title: Neuvoston Direktiivi (EU) 2020/284, annettu 18 päivänä helmikuuta 2020, direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta tiettyjen maksupalveluntarjoajia koskevien vaatimusten käyttöön ottamiseksi

text:
                  2.3.2020

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 62/7

         NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2020/284,
         annettu 18 päivänä helmikuuta 2020,
         direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta tiettyjen maksupalveluntarjoajia koskevien vaatimusten käyttöön ottamiseksi
         EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
         ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan,
         ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
         sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
         ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
         ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
         noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä,
         sekä katsoo seuraavaa:

                     (1)

                     Neuvoston direktiivissä 2006/112/EY (3) säädetään verovelvollisia koskevista yleisistä arvonlisäveron (alv) kirjanpitovelvoitteista.

                     (2)

                     Sähköisen kaupankäynnin, jäljempänä ’verkkokauppa’, kasvu helpottaa rajatylittävää tavaroiden ja palvelujen myyntiä loppukuluttajille jäsenvaltioissa. Siinä yhteydessä rajatylittävällä verkkokaupalla tarkoitetaan sellaista tavaroiden luovuttamista ja palvelujen suorittamista, jonka osalta arvonlisävero on maksettava yhdessä jäsenvaltiossa mutta luovuttaja tai suorittaja on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan. Petollista toimintaa harjoittavat yritykset käyttävät kuitenkin hyväkseen verkkokaupan mahdollisuuksia saadakseen epäoikeudenmukaista markkinaetua kiertämällä arvonlisäverovelvoitteitaan. Kun sovelletaan määräpaikassa tapahtuvan verotuksen periaatetta ja koska kuluttajilla ei ole kirjanpitovelvoitteita, kulutusjäsenvaltiot tarvitsevat asianmukaiset välineet tällaista petollista toimintaa harjoittavien yritysten havaitsemiseksi ja valvomiseksi. On tärkeää torjua rajatylittäviä arvonlisäveropetoksia, jotka johtuvat joidenkin rajatylittävää verkkokauppaa harjoittavien yritysten petollisesta toiminnasta.

                     (3)

                     Suurin osa kuluttajien unionissa tekemiin verkko-ostoksiin liittyvistä maksuista suoritetaan maksupalveluntarjoajien kautta. Maksupalveluntarjoajalla on maksupalvelujen tarjoamiseksi hallussaan tiettyjä tietoja, joiden avulla voidaan tunnistaa maksun vastaanottaja tai maksunsaaja, yksityiskohtaisia tietoja maksun ajankohdasta, määrästä ja alkuperäjäsenvaltiosta sekä siitä, käynnistettiinkö maksu kauppiaan fyysisissä tiloissa. Kyseiset yksityiskohtaiset tiedot ovat erityisen tärkeitä rajatylittävässä maksussa, jossa maksaja sijaitsee yhdessä jäsenvaltiossa ja maksunsaaja toisessa jäsenvaltiossa, kolmannella alueella tai kolmannessa maassa. Tällaiset tiedot ovat tarpeen, jotta jäsenvaltioiden veroviranomaiset, jäljempänä ’veroviranomaiset’, voivat hoitaa perustehtävänsä eli tunnistaa petollista toimintaa harjoittavat yritykset ja valvoa arvonlisäverovelvoitteita. Sen vuoksi on tarpeen, että maksupalveluntarjoajat antavat kyseiset tiedot veroviranomaisten saataville, jotta ne voivat havaita ja torjua rajatylittäviä arvonlisäveropetoksia.

                     (4)

                     Arvonlisäveropetosten torjumiseksi on tärkeää vaatia maksupalveluntarjoajia pitämään riittävän yksityiskohtaista kirjaa ja ilmoittamaan tietyistä maksajan ja maksunsaajan sijainnin perusteella rajatylittäviksi määritettävistä maksuista. Sen vuoksi on tarpeen määritellä maksajan sijainnin ja maksunsaajan sijainnin käsitteet sekä keinot kyseisten sijaintien tunnistamiseksi. Maksajan ja maksunsaajan sijainnin perusteella syntyvien kirjaamis- ja ilmoittamisvelvoitteiden olisi koskettava ainoastaan unioniin sijoittautuneita maksupalveluntarjoajia, ja kyseiset velvoitteet eivät saisi rajoittaa direktiivissä 2006/112/EY ja neuvoston täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 282/2011 (4) säädettyjen sääntöjen soveltamista verollisen liiketoimen paikan osalta.

                     (5)

                     Maksupalveluntarjoajat voivat hallussaan jo olevien tietojen perusteella määrittää ja antaa tarjoamiensa maksupalvelujen osalta maksunsaajan ja maksajan sijainnin käyttämällä maksajan tai maksunsaajan maksutilin tunnistetta tai jotain muuta tunnistetta, joka yksiselitteisesti yksilöi maksajan tai maksunsaajan ja antaa heidän sijaintinsa. Mikäli tällaisia tunnisteita ei ole saatavilla, maksajan tai maksunsaajan sijainti olisi määritettävä maksajan tai maksunsaajan puolesta toimivan maksupalveluntarjoajan tunnistekoodin avulla, jos varat siirretään maksunsaajalle ilman maksajan nimissä avattua maksutiliä, jos varoja ei suoriteta maksunsaajan maksutilille tai jos maksajalla tai maksunsaajalla ei ole muuta tunnistetta.

                     (6)

                     Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (5) mukaisesti on tärkeää, että maksupalveluntarjoajan velvoite säilyttää ja antaa rajatylittävää maksua koskevia tietoja on oikeasuhteinen ja että se rajoittuu siihen, mikä on tarpeen jäsenvaltioille arvonlisäveropetosten torjumiseksi. Lisäksi maksajasta olisi säilytettävä ainoastaan maksajan sijaintia koskeva tieto. Maksunsaajaa ja maksua koskevien tietojen osalta maksupalveluntarjoajilta olisi edellytettävä ainoastaan, että ne säilyttävät ja ilmoittavat veroviranomaisille tietoja, joita kyseiset viranomaiset tarvitsevat havaitakseen mahdolliset petoksentekijät ja tehdäkseen verotarkastuksia. Maksupalveluntarjoajia olisi sen vuoksi vaadittava säilyttämään tietoja ainoastaan niistä rajatylittävistä maksuista, jotka todennäköisesti osoittavat taloudellista toimintaa. Ottamalla käyttöön enimmäismäärä, joka perustuu maksunsaajan kalenterivuoden neljänneksen aikana saamien maksujen määrään, voidaan saada käsitys siitä, onko kyseiset maksut suoritettu osana taloudellista toimintaa eikä muista kuin kaupallisista syistä. Maksupalveluntarjoajan tietojen kirjaamis- ja ilmoitusvelvoitteet syntyisivät silloin, kun tällainen enimmäismäärä saavutetaan.

                     (7)

                     Yhteen maksajalta maksunsaajalle tapahtuvaan maksuun saattaa olla osallisena useita maksupalveluntarjoajia. Kyseinen yksittäinen maksu voi johtaa useisiin varainsiirtoihin eri maksupalvelujen tarjoajien välillä. Kaikilla tiettyyn maksuun osallistuvilla maksupalveluntarjoajilla on tarpeen olla tietojen kirjaamis- ja ilmoitusvelvoitteet, ellei sovelleta erityistä soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä. Kyseisten tietojen ja ilmoitusten olisi sisällettävä tietoja maksusta alkuperäiseltä maksajalta lopulliselle maksunsaajalle eikä maksupalveluntarjoajien välisistä välivaiheen varainsiirroista.

                     (8)

                     Tietojen kirjaamis- ja ilmoitusvelvoitteita olisi sovellettava myös tapauksissa, joissa maksupalveluntarjoaja vastaanottaa varoja tai maksutapahtumia maksunsaajan puolesta eikä pelkästään silloin, kun maksupalveluntarjoaja siirtää varoja tai myöntää maksuvälineitä maksunsaajalle.

                     (9)

                     Tässä direktiivissä säädettyjä velvoitteita ei olisi sovellettava maksupalveluntarjoajiin, jotka eivät kuulu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2366 (6) soveltamisalaan. Maksajan maksupalveluntarjoajat olisi sen vuoksi velvoitettava pitämään kirjaa ja ilmoittamaan rajatylittävistä maksuista silloin, kun maksunsaajan maksupalveluntarjoajat eivät sijaitse jäsenvaltiossa. Sitä vastoin ja jotta tietojen kirjaamis- ja ilmoitusvelvoitteet olisivat oikeasuhteisia, ainoastaan maksunsaajan maksupalveluntarjoajien olisi pidettävä kirjaa silloin, kun sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoajat sijaitsevat jäsenvaltiossa. Tietojen kirjaamis- ja ilmoitusvelvoitteita sovellettaessa maksupalveluntarjoajan olisi katsottava sijaitsevan jäsenvaltiossa, jos sen BIC-koodi tai yksilöllinen tunniste viittaa kyseiseen jäsenvaltioon.

                     (10)

                     Koska tietoja on runsaasti ja ne ovat henkilötietojen suojan kannalta arkaluonteisia, on tarpeen ja oikeasuhteista, että maksupalveluntarjoajat pitävät kirjaa rajatylittävistä maksuista kolmen kalenterivuoden ajan, jotta voidaan auttaa jäsenvaltioita torjumaan arvonlisäveropetoksia ja havaitsemaan petoksentekijät. Kyseinen ajanjakso antaa jäsenvaltioille riittävästi aikaa suorittaa tarkastukset tehokkaasti ja tutkia epäiltyjä arvonlisäveropetoksia tai havaita arvonlisäveropetokset.

                     (11)

                     Jäsenvaltioiden olisi kerättävä ja vaihdettava maksupalveluntarjoajien säilyttämiä tietoja noudattaen neuvoston asetusta (EU) N:o 904/2010 (7), jossa vahvistetaan säännöt hallinnolliselle yhteistyölle ja tietojenvaihdolle arvonlisäveropetosten torjumiseksi.

