Avis juridique important

|

32002L0100

Komission direktiivi 2002/100/EY, annettu 20 päivänä joulukuuta 2002, neuvoston direktiivin 90/642/ETY muuttamisesta atsoksistrobiinijäämien enimmäismäärien osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 002 , 07/01/2003 s. 0033 - 0038

Komission direktiivi 2002/100/EY,annettu 20 päivänä joulukuuta 2002,neuvoston direktiivin 90/642/ETY muuttamisesta atsoksistrobiinijäämien enimmäismäärien osalta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/642/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2002/79/EY(2), ja erityisesti sen 7 artiklan,ottaa huomioon kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2002/81/EY(4), ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohdan f alakohdan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Uusi, ainoastaan sienitautien torjunta-aineena käytettävä tehoaine, atsoksistrobiini, sisällytettiin direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I komission direktiivillä 98/47/EY(5) täsmentämättä sellaisia erityisiä olosuhteita, jotka vaikuttavat kasvustoihin, joita voidaan käsitellä kyseistä tehoainetta sisältävillä kasvinsuojelutuotteilla.(2) Kaikissa direktiivin 90/642/ETY soveltamisalaan kuuluvissa tuotteissa ja niiden pinnalla esiintyvien atsoksistrobiinijäämien enimmäismäärät eli MRL-arvot vahvistetaan kyseisessä direktiivissä, sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiiveillä 1999/71/EY(6), 2000/48/EY(7), 2001/48/EY(8) ja 2002/23/EY(9).(3) Mainitussa direktiivissä jäämien enimmäismääriä vahvistettaessa otettiin huomioon se, että atsoksistrobiinin käyttö tiettyjen kasvien viljelyssä on sallittua. Niiden viljelykasvien osalta, joiden viljelyssä atsoksistrobiinia ei saa käyttää, jäämien enimmäismääräksi asetettiin atsoksistrobiinin analyysiherkkyyden alaraja. Yleisesti ottaen atsoksistrobiinin käytöstä syntyisi jäämiä, jotka ylittävät analyysiherkkyyden alarajan. Näin ollen kun atsoksistrobiinia aiotaan käyttää uudessa yhteydessä, jäsenvaltioiden on vahvistettava uusi väliaikainen kansallinen jäämien enimmäismäärä direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti ennen kyseistä tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden käytön sallimista tässä uudessa yhteydessä. Jotkin jäsenvaltioista ovat toimittaneet uusia käyttötapoja koskevia tietoja. Nämä tiedot on käyty läpi, ja ne riittävät väliaikaisten jäämien enimmäismäärien muuttamiseen yhteisön tasolla niiden viljelykasvien osalta, joiden viljelyssä jäsenvaltiot haluavat sallia atsoksistrobiinia sisältävien kasvinsuojeluaineiden käytön.(4) Kun atsoksistrobiini sisällytettiin direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I, sitä koskevat tekniset ja tieteelliset arvioinnit oli saatettu loppuun komission tarkastelukertomuksena 22 päivänä huhtikuuta 1998. Siinä kyseisen aineen hyväksyttävä päiväsaanti (ADI-arvo) asetettiin 0,1 milligrammaan kilogrammassa painokiloa kohti päivässä. Atsoksistrobiinilla käsiteltyjen elintarvikkeiden kuluttajien elinikäistä altistumista arvioitiin ja mitattiin yhteisön menettelytapojen ja käytäntöjen mukaisesti ottaen huomioon Maailman terveysjärjestön julkaisemat ohjeet(10) ja kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunto(11) näistä menetelmistä. Laskelmien mukaan nyt ehdotetut uudet jäämien enimmäismäärät eivät ylitä hyväksyttävää päiväsaantia.(5) Yhteisö on antanut komission direktiiviluonnoksen tiedoksi WTO:lle, jonka huomautukset on otettu huomioon direktiivin viimeistelyssä.(6) Kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunnot ja erityisesti kuluttajien suojelua torjunta-aineilla käsiteltyjen elintarvikkeiden osalta koskevat neuvot ja suositukset on otettu huomioon.(7) Näin ollen direktiivi 90/642/ETY olisi muutettava vastaavasti.(8) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaKorvataan direktiivin 90/642/ETY liitteessä II olevat atsoksistrobiinia koskevat jäämien enimmäismäärät tämän direktiivin liitteessä olevilla jäämien enimmäismäärillä.2 artikla1. Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.2. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2003. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.3. Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä huhtikuuta 2003.4. Näissä jäsenvaltioiden antimissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2002.Komission puolestaDavid ByrneKomission jäsen(1) EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71.(2) EYVL L 291, 28.10.2002, s. 1.(3) EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1.(4) EYVL L 276, 12.10.2002, s. 28.(5) EYVL L 191, 7.7.1998, s. 50.(6) EYVL L 194, 27.7.1999, s. 36.(7) EYVL L 197, 3.8.2000, s. 26.(8) EYVL L 180, 3.7.2001, s. 26.(9) EYVL L 64, 7.3.2002, s. 13.(10) GEMS/Food Programme -ohjelman yhteistyössä elintarvikkeiden torjunta-ainejäämiä käsittelevän Codex-komitean kanssa laatimat ohjeet torjunta-ainejäämien ravinnon kautta tapahtuvan altistumisen arvioimiseksi. Maailman terveysjärjestön julkaisu, 1997 (WHO/FSF/FOS/97.7).(11) Kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunto neuvoston direktiivien 86/362/ETY (EYVL L 221, 7.8.1986, s. 7), 86/363/ETY (EYVL L 221, 7.8.1986, s. 43) ja 90/642/ETY liitteiden muuttamiseen liittyvistä kysymyksistä (kasveja käsittelevän tiedekomitean lausunto, 14.7.1998) (http://europa.eu.int/comm/ dg24/health/sc/scp/ out21_en.html).LIITE>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

31990L0270

Neuvoston direktiivi 90/270/ETY, annettu 29 päivänä toukokuuta 1990, turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista (viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi)

Virallinen lehti nro L 156 , 21/06/1990 s. 0014 - 0018 Suomenk. erityispainos Alue 5 Nide 4 s. 0203  Ruotsink. erityispainos Alue 5 Nide 4 s. 0203

