansallisia elintarvikkeiden merkintöjä ja esillepanoa koskevia säännöksiä, joita ei ole yhdenmukaistettu.2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei sovelleta kansallisiin säännöksiin, joita ei ole yhdenmukaistettu ja joiden perusteena on:- kansanterveyden suojeleminen;- petollisten toimien torjuminen, edellyttäen, etteivät sellaiset säännökset ole omiaan estämään tässä direktiivissä annettujen määritelmien ja sääntöjen soveltamista;- teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojeleminen, alkuperänimitysten ja alkuperämerkintöjen suojeleminen sekä vilpillisen kilpailun estäminen.19 artiklaTässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, kun jäsenvaltio katsoo tarpeelliseksi säätää uutta lainsäädäntöä.Sen on ilmoitettava suunnitelluista toimenpiteistä komissiolle ja muille jäsenvaltioille sekä perusteltava ne. Komissio kuulee neuvoston päätöksellä 69/414/ETY(6) perustetussa pysyvässä elintarvikekomiteassa muita jäsenvaltioita, jos se katsoo, että siitä on hyötyä, tai jos jokin jäsenvaltio sitä pyytää.Jäsenvaltio ei saa toteuttaa suunniteltuja toimenpiteitä ennen kuin kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun asia annettiin tiedoksi komissiolle ja muille jäsenvaltioille, jos komission lausunto ei ole kielteinen.Viimeksi mainitussa tapauksessa ennen edellä mainitun määräajan päättymistä komissio aloittaa 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn sen määrittämiseksi, voidaanko suunnitellut toimenpiteet, tarvitaessa tarkoituksenmukaisella tavalla muutettuina, panna täytäntöön.20 artikla1. Komissiota avustaa pysyvä elintarvikekomitea, jäljempänä "komitea".2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.21 artiklaJos väliaikaiset toimenpiteet tämän direktiivin soveltamisen helpottamiseksi osoittautuvat tarpeellisiksi, niistä päätetään 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.22 artiklaTämä direktiivi ei vaikuta tiettyjen elintarvikkeiden merkintöjä ja esillepanoa koskeviin yhteisön säännöksiin, jotka on annettu ennen 22 päivää joulukuuta 1978.Muutoksista, jotka ovat tarpeen mainittujen säännösten yhdenmukaistamiseksi tämän direktiivin säännösten kanssa, on päätettävä noudattaen kunkin säännöksen osalta säädettyä menettelyä.23 artiklaTätä direktiiviä ei sovelleta yhteisön ulkopuolelle vietäviin tuotteisiin.24 artiklaJäsenvaltioiden on huolehdittava, että komissio saa kirjallisina kaikki jäsenvaltioiden antamat tässä direktiivissä tarkoitettuja kysymyksiä koskevat kansalliset säännökset.25 artiklaTätä direktiiviä sovelletaan myös Ranskan merentakaisilla alueilla.26 artikla1. Kumotaan direktiivi 79/112/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä IV olevassa A osassa luetelluilla direktiiveillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta liitteessä IV olevassa B osassa lueteltuja jäsenvaltioita velvoittavia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava kansallisen lainsäädännön osaksi mainitut direktiivit.2. Viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän direktiiviin ja ne luetaan liitteessä V olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.27 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.28 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 20 päivänä maaliskuuta 2000.Euroopan parlamentin puolestaN. FontainePuhemiesNeuvoston puolestaJ. GamaPuheenjohtaja(1) EYVL C 258, 10.9.1999, s. 12.(2) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 18. tammikuuta 2000 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 13. maaliskuuta 2000.(3) EYVL L 33, 8.2.1979, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/4/EY (EYVL L 43, 14.2.1997, s. 21).(4) Katso liitteessä IV oleva B osa.(5) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.(6) EYVL L 291, 29.11.1969, s. 9.LIITE IAINESOSAT, JOTKA VOIDAAN ERITYISEN NIMEN ASEMESTA ILMOITTAA RYHMÄNIMELLÄ>TAULUKON PAIKKA>LIITE IIAINESOSAT, JOTKA ON ILMOITETTAVA ASIAANKUULUVALLA RYHMÄNIMELLÄ JA SIIHEN LIITETYLLÄ ERITYISELLÄ NIMELLÄ TAI EY-NUMEROLLAElintarvikeväritSäilöntäaineetHapettumisen estoaineetEmulgointiaineetSakeuttamisaineetHyytelöimisaineetStabilointiaineetArominvahventeetHapotHappamuuden säätöaineetPaakkuuntumisen estoaineetMuunnetut tärkkelykset(1)MakeutusaineetNostatusaineetVaahdonestoaineetPintakäsittelyaineetEmulgointisuolat(2)JauhonparannusaineetKiinteyttämisaineetKosteudenpidätysaineetHomogenisointiaineetKantajakaasut(1) Erityisen nimen tai EY-numeron ilmoittaminen ei ole pakollista.(2) Vain prosessoituihin juustoihin ja juustovalmisteisiin.LIITE IIIAROMIEN MERKITSEMINEN AINESOSALUETTELOON1. Aromit on merkittävä joko sanalla "aromi(t)" tai aromin tarkemmalla nimellä tai sen kuvauksella.2. Sanaa "luontainen" tai muuta asiallisesti samaa tarkoittavaa sanaa voidaan käyttää ainoastaan aromeista, joissa aromiaines sisältää yksinomaan niitä aromiaineita, jotka määritellään elintarvikkeissa sallittuja aromeja ja niiden valmistusaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 88/388/ETY(1) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa ja/tai niitä aromivalmisteita, jotka määritellään mainitun direktiivin 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa.3. Jos aromin nimi sisältää viittauksen kasvi- tai eläintuotteeseen tai näistä olevaan alkuperään, sanaa "luontainen" tai muuta asiallisesti samaa tarkoittavaa sanaa ei voida käyttää, ellei aromiainesta ole erotettu soveltuvin fysikaalisin menetelmin, entsymaattisin tai mikrobiologisin menetelmin tai perinteisin ruoanvalmistusmenetelmin yksinomaan tai lähes yksinomaan siitä elintarvikkeesta tai aromilähteestä, johon viitataan.(1) EYVL L 184, 15.7.1988, s. 61, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiivillä 91/71/ETY (EYVL L 42, 15.2.1991, s. 25).LIITE IVA OSAKUMOTTU DIREKTIIVI JA SEN MUUTOKSET(26 artiklassa tarkoitetut)Neuvoston direktiivi 79/112/ETY (EYVL L 33, 8.2.1979, s. 1)Neuvoston direktiivi 85/7/ETY (EYVL L 2, 3.1.1985, s. 22) ainoastaan 1 artiklan 9 alakohtaNeuvoston direktiivi 86/197/ETY (EYVL L 144, 29.5.1986, s. 38)Neuvoston direktiivi 89/395/ETY (EYVL L 186, 30.6.1989, s. 17)Komission direktiivi 91/72/ETY (EYVL L 42, 15.2.1991, s. 27)Komission direktiivi 93/102/EY (EYVL L 291, 25.11.1993, s. 14)Komission direktiivi 95/42/EY (EYVL L 182, 2.8.1995, s. 20)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/4/EY (EYVL L 43, 14.2.1997, s. 21)B OSAMÄÄRÄAJAT SÄÄDÖSTEN SAATTAMISELLE OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ(26 artiklassa tarkoitetut)>TAULUKON PAIKKA>LIITE VVASTAAVUUSTAULUKKO>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