                     (12)

                     Arvonlisäveropetokset ovat yhteinen ongelma kaikille jäsenvaltioille, mutta yksittäisillä jäsenvaltioilla ei ole tarvittavia tietoja sen varmistamiseksi, että rajatylittävää verkkokauppaa koskevia arvonlisäverosääntöjä sovelletaan asianmukaisesti, tai rajatylittävään verkkokauppaan liittyvien arvonlisäveropetosten torjumiseksi. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on arvonlisäveropetosten torjunta, jos asialla on rajatylittävä ulottuvuus, ja johtuen tarpeesta saada tietoa muista jäsenvaltioista, vaan tavoite voidaan toimen laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

                     (13)

                     Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti oikeus henkilötietojen suojaan. Ainoastaan veroviranomaisten petostentorjunta-asiantuntijoiden olisi voitava käsitellä tämän direktiivin mukaisesti säilytettäviä ja annettavia maksutietoja, ja vain siinä määrin kuin on oikeasuhteista ja välttämätöntä tämän direktiivin tavoitteen eli arvonlisäveropetosten torjunnan saavuttamiseksi. Tässä direktiivissä noudetaan myös asetuksessa (EU) 2016/679 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2018/1725 (8) vahvistettuja sääntöjä.

                     (14)

                     Euroopan tietosuojavaltuutettua on kuultu asetuksen (EU) 2018/1725 42 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja hän on antanut lausunnon 14 päivänä maaliskuuta 2019 (9).

                     (15)

                     Direktiivi 2006/112/EY olisi sen vuoksi muutettava tämän mukaisesti,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

            1 artikla
            Direktiivin 2006/112/EY XI osastossa olevaan 4 lukuun lisätään jakso seuraavasti:

               "
                     2 a jakso

                     Maksupalveluntarjoajien yleiset velvoitteet

                  243 a artikla
                  Tässä jaksossa tarkoitetaan:

                              1)

                              ’maksupalveluntarjoajalla’ Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2366 (*1) 1 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa lueteltuja maksupalveluntarjoajien ryhmiä tai luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, johon sovelletaan mainitun direktiivin 32 artiklan mukaista poikkeusta;

                              2)

                              ’maksupalvelulla’ direktiivin (EU) 2015/2366 liitteessä I olevassa 3–6 kohdassa tarkoitettua liiketoimintaa;

                              3)

                              ’maksulla’ direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 5 alakohdassa määriteltyä ’maksutapahtumaa’ tai mainitun direktiivin 4 artiklan 22 kohdassa määriteltyä ’rahansiirtoa’ lukuun ottamatta mainitun direktiivin 3 artiklassa säädettyjä soveltamisalan ulkopuolelle jättämisiä;

                              4)

                              ’maksajalla’ direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 8 alakohdassa määriteltyä ’maksajaa’;

                              5)

                              ’maksunsaajalla’ direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 9 alakohdassa määriteltyä ’maksunsaajaa’;

                              6)

                              ’kotijäsenvaltiolla’ direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 1 alakohdassa määriteltyä ’kotijäsenvaltiota’;

                              7)

                              ’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 2 alakohdassa määriteltyä ’vastaanottavaa jäsenvaltiota’;

                              8)

                              ’maksutilillä’ direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 12 alakohdassa määriteltyä ’maksutiliä’;

                              9)

                              ’IBAN-tilinumerolla’ Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 260/2012 (*2) 2 artiklan 15 alakohdassa määriteltyä ’IBAN-tilinumeroa’;

                              10)

                              ’BIC-koodilla’ asetuksen (EU) N:o 260/2012 2 artiklan 16 alakohdassa määriteltyä ’BIC-koodia’.

                  243 b artikla

                     1.   Jäsenvaltioiden on arvonlisäveropetosten torjuntaa koskevan tavoitteen saavuttamiseksi vaadittava, että maksupalveluntarjoajat säilyttävät kunakin kalenterivuoden neljänneksenä tarjoamiensa maksupalvelujen osalta maksunsaajista ja maksuista riittävän yksityiskohtaiset tiedot, jotta jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat valvoa sellaisia tavaroiden luovutuksia ja palvelujen suorituksia, joiden katsotaan V osaston mukaisesti tapahtuvan jäsenvaltiossa.
                     Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua vaatimusta sovelletaan ainoastaan rajatylittävien maksujen osalta tarjottuihin maksupalveluihin. Maksua pidetään rajatylittävänä maksuna, jos maksaja sijaitsee yhdessä jäsenvaltiossa ja maksunsaaja toisessa jäsenvaltiossa, kolmannella alueella tai kolmannessa maassa.

                     2.   Maksupalveluntarjoajiin 1 kohdan mukaisesti sovellettavaa vaatimusta sovelletaan, jos maksupalveluntarjoaja tarjoaa kalenterivuosineljänneksen aikana samalle maksunsaajalle maksupalveluja yli 25:n rajatylittävän maksun osalta.
                     Tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen rajatylittävien maksujen määrä lasketaan kunkin maksupalveluntarjoajan kussakin jäsenvaltiossa kunkin 243 c artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tunnisteen osalta tarjoamien maksupalvelujen perusteella. Jos maksupalveluntarjoajan tiedossa on, että maksunsaajalla on useita tunnisteita, laskenta suoritetaan maksunsaajakohtaisesti.

                     3.   Edellä 1 kohdassa säädettyä vaatimusta ei sovelleta maksajan maksupalveluntarjoajien tarjoamiin maksupalveluihin minkään sellaisen maksun osalta, jossa vähintään yksi maksunsaajan maksupalveluntarjoajista sijaitsee jäsenvaltiossa kyseisen maksupalveluntarjoajan BIC-koodin tai sellaisen muun tunnistekoodin perusteella, joka yksiselitteisesti yksilöi maksupalveluntarjoajan ja sen sijainnin. Maksajan maksupalveluntarjoajien on kuitenkin sisällytettävä kyseiset maksupalvelut 2 kohdassa tarkoitettuun laskelmaan.

                     4.   Jos 1 kohdassa säädettyä vaatimusta sovelletaan maksupalveluntarjoajiin,

                                 a)

                                 maksupalveluntarjoajan on säilytettävä tiedot sähköisessä muodossa kolmen kalenterivuoden ajan sen kalenterivuoden päättymisestä, jona maksu on päivätty;

                                 b)

                                 tiedot on asetuksen (EU) N:o 904/2010 24 b artiklan mukaisesti annettava maksupalveluntarjoajan kotijäsenvaltion saataville tai vastaanottavan jäsenvaltion saataville, jos maksupalveluntarjoaja tarjoaa maksupalveluita muissa jäsenvaltioissa kuin kotijäsenvaltiossa.

                  243 c artikla

                     1.   Edellä olevan 243 b artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi ja rajoittamatta V osaston säännösten soveltamista maksajan katsotaan sijaitsevan jäsenvaltiossa, joka vastaa

                                 a)

                                 maksajan maksutilin IBAN-tilinumeroa tai muuta tunnistetta, joka yksiselitteisesti yksilöi maksajan ja antaa hänen sijaintinsa, tai, jos tällaisia tunnisteita ei ole,

                                 b)

                                 BIC-koodia tai muuta tunnistekoodia, joka yksiselitteisesti yksilöi maksajan puolesta toimivan maksupalveluntarjoajan ja antaa sen sijainnin.

                     2.   Edellä olevan 243 b artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi maksunsaajan katsotaan sijaitsevan jäsenvaltiossa, kolmannella alueella tai kolmannessa maassa, joka vastaa

                                 a)

                                 maksunsaajan maksutilin IBAN-tilinumeroa tai muuta tunnistetta, joka yksiselitteisesti yksilöi maksunsaajan ja antaa hänen sijaintinsa, tai, jos tällaisia tunnisteita ei ole,

                                 b)

                                 BIC-koodia tai muuta tunnistekoodia, joka yksiselitteisesti yksilöi maksunsaajan puolesta toimivan maksupalveluntarjoajan ja antaa sen sijainnin.

                  243 d artikla

                     1.   Maksupalveluntarjoajien 243 b artiklan mukaisesti säilyttämiin tietoihin on sisällyttävä seuraavat:

                                 a)

                                 BIC-koodi tai muu tunnistekoodi, joka yksiselitteisesti yksilöi maksupalveluntarjoajan;

                                 b)

                                 maksunsaajan nimi tai toiminimi, sellaisena kuin se on maksupalveluntarjoajan tiedoissa;

                                 c)

                                 mikäli saatavilla, mikä tahansa maksunsaajan arvonlisäverotunniste tai muu kansallinen veronumero;

                                 d)

                                 IBAN-tilinumero, tai jos sitä ei ole saatavilla, muu tunniste, joka yksiselitteisesti yksilöi maksunsaajan ja antaa hänen sijaintinsa;

                                 e)

                                 BIC-koodi tai muu tunnistekoodi, joka yksiselitteisesti yksilöi maksunsaajan puolesta toimivan maksupalveluntarjoajan ja antaa sen sijainnin, jos maksunsaaja ottaa vastaan varoja ilman maksutiliä;

                                 f)

                                 mikäli saatavilla, maksunsaajan osoite, sellaisena kuin se on maksupalveluntarjoajan tiedoissa;

                                 g)

                                 edellä 243 b artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja rajatylittäviä maksuja koskevat tiedot;

                                 h)

                                 edellä g alakohdassa tarkoitettujen rajatylittävien maksujen tunnistettuja maksunpalautuksia koskevat tiedot.

                     2.   Edellä 1 kohdan g ja h alakohdassa tarkoitettuihin tietoihin on sisällyttävä seuraavat:

                                 a)

                                 maksun tai maksunpalautuksen päivämäärä ja kellonaika;

                                 b)

                                 maksun tai maksunpalautuksen määrä ja valuutta;

                                 c)

                                 tapauksen mukaan maksunsaajan vastaanottaman tai hänen puolestaan vastaanotetun maksun alkuperäjäsenvaltio tai palautuksen määräpaikkana oleva jäsenvaltio sekä tiedot, joita on käytetty maksun tai maksunpalautuksen alkuperän tai määräpaikan määrittämiseen 243 c artiklan mukaisesti;

                                 d)

                                 viite, joka yksiselitteisesti yksilöi maksun;

                                 e)

                                 tapauksen mukaan tieto siitä, että maksu on käynnistetty kauppiaan fyysisissä tiloissa."

            2 artikla

               1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2023. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
               Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2024.
               Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

               2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

            3 artikla
            Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

            4 artikla
            Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

            Tehty Brysselissä 18 päivänä helmikuuta 2020.

                  Neuvoston puolesta

                  Puheenjohtaja

               Z. MARIĆ

            (1)  Lausunto annettu 17 päivänä joulukuuta 2019 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

            (2)  EUVL C 240, 16.7.2019, s. 33.

            (3)  Neuvoston direktiivi 2006/112/EY, annettu 28 päivänä marraskuuta 2006, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä (EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1).

            (4)  Neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 282/2011, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2011, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY täytäntöönpanotoimenpiteistä (EUVL L 77, 23.3.2011, s. 1).

            (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/679, annettu 27 päivänä huhtikuuta 2016, luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL L 119, 4.5.2016, s. 1).