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 29 päivänä toukokuuta 1990,turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista (viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (90/270/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 118 a artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1) jonka se on tehnyt kuultuaan työturvallisuuden, työhygienian ja työterveydenhuollon neuvoa-antavaa komiteaa,toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),sekä katsoo, ettäperustamissopimuksen 118 a artiklassa määrätään, että neuvosto antaa direktiivein vähimmäisvaatimukset edistääkseen erityisesti työympäristön parantamista työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun paremman tason takaamiseksi,mainitun artiklan mukaan näissä direktiiveissä vältetään säätämästä sellaisia hallinnollisia, taloudellisia ja oikeudellisia rasituksia, jotka vaikeuttaisivat pienten tai keskisuurten yritysten perustamista taikka niiden kehitystä,työturvallisuutta, työhygieniaa ja työterveyshuoltoa koskevasta toimintaohjelmasta annetussa komission tiedonannossa(4) edellytetään uutta teknologiaa koskevien toimenpiteiden antamista; neuvosto kiinnitti tähän asiaan huomiota työturvallisuutta, työhygieniaa ja työterveyshuoltoa koskevassa 21 päivänä joulukuuta 1987 antamassaan päätöslauselmassa(5);niiden vähimmäisvaatimusten noudattaminen, joiden tarkoituksena on taata parempi turvallisuustaso työpisteissä, joissa on näyttöpäätteet, on olennaisen tärkeää työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamiseksi;tämä direktiivi on sellainen erillinen direktiivi, jota tarkoitetaan toimenpiteistä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden parantamisen edistämiseksi 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ ETY(6) 16 artiklan 1 kohdassa; mainitun direktiivin säännöksiä on sovellettava kokonaisuudessaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tässä direktiivissä olevien ankarampien tai erityissäännöksien soveltamista näyttöpäätelaitteiden käyttöön työntekijöiden työssä,työnantajien velvollisuutena on olla jatkuvasti selvillä työpisteen suunnittelua koskevista tuoreimmista teknologian edistysaskelista ja tieteen havainnoista, jotta he voivat tehdä kaikki tarvittavat muutokset taatakseen paremman työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun tason,ergonomian näkökohdat ovat erityisen tärkeitä sellaisissa työpisteissä, joissa on näyttöpääte,tällä direktiivillä edistetään käytännössä sisämarkkinoiden sosiaalisen ulottuvuuden kehittämistä, japäätöksen 74/325/ETY(7) mukaisesti, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1985 liittymisasiakirjalla, komissio kuulee työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavaa komiteaa tehtäessä ehdotuksia näistä kysymyksistä.ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:I JAKSO YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla Tarkoitus1. Tässä direktiivissä, joka on viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi, säädetään 2 artiklassa olevien määritelmien mukaisesti turvallisuutta ja terveyttä varten vähimmäisvaatimukset näyttöpäätelaitteilla tehtävälle työlle.2. Direktiivin 89/391/ETY säännöksiä on sovellettava kokonaisuudessaan koko 1 kohdassa tarkoitetulla soveltamisalalla, sanotun rajoittamatta kuitenkaan tässä direktiivissä olevien ankarampien tai erityissäännöksien soveltamista.3. Tätä direktiiviä ei sovelleta:a) ajoneuvojen tai koneiden ohjaamoihin tai valvomoihin;b) kuljetusvälineissä oleviin tietokonejärjestelmiin;c) pääasiassa yleiseen käyttöön tarkoitettuihin tietokonejärjestelmiin;d) kannettaviin järjestelmiin, jos niitä ei käytetä työpisteessä tavallista pitempään;e) laskimiin, kassakoneisiin eikä laitteisiin, joissa on pieni tieto- tai mittanäyttö, joka on tarpeen koneen varsinaista käyttöä varten;f) sellaisiin perinteisiin kirjoituskoneisiin, joissa on ikkuna rivinäyttöä varten.2 artikla MääritelmätTässä direktiivissä tarkoitetaan:a) näyttöpäätteellä, alfanumeerista tai graafista kuvaruutua, käytettävästä näyttöprosessista riippumatta;b) työpisteellä, yhdistelmää, johon kuuluu näyttöpääte, jossa voi olla varusteena näppäimistö tai syöttölaite tai ohjelmisto, joka määrittelee käyttäjän ja koneen välisen liittymän, mahdolliset lisälaitteet, oheislaitteet mukaan lukien levyasema, puhelin, modeemi, kirjoitin, asiapaperiteline, työtuoli ja työpöytä tai työtaso, sekä välitöntä työympäristöä;c) työntekijällä, direktiivin 89/391/ETY 3 a artiklan määritelmän mukaista työntekijää, joka tavallisesti käyttää näyttöpäätettä merkittävänä osana normaalia työtään.II JAKSO TYÖNANTAJIEN VELVOLLISUUDET 3 artikla Selvitys työpisteistä1. Työnantajat on velvoitettava tekemään selvitys työpisteistä työntekijöiden turvallisuus- ja terveysolojen arvioimiseksi, ottaen erityisesti huomioon mahdollisesti näölle aiheutuvat vaarat, fyysiset ongelmat ja henkiseen stressiin liittyvät ongelmat.2. Työnantajien on toteutettava aiheelliset toimenpiteet poistaakseen 1 kohdassa tarkoitettua arviointia tehtäessä havaitut vaarat ottaen huomioon näiden vaarojen lisä- ja/tai yhteisvaikutukset.4 artikla Ensimmäistä kertaa käyttöön otettavat työpisteetTyönantajien on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että joulukuun 31 päivän 1992 jälkeen ensimmäistä kertaa käyttöön otettavat työpisteet täyttävät liitteessä selostetut vähimmäisvaatimukset.5 artikla Jo käytössä olevat työpisteetTyönantajien on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että joulukuun 31 päivänä 1992 tai sitä ennen käyttöön otetut työpisteet on muutettu liitteessä ilmaistujen vähimmäisvaatimusten mukaisiksi viimeistään neljän vuoden kuluttua tuosta päivästä.6 artikla Työntekijöille tiedottaminen ja työntekijöiden kouluttaminen1. Työntekijöiden on, tämän kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 89/391/ETY 10 artiklan soveltamista, saatava tietoja kaikista heidän työpisteeseensä liittyvistä turvallisuus- ja terveysnäkökohdista, varsinkin sellaisista työpisteisiin sovellettavista toimenpiteistä, jotka pannaan täytäntöön 3, 7 ja 9 artiklan mukaisesti.Työntekijöille tai heidän edustajilleen on aina tiedotettava kaikista terveyteen ja turvallisuuteen liittyvistä toimenpiteistä, jotka on toteutettu tämän direktiivin mukaisesti.2. Jokaisen työntekijän on, tämän kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 89/391/ETY 12 artiklan soveltamista, myös saatava koulutus työpisteen käyttöön ennen kuin hän aloittaa tämän tyyppisen työn ja aina, kun työpisteen järjestelyjä muutetaan olennaisesti.7 artikla Päivittäinen työntekoTyönantajan on suunniteltava työntekijän toiminta siten, että tauot tai toiminnan muutokset keskeyttävät päivittäisen näyttöpäätetyön säännöllisin väliajoin ja vähentävät näyttöpäätetyön aiheuttamaa kuormitusta.8 artikla Neuvottelu työntekijöiden kanssa ja työntekijöiden osallistuminenTyöntekijöitä tai heidän edustajiaan on kuultava ja heidän on sallittava osallistua tämän direktiivin ja siihen kuuluvien liitteiden tarkoittamien asioiden käsittelyyn direktiivin 89/391/ETY 11 artiklassa säädetyn mukaisesti.9 artikla Työntekijöiden silmien ja näön suojelu1. Työntekijöiden on päästävä asianmukaiseen silmien ja näön tarkastukseen, jonka suorittajalla on siihen tarvittava pätevyys:- ennen näyttöpäätetyön aloittamista,- säännöllisin väliajoin sen jälkeen, ja- kun työntekijöillä on näköön liittyviä vaikeuksia, jotka saattavat johtua näyttöpäätetyöstä.2. Työntekijöiden on päästävä silmälääkärin tutkimukseen, jos se 1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen tulosten perusteella on tarpeen.3. Työntekijöille on annettava kyseiseen työhön sopivat, erityiset korjaavat apuneuvot, jos 1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen tai 2 kohdassa tarkoitetun tutkimuksen tulokset osoittavat sen olevan tarpeen eikä tavanomaisia korjaavia apuneuvoja voi käyttää.4. Tämän artiklan mukaiset toimenpiteet eivät saa missään olosuhteissa aiheuttaa työntekijöille lisäkustannuksia.5. Työntekijöille järjestettävä silmien ja näön suojelu voidaan järjestää osana kansallista terveydenhuoltojärjestelmää.III JAKSO ERINÄISIÄ SÄÄNNÖKSIÄ 10 artikla Liitteiden muuttaminenLiitteeseen tehtävät pelkästään tekniset muutokset tekniikan kehitykseen mukauttamiseksi, kansainvälisten määräysten tai vaatimusten taikka näyttöpäätetyötä koskevan uuden tietämyksen huomioon ottamiseksi näyttöpäätealalla on annettava direktiivin 89/391/ETY 17 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.11 artikla Loppusäännökset1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä.Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne ovat antaneet tai antavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä.3. Jäsenvaltioiden on annettava joka neljäs vuosi komissiolle kertomus tämän direktiivin säännösten soveltamisesta käytäntöön, jossa tuodaan esille työnantajien ja työntekijöiden kannat.Komissio antaa tiedot asiasta Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavalle komitealle.4. Ottaen huomioon 1, 2 ja 3 kohdan säännökset komissio antaa määräajoin Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta.12 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 29 päivänä toukokuuta 1990.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaB. AHERN(1) EYVL N:o C 113, 29.4.1988, s. 7 jaEYVL N:o C 130, 26.5.1989, s. 5(2) EYVL N:o C 12, 16.1.1989, s. 92 jaEYVL N:o C 113, 7.5.1990(3) EYVL N:o C 318, 12.12.1988, s. 32(4) EYVL N:o C 28, 3.2.1988, s. 3(5) EYVL N:o C 28, 3.2.1988, s. 1(6) EYVL N:o L 183, 29.6.1989, s. 1(7) EYVL N:o L 185, 9.7.1974, s. 15LIITE VÄHIMMÄISVAATIMUKSET (4 ja 5 artikla) AlkuhuomautusTämän liitteen mukaisia velvoitteita sovelletaan tämän direktiivin päämäärien saavuttamiseksi sikäli kuin, ensinnäkin, työpisteessä on asianomaisia osatekijöitä ja, toiseksi, tehtävään luonnostaan kuuluvat vaatimukset tai sen ominaispiirteet eivät ole esteenä soveltamiselle.1. LAITTEET a) Yleinen huomautusLaitteiden käyttö sellaisenaan ei saa aiheuttaa työntekijöille vaaraa.b) KuvaruutuKuvaruudun merkkien on oltava selvärajaisia ja -muotoisia sekä riittävän suuria, ja merkkien ja rivien välissä on oltava riittävästi tilaa.Kuvan on oltava vakaa, se ei saa väristä eikä olla muutenkaan epävakaa.Kirkkauden ja/tai ja taustan välisen kontrastin on oltava käyttäjän helposti säädettävissä, ja sitä on voitava helposti säätää myös ympäristön olosuhteiden mukaiseksi.Kuvaruudun on oltava helposti käännettävä ja kallistettava käyttäjän tarpeisiin sopivaksi.Kuvaruudun alla on voitava käyttää erillistä alustaa tai säädettävää pöytää.Kuvaruutu ei saa käyttäjälle epämukavalla tavalla häikäistä eikä heijastella.c) NäppäimistöNäppäimistöä on voitava kallistaa ja sen on oltava erillään kuvaruudusta, jotta työntekijä saa mukavan työasennon, jossa hänen käsivartensa ja kätensä eivät väsy.Näppäimistön edessä on oltava riittävästi tilaa, jotta käyttäjän kädet ja käsivarret saavat tukea.Näppäimistössä on oltava mattapinta häikäisevien heijastusten välttämiseksi.Näppäimistön järjestyksen ja näppäinten on oltava sellaiset, että näppäimistön käyttö on helppoa.Näppäimiin merkittyjen tunnusten on erotuttava riittävästi pohjaväristä, ja niitä on voitava helposti lukea suunnitellussa työasennossa.d) Työpöytä tai työtasoTyöpöydän tai työtason on oltava pinnaltaan riittävän suuri, himmeä ja sellainen, että kuvaruudun, näppäimistön, asiapapereiden ja tarvittavien laitteiden järjestys on joustava.Asiapaperitelineen on oltava tukeva ja säädettävä. Se on asetettava sellaiseen asentoon, että epämukavat pään ja silmän liikkeet jäävät mahdollisimman vähäisiksi.Työntekijöillä on oltava riittävästi tilaa mukavaa asentoa varten.e) TyötuoliTyötuolin on oltava tukeva, ja sen on sallittava käyttäjälle liikkumisvapaus ja mukava asento.Istuimen on oltava korkeussuunnassa säädettävä.Sekä istuimen selkänojan korkeutta ja että kallistuskulmaa on voitava säätää.Jokaiselle, joka sitä toivoo, on annettava käyttöön jalkatuki.2. YMPÄRISTÖ a) TilavaatimuksetTyöpiste on mitoitettava ja suunniteltava siten, että käyttäjällä on riittävästi tilaa muuttaa asentoa ja vaihdella liikkeitä.b) ValaistusHuoneen yleisvalaistuksen ja/tai kohdevalaistuksen (työlamput) on taattava riittävä valo ja tarkoituksenmukainen kontrasti kuvaruudun ja taustan välille työn tyyppi ja käyttäjän näkövaatimukset huomioon ottaen.Mahdollinen häiritsevä häikäisy ja heijastukset kuvaruudulla tai muissa laitteissa on estettävä järjestämällä työpaikan ja työpisteen osien paikat sekä keinovalon lähteiden paikat ja tekniset ominaisuudet yhteen sopiviksi.c) Heijastukset ja häikäisyTyöpisteet on suunniteltava siten, etteivät valonlähteet kuten ikkunat ja muut aukot, läpinäkyvät tai läpikuultavat seinät, kirkasväriset kiinteät kalusteet tai seinät aiheuta suoraa häikäisyä eivätkä, jos mahdollista, liioin heijastuksia kuvaruudulle.Ikkunat on varustettava sopivilla säädettävillä peitteillä työpisteeseen lankeavan päivänvalon himmentämiseksi.d) MeluTyöpisteeseen tai -pisteisiin kuuluvista laitteista lähtevä melu on otettava huomioon työpistettä varusteltaessa. Melu ei saa häiritä etenkään keskittymistä eikä puhetta.e) LämpöTyöpisteeseen tai -pisteisiin kuuluvat laitteet eivät saa tuottaa liikaa lämpöä, mikä voisi aiheuttaa työntekijöille epämukavuutta.f) SäteilyValoa lukuun ottamatta kaikki säteily on vähennettävä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun kannalta merkityksettömälle tasolle.g) KosteusKosteuden on oltava ja säilyttävä asianmukaisella tasolla.3. TIETOKONEEN KÄYTTÄJÄLIITTYMÄ Suunnitellessaan, valitessaan, ottaessaan käyttöön tai muuttaessaan ohjelmistoa sekä suunnitellessaan tehtäviä, joissa käytetään näyttöpäätettä, työnantajan on noudatettava seuraavia periaatteita:a) ohjelmiston on sovittava tehtävään;b) ohjelmiston on oltava helppo käyttää ja, jos se on tarkoituksenmukaista, sovitettavissa käyttäjän tiedon tai kokemuksen tasoon; mitään määrän tai laadun valvontakeinoa ei saa käyttää työntekijöiden tietämättä;c) järjestelmien on annettava työntekijöille palautetta heidän suorituksestaan;d) järjestelmien on näytettävä tieto sellaisessa muodossa ja sellaisella nopeudella, jota käyttäjä pystyy seuraamaan;e) ohjelmistoergonomian periaatteita on noudatettava varsinkin ihmisen suorittamassa tietojenkäsittelyssä.


