Avis juridique important

|

31993L0013

Neuvoston direktiivi 93/13/ETY, annettu 5 päivänä huhtikuuta 1993, kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista

Virallinen lehti nro L 095 , 21/04/1993 s. 0029 - 0034 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 12 s. 0169  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 12 s. 0169

NEUVOSTON DIREKTIIVI 93/13/ETY,annettu 5 päivänä huhtikuuta 1993,kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa (2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),sekä katsoo, ettäon tärkeää toteuttaa toimenpiteitä sisämarkkinoiden luomiseksi asteittain 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä; sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan,jäsenvaltioiden tavaroiden myyjän tai palvelujen suorittajan ja kuluttajan tekemien sopimusten ehtoja koskevassa lainsäädännössä on monia eroja, mikä johtaa siihen, että kansalliset markkinat, joilla myydään tavaroita ja tarjotaan palveluja kuluttajille, eroavat toisistaan, ja myyjien ja palvelujen suorittajien keskuudessa voi ilmetä kilpailun vääristymiä, erityisesti pidettäessä tavaroita ja palveluja kaupan muissa jäsenvaltioissa,erityisesti jäsenvaltioiden kuluttajasopimusten ehtoja koskevassa lainsäädännössä on huomattavia eroja,jäsenvaltioiden velvollisuutena on varmistaa, että kuluttajien kanssa tehtyihin sopimuksiin ei sisälly kohtuuttomia ehtoja,kuluttajat eivät yleensä tunne muiden kuin oman jäsenvaltionsa tavaroiden myyntiä ja palvelujen tarjontaa koskevia sopimuksia säänteleviä oikeussäännöksiä; tämä tietämyksen puute voi saada heidät luopumaan tavaroiden tai palvelujen ostoa koskevien suorien sopimusten teosta muissa jäsenvaltioissa,sisämarkkinoiden luomisen helpottamiseksi ja kansalaisen suojaamiseksi kuluttajan ominaisuudessa hänen hankkiessaan tavaroita tai palveluja muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön kuin hänen omansa sääntelemillä sopimuksilla, on välttämätöntä poistaa kohtuuttomat ehdot näistä sopimuksista,tällä tavoin autetaan tavaroiden myyjiä ja palvelujen suorittajia tavaroiden myymisessä ja palvelujen suorittamisessa sekä heidän omassa maassaan että sisämarkkinoilla; tämä piristää kilpailua ja lisää siten yhteisön kansalaisten valinnan mahdollisuuksia kuluttajina,kahdessa yhteisön kuluttajansuojaa ja kuluttajavalistusta koskevassa ohjelmassa (4) korostettiin kuluttajansuojan tärkeyttä kohtuuttomien sopimusehtojen suhteen; tämä suoja on varmistettava laeilla ja asetuksilla, jotka joko yhdenmukaistetaan yhteisön tasolla tai annetaan suoraan tällä tasolla,näiden kahden tarkoitetun ohjelman kohdassa "kuluttajien taloudellisten etujen suojaaminen" ilmaistun periaatteen mukaisesti tavaroiden tai palvelujen hankkijoita on suojeltava myyjän tai palvelun suorittajan vallan väärinkäytöltä, erityisesti yksipuolisilta vakiosopimuksilta ja kohtuuttomalta olennaisten oikeuksien poisjättämiseltä sopimuksista,tehokkaampi kuluttajansuoja voidaan saavuttaa ottamalla käyttöön yhdenmukaiset kohtuuttomia ehtoja koskevat säännöt; näitä sääntöjä on sovellettava kaikkiin elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisiin sopimuksiin; tämän vuoksi tämän direktiivin ulkopuolelle jätetään erityisesti työsopimukset, perintöoikeuksia koskevat sopimukset, perhelainsäädännön oikeuksia koskevat sopimukset sekä yhtiöiden perustamista ja yhtiöjärjestystä koskevat sopimukset,kuluttajan on saatava sama suoja niin suullisesti kuin kirjallisesti tehtyjen sopimusten osalta, ja jälkimmäisessä tapauksessa riippumatta siitä, sisältyvätkö sopimusehdot yhteen vai useampaan asiakirjaan,kansallisten lainsäädäntöjen nykytilassa voidaan suunnitella kuitenkin ainoastaan osittaista yhdenmukaistamista; tämä direktiivi kattaa erityisesti ainoastaan ne sopimusehdot, joista ei ole neuvoteltu erikseen; on tarpeen jättää jäsenvaltioille mahdollisuus perustamissopimusta asianmukaisesti noudattaen varmistaa kuluttajalle suojelun korkeampi taso tämän direktiivin säännöksiä tiukemmilla kansallisilla säännöksillä,jäsenvaltioiden lakien ja asetusten, joissa suoraan tai välillisesti vahvistetaan kuluttajasopimusten ehdot, osalta oletetaan, että ne eivät sisällä kohtuuttomia ehtoja; tämän vuoksi ei ole tarpeen saattaa tämän direktiivin säännöksiä koskemaan ehtoja, joissa heijastuvat pakolliset lait tai asetukset, tai niiden kansainvälisten sopimusten, joissa jäsenvaltiot ja yhteisö ovat osallisina, periaatteet tai määräykset; tässä suhteessa 1 artiklan 2 kohdan ilmaisu "pakolliset lait ja asetukset" kattaa myös ne säännöt, joita lain mukaan sovelletaan sopimuspuolten välillä silloin, kun muusta järjestelystä ei ole sovittu,jäsenvaltioiden on kuitenkin valvottava, että kohtuuttomia ehtoja ei esiinny, erityisesti koska tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan myös julkisluonteiseen elinkeinotoimintaan,on tarpeen vahvistaa yleisellä tasolla sopimusehtojen kohtuuttomuuden arviointia koskevat perusteet,vahvistettujen yleisten perusteiden mukaisesti suoritettua ehtojen kohtuuttoman luonteen arviointia, erityisesti julkisluonteisessa elinkeinotoiminnassa, jossa tarjotaan yhteisiä palveluja ottaen huomioon käyttäjien yhteisvastuu, on tarpeen täydentää mukana olevien erilaisten etujen yleisellä arvioinnilla; tähän kuuluu vilpittömän mielen vaatimus; arvioitaessa vilpitöntä mieltä on kiinnitettävä erityistä huomiota osapuolten neuvotteluasemien vahvuuteen sekä siihen, onko kuluttajaa jollakin tavoin kannustettu suostumaan ehtoon ja onko tavarat ja palvelut myyty tai toimitettu kuluttajan tekemästä erityistilauksesta; vilpittömän mielen vaatimuksen voi täyttää elinkei- nonharjoittaja, joka kohtelee oikeudenmukaisesti ja kohtuullisesti toista osapuolta, jonka lailliset edut hänen on otettava huomioon,tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti sen liitteessä olevien ehtojen luettelolla voi olla ainoastaan ohjeellinen luonne, ja tämän direktiivin vähimmäisluonteen vuoksi jäsenvaltiot voivat joko laajentaa tai rajoittaa ehtojen soveltamisalaa lainsäädännöllään,tavaroiden ja palvelujen luonteella on oltava vaikutusta sopimusehtojen kohtuuttomuuden arviointiin,tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti kohtuuttoman luonteen arviointi ei saa kohdistua ehtoihin, jotka koskevat sopimuksen pääkohdetta tai tavaroiden ja palvelujen hinta-laatusuhdetta; sopimuksen