31999L0030

Neuvoston direktiivi 1999/30/EY, annettu 22 päivänä huhtikuuta 1999, ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien raja-arvoista

Virallinen lehti nro L 163 , 29/06/1999 s. 0041 - 0060

NEUVOSTON DIREKTIIVI 1999/30/EY,annettu 22 päivänä huhtikuuta 1999,ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien raja-arvoistaEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä(3),sekä katsoo, että(1) perustamissopimuksen 130 r artiklassa esitettyjen periaatteiden perusteella Euroopan yhteisön ympäristöön ja kestävään kehitykseen liittyvää politiikkaa ja toimintaa koskevassa ohjelmassa (viides ympäristöä koskeva toimintaohjelma)(4) suunnitellaan tiettyjä muutoksia ilman epäpuhtauksia koskevaan lainsäädäntöön; mainitussa ohjelmassa suositetaan ilman laatua koskevien pitkän aikavälin tavoitteiden asettamista,(2) perustamissopimuksen 129 artiklassa määrätään, että terveyden suojelua koskevat vaatimukset kuuluvat osana yhteisön muuhun politiikkaan; perustamissopimuksen 3 artiklan o kohdassa määrätään, että yhteisön toimintaan sisältyy myötävaikuttaminen terveyden suojelun korkean tason saavuttamiseen,(3) ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta 27 päivänä syyskuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/62/EY(5) 4 artiklan 5 kohdan nojalla neuvosto antaa kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön sekä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut säännökset,(4) tässä direktiivissä vahvistetut raja-arvot ovat vähimmäisvaatimuksia; perustamissopimuksen 130 t artiklan mukaisesti jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai toteuttaa tiukempia suojatoimenpiteitä; erityisesti tiukempia raja-arvoja voidaan säätää erityisen herkkien väestöryhmien kuten lasten ja sairaalapotilaiden terveyden suojelemiseksi; jäsenvaltiot voivat säätää, että raja-arvot on saavutettava tässä direktiivissä säädettyä päivämäärää aikaisemmin,(5) ekosysteemejä olisi suojeltava rikkidioksidin haitallisilta vaikutuksilta; kasvillisuutta olisi suojeltava typen oksidien haitallisilta vaikutuksilta,(6) erityyppisillä hiukkasilla voi olla erilaisia vahingollisia vaikutuksia ihmisen terveydelle; on olemassa näyttöä siitä, että ihmisen toiminnasta johtuvasta hiukkasille altistumisesta aiheutuu ihmisen terveydelle suurempia vaaroja kuin ilmassa luonnostaan esiintyville hiukkasille altistumisesta,(7) direktiivissä 96/62/EY edellytetään, että alueille, joilla pitoisuudet ilmassa ylittävät raja-arvot ja sovellettavat väliaikaiset ylitysmarginaalit, laaditaan toimintasuunnitelmia, joiden avulla voidaan varmistaa raja-arvojen noudattaminen asetettuihin määräaikoihin mennessä; siltä osin kuin nämä toimintasuunnitelmat ja pitoisuuksien alentamista koskevat muut strategiat liittyvät hiukkasiin, tavoitteena olisi oltava pienten hiukkasten pitoisuuksien osuuden vähentäminen hiukkasten kokonaispitoisuuksista,(8) direktiivissä 96/62/EY säädetään, että raja-arvojen ja varoituskynnysten lukuarvojen on perustuttava tämän alan kansainvälisten tieteellisten ryhmien töiden tuloksiin; komission on otettava huomioon viimeisimmät tiedot alan epidemiologisista ja ympäristönsuojelualan tutkimuksista sekä mittausmenetelmissä tapahtunut viimeisin kehitys tutkittaessa tekijöitä, joihin raja-arvot ja varoituskynnykset perustuvat,(9) helpottaakseen tämän direktiivin tarkistusta vuonna 2003 komission ja jäsenvaltioiden olisi tuettava tutkimuksia tässä mainittujen ilman epäpuhtauksien, erityisesti rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn vaikutuksista,(10) standardoidut täsmälliset mittausmenetelmät ja yhteiset mittausasemien sijaintikriteerit ovat tärkeitä tekijöitä ilmanlaadun arvioinnissa, jotta koko yhteisön alueelta saataisiin vertailukelpoisia tietoja,(11) direktiivin 96/62/EY 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti tieteen ja tekniikan kehitykseen mukauttamiseksi tarvittavat muutokset voivat liittyä ainoastaan rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien arvioimisen perusteisiin ja menetelmiin tai yksityiskohtaisiin järjestelyihin tietojen toimittamiseksi komissiolle, eivätkä ne saa suoraan tai välillisesti vaikuttaa raja-arvojen tai varoituskynnysten muuttamiseen, ja(12) ilmassa olevia rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksia koskevan ajankohtaisen tiedon olisi oltava helposti väestön saatavilla,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTavoitteetTämän direktiivin tavoitteena on:- vahvistaa raja-arvot ja tarvittaessa myös varoituskynnykset ilmassa oleville rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksille, jotta vältetään ja ehkäistään ihmisen terveydelle ja ympäristölle haitalliset vaikutukset tai vähennetään niitä;- arvioida ilmassa olevia rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksia yhteisin menetelmin ja arviointiperustein;- saada riittävästi tietoa ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksista sekä varmistaa, että tiedot ovat kaikkien saatavilla;- ylläpitää ilmanlaatu, silloin kun se on hyvä, ja muissa tapauksissa parantaa sitä rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien osalta.2 artiklaMääritelmätTässä direktiivissä tarkoitetaan:1) "ilmalla" ulkoilmaa alailmakehässä lukuun ottamatta työpaikkoja;2) "epäpuhtaudella" ihmisen suoraan tai välillisesti ilmaan päästämiä aineita, joista voi olla haitallisia