Avis juridique important

|

31994L0030

Neuvoston direktiivi 94/30/EY, annettu 23 päivänä kesäkuuta 1994, torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, annetun direktiivin 90/642/ETY liitteen II muuttamisesta ja enimmäismäärien luettelon vahvistamisesta

Virallinen lehti nro L 189 , 23/07/1994 s. 0070 - 0083 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 59 s. 0128  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 59 s. 0128

NEUVOSTON DIREKTIIVI 94/30/EY,annettu 23 päivänä kesäkuuta 1994,torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, annetun direktiivin 90/642/ETY liitteen II muuttamisesta ja enimmäismäärien luettelon vahvistamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetun direktiivin 90/642/ETY(1), ja erityisesti sen 1 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,sekä katsoo, ettäkomissio on saanut toimeksi tehdä direktiivin 90/642/ETY mukaisesti luettelon torjunta-ainejäämistä ja niiden enimmäismääristä neuvoston hyväksyttäväksi,kasvikunnasta peräisin olevat tuotteet, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, voivat sisältää viljelykäytännöstä lähtöisin olevia torjunta-ainejäämiä; jäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi on tarpeen ottaa huomioon asiaankuuluvat torjunta-aineiden sallittuun käyttöön ja valvottuihin kokeisiin liittyvät tiedot; käytettävissä olevat tiedot ovat voimassa oleviin normeihin nähden kuitenkin usein riittämättömät, jotta enimmäismäärät voitaisiin vahvistaa,elintarvikkeista potentiaalisesti saatavien torjunta-ainejäämien enimmäismäärän arvioimiseksi entistä paremmin on järkevää vahvistaa samanaikaisesti, jos mahdollista, kunkin torjunta-aineen enimmäismäärät kaikissa ruokavalion pääruoka-aineissa; nämä määrät edustavat riittävään torjuntaan tarvittavaa pienintä mahdollista torjunta- aineiden käyttömäärää,joka on levitetty siten, että jäämämäärä on mahdollisimman pieni ja toksikologisesti hyväksyttävä,kasvikunnasta peräisin olevien tuotteiden osalta olisi vahvistettava enimmäismäärät, jotka koskevat tiettyjä torjunta-aineita, nimittäin daminotsidia, lambda-syhalotriinia, propikonatsolia, karbofuraania, karbosulfaania, benfurakarbia, furatiokarbia, syflutriinia, metalaksyylia, benalaksyylia, fenarimolia ja etefonia; riittävien tietojen puuttuessa ei kuitenkaan ole mahdollista vahvistaa torjunta-ainejäämien enimmäismääriä kaikille torjunta-aine- ja tuoteyhdistelmille,tietojen riittämättömyyden vuoksi olisi säädettävä määräajasta tarvittavien tietojen tuottamiseksi; enintään neljän vuoden määräaika vaikuttaa sopivalta tätä varten; sen vuoksi enimmäismäärät olisi vahvistettava näiden tietojen perusteella viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1999; riittävien tietojen puuttuminen johtaisi tavallisesti asianmukaista määritysrajaa vastaavien määrien vahvistamiseen,tässä direktiivissä vahvistetut torjunta-ainejäämien enimmäismäärät on tarkistettava torjunta-aineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY(2) 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa työohjelmassa esitetyn tehoaineiden arvioinnin yhteydessä,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Lisätään direktiivin 90/642/ETY liitteeseen II torjunta-ainejäämät seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>>TAULUKON PAIKKA>(a) (b) (c) Seuraavia enimmäisrajoja sovelletaan 30 päivästä kesäkuuta 1999, jollei muita määriä vahvisteta:(1×) Alkaen 1 päivästä tammikuuta 1996(2*) Osoittaa määritysrajaa(3a) 0,02(*)(4b) 0,05(*)(5c) 0,1(*)(6) EYVL N:o L 350, 14.12.1990, s. 71. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/58/ETY (EYVL N:o L 211, 23.8.1993, s. 6).(7) EYVL N:o L 230, 19.8.1991, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiivillä 93/71/ETY (EYVL N:o L 221, 31.8.1993, s. 27).


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/104/EY, annettu 19 päivänä marraskuuta 2008 , vuokratyöstä

text:
               5.12.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 327/9

      EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/104/EY,
   annettu 19 päivänä marraskuuta 2008,
   vuokratyöstä
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 137 artiklan 2 kohdan,
   ottavat huomioon komission ehdotuksen,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   ovat kuulleet alueiden komiteaa,
   noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (3) tunnustettuja periaatteita. Tällä säädöksellä pyritään erityisesti varmistamaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan täysimääräinen noudattaminen. Kyseisessä artiklassa määrätään, että jokaisella työntekijällä on oikeus sellaisiin työoloihin, jotka ovat hänen terveytensä, turvallisuutensa ja ihmisarvonsa mukaisia, ja oikeus enimmäistyöajan rajoitukseen sekä päivittäisiin ja viikoittaisiin lepoaikoihin ja palkalliseen vuosilomaan.

               (2)

               Työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan 7 kohdassa todetaan muun muassa, että sisämarkkinoiden toteuttamisen on johdettava työtekijöiden elin- ja työolojen kohentumiseen Euroopan yhteisössä. Tähän päästään yhdenmukaistamalla näissä oloissa tapahtuvaa kehitystä, erityisesti sellaisten työmuotojen osalta kuin määräaikainen sopimussuhteinen työ, osa-aikainen työ, vuokratyö ja kausityö.

               (3)

               Komissio kuuli 27 päivänä syyskuuta 1995 työmarkkinaosapuolia yhteisön tasolla perustamissopimuksen 138 artiklan 2 kohdan mukaisesti mahdollisista yhteisön toimista, jotka liittyvät joustavaan työaikaan ja työntekijöiden työsuhdeturvaan.

               (4)

               Kuulemisen jälkeen komissio arvioi, että yhteisön toimet ovat suositeltavia, ja kuuli työmarkkinaosapuolia uudelleen perustamissopimuksen 138 artiklan 3 kohdan mukaisesti suunnitellun ehdotuksen sisällöstä 9 päivänä huhtikuuta 1996.

               (5)

               Määräaikaisesta työstä 18 päivänä maaliskuuta 1999 tehdyn puitesopimuksen allekirjoittajaosapuolet totesivat puitesopimuksen johdanto-osassa, että ne aikovat harkita tarvetta tehdä samanlainen sopimus vuokratyöstä ja päättivät olla sisällyttämättä vuokratyöntekijöitä koskevia säännöksiä määräaikaista työtä koskevaan direktiiviin.

               (6)

               Toimialaltaan yleiset työmarkkinakeskusjärjestöt – Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestö (UNICE) (4), Julkisten työnantajien ja julkisten yritysten eurooppalainen keskus (CEEP) ja Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö (EAY) ilmoittivat komissiolle yhteisellä kirjeellä 29 päivänä toukokuuta 2000, että ne olivat halukkaita aloittamaan EY:n perustamissopimuksen 139 artiklassa määrätyn menettelyn. Ne pyysivät komissiota toisella yhteisellä kirjeellä 28 päivänä helmikuuta 2001 jatkamaan perustamissopimuksen 138 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua määräaikaa yhdellä kuukaudella. Komissio suostui pyyntöön ja jatkoi neuvotteluille asetettua määräaikaa 15 päivään maaliskuuta 2001.

               (7)

               Työmarkkinaosapuolet totesivat 21 päivänä toukokuuta 2001, että vuokratyötä koskevissa neuvotteluissa ei ollut päästy sopimukseen.

               (8)

               Eurooppa-neuvosto katsoi maaliskuussa 2005, että Lissabonin strategian elvyttäminen on aloitettava viipymättä ja painopisteet on keskitettävä uudelleen kasvuun ja työllisyyteen. Neuvosto hyväksyi vuosiksi 2005–2008 kasvua ja työllisyyttä koskevat yhdennetyt suuntaviivat, joilla pyritään muun muassa edistämään joustavuutta yhdistettynä työllisyysturvaan sekä vähentämään työmarkkinoiden segmentoitumista ottaen työmarkkinaosapuolten aseman asianmukaisesti huomioon.

               (9)

               Maaliskuussa 2005 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston näkemyksen mukaan komission tiedonannossa esitetty vuoteen 2010 ulottuva sosiaalipoliittinen ohjelma vaikuttaa myönteisesti Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamiseen lujittamalla Euroopan sosiaalista mallia, ja ohjelman pohjalta Eurooppa-neuvosto katsoi, että työn uudenlainen organisointi ja laajemmat mahdollisuudet erilaisiin sopimusjärjestelyihin, joissa yhdistyvät entistä paremmin joustavuus ja turvallisuus, lisäävät osaltaan työntekijöiden ja yritysten sopeutumiskykyä. Lisäksi joulukuussa 2007 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi yhteisesti sovitut joustoturvaperiaatteet, joilla pyritään tasapainoon työmarkkinoiden joustavuuden ja turvallisuuden välillä ja jotka auttavat yhtä lailla työntekijöitä kuin työnantajiakin tarttumaan globalisaation tarjoamiin mahdollisuuksiin.

               (10)

               Vuokratyön käytössä ja vuokratyöntekijöiden oikeudellisessa tilanteessa, asemassa ja työehdoissa on huomattavia eroja Euroopan unionin sisällä.

               (11)

               Vuokratyön käyttö vastaa yritysten joustavuustarpeisiin mutta myös työntekijöiden tarpeeseen sovittaa yhteen työ- ja yksityiselämä. Tällä tavoin se edistää työpaikkojen luomista sekä työmarkkinoille osallistumista ja sijoittumista.