pääkohde ja hinta-laatusuhde voidaan kuitenkin ottaa huomioon arvioitaessa muiden ehtojen kohtuutonta luonnetta; tästä seuraa muun muassa se, että vakuutussopimusten vakuutettua riskiä tai vakuutuksenantajan vastuuta selvästi määrittelevät tai rajaavat ehdot eivät kuulu arviointiin, koska nämä rajoitukset otetaan huomioon kuluttajan maksaman vakuutusmaksun laskemisessa,sopimukset on laadittava selvin ja ymmärrettävin ilmaisuin; kuluttajalle on tosiasiallisesti annettava tilaisuus tutkia kaikki ehdot, ja epäselvässä tapauksessa on kuluttajalle suotuisimman tulkinnan oltava etusijalla,jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta vältettäisiin kohtuuttomien ehtojen esiintyminen elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa; jos tällaisia ehtoja kuitenkin esiintyy sopimuksissa, ne eivät sido kuluttajaa, ja sopimus sitoo edelleen osapuolia samoin ehdoin, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja,eräissä tapauksissa on olemassa vaara, että kuluttaja jää ilman tässä direktiivissä myönnettyä suojaa, jos sopimukseen sovelletaan kolmannen maan oikeutta; tämän vuoksi tähän direktiiviin olisi otettava säännöksiä tämän vaaran välttämiseksi,henkilöillä ja järjestöillä, joilla kansallisen lainsäädännön mukaisesti on laillinen etu suojella kuluttajia, on oltava mahdollisuus ryhtyä oikeudellisiin toimiin yleisesti kuluttajasopimuksissa käytettäviksi tarkoitettujen ehtojen, ja erityisesti kohtuuttomien ehtojen osalta, joko saattamalla asia tuomioistuimen tai sellaisen hallintoviranomaisen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta antaa ratkaisu valituksesta tai ryhtyä aiheellisiin oikeudellisiin toimiin asiassa; tämä mahdollisuus ei kuitenkaan merkitse yleisten ehtojen ennakkovalvontaa talouden eri aloilla, jajäsenvaltioiden tuomioistuimilla tai hallintoviranomaisilla on oltava käytettävissään riittävät ja tehokkaat keinot kuluttajasopimusten kohtuuttomien ehtojen soveltamisen lopettamiseksi,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Tämän direktiivin tarkoituksena on lähentää jäsenvaltioiden elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtyjen sopimusten kohtuuttomia ehtoja koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.2. Tämän direktiivin säännökset eivät koske pakollisia lakeja tai asetuksia heijastavia sopimusehtoja eikä kansainvälisten sopimusten, joissa jäsenvaltiot ja yhteisö ovat osallisina, määräyksiä tai periaatteita, varsinkaan liikenteen alalla.2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan:a) 'kohtuuttomilla ehdoilla' 3 artiklassa määriteltyjä sopimusehtoja;b) 'kuluttajalla' jokaista luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään ei harjoita ammatti- tai liiketoimintaa;c) 'elinkeinonharjoittajalla' jokaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään harjoittaa joko julkisen tai yksityisen alan ammatti- tai liiketoimintaa.3 artikla 1. Sopimusehtoa, josta ei ole erikseen neuvoteltu, pidetään kohtuuttomana, jos se hyvän tavan vastaisesti aiheuttaa kuluttajan vahingoksi huomattavan epätasapainon osapuolten sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien välille.2. Sopimusehtoa ei koskaan pidetä erikseen neuvoteltuna, jos se on ennakolta laadittu, eikä kuluttaja ole näin ollen voinut vaikuttaa sen sisältöön, varsinkaan ennakolta muotoiltujen vakiosopimusten yhteydessä.Ehdon tai yksittäisen ehdon tietyistä osista erikseen neuvotteleminen ei sulje pois tämän artiklan soveltamista sopimuksen muihin osiin, jos sopimuksen yleinen arviointi osoittaa, että kyseessä on kaikesta huolimatta ennakolta muotoiltu vakiosopimus.Jos elinkeinonharjoittaja väittää, että vakioehdosta on neuvoteltu erikseen, todistustaakka tästä seikasta on hänellä.3. Liitteessä on ohjeellinen luettelo, joka ei ole tyhjentävä, niistä ehdoista, joita voidaan pitää kohtuuttomina.4 artikla 1. Sopimusehdon kohtuuttomuutta arvioidaan ottaen huomioon sopimuksen kohteena olevien tavaroiden ja palvelujen luonne ja viitaten sopimuksentekohetkellä kaikkiin sopimuksen tekoon liittyviin olosuhteisiin sekä kaikkiin muihin sopimuksen ehtoihin tai toiseen sopimukseen, josta se on riippuvainen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan soveltamista.2. Sopimusehtojen kohtuuttoman luonteen arviointi ei saa koskea sopimuksen pääkohteen määrittelyä, hinnan tai korvauksen riittävyyttä eikä vastineena toimitettavia palveluja ja tavaroita, jos ehdot on laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi.5 artikla Jos on kyse sopimuksesta, jonka kaikki tai tietyt kuluttajalle esitetyt ehdot on laadittu kirjallisesti, ehdot on aina laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi. Jos ehdon merkityksestä syntyy epäilystä, kuluttajalle suotuisin tulkinta on etusijalla. Tätä tulkintasääntöä ei sovelleta 7 artiklan 2 kohdassa säädettyjen menettelyjen yhteydessä.6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet, jotta kuluttajat eivät jäisi ilman tämän direktiivin mukaista suojaa siitä syystä, että sopimukseen päätetään soveltaa kolmannen valtion lainsäädäntöä, jos sopimuksella on läheinen yhteys jäsenvaltioiden alueeseen.7 artikla 1. Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut keinot sisältävät säännöksiä, joiden mukaisesti henkilöt ja järjestöt, joilla on kansallisen lainsäädännön mukaisesti laillinen etu suojella kuluttajia, voivat kansallisen lainsäädännön mukaisesti saattaa asian käsiteltäväksi tuomioistuimessa tai toimivaltaisessa viranomaisessa, jotka voivat päättää, ovatko yleiseen käyttöön laaditut sopimusehdot luonteeltaan kohtuuttomia ja käyttää riittäviä ja tehokkaita keinoja tällaisten ehtojen käytön lopettamiseksi.3. Kansallista lainsäädäntöä noudattaen 2 kohdassa tarkoitetut oikeudelliset keinot voidaan kohdistaa erikseen tai yhteisesti useisiin saman alan elinkeinonharjoittajiin tai näiden järjestöihin, jotka käyttävät samoja yleisiä sopimusehtoja tai samanlaisia ehtoja tai suosittavat niiden käyttöä.8 artikla Jäsenvaltiot voivat antaa tai pitää voimassa tämän direktiivin soveltamisalalla perustamissopimuksen mukaisia tiukempia säännöksiä varmistaakseen kuluttajalle suojelun korkeamman tason.9 artikla Komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin säännösten soveltamisesta viimeistään viiden vuoden kuluttua 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivämäärästä.10 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1994. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näitä säännöksiä sovelletaan kaikkiin 31 päivän joulukuuta 1994 jälkeen tehtyihin sopimuksiin.2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.11 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Luxemburgissa 5 päivänä huhtikuuta 1993.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaN. HELVEG PETERSEN(1) EYVL N:o C 73, 24.3.1992, s. 7(2) EYVL N:o C 326, 16.12.1991, s. 108 EYVL N:o C 21, 25.1.1993(3) EYVL N:o C 159, 17.6.1991, s. 34(4) EYVL N:o C 92, 25.4.1975, s. 1 EYVL N:o C 133, 3.6.1981, s. 1LIITE EHDOT, JOITA TARKOITETAAN 3 ARTIKLAN 3 KOHDASSA 1. Ehdot, joiden tarkoituksena tai seurauksena on:a) elinkeinonharjoittajan oikeudellisen vastuun poissulkeminen tai sen rajoittaminen elinkeinonharjoittajan kuluttajalle aiheuttaman kuoleman tai tämän toimenpiteestä tai toimimatta jättämisestä aiheutuvien ruumiillisten vahinkojen osalta;b) kuluttajan laillisten oikeuksien poissulkeminen tai niiden rajoittaminen sopimattomasti elinkeinonharjoittajan tai toisen osapuolen suhteen siinä tapauksessa, että elinkeinonharjoittaja jättää kokonaan tai osittain täyttämättä sopimuksesta johtuvia velvollisuuksiaan tai täyttää ne puutteellisesti, mukaan lukien mahdollisuus hyvittää kuluttajan elinkeinonharjoittajalle oleva velka saatavalla, joka kuluttajalla saattaa olla elinkeinonharjoittajalta;c) sopimuksen tekeminen kuluttajaa sitovaksi, jos elinkeinonharjoittajan sopimussuoritusta koskee edellytys, jonka toteuttaminen riippuu yksinomaan tämän omasta tahdosta;d) elinkeinonharjoittajan mahdollisuus pitää itsellään kuluttajan maksamat rahamäärät kuluttajan päätettyä olla tekemättä tai täyttämättä sopimusta, ilman että kuluttaja saa korvausta vastaavasta rahamäärästä elinkeinonharjoittajalta, kun tämä on purkanut sopimuksen;e) suhteettoman suuren korvauksen vaatiminen kuluttajalta, joka ei täytä velvollisuuksiaan;f) elinkeinonharjoittajan valtuuttaminen purkamaan sopimus oman harkintansa mukaan, jos samaa mahdollisuutta ei anneta kuluttajalle, tai sen salliminen, että elinkeinonharjoittaja pitää itsellään vielä suorittamattomista palveluista maksetut rahamäärät, jos elinkeinonharjoittaja on purkanut sopimuksen;g) elinkeinonharjoittajan valtuuttaminen irtisanomaan määräämättömäksi ajaksi tehty sopimus ilman kohtuullisen ajan kuluessa tehtyä ennakkoilmoitusta, lukuun ottamatta tapauksia, joissa on vakavia perusteita tehdä niin;h) määräaikaisen sopimuksen keston pidentäminen ilman eri toimenpiteitä, kun kuluttaja ei ilmaise päinvastaista, jos mielipiteen ilmaisua varten varattu määräaika päättyy kohtuuttoman varhain;i) kuluttajan sitominen peruuttamattomasti ehtoihin, joihin hänellä ei ollut mitään tosiasiallista mahdollisuutta tutustua ennen sopimuksen tekemistä;j) elinkeinonharjoittajan valtuuttaminen muuttamaan sopimusehtoja yksipuolisesti ilman pätevää sopimuksessa mainittua syytä;k) elinkeinonharjoittajan valtuuttaminen muuttamaan tuotteen tai palvelun ominaisuuksia yksipuolisesti ilman pätevää syytä;l) sen salliminen, että tavaroiden hinnat määrätään luovutushetkellä tai että tavaroiden myyjälle tai palvelujen toimittajalle annetaan oikeus korottaa niiden hintaa antamatta kummassakaan tapauksessa kuluttajalle vastaavaa oikeutta peruuttaa sopimus, jos lopullinen hinta on liian korkea suhteessa sopimuksen tekohetkellä sovittuun hintaan;m) oikeuden antaminen elinkeinonharjoittajalle määrittää, ovatko toimitetut tavarat tai palvelut sopimuksen ehtojen mukaisia, tai yksinoikeus tulkita mitä tahansa sopimuksen ehtoa;n) elinkeinonharjoittajan velvollisuuden noudattaa edustajansa tekemiä sitoumuksia rajoittaminen tai elinkeinonharjoittajan sitoumusten tekeminen erityisen muodollisuuden alaisiksi;o) kuluttajan velvoittaminen täyttämään kaikki velvollisuutensa, kun elinkeinonharjoittaja ei täytä omiaan;p) mahdollisuuden antaminen elinkeinonharjoittajalle siirtää sopimuksen tuottamat oikeutensa ja velvollisuutensa, kun se todennäköisesti aiheuttaa kuluttajan takuiden vähenemistä, ilman jälkimmäisen suostumusta;q) kuluttajan oikeuden nostaa kanne tai käyttää muita oikeuskeinoja poissulkeminen tai rajoittaminen, erityisesti vaatimalla kuluttajaa viemään riitatapaukset yksinomaisesti välitysmenettelyyn, jota oikeudelliset säännökset eivät koske, rajoittamalla sopimattomasti kuluttajan saatavilla olevia todisteita tai määräämällä kuluttajalle todistustaakka, jonka olisi sovellettavan lainsäädännön mukaan oltava sopimuksen toisella osapuolella.2. Edellä g, j ja l alakohdan soveltamisalaa) Edellä g alakohta ei ole esteenä ehdoille, joiden mukaisesti rahoituspalvelujen tarjoaja varaa itselleen oikeuden lopettaa yksipuolisesti määräämättömäksi ajaksi tehty sopimus ilman ennakkoilmoitusta pätevästä syystä, jos elinkeinonharjoittaja velvoitetaan ilmoittamaan siitä viipymättä toiselle sopimuspuolelle tai toisille sopimuspuolille.b) Edellä j alakohta ei ole esteenä ehdoille, joiden mukaisesti rahoituspalvelujen tarjoaja varaa itselleen oikeuden muuttaa kuluttajalle maksettavaksi tulevaa korkoa tai tälle maksettavaa korkoa tai rahoituspalveluista perittäviä muita maksuja pätevästä syystä ilman ennakkoilmoitusta, jos elinkeinonharjoittaja velvoitetaan ilmoittamaan siitä toiselle osapuolelle tai toisille osapuolille mahdollisimman varhain ja jos sopimuspuolet voivat vapaasti purkaa sopimuksen välittömästi.Edellä j alakohta ei myöskään ole esteenä ehdoille, joiden mukaisesti elinkeinonharjoittaja varaa itselleen oikeuden muuttaa yksipuolisesti määräämättömäksi ajaksi tehdyn sopimuksen ehtoja, jos elinkeinonharjoittaja velvoitetaan ilmoittamaan siitä kuluttajalle kohtuullisen ajan kuluessa tehdyllä ennakkoilmoituksella ja jos kuluttaja voi vapaasti purkaa sopimuksen.c) Edellä g, j ja l alakohtaa ei sovelleta:- kauppaan, jota käydään arvopapereilla, rahoitusvälineillä ja muilla tuotteilla tai palveluilla, joiden hinta on sidoksissa pörssikurssien vaihteluihin, pörssi-indeksiin tai rahoitusmarkkinatasoon, jota elinkeinonharjoittaja ei valvo;- sopimuksiin jotka koskevat valuuttojen ostoa tai myyntiä, matkashekkejä tai vieraassa valuutassa kirjoitettuja maksumääräyksiä.d) Edellä 1 alakohta ei estä hintaindeksiehtoja, jos ne ovat laillisia ja jos hintojen vaihtelumenetelmä esitetään yksityiskohtaisesti.