            (6)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/2366, annettu 25 päivänä marraskuuta 2015, maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta (EUVL L 337, 23.12.2015, s. 35).

            (7)  Neuvoston asetus (EU) N:o 904/2010, annettu 7 päivänä lokakuuta 2010, hallinnollisesta yhteistyöstä ja petosten torjunnasta arvonlisäverotuksen alalla (EUVL L 268, 12.10.2010, s. 1).

            (8)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2018/1725, annettu 23 päivänä lokakuuta 2018, luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta (EUVL L 295, 21.11.2018, s. 39).

            (9)  EUVL C 140, 16.4.2019, s. 4.


title: Neuvoston Direktiivi (EU) 2020/285, annettu 18 päivänä helmikuuta 2020, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta pienten yritysten erityisjärjestelmän osalta ja asetuksen (EU) N:o 904/2010 muuttamisesta pienten yritysten erityisjärjestelmän asianmukaisen soveltamisen valvomiseksi tehtävän hallinnollisen yhteistyön ja tietojenvaihdon osalta

text:
                  2.3.2020

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 62/13

         NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2020/285,
         annettu 18 päivänä helmikuuta 2020,
         yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta pienten yritysten erityisjärjestelmän osalta ja asetuksen (EU) N:o 904/2010 muuttamisesta pienten yritysten erityisjärjestelmän asianmukaisen soveltamisen valvomiseksi tehtävän hallinnollisen yhteistyön ja tietojenvaihdon osalta
         EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
         ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan,
         ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
         sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
         ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnot (1),
         ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
         noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä,
         sekä katsoo seuraavaa:

                     (1)

                     Neuvoston direktiivissä 2006/112/EY (3) säädetään, että jäsenvaltiot voivat edelleen soveltaa erityisjärjestelmiään pienyrityksiin yhteisten säännösten mukaisesti ja pyrkien laajempaan yhdenmukaisuuteen. Kyseiset säännökset ovat kuitenkin vanhentuneita, eikä niillä vähennetä pienyrityksille säännösten noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta, koska ne on laadittu yhteistä arvonlisäverojärjestelmää varten, joka perustuu verotukseen alkuperäjäsenvaltiossa.

                     (2)

                     Komissio ilmoitti arvonlisäveroa koskevassa toimintasuunnitelmassaan kattavasta pienyrityksiä koskevasta yksinkertaistamispaketista, jolla pyritään vähentämään pienyritysten hallinnollista rasitusta ja luomaan verotusympäristö, jolla edistetään pienyritysten kasvua ja rajatylittävän kaupan kehitystä. Yksinkertaistamispaketti edellyttää pienten yritysten erityisjärjestelmän uudelleentarkastelua, kuten arvonlisäveroa koskevan toimintasuunnitelman jatkotoimista annetussa tiedonannossa todetaan. Sen vuoksi pienten yritysten erityisjärjestelmän uudelleentarkastelu on tärkeä osa arvonlisäveroa koskevassa toimintasuunnitelmassa esitettyä uudistuspakettia.

                     (3)

                     Jotta säännösten noudattamisesta verosta vapautetuille pienyrityksille aiheutuvaan kohtuuttomaan rasitukseen voidaan puuttua, myös näiden pienyritysten olisi voitava soveltaa tiettyjä yksinkertaistamistoimenpiteitä.

                     (4)

                     Pienten yritysten erityisjärjestelmässä on tällä hetkellä mahdollista myöntää verovapautus ainoastaan yrityksille, jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on maksettava. Tällä on kielteinen vaikutus kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautumattomien yritysten kilpailuun sisämarkkinoilla. Tämän ratkaisemiseksi ja kilpailun edelleen vääristymisen välttämiseksi pienyritysten, jotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, jossa arvonlisävero on maksettava, olisi myös voitava hyödyntää verovapautusta.

                     (5)

                     Jos verovelvolliseen sovelletaan tavanomaista arvonlisäverojärjestelmää sen sijoittautumisjäsenvaltiossa mutta se hyödyntää pienyritysten vapautusta arvonlisäverosta jossakin toisessa jäsenvaltiossa, tuotantopanoksista maksetun veron vähennyksissä olisi otettava huomioon verovelvollisen verolliset luovutukset ja suoritukset. Näin ollen jos tällaiset verovelvolliset hankkivat sijoittautumisjäsenvaltiossaan tuotantopanoksia, jotka liittyvät muissa jäsenvaltioissa verovapaisiin luovutuksiin ja suorituksiin, tuotantopanoksiin sisältyvää arvonlisäveroa ei olisi voitava vähentää.

                     (6)

                     Pienyritykset voivat hyödyntää verovapautusta vain, jos niiden vuosittainen liikevaihto alittaa sen jäsenvaltion soveltaman raja-arvon, jossa arvonlisävero on maksettava. Jäsenvaltioiden olisi raja-arvoaan määrittäessään noudatettava direktiivissä 2006/112/EY säädettyjä, raja-arvoja koskevia sääntöjä. Kyseiset säännöt, joista useimmat on otettu käyttöön vuonna 1977, eivät ole enää sopivia.

                     (7)

                     Asioiden yksinkertaistamiseksi monilla jäsenvaltioilla on lupa soveltaa tilapäisesti raja-arvoa, joka on korkeampi kuin direktiivin nojalla 2006/112/EY on sallittu. Koska ei ole asianmukaista jatkaa yleisten sääntöjen muuttamista poikkeuksina myönnettyjä toimenpiteitä soveltaen, raja-arvoja koskevat säännöt olisi saatettava ajan tasalle.

                     (8)

                     Jäsenvaltioiden olisi voitava määrittää verovapautusta koskeva kansallinen raja-arvonsa tasolle, joka parhaiten vastaa niiden taloudellisia ja poliittisia olosuhteita, noudattaen tässä direktiivissä raja-arvolle säädettyä ylärajaa. Tässä yhteydessä olisi täsmennettävä, että jos jäsenvaltiot soveltavat eri raja-arvoja eri liiketoiminnan aloilla, tämän olisi perustuttava objektiivisiin perusteisiin. Jos verovelvollinen on oikeutettu hyödyntämään useita alakohtaisia raja-arvoja, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että verovelvollinen voi soveltaa vain yhtä näistä raja-arvoista. Niiden olisi varmistettava myös, että niiden raja-arvoissa ei tehdä eroa sijoittautuneiden ja sijoittautumattomien verovelvollisten välillä.

                     (9)

                     Vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo, jonka perusteella verovapautus myönnetään tässä direktiivissä säädetyssä erityisjärjestelmässä, muodostuu yksinomaan sellaisten tavaroiden luovutusten ja sellaisten palveluiden suoritusten yhteenlasketusta arvosta, jotka pienyritys on luovuttanut tai suorittanut jäsenvaltiossa, jossa verovapautus myönnetään. Kilpailu voi vääristyä, jos yritys, joka ei ole sijoittautunut kyseiseen jäsenvaltioon, voisi käyttää hyväkseen tällaista verovapautusta riippumatta sen liikevaihdosta muissa jäsenvaltioissa. Jotta voidaan vähentää tällaista kilpailun vääristymistä ja turvata verotulot, ainoastaan ne yritykset, joiden vuosittainen liikevaihto unionissa on tiettyä raja-arvoa alempi, olisivat oikeutettuja verovapautukseen jäsenvaltiossa, johon ne eivät ole sijoittautuneet. Yritysten, joiden liikevaihto ei ylitä niiden sijoittautumisjäsenvaltiossa kyseisen jäsenvaltion kansallista raja-arvoa, olisi voitava edelleen tehdä verovapaita luovutuksia ja suorituksia kyseisessä jäsenvaltiossa riippumatta niiden liikevaihdosta muissa jäsenvaltioissa, vaikka niiden kokonaisliikevaihto ylittäisi unionin tason raja-arvon.

                     (10)

                     Jotta voitaisiin valvoa tehokkaasti verovapautuksen soveltamista ja varmistaa, että jäsenvaltioilla on käytettävissään tarvittavat tiedot, verovelvolliset, jotka haluavat hyödyntää verovapautusta muussa jäsenvaltiossa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossaan, olisi velvoitettava ilmoittamaan tästä etukäteen sijoittautumisjäsenvaltiolleen. Asioiden yksinkertaistamiseksi ja säännösten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten vähentämiseksi tällaisilla verovelvollisilla olisi oltava yksilöllinen tunniste vain sijoittautumisjäsenvaltiossa. Kyseinen tunniste voi olla yksilöllinen arvonlisäverotunniste, mutta se ei ole välttämätöntä.

                     (11)

                     Jotta varmistetaan verovapautuksen asianmukainen toiminta ja valvonta sekä tietojen oikea-aikainen toimittaminen, verovapautusta muussa jäsenvaltiossa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossaan hyödyntävien verovelvollisten ilmoitusvelvoitteet olisi määriteltävä selkeästi. Tämän ansiosta sääntöjä noudattavat verovelvolliset pitäisi voida vapauttaa tällaisista velvoitteista ja rekisteröintivelvoitteesta muissa jäsenvaltioissa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossa. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava edellyttää, että jos tällaiset sijoittautumattomat verovelvolliset eivät noudata niille nimenomaisesti asetettuja ilmoitusvelvoitteita, niiden on täytettävä kansallisessa arvonlisäverolainsäädännössä asetetut arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröitymistä ja ilmoittamista koskevat yleiset velvoitteet.

                     (12)

                     Jotta voidaan välttää epäjohdonmukaisuudet sen jäsenvaltiokohtaisen vuosittaisen liikevaihdon laskennassa, jota käytetään verovapautuksen soveltamisen viitearvona, sekä unionin vuosittaisen liikevaihdon laskennassa, olisi määritettävä huomioon otettavat liikevaihdon osatekijät.

                     (13)

                     Sen estämiseksi, että pienyritysten verovapautusta koskevia sääntöjä kierrettäisiin, ja kyseisen vapautuksen tarkoituksen säilyttämiseksi verovelvollisen ei olisi voitava hyödyntää vapautusta, jos siinä asetettu kansallinen raja-arvo on ylittynyt edeltävänä kalenterivuonna, riippumatta siitä, onko verovelvollinen sijoittautunut vapautuksen myöntävään jäsenvaltioon. Samasta syystä verovapautuksen myöntävään jäsenvaltioon sijoittautumattoman verovelvollisen ei olisi voitava hyödyntää vapautusta, jos sen unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo on ylittynyt edeltävänä kalenterivuonna.