               (12)

               Tällä direktiivillä luodaan vuokratyöntekijöihin sovellettavat suojapuitteet, jotka ovat syrjimättömät, avoimet ja oikeasuhteiset ja joissa otetaan huomioon työmarkkinoiden ja työmarkkinasuhteiden monimuotoisuus.

               (13)

               Määräaikaisessa tai tilapäisessä työsuhteessa olevien työntekijöiden työturvallisuuden ja -terveyden parantamisen edistämistä koskevien toimenpiteiden täydentämisestä 25 päivänä kesäkuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/383/ETY (5) vahvistetaan vuokratyöntekijöihin sovellettavat työturvallisuutta ja työterveyttä koskevat säännökset.

               (14)

               Vuokratyöntekijään sovellettavien keskeisten työehtojen olisi oltava heille vähintään yhtä edulliset kuin ne, joita heihin sovellettaisiin, jos käyttäjäyritys olisi palkannut heidät samaan tehtävään.

               (15)

               Toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset ovat vallitseva työsuhdemuoto. Työvoiman vuokrausyrityksen palveluksessa vakituisella työsopimuksella työskentelevien työntekijöiden osalta olisi säädettävä mahdollisuudesta poiketa käyttäjäyrityksessä sovellettavista säännöistä, ottaen huomioon, että näillä työntekijöillä on työsopimuksensa luonteesta johtuva erityissuoja.

               (16)

               Pystyäkseen käsittelemään joustavasti monimuotoisia työmarkkinoita ja työmarkkinasuhteita, jäsenvaltiot voivat sallia työmarkkinaosapuolten määrittää työehdot edellyttäen, että vuokratyöntekijöiden suojelun yleistä tasoa noudatetaan.

               (17)

               Lisäksi joissakin harvoissa tapauksissa jäsenvaltioilla olisi työmarkkinaosapuolten kansallisella tasolla tekemän sopimuksen perusteella oltava mahdollisuus rajoitetusti poiketa yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta edellyttäen, että riittävä suojelun taso turvataan.

               (18)

               Vuokratyöntekijöiden vähimmäissuojan parantumisen ohella olisi tarkasteltava rajoituksia tai kieltoja, joita vuokratyön käytölle on mahdollisesti asetettu. Niille saa olla ainoastaan yleiseen etuun ja etenkin työntekijöiden suojeluun, työterveys- ja työturvallisuusvaatimuksiin sekä työmarkkinoiden moitteettoman toiminnan turvaamiseen, myös mahdollisten väärinkäytösten ehkäisemiseen, liittyviä perusteita.

               (19)

               Tämä direktiivi ei vaikuta työmarkkinaosapuolten riippumattomuuteen eikä se saisi vaikuttaa työmarkkinaosapuolten välisiin suhteisiin, kuten oikeuteen neuvotella ja tehdä työehtosopimuksia kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti voimassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä noudattaen.

               (20)

               Tämän direktiivin säännökset, jotka koskevat vuokratyön käyttöön liittyviä rajoituksia tai kieltoja, eivät estä sellaisten kansallisten lakien tai käytäntöjen soveltamista, joissa kielletään lakossa olevien työntekijöiden korvaaminen vuokratyöntekijöillä.

               (21)

               Jäsenvaltioiden olisi vuokratyöntekijöiden oikeuksien turvaamiseksi säädettävä hallinnollisista tai oikeudellisista menettelyistä sekä tehokkaista, varoittavista ja oikeasuhteisista seuraamuksista, joita sovelletaan, jos tämän direktiivin mukaisia velvoitteita ei noudateta.

               (22)

               Tätä direktiiviä täytäntöönpantaessa olisi noudatettava erityisesti perustamissopimuksen palveluiden tarjonnan vapautta ja sijoittautumisvapautta koskevia määräyksiä, tämän kuitenkaan rajoittamatta palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY (6) säännösten soveltamista.

               (23)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, eli vuokratyöntekijöiden suojaa koskevien yhteisön tasolla yhdenmukaistettujen puitteiden luomista, vaan se voidaan toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla ottamalla käyttöön vähimmäisvaatimukset, joita sovelletaan kaikkialla yhteisössä, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,

         OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   I   LUKU
   YLEISET SÄÄNNÖKSET
   1 artikla
   Soveltamisala
   1.   Tätä direktiiviä sovelletaan työntekijöihin, joilla on työsopimus tai työsuhde työvoiman vuokrausyrityksen kanssa ja jotka on asetettu käyttäjäyritysten palvelukseen työskentelemään tilapäisesti niiden valvonnassa ja johdolla.
   2.   Tätä direktiiviä sovelletaan sekä julkisen että yksityisen sektorin yrityksiin, jotka ovat työvoiman vuokrausyrityksiä tai käyttäjäyrityksiä ja harjoittavat taloudellista toimintaa riippumatta siitä, onko kyseessä voittoa tavoitteleva toiminta.
   3.   Työmarkkinaosapuolia kuultuaan jäsenvaltiot voivat säätää, että tätä direktiiviä ei sovelleta työsopimuksiin tai työsuhteisiin, jotka on tehty julkisesti järjestetyn tai julkisista varoista tuetun erityisen ammatillisen koulutus- tai uudelleenkoulutusohjelman taikka työllistymistä edistävän ohjelman puitteissa.
   2 artikla
   Tarkoitus
   Tämän direktiivin tarkoituksena on huolehtia vuokratyöntekijöiden suojelusta ja parantaa vuokratyön laatua varmistamalla 5 artiklan mukaisen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltaminen vuokratyöntekijöihin ja tunnustamalla työvoiman vuokrausyritykset työnantajiksi, ottaen samalla huomioon, että vuokratyön käytölle on vahvistettava asianmukaiset puitteet, joilla edistetään tehokkaasti työpaikkojen luomista ja joustavien työmuotojen kehittämistä.
   3 artikla
   Määritelmät
   1.   Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

               a)

               ’työntekijällä’ henkilöä, jonka aseman työntekijänä asianomaisessa jäsenvaltiossa turvaa kansallinen työlainsäädäntö;

               b)

               ’työvoiman vuokrausyrityksellä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tekee kansallisen lainsäädännön mukaisesti työsopimuksia tai solmii työsuhteita vuokratyöntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää käyttäjäyrityksen valvonnassa ja johdolla;

               c)

               ’vuokratyöntekijällä’ työntekijää, jolla on työsopimus tai työsuhde työvoiman vuokrausyrityksen kanssa siinä tarkoituksessa, että hänet asetetaan käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää sen valvonnassa ja johdolla;

               d)

               ’käyttäjäyrityksellä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolle ja jonka valvonnassa ja johdolla vuokratyöntekijä työskentelee tilapäisesti;

               e)

               ’toimeksiannolla’ kautta, jonka vuokratyöntekijä on asetettuna tilapäisesti käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää sen valvonnassa ja johdolla;

               f)

               ’keskeisillä työehdoilla’ laeissa, asetuksissa, hallinnollisissa määräyksissä, työehtosopimuksissa ja/tai muissa käyttäjäyrityksessä voimassa olevissa sitovissa yleisissä säännöksissä säädettyjä työehtoja, jotka liittyvät

                           i)

                           työaikaan, ylityöhön, taukoihin, lepoaikoihin, yötyöhön, lomiin ja yleisiin vapaapäiviin,

                           ii)

                           palkkaan.

         2.   Tämä direktiivi ei vaikuta kansallisessa lainsäädännössä oleviin palkan, työsopimuksen tai työsuhteen taikka työntekijän määritelmiin.
   Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa jättää tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle työntekijöitä, työsopimuksia tai työsuhteita vain sillä perusteella, että kyseessä ovat osa-aikatyöntekijät, määräaikaisia työntekijöitä tai henkilöitä, joilla on työsopimus tai työsuhde työvoiman vuokrausyrityksen kanssa.
   4 artikla
   Rajoitusten tai kieltojen tarkastelu
   1.   Vuokratyön käyttöön liittyvät rajoitukset tai kiellot saavat perustua ainoastaan yleisen edun mukaisiin syihin, jotka liittyvät erityisesti vuokratyöntekijöiden suojeluun, työterveys- ja työturvallisuusvaatimuksiin tai tarpeeseen varmistaa, että työmarkkinat toimivat moitteettomasti ja että väärinkäytöksiä ehkäistään.
   2.   Jäsenvaltioiden on työmarkkinaosapuolia kuultuaan 5 päivään joulukuuta 2011 mennessä tarkasteltava kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten ja kansallisten käytäntöjen mukaisesti vuokratyön käyttöä koskevia rajoituksia tai kieltoja sen varmistamiseksi, ovatko ne edelleen perusteltuja 1 kohdassa mainituista syistä.
   3.   Jos työehtosopimuksissa on määrätty tällaisia rajoituksia tai kieltoja, 2 kohdassa tarkoitetun tarkastelun voivat suorittaa ne työmarkkinaosapuolet, jotka ovat neuvotelleet kyseessä olevan sopimuksen.
   4.   Edellä olevat 1, 2 ja 3 kohta eivät vaikuta työvoiman vuokrausyritysten rekisteröintiä, lisensiointia, sertifiointia, rahoitustakuita tai valvontaa koskeviin kansallisiin vaatimuksiin.
   5.   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 2 ja 3 kohdassa tarkoitetun tarkastelun tuloksista 5 päivään joulukuuta 2011 mennessä.
   II   LUKU
   TYÖEHDOT
   5 artikla
   Yhdenvertaisen kohtelun periaate
   1.   Vuokratyöntekijän keskeisten työehtojen on oltava käyttäjäyrityksessä suoritettavan toimeksiannon ajan vähintään samanlaiset, joita häneen sovellettaisiin, jos kyseinen yritys olisi palkannut hänet suoraan hoitamaan samaa tehtävää.
   Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa on noudatettava käyttäjäyrityksessä voimassa olevia sääntöjä, jotka koskevat

               a)

               raskaana olevien tai imettävien naisten suojelua sekä lasten ja nuorten suojelua; ja

               b)

               naisten ja miesten yhdenvertaista kohtelua ja kaikkea sukupuoleen, rotuun tai etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään taikka sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjuntaa,