Avis juridique important

|

31987L0481

Komission direktiivi 87/481/ETY, annettu 9 päivänä syyskuuta 1987, vihannesten siementen pitämisestä kaupan annetun neuvoston direktiivin 70/458/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 273 , 26/09/1987 s. 0045 - 0045 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 24 s. 0133  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 24 s. 0133

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 9 päivänä syyskuuta 1987,vihannesten siementen pitämisestä kaupan annetun neuvoston direktiivin 70/458/ETY muuttamisesta (87/481/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon vihannesten siementen pitämisestä kaupan 29 päivänä syyskuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/458/ETY(), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 87/120/ETY(), ja erityisesti sen 40 a artiklan,sekä katsoo, ettätieteellisen ja teknisen tietämyksen kehityksen perusteella on suotavaa muuttaa direktiivin 70/458/ETY liitteessä I vahvistettuja edellytyksiä pinaatin ja punajuuren kasvuston eristämisestä, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat maataloudessa, puutarhaviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiivin 70/458/ETY liitteessä I olevaa 4 kohtaa seuraavasti:1. Lisätään kohta seuraavasti:"A. Beta vulgaris"1. muista kuin jäljempänä tarkoitetuista lajin Beta siitepölyn lähteistä 1 000 metriä;"2. saman alalajin eri lajikeryhmien lajikkeiden siitepölyn lähteistä:" a) perussiemenet 1 000 metriä," b) varmennetut siemenet 600 metriä;"3. saman alalajin samojen lajikeryhmien lajikkeiden siitepölyn lähteistä:" a) perussiemenet 600 metriä," b) varmennetut siemenet 300 metriä;Edellä 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuista lajikeryhmistä päätetään 40 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen."2. Muutetaan nykyinen A kohta "Aa" kohdaksi ja poistetaan ilmaisu "Beta ja" kaikkialta, missä se esiintyy.2 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1989.Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltiolle.Tehty Brysselissä 9 päivänä syyskuuta 1987.Komission puolestaFrans ANDRIESSENVarapuheenjohtaja()()() EYVL N:o L 225, 12.10.1970, s. 7() EYVL N:o L 49, 18.2.1987, s. 39


Avis juridique important

|

31994L0036

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/36/EY, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1994, elintarvikkeissa käytettäväksi tarkoitetuista väriaineista

Virallinen lehti nro L 237 , 10/09/1994 s. 0013 - 0029 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 27 s. 0015  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 27 s. 0015