                     (14)

                     Jotta voidaan varmistaa, että pienyrityksen verovapautuksesta siirrytään verotukseen asteittaisesti, verovelvollisten olisi voitava jatkaa pienyrityksille myönnetyn verovapautuksen hyödyntämistä rajoitetun ajan, jos niiden liikevaihto ei ylitä kansallista, verovapautusta koskevaa raja-arvoa enemmällä kuin tietyllä prosenttiosuudella tästä raja-arvosta. Koska sovellettavien raja-arvojen taso voi vaihdella jäsenvaltioiden välillä, jäsenvaltioiden olisi voitava valita, kumpaa kahdesta ehdotetusta prosenttiosuudesta ne soveltavat, niin kauan kuin prosenttiosuuden soveltaminen ei aiheuta sitä, että verosta vapautetun verovelvollisen liikevaihto ylittää tietyn kiinteän määrän. Jos unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo ylittyy jonkin kalenterivuoden aikana, verovapautuksen soveltaminen on siitä lähtien lopetettava, jotta raja-arvo täyttäisi verotulojen turvaamista koskevan tehtävänsä.

                     (15)

                     Jos verovapautusta sovelletaan, sitä sijoittautumisjäsenvaltiossaan hyödyntävillä pienyrityksillä olisi vähintään oltava mahdollisuus osallistua arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröitymistä koskevaan menettelyyn tietyssä määräajassa. Jäsenvaltioiden olisi voitava pidentää kyseistä määräaikaa tietyissä tapauksissa, joissa tarvitaan perusteellisia tarkastuksia veropetosten tai veronkierron estämiseksi.

                     (16)

                     Verovapautusta sijoittautumisjäsenvaltiossaan hyödyntävillä pienyrityksillä olisi vähintään oltava mahdollisuus soveltaa yksinkertaistettuja ilmoitusvelvoitteita.

                     (17)

                     Arvonlisäverosta myönnettävän vapautuksen lisäksi erityisjärjestelmät mahdollistavat myös asteittaisen verohelpotuksen myöntämisen. Asteittainen verohelpotus on monimutkainen, eikä se juurikaan vähennä pienyrityksille säännösten noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta. Sen vuoksi tämä toimenpide olisi poistettava.

                     (18)

                     Jäsenvaltioiden olisi voitava antaa verovelvollisille oikeus valita, soveltavatko ne yleistä arvonlisäverojärjestelmää vai pienten yritysten erityisjärjestelmää. Jos verovelvollinen käyttää tätä oikeutta, on asianmukaista antaa jäsenvaltioiden vahvistaa kyseisen valinnan käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja edellytykset.

                     (19)

                     Tämän direktiivin ei olisi sisällettävä uusia rekisteröinti- tai ilmoitusvelvoitteita pienyrityksille, jotka hyödyntävät verovapautusta ainoastaan sijoittautumisjäsenvaltiossa.

                     (20)

                     Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta eli keventää pienyrityksille säännösten noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

                     (21)

                     Jäsenvaltiot ovat selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission yhteisen poliittisen lausuman (4) mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen toimenpiteistä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhden tai useamman asiakirjan, josta käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde. Tämän direktiivin osalta lainsäätäjä pitää tällaisten asiakirjojen toimittamista perusteltuna.

                     (22)

                     Jotta voidaan varmistaa, että direktiivissä 2006/112/EY vahvistettujen, pienten yritysten erityisjärjestelmää koskevien yksinkertaistamistoimenpiteiden soveltamista voidaan valvoa asianmukaisesti, neuvoston asetusta (EU) N:o 904/2010 (5) on muutettava siten, että jäsenvaltioiden asianomaisilla toimivaltaisilla viranomaisilla on automaattisesti pääsy pienyritysten arvonlisäverovapautusta hyödyntäviltä verovelvollisilta kerättyihin tietoihin.

                     (23)

                     Jotta pienten yritysten erityisjärjestelmää koskevat säännökset olisivat jokaisessa jäsenvaltioissa helposti pienyritysten saatavilla, kyseiset säännökset olisi julkaistava komission verkkosivustolla.

                     (24)

                     Alueiden komitea antoi lausunnon 10 päivänä lokakuuta 2018 (6).

                     (25)

                     Direktiivi 2006/112/EY ja asetus (EU) N:o 904/2010 olisi sen vuoksi muutettava tämän mukaisesti,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

            1 artikla
            Direktiivin 2006/112/EY muuttaminen
            Muutetaan direktiivi 2006/112/EY seuraavasti:

                        1)

                        Korvataan 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta seuraavasti:

                                    ”i)

                                    verovelvollinen tässä ominaisuudessaan tai oikeushenkilö, joka ei ole verovelvollinen, jos myyjä on verovelvollinen, joka toimii tässä ominaisuudessaan ja johon ei sovelleta 284 artiklassa säädettyä pienyritysten verovapautusta eikä 33 tai 36 artiklan säännöksiä;”

                        2)

                        Muutetaan 139 artikla seuraavasti:

                                    a)

                                    korvataan 1 kohdan ensimmäinen alakohta seuraavasti:
                                    ”Edellä 138 artiklan 1 kohdassa säädettyä vapautusta ei sovelleta sellaisten verovelvollisten suorittamiin tavaroiden luovutuksiin, joihin sovelletaan 284 artiklassa säädettyä pienyritysten verovapautusta jäsenvaltiossa, jossa tavaroiden luovutus tapahtuu.”;

                                    b)

                                    korvataan 2 kohta seuraavasti:

                                       ”2.   Edellä 138 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä vapautusta ei sovelleta sellaisten verovelvollisten suorittamiin valmisteveron alaisten tuotteiden luovutuksiin, joihin sovelletaan 284 artiklassa säädettyä pienyritysten verovapautusta jäsenvaltiossa, jossa tavaroiden luovutus tapahtuu.”

                        3)

                        Muutetaan 167 a artikla seuraavasti:

                                    a)

                                    korvataan toinen kohta seuraavasti:
                                    ”Ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua valinnaista järjestelmää soveltavien jäsenvaltioiden on asetettava verovelvollisille, jotka käyttävät kyseistä järjestelmää niiden alueella, raja-arvo, joka perustuu 288 artiklan mukaisesti laskettuun verovelvollisen vuosittaiseen liikevaihtoon. Tämä raja-arvo voi olla enintään 2 000 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana.”;

                                    b)

                                    kumotaan kolmas kohta.

                        4)

                        Korvataan 169 artiklan a alakohta seuraavasti:

                                    ”a)

                                    verovelvollisen 9 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuun taloudelliseen toimintaan kuuluviin muihin kuin 284 artiklan nojalla verovapaisiin liiketoimiin, jotka suoritetaan sen jäsenvaltion ulkopuolella, jossa kyseinen vero on maksettava tai maksettu, ja jotka olisivat oikeuttaneet vähennykseen, jos ne olisi suoritettu kyseisessä jäsenvaltiossa;”

                        5)

                        Lisätään 220 a artiklan 1 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                    ”c)

                                    kun verovelvollinen hyödyntää 284 artiklassa säädettyä pienyritysten verovapautusta.”

                        6)

                        Korvataan 270 artiklan a alakohta seuraavasti:

                                    ”a)

                                    verovelvollisen suorittamien tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten vuosittainen arvonlisäveroton kokonaisarvo ylittää enintään 35 000 eurolla tai sen vasta-arvolla kansallisena valuuttana sen vuosittaisen liikevaihdon määrän, jota käytetään viitearvona verovelvollisille, joihin sovelletaan 284 artiklassa säädettyä pienyritysten verovapautusta;”

                        7)

                        Kumotaan 272 artiklan 1 kohdan d alakohta.

                        8)

                        Lisätään XII osaston 1 lukuun jakso seuraavasti:
                        ”–1 jakso

                              Määritelmät

                           280 a artikla
                           Tässä luvussa tarkoitetaan:

                                       1)

                                       ’vuosittaisella liikevaihdolla jäsenvaltiossa’ verovelvollisen kyseisessä jäsenvaltiossa kalenterivuoden aikana suorittamien tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten vuosittaista arvonlisäverotonta kokonaisarvoa;

                                       2)

                                       ’vuosittaisella liikevaihdolla unionissa’ verovelvollisen yhteisön alueella kalenterivuoden aikana suorittamien tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten vuosittaista arvonlisäverotonta kokonaisarvoa.”

                        9)

                        Korvataan XII osaston 1 luvun 2 jakson otsikko seuraavasti:
                        ”Verovapautukset”

                        10)

                        Korvataan 282 artikla seuraavasti:

                           ”282 artikla

                           Tässä jaksossa säädettyjä verovapautuksia sovelletaan pienyritysten suorittamiin tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin.”

                        11)

                        Kumotaan 283 artiklan 1 kohdan c alakohta.

                        12)

                        Korvataan 284 artikla seuraavasti:

                           ”284 artikla

                              1.   Jäsenvaltiot voivat myöntää verovapautuksen sellaisten niiden alueelle sijoittautuneiden verovelvollisten kyseisellä alueella suorittamille tavaroiden luovutuksille ja palvelujen suorituksille, joiden tällaisten luovutusten ja suoritusten vuosittainen liikevaihto jäsenvaltiossa ei ylitä kyseisten jäsenvaltioiden tämän vapautuksen soveltamiseksi vahvistamaa raja-arvoa. Kyseinen raja-arvo voi olla enintään 85 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana.
                              Jäsenvaltiot voivat asettaa eri raja-arvoja liiketoiminnan eri aloille objektiivisten perusteiden perusteella. Mikään kyseisistä raja-arvoista ei kuitenkaan saa olla suurempi kuin 85 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana.
                              Jäsenvaltioiden on varmistettava, että verovelvollinen, joka on oikeutettu hyödyntämään useita alakohtaisia raja-arvoja, voi käyttää vain yhtä kyseisistä raja-arvoista.
                              Jäsenvaltion asettamissa raja-arvoissa ei saa tehdä eroa kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden ja sijoittautumattomien verovelvollisten välillä.

                              2.   Jäsenvaltioiden, jotka ovat 1 kohdan nojalla ottaneet käyttöön verovapautuksen, on myönnettävä verovapautus myös sellaisten verovelvollisten niiden omalla alueella suorittamille tavaroiden luovutuksille ja palvelujen suorituksille, jotka ovat sijoittautuneet toiseen jäsenvaltioon, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

                                          a)

                                          kyseisen verovelvollisen vuosittainen liikevaihto unionissa on enintään 100 000 euroa;

                                          b)

                                          verovelvollisen luovutusten ja suoritusten arvo jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoittautunut, ei ylitä kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavaa raja-arvoa, joka koskee verovapautuksen myöntämistä kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille verovelvollisille.