         sellaisina kuin ne ovat laeissa, asetuksissa, hallinnollisissa määräyksissä, työehtosopimuksissa ja/tai muissa yleisesti sovellettavissa säännöksissä.
   2.   Palkan osalta jäsenvaltiot voivat työmarkkinaosapuolia kuultuaan säätää, että 1 kohdassa säädetystä periaatteesta voidaan poiketa, jos vuokratyöntekijät, jotka ovat vakituisessa työsuhteessa työvoiman vuokrausyritykseen, saavat palkkaa myös kahden toimeksiannon väliseltä ajalta.
   3.   Jäsenvaltiot voivat työmarkkinaosapuolia kuultuaan antaa näille mahdollisuuden asianmukaisella tasolla ja jäsenvaltioiden asettamia ehtoja noudattaen pitää voimassa tai tehdä työehtosopimuksia, joissa voidaan, noudattaen vuokratyöntekijöiden yleistä suojelua, ottaa käyttöön vuokratyöntekijöiden työehtoja koskevia järjestelyitä, jotka voivat poiketa 1 kohdassa tarkoitetuista järjestelyistä.
   4.   Edellyttäen, että vuokratyöntekijöille turvataan riittävä suojelun taso silloin, kun jäsenvaltiossa ei ole oikeudellista järjestelyä, jolla työehtosopimukset voitaisiin julistaa yleissitoviksi, tai oikeudellista järjestelyä tai käytäntöä, jolla sopimusmääräykset voitaisiin ulottaa kaikkiin samanlaisiin yrityksiin tietyllä alalla tai maantieteellisellä alueella, jäsenvaltiot voivat kansallisia työmarkkinaosapuolia kuultuaan ja niiden tekemän sopimuksen perusteella ottaa käyttöön keskeisiä työehtoja koskevia järjestelyjä, jotka poikkeavat 1 kohdassa säädetystä periaatteesta. Tällaisiin järjestelyihin voi kuulua tietyn pituinen kynnysaika, jona yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei sovelleta.
   Tässä kohdassa tarkoitettujen järjestelyjen on oltava yhdenmukaisia yhteisön lainsäädännön kanssa ja riittävän täsmällisiä ja niiden on oltava saatavilla, jotta kyseessä olevat alat ja yritykset pystyvät tunnistamaan velvoitteensa ja noudattamaan niitä. Jäsenvaltioiden on erityisesti 3 artiklan 2 kohtaa soveltaessaan täsmennettävä, sisältyvätkö ammatilliset sosiaaliturvajärjestelmät, mukaan lukien ammatilliset eläkejärjestelmät, työntekijöiden sairausajan korvaukset tai taloudellisen osallistumisen järjestelmät 1 kohdassa tarkoitettuihin keskeisiin työehtoihin. Tällaiset järjestelyt eivät vaikuta työntekijöiden kannalta vähintään yhtä edullisiin kansallisiin, alueellisiin, paikallisiin tai alakohtaisiin sopimuksiin.
   5.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kansallisen lainsäädäntönsä ja/tai käytäntönsä mukaisesti tämän artiklan soveltamista koskevien väärinkäytösten estämiseksi ja erityisesti tämän direktiivin säännösten kiertämiseen tähtäävien peräkkäisten toimeksiantojen estämiseksi. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tällaisista toimenpiteistä.
   6 artikla
   Mahdollisuudet saada työpaikka, käyttää yhteisiä järjestelyjä ja osallistua ammatilliseen koulutukseen
   1.   Vuokratyöntekijöille on tiedotettava käyttäjäyrityksessä olevista vapaista työpaikoista, joista tiedotetaan yrityksen muillekin työntekijöille, jotta heillä olisi samat mahdollisuudet saada vakituinen työpaikka kuin muillakin yrityksessä työskentelevillä työntekijöillä. Asiasta voidaan tiedottaa yleisellä ilmoituksella soveltuvassa paikassa siinä yrityksessä, jolle ja jonka valvonnassa vuokratyöntekijä työskentelee.
   2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta sellaiset lausekkeet, joissa kielletään tai joilla estetään työsopimuksen tekeminen tai työsuhteen solmiminen käyttäjäyrityksen ja vuokratyöntekijän välille toimeksiannon päätyttyä, ovat mitättömiä tai voidaan julistaa mitättömiksi.
   Tämä kohta ei rajoita järjestelyjä, joiden nojalla työvoiman vuokrausyritykset saavat kohtuullisen korvauksen käyttäjäyritykselle suorittamistaan vuokratyöntekijöiden palvelukseen asettamiseen, palkkaukseen ja koulutukseen liittyvistä palveluista.
   3.   Työvoiman vuokrausyritykset eivät saa periä työntekijöiltä maksua vastineeksi toimeksiantojen järjestämisestä käyttäjäyrityksissä tai siitä, että työntekijä tekee työsopimuksen käyttäjäyrityksen kanssa tai solmii siihen työsuhteen toimeksiannon päätyttyä kyseisessä käyttäjäyrityksessä.
   4.   Vuokratyöntekijät voivat hyödyntää käyttäjäyrityksen palveluja tai yhteisiä järjestelyjä, erityisesti ruokalapalveluja sekä lastenhoito- ja kuljetusjärjestelyjä, samoin ehdoin kuin suoraan käyttäjäyrityksen palveluksessa olevat työntekijät, jollei erilainen kohtelu ole perusteltua objektiivisista syistä, tämän kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan 1 kohdan säännösten soveltamista.
   5.   Jäsenvaltioiden on kansallisten perinteidensä ja käytäntöjensä mukaisesti toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä tai edistettävä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua

               a)

               parantaakseen vuokratyöntekijöiden koulutusmahdollisuuksia ja lastenhoitojärjestelyjen saatavuutta työvoiman vuokrausyrityksissä, myös toimeksiantojen välisenä aikana, heidän urakehityksensä ja työllistyvyytensä edistämiseksi;

               b)

               parantaakseen vuokratyöntekijöiden mahdollisuuksia hakeutua käyttäjäyrityksen omille työntekijöilleen tarjoamaan koulutukseen.

         7 artikla
   Vuokratyöntekijöiden edustus
   1.   Vuokratyöntekijät on otettava jäsenvaltiossa asetettujen edellytysten mukaisesti huomioon työvoiman vuokrausyrityksessä, kun lasketaan yhteisön ja jäsenvaltioiden lainsäädännön tai työehtosopimusten mukaisesti työntekijöitä edustavien elinten perustamiskynnykseksi asetettuja henkilöstömääriä.
   2.   Jäsenvaltiot voivat säätää, että vuokratyöntekijät otetaan niiden asettamin edellytyksin huomioon käyttäjäyrityksessä samalla tavalla kuin käyttäjäyrityksen yhtä pitkäksi ajaksi suoraan palvelukseen ottamat työntekijät, kun lasketaan yhteisön ja jäsenvaltioiden lainsäädännön tai työehtosopimusten mukaisesti työntekijöitä edustavien elinten perustamiskynnykseksi asetettuja henkilöstömääriä.
   3.   Tämän artiklan 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta soveltavien jäsenvaltioiden ei tarvitse panna täytäntöön 1 kohdan säännöksiä.
   8 artikla
   Tiedottaminen työntekijöiden edustajille
   Käyttäjäyrityksen on toimitettava asianmukaiset tiedot vuokratyöntekijöiden käytöstä yrityksessä tiedottaessaan yrityksen työvoimatilanteesta yhteisön ja kansallisen lainsäädännön mukaan perustetuille työntekijöitä edustaville elimille, tämän kuitenkaan rajoittamatta tiedottamista ja kuulemista koskevien tiukempien ja/tai täsmällisempien kansallisten ja yhteisön säännösten ja erityisesti työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä 11 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/14/EY (7) säännösten soveltamista.
   III   LUKU
   LOPPUSÄÄNNÖKSET
   9 artikla
   Vähimmäisvaatimukset
   1.   Tällä direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai ottaa käyttöön työntekijöille suotuisampia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä taikka edistää tai sallia työntekijöille suotuisampien työehtosopimusten tekemistä työmarkkinaosapuolten välillä.
   2.   Tämän direktiivin täytäntöönpano ei missään tapauksessa ole riittävä peruste työntekijöiden suojelun yleisen tason heikentämiseen direktiivin soveltamisalalla. Tämä ei kuitenkaan rajoita jäsenvaltioiden ja/tai työmarkkinaosapuolten oikeuksia antaa tilanteen kehityksen mukaan lakeja, asetuksia tai sopimusmääräyksiä, jotka poikkeavat direktiivin antamishetkellä voimassa olevista laeista, asetuksista tai sopimusmääräyksistä, edellyttäen, että tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia noudatetaan.
   10 artikla
   Seuraamukset
   1.   Jäsenvaltioiden on säädettävä asianmukaisista toimenpiteistä sellaisia tilanteita varten, joissa työvoiman vuokrausyritys tai käyttäjäyritys ei noudata tätä direktiiviä. Niiden on erityisesti huolehdittava siitä, että käytettävissä on hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä, joilla voidaan varmistaa tästä direktiivistä aiheutuvien velvoitteiden täyttäminen.
   2.   Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista, joita sovelletaan tämän direktiivin kansallisten täytäntöönpanosäännösten rikkomiseen, ja niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on annettava kyseiset säännökset tiedoksi komissiolle 5 päivään joulukuuta 2011 mennessä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kyseisten säännösten mahdolliset muutokset viipymättä. Niiden on erityisesti valvottava, että työntekijöillä ja/tai työntekijöiden edustajilla on riittävät menettelyt tässä direktiivissä säädettyjen velvoitteiden toteuttamiseksi.
   11 artikla
   Täytäntöönpano
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 5 päivään joulukuuta 2011 mennessä tai varmistettava, että työmarkkinaosapuolet sisällyttävät sopimuksiinsa tarvittavat säännökset, jolloin jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat järjestelyt, jotta ne voivat milloin tahansa taata tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamisen. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
   2.   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   12 artikla
   Komission suorittama uudelleentarkastelu
   Kuultuaan jäsenvaltioita ja yhteisön tason työmarkkinaosapuolia komissio tarkastelee tämän direktiivin soveltamista 5 päivään joulukuuta 2013 mennessä tehdäkseen tarvittaessa ehdotuksen tarpeellisista muutoksista.
   13 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   14 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 19 päivänä marraskuuta 2008.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         H.-G. PÖTTERING

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         J.-P. JOUYET

      (1)  EUVL C 61, 14.3.2003, s. 124.

      (2)  Euroopan parlamentin lausunto, annettu 21. marraskuuta 2002 (EUVL C 25 E, 29.1.2004, s. 368), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 15. syyskuuta 2008, ja Eurooopan parlamentin kanta, vahvistettu 22. lokakuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä)

      (3)  EUVL C 303, 14.12.2007, s. 1.

      (4)  UNICE muutti nimensä tammikuussa 2007 BusinessEuropeksi.

      (5)  EYVL L 206, 29.7.1991, s. 19.

      (6)  EYVL L 18, 21.1.1997, s. 1.