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 94/36/EY,annettu 30 päivänä kesäkuuta 1994,elintarvikkeissa käytettäväksi tarkoitetuista väriaineistaEUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,ottavat huomioon elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/107/ETY(1) ja erityisesti sen 3 artiklan 2 kohdan,ottavat huomioon komission ehdotuksen(2),ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä(4),sekä katsovat, ettäelintarvikevärejä ja niiden käyttöä koskevien kansallisten säännösten erot estävät elintarvikkeiden vapaata liikkuvuutta ja siitä voi seurata syrjivä kilpailutilanne,kaiken elintarvikelisäaineita ja niiden käyttöä koskevan sääntelyn perusteena on oltava tarve suojella ja valistaa kuluttajia,elintarvikelisäainetta voidaan käyttää ainoastaan, jos voidaan osoittaa, että sen käyttö on teknisesti tarpeellista ja ettei se vahingoita terveyttä,väriaineita käytetään palauttamaan alkuperäinen ulkonäkö elintarvikkeisiin, joiden väri on muuttunut jalostuksessa, varastoinnissa, pakkaamisessa tai jakelussa ja joiden visuaalinen houkuttelevuus on siten vähentynyt,väriaineita käytetään antamaan elintarvikkeille houkuttelevampi ulkonäkö sekä tunnistamaan tavallisesti tiettyihin elintarvikkeisiin yhdistettävät aromit ja antamaan elintarvikkeille sellaista väriä, jota niissä ei itsessään ole,on tarpeen liittää tämän direktiivin tekstiin tietyt virkaeläinlääkärin vastuulla tehtyyn lihan terveysmerkintään tarkoitetut väriaineet, direktiivin 91/497/ETY(5) vaatimusten ja erityisesti sen liitteessä I olevan XI luvun mukaisesti,ainoastaan tässä direktiivissä sallittuja väriaineita tulisi käyttää munien koristeluun tai niiden leimaamiseen, kuten asetuksessa (ETY) N:o 1274/91(6) säädetään,väriaineita käytetään elintarvikkeissa jo luonnostaan olevien väriaineiden väriä vahvistamaan,yleisesti hyväksytään, että tietyissä jalostamattomissa elintarvikkeissa sekä tietyissä muissa peruselintarvikkeissa ei saa esiintyä elintarvikelisäaineita,viimeisimpien näistä aineista saatujen tieteellisten ja toksikologisten tietojen perusteella joitakin näitä aineita voidaan sallia käytettävän ainoastaan tiettyihin elintarvikkeisiin ja tietyin käyttöedellytyksin,on tarpeen vahvistaa tiukat säännöt elintarvikelisäaineiden käytölle vauvan- tai pikkulasten ruoassa,elintarvikealan tiedekomiteaa on kuultu niistä aineista, jotka eivät vielä kuulu yhteisön säännösten soveltamisalaan,on suotavaa noudattaa pysyvän elintarvikekomitean soveltamismenettelyä, jos on päätettävä, kuuluuko jokin tietty elintarvike johonkin tiettyyn ryhmään,tällä direktiivillä korvataan osittain elintarvikkeissa sallittuja väriaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä lokakuuta 1962 annettu neuvoston direktiivi(7),direktiivin 89/107/ETY 11 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti ehdotetaan muutosta väriaineita koskeviin olemassa oleviin puhtausvaatimuksiin sekä sellaisia väriaineita koskevia uusia laatuvaatimuksia, joille ei ole olemassa puhtausvaatimuksia, jakuluttajien suojelemiseksi yhteisön on edistettävä tutkimusta elintarvikevärien mahdollisista vaikutuksista (joista erityisesti kumulatiiviset ja synergistiset vaikutukset) terveydelle, erityisesti niiden väriaineiden, joiden turvallisuudesta on erimielisyyttä,OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla1. Tämä direktiivi on erityisdirektiivi, joka on osa direktiivin 89/107/ETY 3 artiklan mukaista laaja-alaista direktiiviä.2. Tässä direktiivissä "väriaineilla" tarkoitetaan aineita, jotka lisäävät tai antavat uudelleen väriä elintarvikkeisiin; kyseessä voivat olla elintarvikkeiden omat luonnolliset ainesosat tai muista luonnollisista lähteistä olevat aineet, joita ei tavanomaisesti sellaisenaan käytetä elintarvikkeina ja joita ei tavanomaisesti käytetä elintarvikkeille ominaisina ainesosina.Tässä direktiivissä tarkoitettuja väriaineita ovat elintarvikkeista ja muista luonnollisista ainesosista fysikaalisesti ja/tai kemiallisesti uuttamalla saadut valmisteet, joiden uuttamisessa pigmentit erotetaan ravinto- ja aromiaineista.3. Seuraavia aineita ei kuitenkaan pidetä tässä direktiivissä väriaineina:- elintarvikeyhdisteiden valmistuksessa käytettyjä kuivattuja tai tiivistettyjä elintarvikkeita sekä aromeja, joilla on aromi-, ravintoaine- ja maustevaikutuksen ohella toissijaista väriainevaikutusta, erityisesti paprika, kurkuma ja sahrami- elintarvikkeiden sellaisten ulkoisten osien värjäämiseen käytettyjä väriaineita, joita ei tavallisesti nautita, kuten juustonkuoret ja lihatuotteissa käytetyt suolet.2 artikla1. Ainoastaan liitteessä I lueteltuja aineita voidaan käyttää väriaineina elintarvikkeissa.2. Väriaineita voidaan käyttää ainoastaan liitteissä III, IV ja V luetelluissa elintarvikkeissa ja niissä täsmennetyin edellytyksin; väriaineita voidaan käyttää näissä elintarvikkeissa,jos ne on tarkoitettu direktiivin 89/398/ETY(8) mukaiseen erityiskäyttöön.3. Liitteessä II luetelluissa elintarvikkeissa voidaan käyttää väriaineita ainoastaan, jos siitä erikseen määrätään liitteissä III, IV tai V.4. Ainoastaan tiettyyn käyttöön sallitut väriaineet luetellaan liitteessä IV.5. Elintarvikkeissa yleisesti sallitut väriaineet sekä niiden käyttöedellytykset luetellaan liitteessä V.6. Liitteessä esitetyt enimmäismäärät:- koskevat nautittavaksi valmiita elintarvikkeita, jotka valmistetaan valmistajan ohjeiden mukaan,- tarkoittavat väriainevalmisteen sisältämän pääasiallisen väriaineen määriä.7. Tämän direktiivin liitteissä ilmaisu "quantum satis" osoittaa, että mitään enimmäismäärää ei ole eritelty. Väriaineita käytetään kuitenkin hyvien valmistustapojen mukaisesti, sellaisina määrinä, jotka eivät ylitä halutun vaikutuksen saamiseksi tarvittavaa määrää ja edellyttäen, että kuluttajaa ei johdeta harhaan.8. Direktiivissä 91/497/ETY säädettyyn lihavalmisteisiin vaadittavaan terveysmerkintään ja muihin vaadittaviin merkintöihin voidaan käyttää ainoastaan väriaineita E 155 ruskea HT, E 133 briljanttisininen FCF tai E 129 allurapunainen AC tai jotain sopivaa E 133 briljanttisininen FCF:n ja E 129 allurapunainen AC:n seosta.9. Ainoastaan liitteessä I lueteltuja väriaineita voidaan käyttää munien kuorien koristevärjäykseen tai leimaamiseen, kuten asetuksessa (ETY) N:o 1274/91 säädetään.10. Ainoastaan liitteessä I lueteltuja väriaineita, lukuun ottamatta E 123:a, E 127:ää, E 128:aa, E 154:ää, E 160b:tä, E 161g:tä, E 173:a ja E 180:tä, voidaan myydä suoraan kuluttajille.11. Tässä direktiivissä tarkoitettuja 'jalostamattomia elintarvikkeita' ovat elintarvikkeet, joita ei ole käsitelty mitenkään niin, että niiden alkuperäinen tila olisi huomattavasti muuttunut. Ne on kuitenkin voitu esimerkiksi jakaa, erottaa ja viipaloida, niistä on voitu poistaa luut, ne on voitu jauhaa, nylkeä, kuoria, leikata, pestä, pakastaa, jäädyttää, jäähdyttää, jauhaa tai niistä on voitu poistaa kuoret ja ne voivat olla pakattuja tai pakkaamattomia.3 artiklaRajoittamatta muiden yhteisön säännösten noudattamista väriaineen esiintyminen elintarvikkeessa sallitaan:- elintarvikkeiden yhdistelmässä, jos sitä ei mainita liitteessä II, ja siltä osin kuin tämän väriaineen käyttö on sallittu jossakin elintarvikkeiden yhdistelmän muodostavista ainesosista tai- jos tämä elintarvike on tarkoitettu ainoastaan tämän direktiivin säännösten mukaisen elintarvikkeiden yhdistelmän valmistukseen.4 artiklaJäljempänä 5 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti voidaan päättää, kuuluuko tämä elintarvike johonkin liitteissä mainittuun elintarvikeryhmään ja ovatko aineet 1 artiklassa tarkoitettuja väriaineita.5 artikla1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, komissiota avustaa päätöksellä 69/414/ETY(9) perustettu pysyvä elintarvikekomitea, jäljempänä "komitea".2. Puheenjohtaja kutsuu komitean koolle omasta aloitteestaan tai jonkin jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.3. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.4. a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvitta- vista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.6 artiklaKolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta jäsenvaltiot ottavat käyttöön valvontajärjestelmät, joilla väriaineiden kulutusta ja käyttöä voidaan seurata sekä tekevät komissiolle selkoa havainnoistaan.Viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta komissio esittää Euroopan parlamentille kertomuksen väriaineiden markkinoilla tapahtuneista muutoksista sekä käytön ja kulutuksen tasoista.Viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta direktiivin 89/107/ETY liitteessä II olevan 4 kohdan yleisten vaatimusten mukaisesti komissio tarkastelee uudelleen siinä esitettyjä käyttöedellytyksiä ja ehdottaa tarvittaessa muutoksia.7 artiklaKumotaan elintarvikkeissa sallittuja väriaineita koskevan 23 päivänä lokakuuta 1962 annetun neuvoston direktiivin 1 P7 artiklan, 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan ja 2 kohdan sekä 9 P15 artiklan säännökset.Viittauksia kumottuihin säännöksiin pidetään viittauksina tämän direktiivin vastaaviin säännöksiin.8 artiklaTämän direktiivin voimaantulopäivänä komissio aloittaa yhdessä Euroopan parlamentin, kansallisten ministeriöiden, elintarviketeollisuuden, elintarvikkeiden vähittäismyyjien ja kuluttajajärjestöjen kanssa kuluttajille suunnatun tiedotuskampanjan sallittujen väriaineiden arviointi- ja lupamenettelyistä sekä "E" -numerojärjestelmän merkityksestä.9 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1995 tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Näiden säännösten ja määräysten tarkoituksena on:- sallia viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1995 tämän direktiivin mukaisten tuotteiden kaupan pitäminen ja käyttö,- kieltää viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1995 sellaisten tuotteiden kaupan pitäminen ja käyttö, jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia; kuitenkin niiden tuotteiden kauppaa, jotka on luovutettu kaupan pidettäviksi tai joiden merkinnät on tehty ennen edellä mainittua päivää ja jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia, voidaan jatkaa, kunnes varastot on myyty loppuun.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa 1 kohdassa tarkoitetuissa säännöksissä ja määräyksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.10 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.11 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 30 päivänä kesäkuuta 1994.Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolestaPuhemies PuheenjohtajaE. KLEPSCHA. BALTAS(1) EYVL N:o L 40, 11.2.1989, s. 27. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/34/EY (ks. EYVL N:o L 237, 10.9.1994, s. 1).(2) EYVL N:o C 12, 8.1.1992, s. 7(3) EYVL N:o C 313, 30.11.1992, s. 1(4) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 10 päivänä maaliskuuta 1993 (EYVL N:o C 115, 26.4.1993, s. 105), vahvistettu 2 päivänä joulukuuta 1993 (EYVL N:o C 342, 20.12.1993), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 9 päivänä maaliskuuta 1994, ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 9 päivänä maaliskuuta 1994 (EYVL N:o C 91, 28.3.1994, s. 79).(5) EYVL N:o 268, 24.9.1991, s. 69. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/5/ETY (EYVL N:o L 57, 2.3.1992, s. 1).(6) Komission asetus (ETY) N:o 1274/91, annettu 15 päivänä toukokuuta 1991, tietyistä munien kaupan pitämisen vaatimuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1907/90 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL N:o L 121, 16.5.1991, s. 11). Asetus sellaisenä kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1259/94 (EYVL N:o L 137, 1.6.1994, s. 54).(7) EYVL N:o 115, 11.11.1962, s. 2645/62. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 85/7/ETY (EYVL N:o L 2, 3.1.1985, s. 22).(8) EYVL N:o L 186, 30.6.1989, s. 27(9) EYVL N:o L 291, 19.11.1969, s. 9LIITE ILUETTELO SALLITUISTA ELINTARVIKEVÄRIAINEISTAHuomautus: Myös näistä väriaineista valmistetut alumiinisubstraattipigmentit ovat sallittuja.>TAULUKON PAIKKA>LIITE IIELINTARVIKKEET, JOISSA EI SALLITA VÄRIAINEITA, LUKUUN OTTAMATTA LIITTEESSÄ III, IV TAI V ERITYISESTI MÄÄRÄTTYJÄ TAPAUKSIA(Liitteessä II käytetyt kuvaukset eivät vaikuta "siirto"periaatteeseen, jos tuotteet sisältävät ainesosia, joihin sisältyy sallittuja väriaineita)1. Jalostamattomat elintarvikkeet2. Kaikki pullotetut tai pakatut vedet3. Maito, puolittain rasvainen tai rasvaton, pastöroitu tai steriloitu (UHT-käsittely mukaan lukien) (maustamaton)4. Kaakaolla maustettu maito5. Käynyt maito (maustamaton)6. Säilötyt maidot sellaisina kuin ne on määriteltyinä direktiivissä 76/118/ETY (maustamattomat)7. Kirnupiimä (maustamaton)8. Kerma ja kermajauhe (maustamaton)9. Eläin- tai kasviperäiset öljyt ja rasvat10. Munat ja munapohjaiset tuotteet, sellaisina kuin ne on määritelty direktiivin 89/437/ETY 2 artiklan 1 kohdassa11. Jauhot ja muut myllyteollisuustuotteet; tärkkelys12. Leipä ja sen kaltaiset tuotteet13. Makaronivalmisteet ja gnocchi14. Sokerit, mukaan lukien kaikki mono- ja disakkaridit15. Tomaattisose ja -säilykkeet16. Tomaattipohjaiset kastikkeet17. Hedelmämehut ja -nektarit sellaisina kuin ne on määritelty direktiivissä 75/726/ETY, sekä vihannesmehut18. Hedelmät, vihannekset (mukaan lukien perunat) ja sienet, säilötyt tai kuivatut; hedelmät, vihannekset (mukaan lukien perunat) ja sienet, jalostetut19. Erikoishillot, erikoishyytelöt ja kastanjasoseet sellaisina kuin ne on määritelty direktiivissä 79/693/ETY, luumusoseet20. Kalat, nilviäiset ja äyriäiset, liha, siipikarjanliha ja riista sekä niistä saatavat tuotteet näitä ainesosia sisältäviä valmisaterioita lukuun ottamatta21. Kaakaotuotteet ja suklaan ainesosat suklaapohjaisissa tuotteissa sellaisina kuin ne on määritelty direktiivissä 73/241/ETY22. Paahdettu kahvi, tee, sikuri; tee- ja sikuriuute; tee-, kasvi-, hedelmä- ja viljavalmisteet uutteita varten, sekä näiden tuotteiden seokset ja pikavalmisteet23. Suola, suolan korvaavat tuotteet, mausteet ja mausteseokset24. Viinit ja muut tuotteet sellaisina kuin ne on määritelty asetuksessa (ETY) N:o 822/8725. Korn, Kornbrand, hedelmistä valmistetut tislatut alkoholijuomat, Ouzo, Grappa, Tsikoudia de Crète, Tsipouro de Macédoine, Tsipouro de Thessalie, Tsipouro de Tyrnavos, Eau-de-vie de marc marque nationale luxembourgoise, Eau-de-vie de seigle marque nationale luxembourgoise, London gin, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksessa (ETY) N:o 1576/8926. Sambuca, Maraschino ja Mistra sellaisina kuin ne on määritelty asetuksessa (ETY) N:o 1180/9127. Sangria, Clarea ja Zurra sellaisina kuin ne on määritelty asetuksessa (ETY) N:o 1601/9128. Viinietikka29. Imeväisikäisten ja pienten lasten ruoka sellaisena kuin se on määritelty direktiivissä 89/398/ETY, muiden kuin terveiden imeväisikäisten ja pienten lasten ruoka mukaan lukien30. Hunaja31. Maltaat ja mallastuotteet32. Kypsytetyt ja kypsyttämättömät juustot (maustamattomat)33. Lampaan- ja vuohenmaidosta valmistettu voiLIITE IIIELINTARVIKKEET, JOIHIN TIETTYJÄ SALLITTUJA VÄRIAINEITA VOIDAAN LISÄTÄ>TAULUKON PAIKKA>LIITE IVVAIN TIETYISSÄ ELINTARVIKKEISSA SALLITTAVAT VÄRIAINEET>TAULUKON PAIKKA>LIITE VMUUT KUIN LIITTEISSÄ II JA III LUETELLUT ELINTARVIKKEISSA SALLITTAVAT VÄRIAINEETEnsimmäinen osaSeuraavia väriaineita voidaan käyttää quantum satis liitteen V toisessa osassa mainituissa elintarvikkeissa sekä kaikissa muissa kuin liitteissä II ja III esitetyissä elintarvikkeissa.E 101i) Riboflaviiniii) Riboflaviini-5'-fosfaattiE 140 Klorofyllit ja klorofylliinit:E 141 Klorofylli- ja klorofylliinikuparikompleksitE 150a SokerikulööriE 150b Emäksisen sulfiittimenetelmän sokerikulööriE 150c Ammoniummenetelmän sokerikulööriE 150d Ammoniumsulfiittimenetelmän sokerikulööriE 153 Kasviperäinen lääkehiiliE 160a KarotenoiditE 160c Paprikauute, kapsantiini, kapsorubiiniE 162 Punajuuriväri, betalaiiniE 163 AntosyaanitE 170 KalsiumkarbonaattiE 171 TitaanidioksidiE 172 Rautaoksidit ja -hydroksiditToinen osaSeuraavia väriaineita voidaan käyttää sellaisenaan tai yhdisteinä jäljempänä olevissa elintarvikkeissa, kunnes taulukossa määritetty enimmäismäärä täyttyy. Maustetuissa alkoholittomissa juomissa, elintarvikejäissä, jälkiruoissa, konditoriatuotteissa sekä makeisissa väriaineita voidaan kuitenkin käyttää kulloinkin kyseessä olevassa taulukossa esitettyyn rajaan asti, mutta väriaineiden E 110, E 122, E 124 ja E 155 määrät voivat olla enintään 50 mg/kg tai 50 mg/l.E 100 KurkumiiniE 102 TartratsiiniE 104 KinoliinikeltainenE 110 Sunset yellow FCFOranssinkeltainen SE 120 Kokenille, karmiinihappo, karmiinitE 122 Atsorubiini, karmosiiniE 124 Ponceau 4R, kokenillepunainen AE 129 Allurapunainen ACE 131 Patenttisininen VE 132 Indigotiini, indigokarmiiniE 133 Briljanttisininen FCFE 142 Vihreä SE 151 Briljanttimusta BN, musta PNE 155 Ruskea HTE 160d LykopeeniE 160e Beeta-apo-8'-karotenaali (C30)E 160f Beeta-apo-8'-karoteenihapon etyyliesteri (C30)E 161b Luteoliini>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