                              3.   Sen estämättä, mitä 292 b artiklassa säädetään, jotta verovelvollinen voi hyödyntää verovapautusta jäsenvaltiossa, johon kyseinen verovelvollinen ei ole sijoittautunut, verovelvollisen on

                                          a)

                                          annettava ennakkoilmoitus sijoittautumisjäsenvaltiolleen; ja

                                          b)

                                          oltava tunnistettu verovapautuksen soveltamiseksi yksilöllisellä tunnisteella vain sijoittautumisjäsenvaltiossa.

                                    Jäsenvaltiot voivat käyttää yksilöllistä arvonlisäverotunnistetta, joka on jo annettu verovelvolliselle verovelvollisen sisäisen järjestelmän mukaisten velvoitteiden täyttämiseksi, tai soveltaa arvonlisäverotunnisteen tai muun tunnisteen rakennetta ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettua tunnistamista varten.
                              Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetussa yksilöllisessä tunnisteessa on oltava pääte ”EX” tai pääte ”EX” on lisättävä kyseiseen tunnisteeseen.

                              4.   Verovelvollisen on ilmoitettava etukäteen sijoittautumisjäsenvaltiolle, ennakkoilmoitusta päivittämällä, muutoksista aiemmin 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti annettuihin tietoihin, mukaan lukien aikomus hyödyntää verovapautusta yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa kuin ennakkoilmoituksessa mainituissa jäsenvaltioissa ja päätöksestä lopettaa verovapautusjärjestelyn soveltaminen yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa, johon kyseinen verovelvollinen ei ole sijoittautunut.
                              Lopettaminen tulee voimaan verovelvollisen ilmoituksen vastaanottamista seuraavan kalenterivuosineljänneksen ensimmäisenä päivänä, tai jos tällainen ilmoitus vastaanotetaan kalenterivuosineljänneksen viimeisen kuukauden aikana, seuraavan kalenterivuosineljänneksen toisen kuukauden ensimmäisenä päivänä.

                              5.   Verovapautusta sovelletaan jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoittautunut ja jossa kyseinen verovelvollinen aikoo hyödyntää verovapautusta

                                          a)

                                          ennakkoilmoituksen perusteella, siitä päivästä jona sijoittautumisjäsenvaltio ilmoittaa verovelvolliselle yksilöllisen tunnisteen, tai

                                          b)

                                          ennakkoilmoituksen päivityksen perusteella, siitä päivästä jona sijoittautumisjäsenvaltio vahvistaa verovelvollisen tunnisteen verovelvollisen päivityksen johdosta.

                                    Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu päivä on viimeistään 35 työpäivää 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen tai ennakkoilmoituksen päivityksen vastaanottamisesta, lukuun ottamatta erityistapauksia, joissa jäsenvaltiot voivat tarvita lisäaikaa veropetosten tai veronkierron estämiseksi tarvittavien tarkastusten tekemiseen.

                              6.   Tässä artiklassa tarkoitettu vastaava kansallisena valuuttana ilmaistava määrä lasketaan soveltamalla Euroopan keskuspankin 18 päivänä tammikuuta 2018 julkaisemaa muuntokurssia.”

                        13)

                        Lisätään artiklat seuraavasti:

                           ”284 a artikla

                              1.   Edellä 284 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitetussa ennakkoilmoituksessa on oltava vähintään seuraavat tiedot:

                                          a)

                                          verovelvollisen nimi, toimiala, oikeudellinen muoto ja osoite;

                                          b)

                                             jäsenvaltio tai jäsenvaltiot, joissa verovelvollinen aikoo hyödyntää verovapautusta;

                                          c)

                                          edeltävän kalenterivuoden aikana verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltiossa ja kussakin muussa jäsenvaltiossa tehtyjen tavaroiden luovutusten ja/tai palvelujen suoritusten kokonaisarvo;

                                          d)

                                          kuluvan kalenterivuoden aikana ennen ilmoituksen antamista verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltiossa ja kussakin muussa jäsenvaltiossa tehtyjen tavaroiden luovutusten ja/tai palvelujen suoritusten kokonaisarvo.

                                    Tämän kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitetut tiedot on annettava kultakin edeltävältä kalenterivuodelta, joka kuuluu 288 a artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun kauteen sellaisen jäsenvaltion osalta, joka soveltaa siinä säädettyä vaihtoehtoa.

                              2.   Kun verovelvollinen ilmoittaa sijoittautumisjäsenvaltiolle 284 artiklan 4 kohdan mukaisesti aikovansa hyödyntää verovapautusta yhdessä tai useammassa muussa kuin ennakkoilmoituksessa mainitussa jäsenvaltiossa, verovelvollisen ei ole pakko antaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja siltä osin kuin kyseiset tiedot ovat jo sisältyneet aikaisemmin 284 b artiklan nojalla toimitettuihin ilmoituksiin.
                              Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa ennakkoilmoituksen päivityksessä on oltava 284 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu yksilöllinen tunniste.

                           284 b artikla

                              1.   Verovelvollisen, joka 284 artiklan 3 ja 4 kohdassa vahvistetun menettelyn mukaisesti hyödyntää 284 artiklan 1 kohdassa säädettyä verovapautusta jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoittautunut, on ilmoitettava sijoittautumisjäsenvaltioon kultakin kalenterivuosineljännekseltä seuraavat tiedot, mukaan lukien 284 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu yksilöllinen tunniste:

                                          a)

                                          kalenterivuosineljänneksen aikana sijoittautumisjäsenvaltiossa tehtyjen luovutusten ja suoritusten kokonaisarvo tai ”0”, jos luovutuksia tai suorituksia ei ole tehty;

                                          b)

                                          kalenterivuosineljänneksen aikana kussakin muussa jäsenvaltiossa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossa tehtyjen luovutusten ja suoritusten kokonaisarvo tai ”0”, jos luovutuksia tai suorituksia ei ole tehty.

                              2.   Verovelvollisen on annettava 1 kohdassa säädetyt tiedot kuukauden kuluessa kalenterivuosineljänneksen päättymisestä.

                              3.   Jos 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo ylittyy, verovelvollisen on ilmoitettava siitä sijoittautumisjäsenvaltiolle 15 työpäivän kuluessa. Verovelvollisen on samalla ilmoitettava 1 kohdassa tarkoitettujen luovutusten ja suoritusten arvo kuluvan kalenterivuosineljänneksen alusta siihen päivään, jona unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo ylittyi.

                           284 c artikla

                              1.   Edellä 284 a artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan ja 284 b artiklan 1 kohdan tarkoituksia varten sovelletaan seuraavaa:

                                          a)

                                          arvojen on koostuttava 288 artiklassa luetelluista määristä;

                                          b)

                                          arvot on annettava euromääräisinä;

                                          c)

                                          jos verovapautuksen myöntävä jäsenvaltio soveltaa 284 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja eri raja-arvoja, verovelvollisen on kyseisen jäsenvaltion osalta ilmoitettava suoritettujen tavaroiden luovutusten ja/tai palvelujen suoritusten kokonaisarvo erikseen kunkin raja-arvon osalta, joka voi olla sovellettavissa.

                                    Sovellettaessa ensimmäisen alakohdan b alakohtaa jäsenvaltiot, jotka eivät ole ottaneet käyttöön euroa, voivat vaatia, että arvot ilmoitetaan niiden kansallisessa valuutassa. Jos luovutukset tai suoritukset on tehty muina valuuttoina, verovelvollisen on käytettävä kalenterivuoden ensimmäisenä päivänä sovellettavaa muuntokurssia. Muuntamisessa on käytettävä Euroopan keskuspankin kyseiselle päivälle julkaisemaa muuntokurssia tai, jos kurssia ei ole julkaistu kyseisenä päivänä, on käytettävä seuraavana julkaisupäivänä julkaistua kurssia.

                              2.   Sijoittautumisjäsenvaltio voi vaatia, että 284 artiklan 3 ja 4 kohdassa ja 284 b artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut tiedot toimitetaan sähköisesti kyseisen jäsenvaltion vahvistamien edellytysten mukaisesti.

                           284 d artikla

                              1.   Verovelvollista, joka hyödyntää verovapautusta jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoittautunut, ei saa niiden luovutusten ja suoritusten osalta, joihin kyseisessä jäsenvaltiossa sovelletaan verovapautusta, velvoittaa:

                                          a)

                                          rekisteröitymään arvonlisäverovelvolliseksi 213 ja 214 artiklan nojalla;

                                          b)

                                          antamaan arvonlisäveroilmoitusta 250 artiklan nojalla.

                              2.   Verovelvollista, joka hyödyntää verovapautusta sijoittautumisjäsenvaltiossa ja missä tahansa jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoittautunut, ei saa niiden luovutusten ja suoritusten osalta, joihin sijoittautumisjäsenvaltiossa sovelletaan verovapautusta, velvoittaa antamaan arvonlisäveroilmoitusta 250 artiklan nojalla.

                              3.   Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, jos verovelvollinen ei noudata 284 b artiklassa vahvistettuja sääntöjä, jäsenvaltiot voivat edellyttää, että tällainen verovelvollinen täyttää arvonlisäverovelvoitteet, kuten tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut velvoitteet.

                           284 e artikla
                           Sijoittautumisjäsenvaltion on viipymättä joko poistettava käytöstä 284 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu tunniste tai, jos verovelvollinen jatkaa verovapautuksen hyödyntämistä yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa, mukautettava 284 artiklan 3 ja 4 kohdan nojalla saatuja tietoja asianomaisen jäsenvaltion tai useamman jäsenvaltion osalta seuraavissa tapauksissa:

                                       a)

                                       verovelvollisen ilmoittama tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten kokonaisarvo ylittää 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun määrän;

                                       b)

                                       verovapautuksen myöntävä jäsenvaltio on ilmoittanut, että verovelvollinen ei ole oikeutettu verovapautukseen tai verovapautuksen soveltaminen on loppunut kyseisessä jäsenvaltiossa;

                                       c)

                                       verovelvollinen on ilmoittanut päätöksestään lopettaa verovapautuksen soveltaminen; tai

                                       d)

                                       verovelvollinen on ilmoittanut tai muuten ilmenee, että verovelvollisen toiminta on päättynyt.”

                        14)

                        Kumotaan 285, 286 ja 287 artikla.