seurauksia ihmisen terveydelle ja/tai koko ympäristölle;3) "tasolla" epäpuhtauden pitoisuutta ilmassa tai sen laskeumaa tiettynä aikana;4) "arvioinnilla" menetelmää, jolla mitataan, lasketaan, ennustetaan tai arvioidaan epäpuhtauden taso ilmassa;5) "raja-arvolla" tasoa, joka on vahvistettu tieteellisin perustein ihmisen terveydelle ja/tai koko ympäristölle haitallisten seurausten välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, joka on saavutettava määräajassa ja jota ei saa ylittää sen jälkeen kun se on saavutettu;6) "varoituskynnyksellä" sellaista tasoa, jonka ylittyessä lyhytaikainen altistuminen vaarantaa ihmisten terveyttä ja jäsenvaltioiden on ryhdyttävä välittömästi direktiivin 96/62/EY mukaisiin toimiin;7) "ylitysmarginaalilla" sitä prosenttimäärää raja-arvosta, jonka verran tämä arvo saa ylittyä direktiivissä 96/62/EY vahvistetuin edellytyksin;8) "alueella" jäsenvaltioiden rajaamaa osaa niiden alueesta;9) "taajamalla" aluetta, jolla on 250000:ta asukasta suurempi väestökeskittymä tai, jos väestökeskittymä on enintään 250000 asukasta, sellaista aluetta, jonka asukastiheys neliökilometriä kohden edellyttää jäsenvaltioiden mielestä ilmanlaadun arviointia ja hallintaa;10) "typen oksideilla" typpioksidin ja typpidioksidin ppb:na yhteenlaskettua määrää ilmaistuna mikrogrammoina typpidioksidia kuutiometriä kohden;11) "PM10-hiukkasilla" hiukkasia, jotka läpäisevät kokoerottelevan erottimen, jonka leikkausraja aerodynaamiselta halkaisijaltaan 10 μm:n kokoisille hiukkasille on 50 %;12) "PM2,5-hiukkasilla" hiukkasia, jotka läpäisevät kokoerottelevan erottimen, jonka leikkausraja aerodynaamiselta halkaisijaltaan 2,5 μm:n kokoisille hiukkasille on 50 %;13) "ylemmällä arviointikynnyksellä" liitteessä V määriteltyä tasoa, jota alhaisemmalla tasolla voidaan käyttää sekä mittauksia että mallintamistekniikoita ilmanlaadun arvioimiseksi direktiivin 96/62/EY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti;14) "alemmalla arviointikynnyksellä" liitteessä V tarkoitettua tasoa, jota alhaisemmalla tasolla voidaan käyttää ainoastaan joko mallintamista tai objektiivista arviointia ilmanlaadun arvioimiseksi direktiivin 96/62/EY 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti;15) "luonnonilmiöllä" tulivuorenpurkauksia, maanjäristyksiä, geotermaalista toimintaa, maastopaloja, voimakkaita tuulia tai kuivilta alueilta peräisin olevien luontoperäisten hiukkasten leijumaa tai kulkeutumista ilmakehässä;16) "jatkuvilla mittauksilla" direktiivin 96/62/EY 6 artiklan 5 kohdan mukaisia mittauksia.3 artiklaRikkidioksidi1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta 7 artiklan mukaisesti arvioidut ilman rikkidioksidipitoisuudet eivät ylitä liitteessä I olevassa I jaksossa vahvistettuja raja-arvoja siinä määrätyistä määräajoista alkaen.Liitteessä I olevan I jakson mukaisia ylitysmarginaaleja sovelletaan direktiivin 96/62/EY 8 artiklan mukaisesti.2. Ilman rikkidioksidipitoisuuksien varoituskynnys vahvistetaan liitteessä I olevassa II jaksossa.3. Avustaakseen komissiota 10 artiklassa tarkoitetun kertomuksen valmistelussa jäsenvaltioiden on silloin kun se on mahdollista 31 päivään joulukuuta 2003 asti kirjattava tietoja rikkidioksidipitoisuuksista 10 minuutin keskiarvoina tietyiltä jäsenvaltion nimeämiltä mittausasemilta, joiden se katsoo edustavan lähellä lähteitä sijaitsevien asuttujen alueiden ilmanlaatua ja joilla mitataan tuntipitoisuuksia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, samalla kun ne toimittavat tiedot tuntipitoisuuksista, direktiivin 96/62/EY 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti, nimettyjen mittausasemien osalta 500 μg/m3 ylittäneiden 10 minuutin pitoisuuksien lukumäärä, niiden päivien lukumäärä vuodessa, jolloin tämä on tapahtunut, niiden päivien lukumäärä, joina rikkidioksidin tuntipitoisuudet ylittivät samanaikaisesti 350 μg/m3, sekä korkein mitattu 10 minuutin pitoisuus.4. Jäsenvaltiot voivat nimetä alueita tai taajamia, joissa liitteessä I olevassa I jaksossa mainitut ilman rikkidioksidin raja-arvot ylittyvät luonnosta peräisin olevien ilman rikkidioksidipitoisuuksien vuoksi. Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle luettelo kyseisistä alueista ja taajamista ja niiden rikkidioksidipitoisuuksista ja lähteistä. Toimittaessaan komissiolle direktiivin 96/62/EY 11 artiklan 1 kohdan mukaiset tiedot, jäsenvaltioiden on esitettävä tarpeelliset perustelut sen osoittamiseksi, että ylitykset ovat peräisin luonnosta.Tällaisilla alueilla ja tällaisissa taajamissa jäsenvaltioiden on toteutettava direktiivin 96/62/EY 8 artiklan 3 kohdan mukaisia toimintasuunnitelmia ainoastaan silloin, kun liitteessä I olevassa I jaksossa mainitut raja-arvot ylittyvät ihmisen toiminnasta johtuvien päästöjen vuoksi.4 artiklaTyppidioksidi ja typen oksidit1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että ilman typpidioksidipitoisuudet ja tarvittaessa typen oksidien pitoisuudet eivät 7 artiklan mukaisesti arvioituina ylitä liitteessä II olevassa I jaksossa vahvistettuja raja-arvoja siinä määrätyistä määräajoista alkaen.Liitteessä II olevan I jakson mukaisia ylitysmarginaaleja sovelletaan direktiivin 96/62/EY 8 artiklan mukaisesti.2. Ilman typpidioksidipitoisuuden varoituskynnys vahvistetaan liitteessä II olevassa II jaksossa.5 artiklaHiukkaset1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että ilman PM10 hiukkaspitoisuudet 7 artiklan mukaisesti arvioituina eivät ylitä liitteessä III olevassa I jaksossa vahvistettuja raja-arvoja liitteessä määrätyistä määräajoista alkaen.Liitteessä III olevassa I jakson mukaisia ylitysmarginaaleja sovelletaan direktiivin 96/62/EY 8 artiklan mukaisesti.2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että perustetaan mittausasemia, joiden tehtävänä on toimittaa tietoja PM2,5-pitoisuuksista. Jäsenvaltion on päätettävä PM2,5-pitoisuuksien mittausasemien lukumäärästä ja sijainnista siten, että ne ovat edustavia kyseisen jäsenvaltion PM2,5-pitoisuuksien kannalta. Näytteenottopaikat on mahdollisuuksien mukaan sijoitettava PM10-hiukkasten näytteenottopaikkojen yhteyteen.