      (7)  EUVL L 80, 23.3.2002, s. 29.


title: Neuvoston direktiivi 2008/55/EY, annettu 26 päivänä toukokuuta 2008 , keskinäisestä avunannosta tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä (Kodifioitu toisinto)

text:
               10.6.2008

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 150/28

      NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/55/EY,
   annettu 26 päivänä toukokuuta 2008,
   keskinäisestä avunannosta tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä
   (Kodifioitu toisinto)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 ja 94 artiklan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Keskinäisestä avunannosta tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 15 päivänä maaliskuuta 1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/308/ETY (3) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (4). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.

               (2)

               Perintää koskevat kansalliset säännökset muodostavat jo siksi, että niiden soveltamisala rajoittuu kansalliselle alueelle, esteen sisämarkkinoiden toiminnalle. Tämä tilanne ei mahdollista yhteisön säännösten yhtenäistä ja tasapuolista soveltamista varsinkaan yhteisen maatalouspolitiikan alalla, ja se helpottaa vilpillisiä toimia.

               (3)

               On tarpeen vastata yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisiin etuihin sekä sisämarkkinoihin kohdistuvien petosten kasvavaan uhkaan siten, että voidaan taata paremmin sisämarkkinoiden kilpailukyky ja verotuksellinen neutraliteetti.

               (4)

               Tämän vuoksi on tarpeen antaa yhteisiä sääntöjä keskinäisestä avunannosta perinnässä.

               (5)

               Näitä sääntöjä olisi sovellettava Euroopan maatalouden tukirahaston ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista eri toimenpiteistä aiheutuvien saatavien, maksujen ja tuonti- ja vientimaksujen, arvolisäverojen, yhdenmukaistettujen valmisteverojen (valmistetun tupakan, alkoholin ja alkoholijuomien ja kivennäisöljyjen), tulo- ja varallisuusverojen sekä vakuutusmaksuverojen perintään. Sääntöjä olisi sovellettava myös näihin saataviin liittyvien hallinnollisten rangaistusmaksujen ja sakkojen, lukuun ottamatta luonteeltaan rikosoikeudellisia rangaistuksia, korkojen ja kulujen perintään.

               (6)

               Keskinäisen avunannon olisi tapahduttava siten, että viranomainen, jolta avunantoa pyydetään, toisaalta toimittaa avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän tarvitsemat tiedot ensin mainitun viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden saatavien perintää varten ja ilmoittaa velalliselle kaikista tästä jäsenvaltiosta peräisin olevista ja näihin saataviin liittyvistä asiakirjoista sekä toisaalta perii avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä saatavat, jotka ovat syntyneet avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa.

               (7)

               Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, olisi käytettävä näitä eri avunantomuotoja noudattaen kotipaikkajäsenvaltion lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.

               (8)

               On aiheellista määrittää edellytykset, joilla avunantoa pyytävän viranomaisen on laadittava avunantopyynnöt, sekä rajata erityisolosuhteet, joissa viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi tietyissä tapauksissa jättää pyynnön täyttämättä.

               (9)

               Perintäpyynnön kohteena olevien saatavien perinnän tehostamiseksi olisi sen viranomaisen, jolle perintäpyyntö osoitetaan, periaatteessa käsiteltävä saatavan perinnän mahdollistavaa asiakirjaa kotipaikkajäsenvaltion asiakirjana.

               (10)

               Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, joutuessa toimimaan avunantoa pyytävän viranomaisen puolesta saatavan perimiseksi sen olisi voitava, jos sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen mahdollistavat, ja avunantoa pyytävän viranomaisen suostumuksella, myöntää velalliselle maksuaikaa tai mahdollisuus maksaa vähittäin. Näiden maksutapojen myöntämisestä mahdollisesti saatavat korot olisi siirrettävä avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltioon.

               (11)

               Avunantoa pyytävän viranomaisen perustellusta pyynnöstä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, olisi myös voitava, jos sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen mahdollistavat, toteuttaa varotoimenpiteitä avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa syntyneiden saatavien perinnän varmistamiseksi. Näihin saataviin ei välttämättä sovelleta samankaltaisten saatavien etuoikeuksia sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan.

               (12)

               Perintämenettelyn aikana sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa se, jota asia koskee, voi kiistää saatavan tai avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa annetun asiakirjan, joka mahdollistaa saatavan perimisen. Tällöin on aiheellista säätää, että sen, jota asia koskee, on annettava kiistetty toimi avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen käsiteltäväksi ja että viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on lykättävä aloittamaansa täytäntöönpanomenettelyä, kunnes kyseinen toimivaltainen laitos on tehnyt päätöksen asiassa, jollei avunantoa pyytävä viranomainen vaadi muuta.

               (13)

               On aiheellista säätää, että perintään liittyvän keskinäisen avunannon yhteydessä toimitettuja asiakirjoja ja tietoja ei saa käyttää muihin tarkoituksiin.

               (14)

               Keskinäinen avunanto perintäasioissa ei voi kuin poikkeustapauksissa perustua taloudelliseen hyötyyn tai osuuteen saavutetuista tuloksista, mutta jäsenvaltioiden olisi voitava sopia korvausjärjestelyistä, jos perintä on erityisen ongelmallista.

               (15)

               Tämä direktiivi ei saisi johtaa sellaisen tiettyjen jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon rajoittamiseen, joka perustuu kahdenvälisiin tai monenvälisiin sopimuksiin tai järjestelyihin.

               (16)

               Tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämistä toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (5) mukaisesti.

               (17)

               Tämä direktiivi ei vaikuta liitteessä I olevassa C osassa mainittuihin jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, jotka jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten on sisällettävä sen varmistamiseksi, että jokaisessa jäsenvaltiossa voidaan periä toisessa jäsenvaltiossa syntyneitä 2 artiklassa tarkoitettuja saatavia.
   2 artikla
   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin saataviin, jotka liittyvät:

               a)

               hyvityksiin, interventioihin ja muihin toimenpiteisiin, jotka kuuluvat Euroopan maatalouden tukirahaston ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston kokonais- tai osittaisrahoitusjärjestelmään, mukaan lukien näiden toimien yhteydessä perittävät määrät;

               b)

               sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn mukaisiin maksuihin;

               c)

               tuontimaksuihin;

               d)

               vientimaksuihin;

               e)

               arvonlisäveroon;

               f)

               valmisteveroihin, joita kannetaan:

                           i)

                           tupakkatuotteista,

                           ii)

                           alkoholista ja alkoholijuomista, ja

                           iii)

                           kivennäisöljyistä;

               g)

               tulo- ja varallisuusveroihin;

               h)

               vakuutusmaksuveroihin;

               i)

               edellä a–h alakohdassa tarkoitettuihin saataviin liittyviin korkoihin, hallinnollisiin rangaistusmaksuihin ja sakkoihin sekä kuluihin, lukuun ottamatta luonteeltaan rikosoikeudellisia rangaistuksia sellaisina kuin ne on määritelty sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion voimassa olevassa lainsäädännössä.

         Tätä direktiiviä sovelletaan myös saataviin, jotka liittyvät ja jotka mahdollisesti lisätään 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettuihin vakuutusmaksuveroihin, tai ne korvaaviin luonteeltaan samanlaisiin tai vastaaviin saataviin. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava toisilleen ja komissiolle näiden verojen voimaantulopäivät.
   3 artikla
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

               1)

               ’avunantoa pyytävällä viranomaisella’ jonkin jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, joka laatii 2 artiklassa tarkoitettuun saatavaan liittyvän avunantopyynnön;

               2)

               ’viranomaisella, jolle pyyntö osoitetaan’ jonkin jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jolle avunantopyyntö osoitetaan;

               3)

               ’tuontimaksuilla’ tulliveroja ja vaikutuksiltaan vastaavia tuonnin yhteydessä perittäviä veroja, sekä tuontimaksuja, jotka on vahvistettu yhteisen maatalouspolitiikan tai tiettyihin maataloustuotteista jalostettuihin tuotteisiin sovellettavien erityisjärjestelyjen puitteissa;

               4)

               ’vientimaksuilla’ tulliveroja ja vaikutuksiltaan vastaavia viennin yhteydessä perittäviä veroja, sekä vientimaksuja, jotka on vahvistettu yhteisen maatalouspolitiikan tai tiettyihin maataloustuotteista jalostettuihin tuotteisiin sovellettavien erityisjärjestelyjen puitteissa;

               5)

               ’tulo- ja varallisuusveroilla’ veroja, jotka luetellaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen ja vakuutusmaksuista perittävien verojen alalla 19 päivänä joulukuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/799/ETY (6) 1 artiklan 3 kohdassa yhdessä saman direktiivin 1 artiklan 4 kohdan kanssa,

               6)

               ’vakuutusmaksuveroilla’ seuraavia:

                           a)

                           :

                           Belgiassa

                           :

                                       i)

                                       taxe annuelle sur les contrats d’assurance,

                                       ii)

                                       jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten;

                           b)

                           :

                           Tanskassa

                           :

                                       i)

                                       afgift af lystfartøjsforsikringer,

                                       ii)

                                       afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.,

                                       iii)

                                       stempelafgift af forsikrinspræmier;

                           c)

                           :

                           Saksassa

                           :

                                       i)

                                       Versicherungssteuer,

                                       ii)

                                       Feuerschutzsteuer;

                           d)

                           :

                           Kreikassa

                           :

                                       i)

                                       όρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε),

                                       ii)

                                       Τέλη Χαρτοσήμου;

                           e)

                           :

                           Espanjassa

                           :

                           Impuesto sobre las primas de seguros;

                           f)

                           :

                           Ranskassa

                           :

                           taxe sur les conventions d’assurances;

                           g)

                           :

                           Irlannissa

                           :

                           levy on insurance premiums;

                           h)

                           :

                           Italiassa

                           :

                           imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 n:o 1216;

                           i)

                           :

                           Luxemburgissa

                           :

                                       i)

                                       impôt sur les assurances,

                                       ii)

                                       impôt dans l’interêt du service d’incendie;

                           j)

                           :

                           Maltassa

                           :

                           taxxa fuq dokumenti u trasferimenti;

                           k)

                           :

                           Alankomaissa

                           :

                           assurantiebelasting;

                           l)

                           :

                           Itävallassa

                           :

                                       i)

                                       Versicherungssteuer,

                                       ii)

                                       Feuerschutzsteuer;

                           m)

                           :

                           Portugalissa

                           :

                           imposto de selo sobre os prémios de seguros;

                           n)

                           :

                           Sloveniassa

                           :

                                       i)

                                       davek od prometa zavarovalnih poslov,

                                       ii)

                                       požarna taksa;

                           o)

                           :

                           Suomessa

                           :

                                       i)

                                       eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier,

                                       ii)

                                       palosuojelumaksu/brandskyddsavgift;

                           p)

                           :

                           Yhdistyneessä kuningaskunnassa

                           :

                           insurance premium tax (IPT).