                        15)

                        Korvataan 288 artikla seuraavasti:

                           ”288 artikla

                              1.   Edellä 284 artiklassa säädetyn verovapautuksen soveltamisessa viitearvona käytettävä vuosittainen liikevaihto koostuu seuraavista arvonlisäverottomista määristä:

                                          a)

                                          tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten arvo siltä osin kuin niitä verotettaisiin, jos luovutusten ja suoritusten suorittaja olisi muu kuin verosta vapautettu verovelvollinen;

                                          b)

                                          sellaisten 110 tai 111 artiklan tai 125 artiklan 1 kohdan nojalla verosta vapautettujen liiketoimien arvo, joihin liittyy edeltävässä vaiheessa maksetun arvonlisäveron vähennysoikeus;

                                          c)

                                          edellä 146–149, 151, 152 ja 153 artiklan nojalla verosta vapautettujen liiketoimien arvo;

                                          d)

                                          edellä 138 artiklan nojalla verosta vapautettujen liiketoimien arvo siltä osin kuin kyseisessä artiklassa säädetty vapautus soveltuu;

                                          e)

                                          kiinteistöjä koskevien liiketoimien, 135 artiklan 1 kohdan b–g alakohdassa tarkoitettujen rahoitusliiketoimien sekä vakuutus- ja jälleenvakuutuspalvelujen arvo, jolleivät nämä liiketoimet ole luonteeltaan liitännäisiä.

                              2.   Verovelvollisen suorittamia aineellisten tai aineettomien tuotantohyödykkeiden luovutuksia ei oteta huomioon 1 kohdassa tarkoitettua liikevaihtoa laskettaessa.”

                        16)

                        Lisätään artikla seuraavasti:

                           ”288 a artikla

                              1.   Verovelvollinen ei saa hyödyntää 284 artiklan 1 kohdassa säädettyä jäsenvaltion myöntämää verovapautusta sellaisen kalenterivuoden aikana, jota edeltävänä kalenterivuonna kyseisen kohdan mukaisesti vahvistettu raja-arvo on ylittynyt, riippumatta siitä, onko verovelvollinen sijoittautunut kyseiseen jäsenvaltioon. Verovapautuksen myöntävä jäsenvaltio voi pidentää tätä määräaikaa kahteen kalenterivuoteen.
                              Jos 284 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu raja-arvo ylittyy kalenterivuoden aikana

                                          a)

                                          enintään 10 prosentilla, verovelvollisen on saatava edelleen hyödyntää 284 artiklan 1 kohdassa säädettyä verovapautusta kyseisen kalenterivuoden aikana;

                                          b)

                                          yli 10 prosentilla, 284 artiklan 1 kohdassa säädetyn verovapautuksen soveltaminen on lopetettava kyseisestä ajankohdasta alkaen.

                                    Sen estämättä, mitä toisen alakohdan a ja b alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat asettaa 25 prosentin kynnysarvon tai antaa verovelvolliselle mahdollisuuden hyödyntää edelleen 284 artiklan 1 kohdassa säädettyä verovapautusta ilman kynnysarvoa sinä kalenterivuonna, jona raja-arvo ylittyy. Tämän kynnysarvon tai mahdollisuuden soveltaminen ei kuitenkaan saa johtaa verovapautuksen myöntämiseen verovelvolliselle, jonka liikevaihto verovapautuksen myöntävässä jäsenvaltiossa on suurempi kuin 100 000 euroa.
                              Poiketen siitä, mitä toisessa ja kolmannessa alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat vahvistaa, että 284 artiklan 1 kohdassa säädetyn verovapautuksen soveltaminen lakkaa siitä ajankohdasta alkaen, jona kyseisen kohdan mukaisesti vahvistettu raja-arvo ylittyy.

                              2.   Verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut 284 artiklan 1 kohdassa säädetyn verovapautuksen myöntävään jäsenvaltioon, ei saa hyödyntää kyseistä verovapautusta, jos 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo on ylittynyt edeltävänä kalenterivuonna.
                              Silloin kun 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo ylittyy kalenterivuoden aikana, 284 artiklan 1 kohdassa säädetyn verovapautuksen soveltaminen sellaiseen verovelvolliseen, joka ei ole sijoittautunut kyseisen verovapautuksen myöntäneeseen jäsenvaltioon, on lopetettava kyseisestä ajankohdasta alkaen.

                              3.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettu vastaava kansallisena valuuttana ilmaistava määrä lasketaan soveltamalla Euroopan keskuspankin 18 päivänä tammikuuta 2018 julkaisemaa muuntokurssia.”

                        17)

                        Korvataan 290 artiklan toinen virke seuraavasti:
                        ”Jäsenvaltiot voivat vahvistaa kyseistä valintaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja edellytykset.”

                        18)

                        Kumotaan 291 ja 292 artikla.

                        19)

                        Lisätään XII osaston 1 lukuun jakso seuraavasti:
                        ”2 a jakso

                              Verosta vapautettuja pienyrityksiä koskevien velvollisuuksien yksinkertaistaminen

                           292 a artikla
                           Tässä jaksossa 'verosta vapautetulla pienyrityksellä' tarkoitetaan verovelvollista, joka hyödyntää verovapautusta siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonlisävero on maksettava, 284 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyn mukaisesti.

                           292 b artikla
                           Rajoittamatta 284 artiklan 3 kohdan soveltamista jäsenvaltiot voivat vapauttaa alueelleen sijoittautuneet verosta vapautetut pienyritykset, jotka hyödyntävät verovapautusta vain kyseisellä alueella, velvollisuudesta ilmoittaa toimintansa aloittamisesta 213 artiklan nojalla ja velvollisuudesta hankkia yksilöllinen tunniste 214 artiklan nojalla, paitsi jos kyseiset yritykset suorittavat 214 artiklan b, d tai e alakohdassa tarkoitettuja liiketoimia.
                           Jos ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua vaihtoehtoa ei käytetä, jäsenvaltioiden on otettava käyttöön menettely tällaisten verosta vapautettujen pienyritysten tunnistamiseksi yksilöllisellä tunnisteella. Tunnistamismenettely saa kestää enintään 15 työpäivää, lukuun ottamatta erityistapauksia, joissa jäsenvaltiot voivat tarvita lisäaikaa veropetosten tai veronkierron estämiseksi tarvittavien tarkastusten tekemiseen.

                           292 c artikla
                           Jäsenvaltiot voivat vapauttaa alueelleen sijoittautuneet verosta vapautetut pienyritykset, jotka hyödyntävät verovapautusta vain kyseisellä alueella, 250 artiklassa säädetystä velvollisuudesta antaa arvonlisäveroilmoitus.
                           Jos ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua vaihtoehtoa ei käytetä, jäsenvaltioiden on sallittava, että tällaiset verosta vapautetut pienyritykset antavat yksinkertaistetun arvonlisäveroilmoituksen, joka kattaa kalenterivuoden pituisen kauden. Verosta vapautetut pienyritykset voivat kuitenkin valita 252 artiklan mukaisesti vahvistetun verokauden soveltamisen.

                           292 d artikla
                           Jäsenvaltiot voivat vapauttaa verosta vapautetut pienyritykset tietyistä tai kaikista 217–271 artiklassa tarkoitetuista velvollisuuksista.”

                        20)

                        Kumotaan XII osaston 1 luvun 3 jakso.

                        21)

                        Korvataan 314 artiklan c alakohta seuraavasti:

                                    ”c)

                                    toinen verovelvollinen, jos tämän toisen verovelvollisen suorittamaan tavaroiden luovutukseen sovelletaan 284 artiklassa säädettyä pienten yritysten verovapautusta ja jos kyseessä on tuotantotavara;”

                        22)

                        Korvataan 334 artiklan c alakohta seuraavasti:

                                    ”c)

                                    toisen verovelvollisen lukuun, jos tämän toisen verovelvollisen myyntiprovisiota koskevan sopimuksen mukaisesti suorittamaan tavaroiden luovutukseen sovelletaan 284 artiklassa säädettyä pienten yritysten verovapautusta ja jos kyseessä on tuotantotavara;”

            2 artikla
            Asetuksen (EU) N:o 904/2010 muuttaminen
            Muutetaan asetus (EU) N:o 904/2010 seuraavasti:

                        1)

                        Muutetaan 17 artikla seuraavasti:

                                    a)

                                    lisätään 1 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                                ”g)

                                                direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 3 ja 4 kohdan ja 284 b artiklan nojalla keräämänsä tiedot.”

                                    b)

                                    korvataan 2 kohta seuraavasti:

                                       ”2.   Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksillä tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja koskevaa automatisoitua pyyntöä koskevat tekniset yksityiskohdat. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.”

                        2)

                        Lisätään 21 artiklaan kohta seuraavasti:

                           ”2 b.   Edellä 17 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuista tiedoista on oltava saatavilla vähintään seuraavat:

                                       a)

                                       tiedot ilmoittavan jäsenvaltion antamat verosta vapautettujen verovelvollisten yksilölliset tunnisteet;

                                       b)

                                       edellä a alakohdassa tarkoitetulla yksilöllisellä tunnisteella yksilöityjen verosta vapautettujen verovelvollisten nimi, toimiala, oikeudellinen muoto ja osoite;

                                       c)

                                       jäsenvaltio tai jäsenvaltiot, joissa verovelvollinen hyödyntää verovapautusta;

                                       d)

                                       päivämäärä, jona verovapautuksen hyödyntäminen verovelvollisen osalta alkaa jäsenvaltiossa tai jäsenvaltioissa;

                                       e)

                                       direktiivin 2006/112/EY 284 a artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c ja d alakohdassa tarkoitetut tiedot;

                                       f)

                                       kunkin a alakohdassa tarkoitetulla yksilöllisellä tunnisteella yksilöidyn verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltiossaan suorittamien tavaroiden luovutusten ja/tai palvelujen suoritusten kokonaisarvo kalenterivuosineljännestä kohden;

                                       g)

                                       kunkin a alakohdassa tarkoitetulla yksilöllisellä tunnisteella yksilöidyn verovelvollisen kussakin muussa jäsenvaltiossa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossaan suorittamien tavaroiden luovutusten ja/tai palvelujen suoritusten kokonaisarvo kalenterivuosineljännestä kohden;

                                       h)

                                       päivämäärä, jona verovelvollisen vuosittainen liikevaihto unionissa ylitti direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun määrän;

                                       i)

                                       päivämäärä, jona verovelvollisen päätös vapaaehtoisesti lopettaa verovapautuksen soveltaminen tulee voimaan, ja jäsenvaltio tai jäsenvaltiot, joissa verovapautuksen soveltaminen lopetetaan;

                                       j)

                                       päivämäärä, jona verovelvollisen toiminta on päättynyt, ja asianomainen jäsenvaltio tai asianomaiset jäsenvaltiot.