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle vuosittain ja viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua edellisen vuoden päättymisestä kyseisen vuoden aikana tehtyjen PM2,5-mittausten 24 tunnin arvoista laskettu keskiarvo, mediaani, 98-persentiili sekä korkein pitoisuus. Pitoisuuksien 98-persentiili lasketaan ilman epäpuhtauksia mittaavien jäsenvaltioiden mittausasemaverkostojen ja yksittäisten mittausasemien tietojenvaihtojärjestelmän käyttöönottamisesta 27 päivänä tammikuuta 1997 tehdyn neuvoston päätöksen 97/101/EY liitteessä I olevassa 4 jaksossa vahvistetun menettelyn mukaisesti(6).3. Direktiivin 96/62/EY 8 artiklan mukaisesti laadituilla PM10-hiukkasiin liittyvillä toimintasuunnitelmilla ja PM10-pitoisuuksien alentamista koskevilla yleisillä ohjelmilla on pyrittävä alentamaan myös PM2,5-hiukkasten pitoisuuksia.4. Jos PM10:lle asetetut liitteessä III olevan I jakson mukaiset raja-arvot ylittyvät ilmassa olevien, luonnonilmiöistä aiheutuvien PM10-pitoisuuksien vuoksi aiheuttaen luonnosta peräisin olevan normaalin taustatason pitoisuudet huomattavasti ylittäviä pitoisuuksia, jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle direktiivin 96/62/EY 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja esitettävä tarpeelliset perustelut, jotka osoittavat ylityksen johtuvan luonnonilmiöistä. Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltioiden on toteutettava direktiivin 96/62/EY 8 artiklan 3 kohdan mukaiset toimintasuunnitelmat vain silloin, kun liitteessä III olevassa I jaksossa mainitut raja-arvot ylittyvät muista kuin luonnonilmiöistä johtuvista syistä.5. Jäsenvaltiot voivat nimetä ne alueet tai taajamat, joissa liitteessä III olevan I jakson mukaiset PM10-pitoisuudelle asetetut raja-arvot ylittyvät ilmassa olevan teiden talvihiekoituksesta aiheutuvan hiukkasleijuman vuoksi. Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle luettelo kyseisistä alueista ja taajamista sekä niiden PM10-pitoisuuksista ja -lähteistä. Toimittaessaan komissiolle direktiivin 96/92/EY 11 artiklan 1 kohdan mukaiset tiedot jäsenvaltioiden on esitettävä tarpeelliset perustelut, jotka osoittavat ylitysten johtuvan kyseisestä leijumasta ja että pitoisuuksien pienentämiseksi on toteutettu asianmukaiset toimenpiteet.Tällaisilla alueilla ja tällaisissa taajamissa jäsenvaltioiden on toteutettava direktiivin 96/62/EY 8 artiklan 3 kohdan mukaisia toimintasuunnitelmia ainoastaan silloin, kun liitteessä III olevan I jakson mukaiset raja-arvot ylittyvät muiden kuin talvihiekoituksesta johtuvien PM10-pitoisuuksien vuoksi.6 artiklaLyijyJäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että 7 artiklan mukaisesti arvioidut ilman lyijypitoisuudet eivät ylitä liitteessä IV olevassa I jaksossa vahvistettuja raja-arvoja siinä määrätyistä määräajoista alkaen.Liitteessä IV olevan I jakson mukaisia ylitysmarginaaleja sovelletaan direktiivin 96/62/EY 8 artiklan mukaisesti.7 artiklaPitoisuuksien arviointi1. Direktiivin 96/62/EY 6 artiklan mukaiset rikkidioksidia, typpidioksidia ja typen oksideja, hiukkasia ja lyijyä koskevat ylemmät ja alemmat arviointikynnykset vahvistetaan liitteessä V olevassa I jaksossa.Kunkin alueen ja taajaman luokittelu kyseisen 6 artiklan soveltamiseksi olisi tarkistettava vähintään viiden vuoden välein liitteessä V olevassa II jaksossa esitettyä menettelyä noudattaen. Luokittelua on tarkistettava aikaisemmin, jos ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin, tai tilanteesta riippuen typen oksidien, typpioksidin ja hiukkasten tai lyijyn pitoisuuksien kannalta merkitsevässä toiminnassa on tapahtunut huomattava muutos.2. Liitteessä VI vahvistetaan perusteet rikkidioksidi-, typpidioksidi- ja typen oksidien-, hiukkas- ja lyijymittausten näytteenottopaikkojen sijainnin määrittämiselle. Liitteessä VII vahvistetaan kunkin epäpuhtauden osalta jatkuvia pitoisuusmittauksia suorittavien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä, ja niitä on perustettava kaikille alueille tai kaikkiin taajamiin, joilta mittauksia edellytetään, jos jatkuvat mittaukset ovat alueella tai taajamassa ainoa pitoisuuksia koskevan tiedon lähde.3. Niillä alueilla ja niissä taajamissa, joissa kiinteiltä mittausasemilta saatavia tietoja täydennetään muista lähteistä, kuten päästöjen kartoituksesta, suuntaa-antavista mittausmenetelmistä ja ilmanlaadun mallintamisesta saatavilla tiedoilla, kiinteitä mittausasemia on perustettava tarpeeksi ja muiden menetelmien alueellisen erotuskyvyn on oltava riittävä, jotta ilman epäpuhtauksien pitoisuudet voidaan määrittää liitteessä VI olevan I jakson ja liitteessä VIII olevan I jakson mukaisesti.4. Mallintamista tai objektiivista arviointia voidaan käyttää alueilla tai taajamissa, joilla mittauksia ei vaadita.5. Rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien analysoinnissa sekä lyijyn näytteenotossa ja analysoinnissa käytettävät vertailumenetelmät vahvistetaan liitteessä IX olevissa jaksoissa I-III.PM10-hiukkasten näytteenotossa ja mittauksessa käytettävä vertailumenetelmä vahvistetaan liitteessä IX olevassa IV jaksossa.PM2,5-hiukkasten näytteenotossa ja mittauksessa käytettävä väliaikainen referenssimenetelmä on liitteessä IX olevassa V jakson mukainen.Liitteessä IX olevassa VI jaksossa vahvistetaan ilmanlaadun mallintamisessa käytettävät vertailumenetelmät.6. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle direktiivin 96/62/EY 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaiset ilmanlaadun alustavassa arvioinnissa käytetyt menetelmät viimeistään 18 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta.7. Muutoksista, jotka ovat tarpeen tämän artiklan sekä liitteiden V-IX säännösten mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen, päätetään direktiivin 96/62/EY 12 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.8 artiklaVäestölle tiedottaminen1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että ilmassa olevia rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksia koskevat ajankohtaiset tiedot toimitetaan säännöllisesti väestön sekä asianmukaisten järjestöjen kuten ympäristöjärjestöjen, kuluttajajärjestöjen ja herkkiä väestöryhmiä edustavien järjestöjen sekä muiden asianmukaisten terveydenhuollon elinten saataville esimerkiksi radion ja television, lehdistön, ilmoitustaulujen tai tietoverkkojen välityksellä.Tiedot rikkidioksidin, typpidioksidin ja hiukkasten pitoisuuksista on saatettava ajan tasalle vähintään päivittäin, ja rikkidioksidin ja typpidioksidin tuntipitoisuuksien osalta mahdollisuuksien mukaan tunneittain. Lyijypitoisuuksien osalta tiedot on saatettava ajan tasalle neljännesvuosittain.Tiedoissa on mainittava vähintään kaikki liitteessä I-IV mainittujen keskiarvon laskentajaksojen aikana tapahtuneet raja-arvopitoisuuksien ja varoituskynnysten ylitykset. Niissä on oltava myös lyhyt arviointi raja-arvoista ja varoituskynnyksistä sekä asianmukaista tietoa terveysvaikutuksista.2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että direktiivin 96/62/EY 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut yleisön saataville asetetut suunnitelmat tai ohjelmat, mukaan lukien tämän direktiivin 3 artiklan 4 kohdassa sekä 5 artiklan 4 ja 5 kohdassa tarkoitetut suunnitelmat tai ohjelmat, ovat myös edellä 1 kohdassa mainittujen asianmukaisten järjestöjen saatavilla.3. Kun liitteessä I tai liitteessä II tarkoitettu varoituskynnys ylittyy, direktiivin 96/62/EY 10 artiklan mukaisesti väestölle annettaviin tietoihin on sisällyttävä vähintään asianomaisessa liitteessä olevassa III jaksossa luetellut tiedot.4. Väestölle ja järjestöille 1 ja 3 kohtien mukaisesti annettavien tietojen on oltava selkeitä, ymmärrettäviä ja helposti saatavilla.9 artiklaKumoamiset ja siirtymäjärjestelyt1. Kumotaan 19 päivästä heinäkuuta 2001 ilmanlaadun raja- ja ohjearvoista rikkidioksidille ja leijumalle 15 päivänä heinäkuuta 1980 annettu neuvoston direktiivi 80/779/ETY(7) paitsi 1 artikla, 2 artiklan 1 kohta, 3 artiklan 1 kohta, 9, 15 ja 16 artikla sekä liitteet I, III b ja IV, jotka kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2005.2. Kumotaan 19 päivästä heinäkuuta 2001 ilmassa olevan lyijyn raja-arvosta 3 päivänä joulukuuta 1982 annettu neuvoston direktiivi 82/884/ETY(8) paitsi 1 ja 2 artikla, 3 artiklan 1 kohta, 7, 12 ja 13 artikla, jotka kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2005.3. Kumotaan 19 päivästä heinäkuuta 2001 ilmanlaatustandardeista typpidioksidille 7 päivänä maaliskuuta 1985 annettu neuvoston direktiivi 85/203/ETY(9) paitsi 1 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta, 1 artiklan 2 kohta, 2 artiklan ensimmäinen alakohta, 3 artiklan 1 kohta, 5, 9, 15 ja 16 artikla sekä liite I, jotka kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2010.4. Jäsenvaltioilla on oltava käytössä 19 päivästä heinäkuuta 2001 alkaen tämän direktiivin vaatimusten mukaiset mittausasemat ja muut ilmanlaadun arviointimenetelmät arvioidakseen ilman rikkidioksidin, typpidioksidin ja lyijyn pitoisuuksia sekä saadakseen tiedot, joilla voidaan osoittaa, että pitoisuudet ovat direktiivillä 80/779/ETY, direktiivillä 82/884/ETY ja direktiivillä 85/203/ETY säädettyjen raja-arvojen mukaisia, kunnes mainittujen direktiivien mukaiset raja-arvot kumotaan.5. 19 päivästä heinäkuuta 2001 alkaen jäsenvaltioilla voi olla tässä direktiivissä PM10:lle säädettyjen vaatimusten mukaiset mittausasemat ja muut ilmanlaadun arviointimenetelmät arvioidakseen leijumien pitoisuuksia osoittaakseen, että leijumien pitoisuudet ovat direktiivin 80/779/ETY liitteessä IV säädettyjen kokonaisleijumaraja-arvojen mukaiset; vaatimustenmukaisuuden osoittamiseksi kerättyihin tietoihin on kuitenkin sovellettava kerrointa 1, 2.6. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle vuosittain kaikki direktiiveissä 80/779/ETY, 82/884/ETY ja 85/203/ETY vahvistettujen raja-arvojen ylitykset, mitatut pitoisuudet, havaittujen ylitysten syyt sekä toteutetut toimenpiteet raja-arvojen ylittymisen toistumisen välttämiseksi yhdeksän kuukauden kuluessa kunkin vuoden päättymisestä direktiivin 96/62/EY 11 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti, kunnes kyseiset raja-arvot on kumottu.7. Jäsenvaltio voi edelleen soveltaa direktiivin 80/779/ETY liitteessä II ja direktiivin 85/203/ETY liitteessä II olevia ohjearvoja ekosysteemin suojelemiseksi alueilla, joilla se katsoo tämän olevan tarpeellista odotettavissa olevan rikkidioksidista, typen oksideista tai leijumasta johtuvan ilman pilaantumisen lisääntymisen rajoittamiseksi tai ehkäisemiseksi.10 artiklaKertomus ja tarkistamismenettelyKomissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003 kertomuksen, joka perustuu tämän direktiivin soveltamisesta saatuun kokemukseen ja erityisesti uusimpaan tieteelliseen tutkimukseen rikkidioksidille, typpidioksidille ja typen oksideille, hiukkasten eri osasille ja lyijylle altistumisesta aiheutuvista vaikutuksista ihmisten terveyteen ja ekosysteemiin sekä teknologian kehittymiseen mukaan lukien ilmassa olevien hiukkaspitoisuuksien ja hiukkas- ja lyijylaskeumien mittausmenetelmät ja muissa arvioinnissa käytettävissä menetelmissä tapahtunut edistys.Ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun korkean tason säilyttämiseksi ja ottaen huomioon tämän direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa saadut kokemukset, mukaan lukien erityisesti ne liitteen VI mukaiset ehdot, joiden mukaisesti mittaukset on tehty, kertomukseen liitetään tarvittaessa ehdotukset tämän direktiivin muuttamiseksi. Komissio tutkii erityisesti PM10:n toisen vaiheen raja-arvoja tehdäkseen ne pakollisiksi, ja se tarkastelee toisen vaiheen ja tarvittaessa myös ensimmäisen vaiheen raja-arvojen vahvistamista tai muuttamista. Lisäksi komissio kiinnittää tarpeen mukaan erityistä huomiota PM2,5:n tai muiden hiukkaskokojen raja-arvojen vahvistamiseen. Samoin komissio tutkii typpidioksidin vuosiraja-arvoa ihmisten terveyden suojelemiseksi ja tekee ehdotuksen kyseisen arvon vahvistamisesta tai muuttamisesta. Se tutkii myös typpidioksidin tuntiraja-arvoa Maailman terveysjärjestön suuntaviivojen pohjalta sekä arvioi, onko raja-arvo vahvistettava vai onko sitä muutettava.Komissio kiinnittää erityistä huomiota siihen, että tarvittaessa PM10 tai PM2,5-pitoisuuksille taikka hiukkasaineksen erityisten osien pitoisuuksille asetetaan varoituskynnykset, jotka ovat yhdenmukaiset tässä direktiivissä mainittujen muiden epäpuhtauksien varoituskynnysten kanssa.11 artiklaSeuraamuksetJäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista, joita sovelletaan tämän direktiivin nojalla säädettyjen kansallisten säännösten rikkomuksiin. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja vakuuttavia.12 artiklaTäytäntöönpano1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 19 päivänä heinäkuuta 2001. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säädökset.13 artiklaVoimaantuloTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.14 artiklaDirektiivin osoittaminenTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 22 päivänä huhtikuuta 1999.Neuvoston puolestaW. MÜLLERPuheenjohtaja(1) EYVL C 9, 14.1.1998, s. 6.(2) EYVL C 214, 10.7.1998, s. 1.(3) Euroopan parlamentin 13.5.1998 antama lausunto (EYVL C 167, 1.6.1998, s. 103); neuvoston 24 päivänä syyskuuta 1998 vahvistama yhteinen kanta (EYVL C 360, 23.11.1998, s. 99) ja Euroopan parlamentin 13 päivänä tammikuuta 1999 tekemä päätös (EYVL C 104, 14.4.1999, s. 44).(4) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 5.(5) EYVL L 296, 21.11.1996, s. 55.(6) EYVL L 35, 5.2.1997, s. 14.(7) EYVL L 229, 30.8.1980, s. 30.(8) EYVL L 378, 31.12.1982, s. 15.(9) EYVL L 87, 27.3.1985, s. 1.LIITE IRIKKIDIOKSIDIN RAJA-ARVOT JA VAROITUSKYNNYKSETI. Rikkidioksidin raja-arvotRaja-arvot ilmoitetaan yksikköinä μg/m3. Tilavuuden on oltava standardoitu 293° K:n lämpötilassa ja 101,3 kPa:n paineessa.>TAULUKON PAIKKA>II. Rikkidioksidin varoituskynnysVaroituskynnys on 500 μg/m3 mitattuna kolmen peräkkäisen tunnin aikana paikoista, jotka edustavat ilman laatua vähintään 100 neliökilometrin alueella tai kokonaisella alueella taikka taajamassa eli kulloinkin pienimmällä alueella.III. Rikkidioksidin varoituskynnyksen ylittyessä väestölle annettavat vähimmäistiedotVäestölle annettaviin tietoihin on sisällyttävä vähintään:- ylittymispäivä, -aika ja -paikka sekä syyt, mikäli ne ovat tiedossa,- ennusteet:- muutokset pitoisuuksissa (paraneminen, vakiintuminen tai huononeminen), ennakoidun muutoksen syy, jota ylittyminen koskee- maantieteellinen alue, jota ylittyminen koskee- kesto,- väestöryhmät, jotka voivat olla herkkiä ylityksille,- kyseisiä herkkiä väestöryhmiä koskevat varotoimenpiteet.LIITE IITYPPIDIOKSIDIN (NO2) JA TYPEN OKSIDIEN (NOx) RAJA-ARVOT SEKÄ TYPPIDIOKSIDIN VAROITUSKYNNYSI. Typpidioksidin ja typen oksidien raja-arvotRaja-arvot ilmaistaan yksikköinä μg/m3. Tilavuuden on oltava standardoitu 293° K:n lämpötilassa ja 101,3 kPa:n paineessa.>TAULUKON PAIKKA>II. Typpidioksidin varoituskynnysVaroituskynnys on 400 μg/m3 mitattuna kolmen peräkkäisen tunnin aikana paikoista, jotka edustavat ilman laatua vähintään 100 neliökilometrin alueella tai kokonaisella alueella taikka taajamassa eli kulloinkin pienimmällä alueella.III. Typpidioksidin varoituskynnyksen ylittyessä väestölle annettavat vähimmäistiedotVäestölle annettaviin tietoihin on sisällyttävä vähintään:- ylittymispäivä, -aika ja -paikka sekä syyt, mikäli ne ovat tiedossa,- ennusteet:- muutokset pitoisuuksissa (paraneminen, vakiintuminen tai huononeminen), ennakoidun muutoksen syy, jota ylittyminen koskee- maantieteellinen alue, jota ylittyminen koskee- kesto,- väestöryhmät, jotka voivat olla herkkiä ylityksille,- kyseisiä herkkiä väestöryhmiä koskevat varotoimenpiteet.LIITE IIIHIUKKASTEN (PM10) RAJA-ARVOT>TAULUKON PAIKKA>LIITE IVLYIJYN RAJA-ARVO>TAULUKON PAIKKA>LIITE VVAATIMUSTEN MÄÄRITTÄMINEN ALUEEN TAI TAAJAMAN ILMASSA OLEVIEN RIKKIDIOKSIDIEN, TYPPIOKSIDIN (NO2) JA TYPEN OKSIDIEN (NOx), HIUKKASTEN (PM10) JA LYIJYN PITOISUUKSIEN ARVIOINTIA VARTENI. Ylemmät ja alemmat arviointikynnyksetSovelletaan seuraavia ylempiä ja alempia arviointikynnyksiä:a) RIKKIDIOKSIDI>TAULUKON PAIKKA>b) TYPPIDIOKSIDI JA TYPEN OKSIDIT>TAULUKON PAIKKA>c) HIUKKASET (PM10)PM10-hiukkasten ylemmät ja alemmat arviointikynnykset perustuvat vuoden 2010 tammikuun ensimmäisen päivän ohjeellisiin raja-arvoihin.>TAULUKON PAIKKA>d) LYIJY>TAULUKON PAIKKA>II. Ylemmän ja alemman arviointikynnyksen ylittymisen määrittäminenYlemmän ja alemman arviointikynnyksen ylittyminen määritetään viiden edellisen vuoden pitoisuuksien perusteella, jos tietoa on saatavilla riittävästi. Arviointikynnys katsotaan ylitetyksi, jos kynnyksen lukuarvon ylityksen kokonaislukumäärä kyseisten viiden vuoden aikana on enemmän kuin kolme kertaa niin suuri kuin vuotta kohden sallittujen ylitysten lukumäärä.Jos tietoja on saatavilla lyhyemmältä ajalta kuin viideltä vuodelta, jäsenvaltiot voivat yhdistää lyhyet mittausjaksot, jotka on toteutettu sellaisina vuodenaikoina ja sellaisissa paikoissa, joille korkeimmat epäpuhtaustasot todennäköisesti ovat tyypillisiä, sekä päästöjen kartoitusta ja mallintamista koskevat tiedot ja määrittää näiden perusteella ylempien ja alempien arviointikynnysten ylitykset.LIITE VIILMASSA OLEVIEN RIKKIDIOKSIDIN, TYPPIDIOKSIDIN JA TYPEN OKSIDIEN, HIUKKASTEN JA LYIJYN PITOISUUKSIEN MITTAUKSESSA KÄYTETTÄVIEN NÄYTTEENOTTOPAIKKOJEN SIJAINTISeuraavat huomautukset koskevat jatkuvaa mittausta.I. Yleiset sijoitussuositukseta) Ihmisten terveyden suojeluIhmisten terveyden suojelemiseksi valituilta näytteenottopaikoilta olisi:i) saatava tietoja alueiden ja taajamien niistä osa-alueista, joissa esiintyvät korkeimmat pitoisuudet, joille väestö todennäköisesti altistuu suoraan tai epäsuorasti ajanjaksona, joka on merkityksellinen raja-arvo(je)n keskiarvon