         4 artikla
   1.   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän pyynnöstä saatavan perintään tarvittavat tiedot.
   Näiden tietojen saamiseksi viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on käytettävä kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden samanlaisten saatavien perintään sovellettavissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä annettuja valtuuksia.
   2.   Tietojen pyynnössä on ilmoitettava sen henkilön nimi ja osoite, jota toimitettavat tiedot koskevat, ja muut kyseisen henkilön tunnistamista varten tarpeelliset tiedot, jotka ovat tavanomaisesti pyynnön esittävän viranomaisen saatavilla, sekä sen saatavan luonne ja määrä, jonka perusteella pyyntö esitetään.
   3.   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, ei tarvitse toimittaa tietoja:

               a)

               joita se ei voisi hankkia kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden vastaavien saatavien perimiseksi;

               b)

               jotka paljastaisivat kaupallisen, teollisen tai ammattisalaisuuden;

               c)

               tai joiden toimittaminen olisi luonteeltaan sellaista, että se vaarantaisi kyseisen valtion turvallisuuden tai yleisen järjestyksen.

         4.   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syyt, joiden vuoksi tietopyyntöä ei voida täyttää.
   5 artikla
   1.   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava vastaanottajalle avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä ja kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien vastaavien asiakirjojen ilmoittamista koskevien sääntöjen mukaisesti kaikista saatavaan ja sen perintään liittyvistä, myös oikeudellisista asiakirjoista ja päätöksistä, jotka ovat peräisin avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta.
   2.   Ilmoituspyynnössä on oltava vastaanottajan nimi ja osoite ja muut kyseisen henkilön tunnistamista varten tarpeelliset tiedot, jotka ovat tavanomaisesti avunantoa pyytävän viranomaisen saatavilla, ilmoitettavan asiakirjan tai päätöksen luonne ja kohde sekä tarvittaessa velallisen nimi ja osoite ja muut kyseisen henkilön tunnistamista varten tarpeelliset tiedot, jotka ovat tavanomaisesti avunantoa pyytävän viranomaisen saatavilla, asiakirjassa tai päätöksessä tarkoitettu saatava sekä kaikki muut tarvittavat tiedot.
   3.   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava viipymättä avunantoa pyytävälle viranomaiselle ilmoituspyynnön tulos ja erityisesti päivämäärä, jona asiakirja tai päätös on toimitettu vastaanottajalle.
   6 artikla
   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä perinnän mahdollistavassa asiakirjassa tarkoitettujen saatavien perintä kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden vastaavien saatavien perintään sovellettavien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti.
   Tätä varten kaikkia perintäpyynnön kohteena olevia saatavia on käsiteltävä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion saatavina, lukuun ottamatta tapauksia, joissa sovelletaan 12 artiklaa.
   7 artikla
   1.   Saatavaa koskevaan perintäpyyntöön, jonka avunantoa pyytävä viranomainen osoittaa toiselle viranomaiselle, liitetään virallinen tai oikeaksi todistettu jäljennös sellaisesta saatavan perinnän mahdollistavasta asiakirjasta, joka on annettu avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, sekä tarvittaessa muut perintään tarvittavat asiakirjat alkuperäiskappaleina tai oikeaksi todistettuina jäljennöksinä.
   2.   Avunantoa pyytävä viranomainen voi laatia perintäpyynnön ainoastaan, jos:

               a)

               saatavaa tai sen perinnän mahdollistavaa asiakirjaa ei ole riitautettu tämän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, lukuun ottamatta tapauksia, joihin sovelletaan 12 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa;

               b)

               viranomainen on käynnistänyt kotipaikkajäsenvaltiossaan asianmukaisen perintämenettelyn, jota voidaan käyttää 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan perusteella, eivätkä nämä toimenpiteet johda koko saatavan maksuun.

         3.   Perintäpyynnössä on mainittava:

               a)

               asianomaisen henkilön ja/tai sivullisen, jolla on hänen varojaan, nimi, osoite ja kaikki muut hänen tunnistamistaan varten tarpeelliset tiedot;

               b)

               avunantoa pyytävän viranomaisen nimi, osoite ja kaikki muut sen tunnistamista varten tarpeelliset tiedot;

               c)

               avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa annettu perinnän mahdollistava asiakirja;

               d)

               saatavan laji ja määrä, mukaan lukien pääoma, korko ja muut rangaistusmaksut, sakot ja kulut esitettynä kummankin viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion valuuttana;

               e)

               päivämäärä, jolloin avunantoa pyytävä viranomainen ja/tai viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, on antanut asiakirjan tiedoksi vastaanottajalle;

               f)

               päivämäärä, josta lukien, ja määräaika, johon mennessä, täytäntöönpano on mahdollinen avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti;

               g)

               muut tarpeelliset tiedot.

         Perintäpyynnössä on lisäksi oltava avunantoa pyytävän viranomaisen ilmoitus, jossa vahvistetaan, että 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
   4.   Avunantoa pyytävän viranomaisen on toimitettava viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, kaikki perintäpyyntöön johtaneeseen asiaan liittyvät tarpeelliset tiedot heti ne saatuaan.
   8 artikla
   Saatavan perinnän täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on tunnustettava sellaisenaan, ja sitä on sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö on osoitettu, käsiteltävä ilman eri toimenpiteitä perinnän täytäntöönpanon mahdollistavana asiakirjana.
   Sen estämättä, mitä ensimmäisessä kohdassa säädetään, saatavan perinnän täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja voidaan tarvittaessa ja sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti hyväksyä tai tunnustaa asiakirjaksi taikka täydentää tai korvata se sellaisella asiakirjalla, joka mahdollistaa täytäntöönpanon kyseisen jäsenvaltion alueella.
   Jäsenvaltioiden on pyrittävä saattamaan asiakirjan hyväksymiseen, tunnustamiseen, täydentämiseen tai korvaamiseen liittyvät muodollisuudet päätökseen kolmen kuukauden kuluessa perintäpyynnön saapumisesta, lukuun ottamatta neljännessä kohdassa tarkoitettuja tapauksia. Näitä muodollisuuksia ei voida torjua, jos asiakirja on muodoltaan asianmukainen. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syy kolmen kuukauden määräajan ylittämiseen.
   Jos jonkin edellä tarkoitetun muodollisuuden täyttäminen antaa aiheen riitauttamiseen, joka koskee saatavaa ja/tai perinnän täytäntöönpanon mahdollistavaa, avunantoa pyytävän viranomaisen toimittamaa asiakirjaa, sovelletaan 12 artiklaa.
   9 artikla
   1.   Perintä on suoritettava sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, jäsenvaltion valuuttana. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava perimänsä saatava täysimääräisenä avunantoa pyytävälle viranomaiselle.
   2.   Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi kotipaikkajäsenvaltiossaan voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen salliessa ja avunantoa pyytävää viranomaista kuultuaan myöntää velalliselle maksuaikaa tai antaa tälle mahdollisuuden maksaa vähittäin. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, tältä maksuajalta perimät korot on myös toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiolle.
   Siitä ajankohdasta lähtien, jona perinnän mahdollistava asiakirja on tunnustettu sellaisenaan 8 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tai hyväksytty, tunnustettu taikka täydennetty tai korvattu 8 artiklan toisen kohdan mukaisesti, on maksun viivästymisen johdosta perittävä korkoa sen viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti, ja myös tämä korko on toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiolle.
   10 artikla
   Sen estämättä, mitä 6 artiklan toisessa kohdassa säädetään, perittävällä saatavalla ei välttämättä ole pyynnön vastaanottavan viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneen vastaavanlaisen saatavan etuoikeutta.
   11 artikla
   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava viipymättä avunantoa pyytävälle viranomaiselle toimista, joita se on toteuttanut perintäpyynnön johdosta.
   12 artikla
   1.   Jos henkilö, jota asia koskee, kiistää perintämenettelyn aikana saatavan tai avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta peräisin olevan asiakirjan, joka mahdollistaa saatavan perinnän, kyseisen henkilön on annettava asia avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen ratkaistavaksi kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti. Avunantoa pyytävä viranomainen ilmoittaa tästä toimesta viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan. Myös henkilö, jota asia koskee, voi ilmoittaa tästä toimesta viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan.
   2.   Kun viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, on vastaanottanut 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen joko avunantoa pyytävältä viranomaiselta tai henkilöltä, jota asia koskee, sen on keskeytettävä perintämenettely, kunnes toimivaltainen laitos tekee päätöksen asiassa, jollei avunantoa pyytävä viranomainen tämän kohdan toisen kohdan mukaisesti vaadi muuta. Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi toteuttaa varotoimenpiteitä perinnän varmistamiseksi, jos se pitää niitä tarpeellisina, siltä osin kuin sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat lait ja asetukset mahdollistavat sen vastaavien saatavien osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 13 artiklan soveltamista.
   Avunantoa pyytävä viranomainen voi kotipaikkajäsenvaltionsa lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti pyytää viranomaista, jolle pyyntö on osoitettu, perimään riitautetun saatavan, jos se on sallittua kyseisten lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaan. Jos riitautus ratkaistaan velallisen hyväksi, avunantoa pyytävä viranomainen on velvollinen maksamaan takaisin kaikki perityt määrät ja kaikki sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion voimassa olevien lakien mukaiset korvaukset.
   3.   Kun kiistäminen koskee perintätoimenpiteitä, jotka on toteutettu sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan, asia on annettava tämän jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen ratkaistavaksi sen lakien ja asetusten mukaisesti.
   4.   Kun toimivaltainen laitos, jonka ratkaistavaksi asia on 1 kohdan mukaisesti annettu, on oikeudellinen tai hallinnollinen tuomioistuin, tämän tuomioistuimen päätös, jos se on avunantoa pyytävälle viranomaiselle myönteinen ja mahdollistaa saatavan perinnän avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, on 6, 7 ja 8 artiklassa tarkoitettu ”perinnän mahdollistava asiakirja”, ja saatavan perintä on toteutettava tämän päätöksen perusteella.
   13 artikla
   Avunantoa pyytävän viranomaisen perustellusta pyynnöstä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toteutettava varotoimenpiteitä saatavan perinnän varmistamiseksi siltä osin kuin sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat lait ja asetukset sen mahdollistavat.
   Ensimmäisen kohdan täytäntöön panemiseksi sovelletaan soveltuvin osin 6 artiklaa, 7 artiklan 1, 3 ja 4 kohtaa sekä 8, 11, 12 ja 14 artiklaa.
   14 artikla
   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, ei tarvitse:

               a)

               antaa 6–13 artiklassa tarkoitettua apua, jos saatavan perintä on velallisen tilanteen vuoksi omiaan aiheuttamaan vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia velallisen kotipaikkajäsenvaltiossa, mikäli tällainen toimenpide sallitaan sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa käytännöissä vastaavien kansallisten saatavien osalta;

               b)

               antaa 4–13 artiklassa tarkoitettua apua, jos 4, 5 tai 6 artiklan mukainen alkuperäinen pyyntö koskee yli viisi vuotta vanhoja saatavia, jolloin tämä aika lasketaan siitä ajankohdasta, jona perinnän täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on laadittu avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien tai asetusten tai hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti, pyynnön esittämisajankohtaan. Jos saatava tai perinnän mahdollistava asiakirja kuitenkin riitautetaan, määräaika alkaa kulua siitä ajankohdasta, jolloin avunantoa pyytänyt valtio vahvistaa, että saatavaa tai perinnän täytäntöönpanon mahdollistavaa asiakirjaa ei voi enää riitauttaa.

         Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syyt, joiden vuoksi avunantopyyntöä ei voida täyttää. Tämä perusteltu kieltäytyminen on annettava tiedoksi myös komissiolle.
   15 artikla
   1.   Vanhentumista koskevia kysymyksiä sääntelevät yksinomaan avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset.
   2.   Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, toteuttamia avunantopyynnön mukaisia perintätoimia, jotka, jos avunantoa pyytävä viranomainen olisi toteuttanut ne, olisivat aiheuttaneet vanhentumisen lykkäytymisen tai keskeytymisen avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti, on pidettävä tältä osin toteutettuina viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.
   16 artikla
   Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, saa toimittaa sille tämän direktiivin soveltamiseksi toimitetut asiakirjat ja tiedot ainoastaan:

               a)

               avunantopyynnössä tarkoitetulle henkilölle;

               b)

               saatavien perinnästä vastaaville henkilöille ja viranomaisille sekä ainoastaan perintää varten;

               c)

               oikeusviranomaisille, jotka käsittelevät saatavien perintää koskevia asioita.

         17 artikla
   Avunantopyyntöihin, saatavien perinnän täytäntöönpanon mahdollistavaan asiakirjaan ja muihin liitteenä oleviin asiakirjoihin on liitettävä käännös sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen viranomaisen oikeutta kieltäytyä käännöksen toimittamisesta.
   18 artikla
   1.   Viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, on perittävä asianomaiselta henkilöltä kaikki perinnästä koituneet kulut ja pidettävä ne tallessa tämän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion vastaaviin saataviin sovellettavien lakien tai asetusten mukaisesti.
   2.   Jäsenvaltiot luopuvat puolin ja toisin kaikesta sellaisten kulujen korvaamisesta, jotka johtuvat niiden tätä direktiiviä soveltaen antamasta keskinäisestä avunannosta.
   3.   Jos perintä aiheuttaa erityisiä vaikeuksia ja aiheuttaa siten erittäin suuret kulut tai liittyy järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan, avunantoa pyytävät viranomaiset ja viranomaiset, joille pyyntö osoitetaan, voivat sopia kyseessä olevaa tapausta koskevista erityisistä korvausjärjestelyistä.
   4.   Avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion on korvattava sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiolle kaikki kulut ja menetykset, jotka aiheutuvat saatavan oikeellisuuden tai avunantoa pyytävän viranomaisen lähettämän asiakirjan pätevyyden osalta perusteettomiksi todetuista toimista.
   19 artikla
   Jäsenvaltioiden on toimitettava toisilleen luettelo viranomaisista, joilla on valtuudet laatia tai vastaanottaa avunantopyyntöjä.
   20 artikla
   1.   Komissiota avustaa perintäkomitea, jäljempänä ’komitea’.
   2.   Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
   Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
   21 artikla
   Komitea voi käsitellä kaikkia tämän direktiivin soveltamiseen liittyviä kysymyksiä, jotka sen puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäviksi joko omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
   22 artikla
   Yksityiskohtaiset säännöt 4 artiklan 2 ja 4 kohdan, 5 artiklan 2 ja 3 kohdan, 7, 8, 9, 11 artiklan, 12 artiklan 1 ja 2 kohdan, 14 artiklan, 18 artiklan 3 kohdan sekä 24 artiklan soveltamisesta, keinoista, joita voidaan käyttää viranomaisten välisessä tiedonvaihdossa, sekä valuuttojen muuntamisesta, perittyjen määrien toimittamisesta ja avunantopyynnön edellyttämän saatavan vähimmäismäärän vahvistamisesta annetaan 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
   23 artikla
   Tämä direktiivi ei estä soveltamasta laajempaa keskinäistä avunantoa, jota tietyt jäsenvaltiot myöntävät tai myöntäisivät toisilleen sopimusten tai järjestelyjen perusteella, mukaan luettuna avunanto oikeudellisten tai muiden asiakirjojen ilmoittamisen alalla.
   24 artikla
   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän direktiivin soveltamiseksi toteutetuista toimenpiteistä.
   Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille.
   Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle vuosittain, montako tietojensaantipyyntöä, ilmoitus- ja perintäpyyntöä ne ovat lähettäneet ja saaneet kunakin vuonna, sekä niiden kohteena olevien saatavien ja perittyjen saatavien määrät.
   Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle joka toinen vuosi kertomuksen järjestelmän soveltamisesta ja sen tuottamista tuloksista.
   25 artikla
   Kumotaan direktiivi 76/308/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä I olevassa A ja B osassa mainituilla säädöksillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä I olevassa C osassa asetettuja määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
   26 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   27 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 26 päivänä toukokuuta 2008.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         D. RUPEL

      (1)  Lausunto annettu 19. kesäkuuta 2007 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  EUVL C 93, 27.4.2007, s. 15.

      (3)  EYVL L 73, 19.3.1976, s. 18. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjalla. Direktiivin alkuperäinen nimi oli ”Neuvoston direktiivi 76/308/ETY, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1976, keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä”. Sitä on muutettu direktiivillä 79/1071/ETY (EYVL L 331, 27.12.1979, s. 10), direktiivillä 92/12/ETY (EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1) ja direktiivillä 2001/44/EY (EYVL L 175, 28.6.2001, s. 17).

      (4)  Katso liitteessä I oleva A ja B osa.

      (5)  EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. Päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 2006/512/EY (EUVL L 200, 22.7.2006, s. 11).

      (6)  EYVL L 336, 27.12.1977, s. 15. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2006/98/EY (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 129).

      LIITE I
      A   OSA
      Kumottu direktiivi ja sen muutokset
      (25 artiklassa tarkoitetut)

                  Direktiivi 76/308/ETY
                  (EYVL L 73, 19.3.1976, s. 18)

                  Direktiivi 79/1071/ETY
                  (EYVL L 331, 27.12.1979, s. 10)

                  Direktiivi 92/12/ETY
                  (EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1)

                  ainoastaan 30 a artikla

                  Direktiivi 92/108/ETY
                  (EYVL L 390, 31.12.1992, s. 124)

                  ainoastaan 1 artiklan 9 alakohta

                  Direktiivi 2001/44/EY
                  (EYVL L 175, 28.6.2001, s. 17)

            B   OSA
      Muutossäädökset, joita ei ole kumottu
      Vuoden 1979 liittymisasiakirja
      Vuoden 1985 liittymisasiakirja
      Vuoden 1994 liittymisasiakirja
      Vuoden 2003 liittymisasiakirja
      C   OSA
      Määräajat kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle
      (25 artiklassa tarkoitetut)

                  Direktiivi

                  Määräaika kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle

                  76/308/ETY

                  1 päivänä tammikuuta 1978

                  79/1071/ETY

                  1 päivänä tammikuuta 1981

                  92/12/ETY

                  1 päivänä tammikuuta 1993 (1)

                  92/108/ETY

                  31 päivänä joulukuuta 1992

                  2001/44/EY

                  30 päivänä kesäkuuta 2002

         (1)  Tanskan kuningaskunta saa kuitenkin 9 artiklan 3 kohdan osalta saattaa tämän säännöksen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1993.

      LIITE II
      Vastaavuustaulukko

                  Direktiivi 76/308/ETY

                  Tämä direktiivi

                  1 artikla

                  1 artikla

                  2 artiklan johdantokappaleen a–e alakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan a–e alakohta

                  2 artiklan johdantovirkkeen f alakohdan ensimmäinen, toinen ja kolmas luetelmakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan f alakohdan i, ii ja iii alakohta

                  2 artiklan johdantovirkkeen g–i alakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan g–i alakohta

                  3 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisestä viidenteen luetelmakohtaan

                  3 artiklan ensimmäisen kohdan 1–5 alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan a alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan l alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan b alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan a alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan c alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan c alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan d alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan b alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan e alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan e alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan f alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan d alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan g alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan f alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan h alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan o alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan i alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan h alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan j alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan g alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan k alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan i alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan l alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan k alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan m alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan m alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan n alakohta

                  —

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan o alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan p alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan p alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan j alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan ensimmäisen kohdan q alakohta

                  3 artiklan 6 alakohdan n alakohta

                  3 artiklan kuudennen luetelmakohdan toinen kohta

                  2 artiklan toinen kohta

                  4 ja 5 artikla

                  4 ja 5 artikla

                  6 artiklan 1 kohta

                  6 artiklan ensimmäinen kohta

                  6 artiklan 2 kohta

                  6 artiklan toinen kohta

                  7 artiklan 1 ja 2 kohta

                  7 artiklan 1 ja 2 kohta

                  7 artiklan 3 kohta

                  7 artiklan 3 kohdan ensimmäinen kohta

                  7 artiklan 4 kohta

                  7 artiklan 3 kohdan toinen kohta

                  7 artiklan 5 kohta

                  7 artiklan 4 kohta

                  8 artiklan 1 kohta

                  8 artiklan ensimmäinen kohta

                  8 artiklan 2 kohdan ensimmäinen, toinen ja kolmas kohta

                  8 artiklan toinen, kolmas ja neljäs kohta

                  9–19 artikla

                  9–19 artikla

                  20 artiklan 1 ja 2 kohta

                  20 artiklan 1 ja 2 kohta

                  20 artiklan 3 kohta

                  —

                  21, 22 ja 23 artikla

                  21, 22 ja 23 artikla

                  24 artikla

                  —

                  25 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäinen ja toinen virke

                  24 artiklan ensimmäinen ja toinen kohta

                  25 artiklan toisen kohdan ensimmäinen ja toinen virke

                  24 artiklan toinen ja kolmas kohta

                  26 artikla

                  27 artikla

                  —

                  Liite I

                  —

                  Liite II