                                 Ensimmäisen alakohdan e–g alakohdassa tarkoitetut arvot on täsmennettävä erikseen kunkin raja-arvon osalta, joka voi olla sovellettavissa direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla.”

                        3)

                        Lisätään 31 artiklaan kohta seuraavasti:

                           ”2 a.   Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava sähköisesti, että verovelvollinen, jolle direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu yksilöllinen tunniste on annettu, on verosta vapautettu pienyritys. Vahvistuksessa on täsmennettävä jäsenvaltio tai jäsenvaltiot, joissa verovelvollinen hyödyntää verovapautusta.”

                        4)

                        Korvataan 32 artiklan 1 kohta seuraavasti:

                           ”1.   Komissio julkaisee jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen perusteella verkkosivustollaan kussakin jäsenvaltiossa direktiivin 2006/112/EY XI osaston 3 luvun 167 a artiklan ja XII osaston 1 luvun täytäntöönpanemiseksi annetut säännökset yksityiskohtaisina.”

                        5)

                        Lisätään luku seuraavasti:
                        ”X a LUKU

                           DIREKTIIVIN 2006/112/EY XII OSASTON 1 LUVUN ERITYISJÄRJESTELMÄÄ KOSKEVAT SÄÄNNÖKSET

                           37 a artikla

                              1.   Sijoittautumisjäsenvaltion on toimitettava verovapautuksen myöntävän jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille sähköisesti seuraavat tiedot 15 työpäivän kuluessa päivästä, josta tiedot ovat olleet saatavilla:

                                          a)

                                          kun kyseessä on verovelvollinen, joka on antanut direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen tai ilmoituksen päivityksen, tämän asetuksen 21 artiklan 2 b kohdan a ja d alakohdassa tarkoitetut tiedot;

                                          b)

                                          kun kyseessä on verovelvollinen, jonka vuosittainen liikevaihto unionissa on ylittänyt direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun määrän, tämän asetuksen 21 artiklan 2 b kohdan a ja h alakohdassa tarkoitetut tiedot;

                                          c)

                                          kun kyseessä on verovelvollinen, joka ei ole noudattanut direktiivin 2006/112/EY 284 b artiklassa vahvistettuja sääntöjä, tieto kyseisestä noudattamatta jättämisestä sekä tämän asetuksen 21 artiklan 2 b kohdan a alakohdassa tarkoitetut tiedot.

                              2.   Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksillä tekniset yksityiskohdat, mukaan lukien yhteinen sähköinen viesti, jota käytetään tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen toimittamisessa. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

                           37 b artikla

                              1.   Jäsenvaltion, jolle verovelvollinen on antanut direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen tai myöhemmin sen päivityksen, on ennen verovelvollisen yksilöimistä tunnisteella tai yksilöllisen tunnisteen vahvistamista verovelvolliselle laskettava verovelvollisen ilmoittamien luovutusten ja suoritusten kokonaisarvojen perusteella, että kyseisen direktiivin 284 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu unionin vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo ei ole ylittynyt kuluvan tai edeltävän kalenterivuoden aikana.

                              2.   Verovapautuksen myöntävän jäsenvaltion on annettava 15 työpäivän kuluessa tämän asetuksen 37 a artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottamisesta sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille verovelvollisen ilmoittamien luovutusten ja suoritusten kokonaisarvojen perusteella sähköisesti vahvistus siitä, että direktiivin 2006/112/EY 284 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo ei ole ylittynyt kuluvan kalenterivuoden aikana ja että kyseisen direktiivin 288 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät.

                              3.   Verovapautuksen myöntävän jäsenvaltion on ilmoitettava sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille viipymättä sähköisesti päivämäärä, jona verovelvollinen on lakannut olemasta oikeutettu verovapautukseen direktiivin 2006/112/EY 288 a artiklan 1 kohdan nojalla.

                              4.   Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksillä tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen ilmoitusten tekniset yksityiskohdat, mukaan lukien yhteinen sähköinen viesti. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastusmenettelyä noudattaen.”

            3 artikla
            Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

               1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin 1 artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 31 päivään joulukuuta 2024 mennessä. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
               Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2025.
               Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

               2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tämän direktiivin 1 artiklassa säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

            4 artikla
            Voimaantulo
            Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
            Sen 2 artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2025.

            5 artikla
            Osoitus
            Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

            Tehty Brysselissä 18 päivänä helmikuuta 2020.

                  Neuvoston puolesta

                  Puheenjohtaja

               Z. MARIĆ

            (1)  Lausunto annettu 11. syyskuuta 2018 ja 15. tammikuuta 2020 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

            (2)  EUVL C 283, 10.8.2018, s. 35.

            (3)  Neuvoston direktiivi 2006/112/EY, annettu 28 päivänä marraskuuta 2006, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä (EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1).

            (4)  EUVL C 369, 17.12.2011, s. 14.

            (5)  Neuvoston asetus (EU) N:o 904/2010, annettu 7 päivänä lokakuuta 2010, hallinnollisesta yhteistyöstä ja petosten torjunnasta arvonlisäverotuksen alalla (EUVL L 268, 12.10.2010, s. 1).

            (6)  EUVL C 461, 21.12.2018, s. 43.


title: Komission direktiivi (EU) 2020/612, annettu 4 päivänä toukokuuta 2020, ajokorteista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
                  5.5.2020

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 141/9

         KOMISSION DIREKTIIVI (EU) 2020/612,
         annettu 4 päivänä toukokuuta 2020,
         ajokorteista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126/EY muuttamisesta
         (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
         EUROOPAN KOMISSIO, joka
         ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
         ottaa huomioon ajokorteista 20 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126/EY (1) ja erityisesti sen 8 artiklan,
         sekä katsoo seuraavaa:

                     (1)

                     Nykyiset erityissäännökset, jotka koskevat jäsenvaltioiden mahdollisuutta päättää, että C-, CE-, D- ja DE-luokan ajoneuvojen ajokortin haltijoiden ajokorttiin ei tehdä merkintöjä ajo-oikeuden rajoittamisesta automaattivaihteisiin ajoneuvoihin, olisi laajennettava koskemaan BE-, C1-, C1E-, D1- ja D1E-luokkien ajoneuvojen ajokorttien haltijoita, jos hakijalla on ennestään ajokortti, joka oikeuttaa käsivälitteisellä vaihteistolla varustetun ajoneuvon kuljettamiseen vähintään yhdessä seuraavista ajoneuvoluokista: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 tai D1E.

                     (2)

                     Tämä laajentaminen olisi toteutettava tekniikan kehityksen perusteella, jotta voidaan erityisesti ottaa huomioon nykyaikaisempien, turvallisempien ja vähemmän saastuttavien, monilla erityyppisillä puoliautomaattisilla, automaattisilla tai hybrideillä voimansiirtojärjestelmillä varustettujen ajoneuvojen kehitystyö ja yleistyvä käyttö liikennealalla. Yksinkertaistamalla voimassa olevia rajoituksia, jotka koskevat ajo-oikeuden rajoittamista automaattivaihteisiin ajoneuvoihin, voitaisiin lisäksi keventää tieliikenteen alalla toimivien sidosryhmien, mukaan lukien pk-yritykset ja mikroyritykset, hallinnollisia ja taloudellisia rasitteita.

                     (3)

                     A2-luokkaan kuuluvia koeajoneuvoina käytettäviä moottoripyöriä, joita käytetään ajotaitoa ja ajotapaa testaavassa kokeessa, koskevia vaatimuksia olisi tarkistettava vastaamaan tekniikan kehitystä, erityisesti polttomoottoreiden ja rungon kehittymisen sekä sähköisten moottoripyörien yleistyneen käytön vuoksi. A2-luokan koeajoneuvojen teknisten eritelmien mukauttamisella olisi myös varmistettava, että ajokortin hakijat suorittavat kokeen ajoneuvoilla, jotka vastaavat sitä ajoneuvoluokkaa, jota varten ajokortti myönnetään.

                     (4)

                     Direktiiviä 2006/126/EY olisi sen vuoksi muutettava.

                     (5)

                     Jäsenvaltiot ovat selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission yhteisen poliittisen lausuman (2) mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen toimenpiteistä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhden tai useamman asiakirjan, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde.

                     (6)

                     Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat ajokortteja käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

            1 artikla
            Muutetaan direktiivin 2006/126/EY liite II tämän direktiivin liitteen mukaisesti.

            2 artikla

               1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 1 päivänä marraskuuta 2020. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
               Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä marraskuuta 2020.
               Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

               2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

            3 artikla
            Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

            4 artikla
            Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

            Tehty Brysselissä 4 päivänä toukokuuta 2020.

                  Komission puolesta

               Ursula VON DER LEYEN

                  Puheenjohtaja

            (1)  EUVL L 403, 30.12.2006, s. 18.

            (2)  EUVL C 369, 17.12.2011, s. 14.

            LIITE
            Muutetaan direktiivin 2006/126/EY liite II seuraavasti:

                        a)

                        Korvataan 5.1.3 kohta seuraavasti:
                        ”5.1.3. BE-, C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-luokan ajoneuvoja koskevat erityissäännökset:
                        Jäsenvaltiot voivat päättää, että 5.1.2 kohdassa tarkoitettuja merkintöjä ajo-oikeuden rajoittamisesta automaattivaihteisiin ajoneuvoihin ei tehdä BE-, C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-luokan ajokorttiin, jos hakijalla on ennestään ajokortti, joka oikeuttaa käsivälitteisellä vaihteistolla varustetun ajoneuvon kuljettamiseen vähintään yhdessä seuraavista ajoneuvoluokista: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 tai D1E; lisäksi hakijan on pitänyt suorittaa ajotaitoa ja ajotapaa koskevan testin aikana 8.4 kohdassa kuvatut toimet.”