laskenta-aikaan nähden;ii) saatava tietoja pitoisuustasoista alueiden ja taajamien muista osa-alueista, jotka edustavat väestön yleistä altistumista.Näytteenottopaikat olisi yleensä valittava niin, että vältetään näytteenottopaikan välittömässä läheisyydessä olevien hyvin pienten mikroympäristöjen mittauksia. Yleisenä ohjeena on, että näytteenottopaikka olisi valittava siten, että se edustaa ympäröivän alueen ilman laatua vähintään 200 neliömetrin laajuudelta liikenteen vaikutuksia mittaavan aseman osalta ja usean neliökilometrin laajuudelta kaupunkitaustaa edustavan aseman osalta.Näytteenottopaikoiksi olisi mahdollisuuksien mukaan valittava paikkoja, jotka edustavat samankaltaisia paikkoja, jotka eivät sijaitse niiden välittömässä läheisyydessä.Olisi otettava huomioon tarve sijoittaa näytteenottopaikkoja saarille, joilla se on tarpeen ihmisten terveyden suojelemiseksi.b) Ekosysteemien ja kasvillisuuden suojeluEkosysteemien ja kasvillisuuden suojeluun tarkoitettujen näytteenottopaikkojen olisi sijaittava etäämmällä kuin 20 km taajamista tai 5 km muista rakennetuista alueista tai teollisuuslaitoksista tai moottoritiestä. Yleisenä ohjeena on, että näytteenottopaikka olisi valittava siten, että se edustaa ympäröivän alueen ilman laatua vähintään 1000 neliökilometrin laajuudelta. Jäsenvaltiot voivat sijoittaa näytteenottopaikan lähemmäksi tai siten, että se edustaa ympäröivän alueen ilman laatua suppeammalla alueella maantieteelliset olosuhteet huomioon ottaen.Olisi otettava huomioon tarve arvioida ilman laatua saarilla.II. Yksityiskohtaiset sijoitusohjeetSeuraavia ohjeita olisi noudatettava niin hyvin kuin se käytännössä on mahdollista.- Näytteenottopään lähellä ei saa olla ilmavirtaa rajoittavia esteitä, jotka vaikuttavat ilmavirran kulkuun näytteenottolaitteen läheisyydessä (yleensä sen on oltava muutaman metrin päässä rakennuksista, parvekkeista, puista ja muista esteistä sekä vähintään 0,5 metrin etäisyydellä lähimmästä rakennuksesta, jos näytteenottopaikka edustaa ilmanlaatua rakennusten lähellä).- Näytteenottokohdan olisi yleensä oltava vähintään 1,5 metrin (hengitystaso) ja enintään 4 metrin korkeudella maanpinnasta. Tietyissä olosuhteissa saattaa olla tarpeen käyttää korkeammalla (enintään 8 metrissä) sijaitsevaa näytteenottokohtaa. Myös korkeammalla sijaitseva näytteenottokohta saattaa olla aiheellinen mittausaseman edustaessa laajaa aluetta.- Näytteenottopäätä ei tule sijoittaa aivan päästölähteiden lähelle, jotta näytteeseen ei tule suoraan ilmaan sekoittumattomia päästöjä.- Näytteenottolaitteen poistoaukko olisi sijoitettava siten, että poistoilma ei kierrä näytteenottosondiin.- Liikenneympäristöä edustavien asemien olisi sijaittava:- kaikkien ilman epäpuhtauksien osalta vähintään 25 metrin etäisyydellä suurten tienristeysten laidasta sekä vähintään 4 metrin etäisyydellä lähimmän ajokaistan keskiviivasta;- typpidioksidimittausten osalta alle 5 metrin etäisyydellä ajokaistan reunasta;- hiukkas- tai lyijymittausten osalta siten, että ne edustavat ilmanlaatua rakennusten lähellä.Huomioon voidaan ottaa myös seuraavat tekijät:- häiriötä aiheuttavat lähteet,- toimintavarmuus,- kulkuyhteydet,- sähkön ja puhelinyhteyksien saatavuus,- paikan näkyvyys suhteessa ympäristöönsä,- väestön ja mittaajien turvallisuus,- eri epäpuhtauksien mittauksessa käytettävien näytteenottopaikkojen yhteinen sijainti,- suunnittelun vaatimukset.III. Dokumentointi ja valitun näytteenottopaikan tarkastaminenNäytteenottopaikan valintamenettely on dokumentoitava asianmukaisesti luokitteluvaiheessa esimerkiksi ympäristöstä eri ilmansuunnista otettujen valokuvien ja yksityiskohtaisen kartan avulla. Näytteenottopaikat olisi tarkastettava ja dokumentoitava säännöllisin väliajoin toistaen dokumentoinnissa käytettyjä menettelyjä, jotta voidaan varmistaa, että valintaperusteet täyttyvät edelleen.LIITE VIIILMASSA OLEVIEN RIKKIDIOKSIDIN (SO2), TYPPIDIOKSIDIN (NO2) JA TYPEN OKSIDIEN, HIUKKASTEN JA LYIJYN PITOISUUKSIEN JATKUVASSA MITTAUKSESSA KÄYTETTÄVIEN NÄYTTEENOTTOPAIKKOJEN VÄHIMMÄISLUKUMÄÄRÄN MÄÄRITTÄMISPERUSTEETI. Jatkuvissa mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä ihmisten suojelemiseksi asetettujen raja-arvojen ja varoituskynnysten noudattamisen arvioimiseksi niillä alueilla ja niissä taajamissa, joissa jatkuvat mittaukset ovat ainoa tiedon lähdea) Hajakuormituslähteet>TAULUKON PAIKKA>b) PistekuormituslähteetKun arvioidaan epäpuhtauksien määrää pistekuormituslähteiden läheisyydessä, jatkuvissa mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen lukumäärä olisi laskettava ottaen huomioon päästömassat, ilman epäpuhtauksien todennäköinen leviäminen sekä väestön mahdollinen altistuminen.II. Jatkuvissa mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä ekosysteemien tai kasvillisuuden suojelemiseksi asetettujen raja-arvojen noudattamisen arvioimiseksi muilla alueilla kuin taajamissa>TAULUKON PAIKKA>Saaristoalueilla jatkuvissa mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen lukumäärä pitäisi laskea ottaen huomioon ilman epäpuhtauksien todennäköinen leviäminen sekä ekosysteemien ja kasvillisuuden mahdollinen altistuminen.LIITE VIIIAINEISTON LAATUTAVOITTEET JA ILMAN LAADUN ARVIOINNIN TULOSTEN YHDISTÄMINENI. Aineiston laatutavoitteetSeuraavassa taulukossa on esitetty laadunvarmistusohjelmien tueksi arviointimenetelmiltä edellytettävää tarkkuutta, mittausten ajallista kattavuutta ja mitattavan aineiston vähimmäismäärää koskevat laatutavoitteet.>TAULUKON PAIKKA>Mittaustarkkuus määritellään samoin kuin oppaassa "Guide to the Expression of Uncertainty of Measurements" (ISO 1993) tai ISO 5725-1 "Accuracy (trueness and precision) of measurement methods and results" (1994). Taulukon prosenttiarvot on annettu yksittäisille mittauksille laskettuna keskiarvona raja-arvon määrittelemälle ajanjaksolle 95 %:n luottamusvälille (bias + kaksi kertaa keskihajonta). Jatkuvatoimisten mittausten tarkkuus tulisi määritellä kyseessä olevan raja-arvon alueella.Mallintamisen ja objektiivisen arvioinnin tarkkuus määritellään enimmäispoikkeamana mitatuista ja laskeutuista pitoisuustasoista raja-arvon kannalta arvioituna jaksona ottamatta huomioon tapahtumien ajoitusta.Mitattavan aineiston vähimmäismäärää ja mittausten ajallista kattavuutta koskevat vaatimukset eivät sisällä tietohukkaa, joka aiheutuu laitteiden normaalin kunnossapidon vaatimasta säännöllisestä kalibroinnista.Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisesti käyttää satunnaismittauksia jatkuvien mittausten sijasta hiukkasten ja lyijyn osalta, jos ne voivat osoittaa komissiolle, että 95 prosentin luottamusvälin tarkkuus suhteessa jatkuvaan valvontaan on 10 prosentin alueella. Satunnaisten näytteenottojen on tapahduttava tasaisesti jaettuna koko vuoden ajalle.II. Ilman laadun arvioinnin tuloksetNiiltä alueilta ja niistä taajamista, joissa mittauksista saatavia tietoja täydennetään muista lähteistä saaduilla tiedoilla tai joissa ilman laadun arvioinnissa käytetään yksinomaan muita menetelmiä kuin mittauksia, olisi kerättävä seuraavat tiedot:- kuvaus toteutetuista arviointitoimista,- käytetyt erityiset menetelmät ja viittaukset menetelmän kuvauksiin,- tiedonlähteet,- kuvaus tuloksista, mukaan lukien tarkkuudet ja erityisesti alueilla tai taajamissa sijaitsevien sellaisten alueiden koko laajuus tai tarpeen mukaan tieosuudet, joissa pitoisuudet ylittävät raja-arvon tai raja-arvot tai mahdollisesti sekä raja-arvon että ylitysmarginaalin tai -marginaalit, sekä kaikkien sellaisten alueiden laajuus, joilla pitoisuudet ylittävät ylemmän arviointikynnyksen tai alemman arviointikynnyksen,- niistä raja-arvoista, joiden tavoitteena on ihmisten terveyden suojelu, raja-arvon ylittäville pitoisuuksille mahdollisesti altistuva väestö.Jäsenvaltioiden olisi mahdollisuuksien mukaan koottava karttoja, joista ilmenee pitoisuuksien jakautuminen kullakin alueella ja kussakin taajamassa.III. StandardointiRikkidioksidin ja typen oksidien tilavuuden on oltava standardoitu 293 °K:n lämpötilassa ja 101,3 kPa:n paineessa.LIITE IXRIKKIDIOKSIDIN, TYPPIDIOKSIDIN JA TYPEN OKSIDIEN HIUKKAS (PM10) (PM2,5)- JA LYIJYPITOISUUKSIEN ARVIOINNISSA KÄYTETTÄVÄT VERTAILUMENETELMÄTI. Rikkidioksidin analysoinnissa käytettävä vertailumenetelmäISO/FDIS 10498 (Standardiehdotus) Ilman laatu - Rikkidioksidin määritys - Ultraviolettifluoresenssimenetelmä.Jäsenvaltio saa käyttää mitä tahansa muuta menetelmää, jonka se voi osoittaa antavan edellä mainittua menetelmää vastaavat tulokset.II. Typpidioksidin ja typen oksidien analysoinnissa käytettävä vertailumenetelmäISO 7996: 1985 Ilman laatu - Typen oksidien kiinteiden pitoisuuksien määritys - Kemiluminesenssimenetelmä.Jäsenvaltio saa käyttää mitä tahansa muuta menetelmää, jonka se voi osoittaa antavan edellä mainittua menetelmää vastaavat tulokset.III.A. Lyijyn näytteenotossa käytettävä vertailumenetelmäDirektiivin 82/884/ETY liitteessä olevaa menetelmää käytetään lyijyn näytteenotossa vertailumenetelmänä siihen asti, kun tämän direktiivin liitteessä IV oleva raja-arvo on saavutettava, minkä jälkeen vertailumenetelmä on PM10-hiukkasten näytteenottoon käytetty menetelmä, joka on määritelty tämän liitteen jaksossa IV.Jäsenvaltio saa käyttää mitä tahansa muuta menetelmää, jonka se voi osoittaa antavan edellä mainittua menetelmää vastaavat tulokset.III.B. Lyijyn analysoinnissa käytettävä vertailumenetelmäISO 9855: 1993 Ilman laatu - suodattimista kerättyjen, ilmassa olevien aerosolien sisältämien lyijyhiukkasten määrän määrittely. Atomiabsorbtiospektrometrinen menetelmä.Jäsenvaltio saa käyttää mitä tahansa muuta menetelmää, jonka se voi osoittaa antavan edellä mainittua menetelmää vastaavat tulokset.IV. PM10-hiukkasten näytteenotossa ja mittauksessa käytettävä vertailumenetelmäPM10-hiukkasten näytteenotossa ja mittauksessa käytettävä vertailumenetelmä on sama kuin standardissa EN 12341 "Air Quality - Field Test Procedure to Demonstrate Reference Equivalence of Sampling Methods for the PM10 fraction of particulate matter". Mittausperiaate perustuu ilmassa olevien hiukkasten PM10-fraktion keräämiseen suodattimesta ja gravimetriseen massan määrittelyyn.Jäsenvaltio saa käyttää mitä tahansa muuta menetelmää, jonka se voi osoittaa antavan edellä mainittua menetelmää vastaavat tulokset tai mitä tahansa menetelmää, jonka jäsenvaltio voi osoittaa olevan vertailumenetelmän kanssa yhdenmukainen. Tällaisella menetelmällä saatuja tuloksia on korjattava asianmukaisella kertoimella, jotta saataisiin vertailumenetelmää käyttämällä saatavia tuloksia vastaavat tulokset.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle PM10-hiukkasten näytteenottoon ja mittaukseen käytetty menetelmä. Komissio suorittaa niin pian kuin mahdollista PM10-hiukkasten näytteenotto- ja mittausmenetelmien keskinäisen vertailun saadakseen tiedot, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin säännöksiä tarkistettaessa 10 artiklan mukaisesti.V. Väliaikainen PM2,5-hiukkasten vertailu- ja mittausmenetelmäKomissio toimittaa yhteistyössä direktiivin 96/62/EY 12 artiklassa tarkoitetun komitean kanssa ohjeet PM2,5:n näytteenotossa ja mittauksessa käytettävää väliaikaista vertailumenetelmää varten 19 päivään heinäkuuta 2001 mennessä.Jäsenvaltiot saavat käyttää mitä tahansa sopivaksi katsomaansa menetelmää.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle PM2,5-hiukkasten näytteenottoon ja mittaukseen käytetty menetelmä. Komissio suorittaa niin pian kuin mahdollista PM2,5-hiukkasten näytteenotto- ja mittausmenetelmien keskinäisen vertailun saadakseen tiedot, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin säännöksiä tarkistettaessa 10 artiklan mukaisesti.VI. Mallintamisen vertailumenetelmätMallintamisen vertailumenetelmiä ei voida tällä hetkellä määritellä. Kaikki muutokset tämän kohdan mukauttamiseksi tieteelliseen ja tekniseen kehitykseen on hyväksyttävä direktiivin 96/62/EY 12 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen menettelyjen mukaisesti.