                        b)

                        Korvataan 5.2 kohdan toisen alaotsikon ”A2-luokka” toinen alakohta seuraavasti:
                        ”Jos moottoripyörässä on polttomoottori, moottorin sylinteritilavuuden on oltava vähintään 250 cm3.”


title: Komission delegoitu direktiivi (EU) 2020/1687, annettu 2 päivänä syyskuuta 2020, neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS liitteen muuttamisesta uuden psykoaktiivisen aineen N,N-dietyyli-2-[[4-(1-metyylietoksi)fenyyli]metyyli]-5-nitro-1H-bentsimidatsoli-1-etaaniamiini (isotonitatseeni) huumausaineen määritelmään sisällyttämisen osalta

text:
                  13.11.2020

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 379/55

         KOMISSION DELEGOITU DIREKTIIVI (EU) 2020/1687,
         annettu 2 päivänä syyskuuta 2020,
         neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS liitteen muuttamisesta uuden psykoaktiivisen aineen N,N-dietyyli-2-[[4-(1-metyylietoksi)fenyyli]metyyli]-5-nitro-1H-bentsimidatsoli-1-etaaniamiini (isotonitatseeni) huumausaineen määritelmään sisällyttämisen osalta
         EUROOPAN KOMISSIO, joka
         ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
         ottaa huomioon laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen vahvistamisesta 25 päivänä lokakuuta 2004 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS (1) ja erityisesti sen 1 a ja 8 a artiklan,
         sekä katsoo seuraavaa:

                     (1)

                     Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus EMCDDA, jäljempänä ’seurantakeskus’, jota laajennettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1920/2006 (2) 5 c artiklan 4 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, laati 26 päivänä toukokuuta 2020 saman asetuksen 5 c artiklan mukaisesti riskinarviointiraportin uudesta psykoaktiivisesta aineesta N,N-dietyyli-2-[[4-(1-metyylietoksi)fenyyli]metyyli]-5-nitro-1H-bentsimidatsoli-1-etaaniamiini (isotonitatseeni). Seurantakeskus toimitti riskinarviointiraportin komissiolle ja jäsenvaltioille 29 päivänä toukokuuta 2020.

                     (2)

                     Isotonitatseeni on synteettinen opioidianalgeetti. Se on läheistä sukua etonitatseenille ja klonitatseenille, jotka molemmat ovat kansainvälisen valvonnan alaisia Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1972 pöytäkirjalla, nojalla.

                     (3)

                     Isotonitatseenia on ollut saatavilla Euroopan unionissa ainakin huhtikuusta 2019 lähtien, ja sitä on havaittu viidessä jäsenvaltiossa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Neljä jäsenvaltiota on ilmoittanut yhteensä 24 takavarikosta, ja lisäksi yksi jäsenvaltio on ilmoittanut kerätystä näytteestä ja Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut ruumiinavauksen jälkeisistä biologisista näytteistä. Isotonitatseenia jää todennäköisesti havaitsematta, koska ainetta ei seulota rutiininomaisesti sen vuoksi, että se on vasta tullut markkinoille. Useimmissa tapauksissa aine on takavarikoitu jauheena, mutta sitä on tunnistettu myös nestemäisessä muodossa. Havaitut määrät ovat suhteellisen pieniä. Ne olisi kuitenkin suhteutettava isotonitatseenin voimakkaaseen vaikutukseen.

                     (4)

                     Tähän mennessä Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat ilmoittaneet kumpikin yhdestä kuolemantapauksesta, joissa isotonitatseeni on ollut osallisena. Kuolemantapaukset sattuivat vuonna 2019. Saksan kuolemantapauksesta ei ole saatavilla yksityiskohtaisia tietoja. Yhdistyneen kuningaskunnan ilmoittamassa tapauksessa ruumiinavauksen jälkeisissä biologisissa näytteissä havaittiin useita muitakin aineita (3). Akuuteista myrkytystapauksista, joiden aiheuttajaksi olisi varmistunut altistuminen isotonitatseenille, ei ole tähän mennessä tehty ilmoituksia. On todennäköistä, että naloksoni toimii isotonitatseenin aiheuttaman myrkytyksen vasta-aineena kuten muidenkin synteettisten opioidien tapauksessa. Useat myrkytys- ja kuolemantapaukset jäävät todennäköisesti havaitsematta ja ilmoittamatta, koska niitä ei seulota rutiininomaisesti ja koska aine tuli unionin markkinoille aivan äskettäin.

                     (5)

                     Järjestäytyneen rikollisuuden mahdollisesta osallistumisesta isotonitatseenin valmistukseen, jakeluun (laittomaan kauppaan) ja tarjontaan unionissa ei ole suoraa näyttöä. Käytettävissä olevien tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että isotonitatseenia tuottavat unionin ulkopuolella sijaitsevat kemian alan yritykset.

                     (6)

                     Isotonitatseenia ilmeisesti myydään verkossa pieninä määrinä ja tukkumäärinä, pääasiassa jauheena; sitä myydään myös käyttövalmiina nenäsuihkeina. Takavarikoista saadut tiedot viittaavat siihen, että isotonitatseenia on myös saatettu myydä laittomien opioidien markkinoilla. Tämän vuoksi käyttäjät eivät välttämättä tiedä käyttävänsä isotonitatseenia.

                     (7)

                     Isotonitatseenilla ei ole tunnustettua lääketieteellistä tai eläinlääketieteellistä käyttöä unionissa eikä ilmeisesti muuallakaan. Ei ole mitään merkkejä siitä, että tätä ainetta voitaisiin käyttää mihinkään muuhun tarkoitukseen kuin analyyttisena vertailustandardina ja tieteellisessä tutkimuksessa.

                     (8)

                     Riskienarviointiraportista käy ilmi, että useat isotonitatseeniin liittyvät kysymykset ovat seurausta aineen terveydelle ja kansanterveydelle aiheuttamia riskejä sekä sosiaalisia riskejä koskevien tietojen puuttumisesta, ja niihin voitaisiin vastata toteuttamalla lisätutkimuksia. Isotonitatseenin aiheuttamista sosiaalisista riskeistä ei ole erityisiä tietoja. Saatavilla oleva näyttö ja tiedot aineen aiheuttamista terveysriskeistä tarjoavat kuitenkin riittävät perusteet isotonitatseenin sisällyttämiselle huumausaineen määritelmään, kun otetaan huomioon myös se, että aine on suhteellisen tuntematon.

                     (9)

                     Isotonitatseenia ei ole lueteltu valvottavaksi aineeksi Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1972 pöytäkirjalla, eikä psykotrooppisia aineita koskevassa Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 1971 yleissopimuksessa. Isotonitatseeni ei ole arvioitavana Yhdistyneiden kansakuntien järjestelmässä.

                     (10)

                     Koska neljä jäsenvaltiota valvoo isotonitatseenia kansallisen huumausainelainsäädännön nojalla ja yksi jäsenvaltio, Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja valvovat isotonitatseenia muun lainsäädännön nojalla, kyseisen aineen sisällyttäminen huumausaineen määritelmään ja siten sen saattaminen puitepäätöksessä 2004/757/YOS määriteltyjä rikoksia ja seuraamuksia koskevien säännösten piiriin auttaisi ehkäisemään esteitä rajat ylittävässä lainvalvonnassa ja oikeudellisessa yhteistyössä ja suojautumaan riskeiltä, joita sen saatavuus ja käyttö voivat aiheuttaa.

                     (11)

                     Puitepäätöksen 2004/757/YOS 1 a artiklassa siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla reagoidaan unionin tasolla nopeasti ja asiantuntemuksen perusteella jäsenvaltioiden havaitsemien ja ilmoittamien uusien psykoaktiivisten aineiden ilmaantumiseen muuttamalla puitepäätöksen liitettä siten, että kyseiset aineet sisällytetään huumausaineen määritelmään.

                     (12)

                     Käytettävissä olevat tiedot viittaavat siihen, että isotonitatseenin nauttiminen aiheuttaa terveyshaitan, joka liittyy sen akuuttiin toksisuuteen ja väärinkäyttöriskiin tai riippuvuutta aiheuttaviin ominaisuuksiin. Tätä terveyshaittaa pidetään hengenvaarallisena. Lisäksi on olemassa mahdollisuus vakavaan fyysiseen ja psyykkiseen haittaan ja tautien merkittävään leviämiseen, myös veren välityksellä tarttuvien virusten leviämiseen. Nämä vaikutukset ja riippuvuus ovat verrattavissa muihin opioidianalgeetteihin, jotka ovat kansainvälisen valvonnan alaisia.

                     (13)

                     Koska delegoidun säädöksen antamista koskevat edellytykset täyttyvät ja menettelyä on noudatettu, olisi annettava delegoitu direktiivi isotonitatseenin sisällyttämiseksi puitepäätöksen 2004/757/YOS liitteeseen, minkä seurauksena kyseinen aine tulisi laitonta huumausainekauppaa koskevien unionin rikosoikeudellisten säännösten piiriin.

                     (14)

                     Puitepäätös 2004/757/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2017/2013 (4), sitoo Irlantia, ja sen vuoksi Irlanti osallistuu tämän päätöksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.

                     (15)

                     Puitepäätös 2004/757/YOS, sellaisena kuin sitä sovellettiin 21 päivään marraskuuta 2018 asti, sitoo Tanskaa, mutta direktiivi (EU) 2017/2103 ei sido Tanskaa. Tanska ei sen vuoksi osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen, direktiivi ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan.

                     (16)

                     Jäsenvaltiot ovat selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission yhteisen poliittisen lausuman (5) mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen toimenpiteistä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhden tai useamman asiakirjan, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde.

                     (17)

                     Puitepäätöstä 2004/757/YOS olisi sen vuoksi muutettava,

               ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

            1 artikla
            Puitepäätöksen 2004/757/YOS muuttaminen
            Lisätään puitepäätöksen 2004/757/YOS liitteeseen 17 kohta seuraavasti:

                        ”17.

                           N,N-dietyyli-2-[[4-(1-metyylietoksi)fenyyli]metyyli]-5-nitro-1H-bentsimidatsoli-1-etaaniamiini (isotonitatseeni). (*1)

            2 artikla
            Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

               1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 3 päivänä kesäkuuta 2021. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
               Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

               2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

            3 artikla
            Voimaantulo
            Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

            4 artikla
            Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.

            Tehty Brysselissä 2 päivänä syyskuuta 2020.

                  Komission puolesta

               Ursula VON DER LEYEN

                  Puheenjohtaja

            (1)  EUVL L 335, 11.11.2004, s. 8.

            (2)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1920/2006, annettu 12 päivänä joulukuuta 2006, Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksesta (EUVL L 376, 27.12.2006, s. 1).

            (3)  Kuolemantapauksia ovat ilmoittaneet myös Kanada (3 tapausta) ja Yhdysvallat (18 tapausta).

            (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2017/2103, annettu 15 päivänä marraskuuta 2017, neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS muuttamisesta uusien psykoaktiivisten aineiden sisällyttämiseksi huumausaineen määritelmään ja neuvoston päätöksen 2005/387/YOS kumoamisesta (EUVL L 305, 21.11.2017, s. 12).

            (5)  EUVL C 369, 17.12.2011, s. 14.