31989L0108

Neuvoston direktiivi 89/108/ETY, annettu 21 päivänä joulukuuta 1988, pakastettuja elintarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 040 , 11/02/1989 s. 0034 - 0037 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 9 s. 0049  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 9 s. 0049

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 21 päivänä joulukuuta 1988,pakastettuja elintarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (89/108/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(1),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),sekä katsoo, ettäpakastettujen elintarvikkeiden, jäljempänä `pakasteiden`, valmistuksella ja kaupalla otaksutaan olevan kasvava merkitys yhteisössä,eroavuudet pakasteita koskevan kansallisen lainsäädännön välillä estävät niiden vapaan liikkuvuuden; eroavuudet saattavat johtaa eriarvoisten kilpailun edellytysten muodostumiseen ja siten vaikuttaa suoraan yhteismarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan,sen vuoksi on tarpeen lähentää edellä tarkoitettua lainsäädäntöä,tätä varten yhteisön säännöksille on annettava laajin mahdollinen soveltamisala, joka ulottuu kaikkiin pakasteisiin, mukaan lukien sekä tuotteet, jotka on tarkoitettu sellaisenaan kuluttajalle ja ravintoloille, sairaaloille, työpaikkaruokaloille ja muille vastaaville suurtalouksille, että tuotteet, jotka on edelleen käsiteltävä tai valmistettava,kuitenkaan näitä säännöksiä ei tarvitse soveltaa tuotteisiin, joita ei tarjota myytäviksi pakasteina,joka tapauksessa on tarkoituksenmukaista säätää yleiset periaatteet, jotka jokaisen pakasteen on täytettävä,myöhemmässä vaiheessa voidaan tarvittaessa antaa erityissäännöksiä yleisten periaatteiden lisäksi tietyille ryhmille pakasteita noudattaen kullekin näistä ryhmistä soveltuvaa menettelyä,pakastamisen tarkoitus on säilyttää elintarvikkeen sisäiset ominaisuudet nopealla jäädytysmenetelmällä; on tarpeen saavuttaa -18 °C-astetta tai sitä kylmempi lämpötila tuotteen kaikissa osissa,kaikki elintarvikkeen laatua todennäköisesti huonontava mikrobiologinen toiminta on keskeytynyt -18 °C-asteessa; sen vuoksi on tarpeen ylläpitää ainakin tätä lämpötilaa sallien kuitenkin tietyt teknisesti välttämättömät poikkeamat pakasteiden varastoinnin ja kuljetuksen aikana ennen myyntiä kuluttajalle,teknisistä syistä tietyt lämpötilan nousut ovat väistämättömiä, ja ne voidaan sen vuoksi sallia, jos niistä ei ole haittaa tuotteiden laadulle, mistä voidaan varmistua noudattamalla hyvää jakelu- ja varastointikäytäntöä ja ottamalla huomioon erityisesti varaston oikea kiertonopeus,pakasteiden paikallisjakelussa nykyisin käytössä olevien tiettyjen teknisten laitteiden teho ei ole riittävä takaamaan kaikissa tapauksissa tässä direktiivissä säädettyjä lämpötilavaatimuksia, ja sen vuoksi on tarpeen säätää siirtymäkausi, joka sallii käyttää olemassa olevia laitteita niiden normaalin käyttöiän loppuun asti,tässä direktiivissä tarvitsee asettaa pelkästään tavoitteet, joihin on päästävä sekä pakastusprosessissa käytettävien laitteiden että lämpötilojen osalta, joita on noudatettava varastointi-, käsittely-, kuljetus- ja jakelukalusteissa ja -laitteissa,jäsenvaltioiden velvollisuutena on varmistua virallisilla tarkastuksilla, että käytettävät laitteet ovat riittäviä täyttämään nämä tavoitteet,sellaiset tarkastukset saattavat tarpeettomiksi kaikki kaupallisiin tarkoituksiin luodut viralliset varmentamisjärjestelmät,on suotavaa säätää mahdollisuudesta käyttää jäähdytysnesteitä, jotka joutuvat suoraan kosketukseen pakasteiden kanssa; sen vuoksi näiden nesteiden on oltava riittävän reagoimattomia, jotta niistä ei siirry elintarvikkeisiin mitään aineita sellaisia määriä, että ne olisivat omiaan muodostumaan vaaraksi ihmisten terveydelle tai että ne aiheuttaisivat haitallisia muutoksia elintarvikkeiden koostumuksessa tai muuttaisivat niiden aistittavia ominaisuuksia,tähän tavoitteeseen pääsemiseksi on välttämätöntä antaa näiden aineiden luettelo ja säätää niiden puhtausvaatimuksista sekä käytön ehdoista,pakasteisiin, jotka on tarkoitettu kuluttajalle ja ravintoloille, sairaaloille, työpaikkaruokaloille ja muille vastaaville suurtalouksille, sovelletaan merkintöjen osalta niitä säännöksiä, jotka on annettu kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1978 annetussa neuvoston direktiivissä 79/112/ETY(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 86/197/ETY(4); sen vuoksi tässä direktiivissä on tarpeen säätää vain pakasteille ominaisista maininnoista,kaupankäynnin helpottamiseksi tulisi myös antaa säännökset sellaisten pakasteiden merkinnöistä, joita ei ole tarkoitettu myytäviksi pakastettuina kuluttajalle tai ravintoloille, sairaaloille, työpaikkaruokaloille ja muille vastaaville suurtalouksille,menettelyn yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi komission tehtäväksi tulisi uskoa teknistä täytäntöönpanoa koskevat säännökset, janiissä tapauksissa, joissa neuvosto siirtää komissiolle toimivallan elintarvikkeita koskevien säännösten täytäntöönpanoon, tulisi säätää menettelystä jäsenvaltioiden ja komission välisen kiinteän yhteistyön toteuttamiseksi neuvoston päätöksellä 69/414/ETY(5) perustetussa pysyvässä elintarvikekomiteassa,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1 Tätä direktiiviä sovelletaan pakastettuihin elintarvikkeisiin, `jäljempänä pakasteet`.2 Tässä direktiivissä `pakasteilla` tarkoitetaan elintarvikkeita,- jotka ovat läpikäyneet soveltuvan jäädytysmenetelmän, jota kutsutaan "pakastamiseksi", jolloin maksimaalinen kiteenmuodostusvyöhyke etenee mahdollisimman nopeasti tuotteen mukaan, ja jossa tuotteen lopullinen lämpötila (lämmön tasaantumisen jälkeen) pidetään jatkuvasti -18 °C-asteessa tai sitä kylmempänä tuotteen kaikissa osissa; ja- joita markkinoidaan siten, että niistä ilmenee niiden tämä ominaisuus.Tässä direktiivissä jäätelöä ja muita elintarvikejäitä ei katsota pakasteiksi.3 Tätä direktiiviä sovelletaan sen lisäksi, mitä yhteisön säännöksissä säädetään:a) yhteisestä järjestelmästä maatalous- ja kalastusmarkkinoita varten;b) eläinlääkintähygieniasta.2 artikla Ainoastaan 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista tuotteista saadaan käyttää 8 ja 9 artiklassa säädettyjä nimityksiä.3 artikla 1 Pakasteiden valmistukseen käytettävien raaka-aineiden on oltava virheettömiä, väärentämättömiä ja myyntilaatua, ja niiden on oltava vaadittua tuoreustasoa.2 Tuotteiden valmistus ja pakastaminen on tehtävä viivytyksettä käyttämällä soveltuvia teknisiä laitteita, jotta kemiallisia, biokemiallisia ja mikrobiologisia muutoksia on mahdollisimman vähän.4 artikla Ainoastaan seuraavia jäähdyttäviä väliaineita saa käyttää suorassa kosketuksessa pakasteiden kanssa:- ilma;- typpi;- hiilidioksidi.Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat pitää voimassa 31 päivään joulukuuta 1992 asti kansalliset säännöksensä, joissa sallitaan diklorodifluorometaanin (R 12) käyttö jäähdyttävänä väliaineena.Näiden jäähdyttävien väliaineiden puhtausvaatimukset vahvistetaan mahdollisuuksien mukaan 12 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.5 artikla 1 Pakastettujen elintarvikkeiden lämpötilan on oltava vakaa, ja sen on pysyttävä tuotteen kaikissa osissa -18 Celsius-asteessa tai sitä kylmempänä niin, että mahdollisimman lyhytaikaiset enintään kolmen Celsius-asteen nousut sallitaan kuljetuksen aikana.2 Kuitenkin hyvän varastointi- ja jakelukäytännön mukaiset poikkeamat tuotteen lämpötilassa voidaan sallia paikallisjakelun aikana ja vähittäismyyntitiloissa seuraavilla ehdoilla:a) poikkeamat saavat olla enintään kolme Celsius-astetta;b) ne voivat kuitenkin olla enintään kuusi Celsius-astetta vähittäismyyntitiloissa, jos jäsenvaltiot niin päättävät, ja siten kuin ne päättävät. Sellaisessa tapauksessa jäsenvaltioiden on valittava lämpötila varaston tai tuotteen kiertonopeuden mukaan vähittäismyynnissä. Niiden on ilmoitettava komissiolle noudattamistaan toimenpiteistä ja perusteltava ne.Komissio tutkii uudelleen edellisessä alakohdassa säädetyt sallitut poikkeamat teknisen kehityksen perusteella ja tekee tarvittavat ehdotukset neuvostolle 1 päivään tammikuuta 1993 mennessä.3 Kahdeksan vuoden ajan tämän direktiivin tiedoksi antamisesta jäsenvaltiot voivat sallia paikallisjakelussa enintään kuuden Celsius-asteen poikkeamat.6 artikla 1 Jäsenvaltioiden on:a) varmistuttava siitä, että pakastamisessa, varastoinnissa, kuljetuksessa, paikallisjakelussa ja vähittäismyyntipaikoissa käytetyt laitteet ovat sellaisia, että niiden avulla voidaan taata tämän direktiivin vaatimusten noudattaminen;b) huolehdittava pakasteiden lämpötilan virallisista pistokoetarkastuksista.2 Jäsenvaltioiden on oltava vaatimatta, että virallisella todistuksella on, etukäteen tai pidettäessä pakasteita kaupan, osoitettava, että 1 kohdassa säädetyt vaatimukset on täytetty.7 artikla Valmistajan tai pakkaajan on pakattava kuluttajalle myytäviksi tarkoitetut pakasteet sopiviin pakkauksiin, jotka suojaavat niitä mikrobiologiselta tai muulta ulkopuoliselta likaantumiselta sekä kuivumiselta.8 artikla 1 Direktiiviä 79/112/ETY on sovellettava tuotteisiin, joita tämä direktiivi koskee ja jotka on tarkoitettu ilman jatkovalmistusta myytäviksi kuluttajalle ja ravintoloille, sairaaloille, työpaikkaruokaloille ja muille vastaaville suurtalouksille, seuraavilla ehdoilla:a) yksi tai useampi seuraavista ilmaisuista on lisättävä nimeen:espanjaksi: "ultracongelado" tai "congelado rapidamente",tanskaksi: "dybfrossen",saksaksi: "tiefgefroren" tai "Tiefkühlkost" tai "tiefbekühlt" tai "gefrostet",kreikaksi: `âáèåßáò êáôÜøõæçò` tai `ôá÷åßáò êáôÜøõæçò` tai `õðåñ-êáôåøõãì´Yõá`,englanniksi: "quick-frozen",ranskaksi: "surgelé",italiaksi: "surgelato",hollanniksi: "diepvries",portugaliksi: "ultracongelado";b) vähimmäissäilyvyysajan lisäksi on merkittävä aika, jonka ostaja voi varastoida pakastettuja elintarvikkeita, sekä säilytyslämpötila tai vaadittava säilytyskalustetyyppi;c) jokaisen pakastetun elintarvikkeen pakkauksessa on oltava maininta, jonka perusteella erä voidaan tunnistaa;d) jokaisen pakastetun elintarvikkeen pakkaukseen on tehtävä seuraavansisältöinen selkeä merkintä "ei saa jäädyttää uudelleen sulatuksen jälkeen".9 artikla 1 Sellaisten 1 artiklan 2 kohdan tarkoittamien tuotteiden merkinnöissä, joita ei ole tarkoitettu myytäviksi kuluttajalle tai ravintoloille, sairaaloille, työpaikkaruokaloille ja muille vastaaville suurtalouksille, on oltava vain seuraavat pakolliset maininnat:a) myyntinimitys täydennettynä tämän direktiivin 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti;b) määrä ilmaistuna painoyksikköinä;c) merkintä, jonka perusteella erä voidaan tunnistaa;d) valmistajan tai pakkaajan taikka yhteisöön sijoittautuneen myyjän nimi tai toiminimi ja osoite.2 Edellä 1 kohdassa säädetyt tiedot on oltava pakkauksessa, astiassa tai päällyksessä tai niihin kiinnitetyssä merkinnässä.3 Tämä artikla ei vaikuta yhteisön niihin metrologiaa koskeviin säännöksiin, jotka ovat yksityiskohtaisempia tai kattavampia kuin tämän direktiivin säännökset.10 artikla Jäsenvaltiot eivät saa valmistustietoihin, esillepanoon tai merkintöihin liittyvien seikkojen perustella estää tai rajoittaa niiden 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden pitämistä kaupan, jotka ovat tämän direktiivin ja sen soveltamiseksi annettujen säännösten mukaisia.11 artikla Pakasteita koskevista näytteenottomenettelyistä sekä niiden lämpötilan ja kuljetus-, varasto- ja säilytyslaitteiden lämpötilojen valvontamenetelmistä päätetään 12 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ennen tämän direktiivin tiedoksi antamista seuraavan 24 kuukauden määräajan päättymistä.12 artikla 1 Jos tässä artiklassa tarkoitettua menettelyä on noudatettava, asian saattaa pysyvän elintarvikekomitean, jäljempänä `komitea`, käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.2 Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä määräenemmistöllä. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.3 a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.c) Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.13 artikla 1 Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Toimenpiteillä on:- sallittava viimeistään 18 kuukauden kuluttua direktiivin tiedoksi antamisesta(6) tämän direktiivin mukaisten tuotteiden kauppa;- kiellettävä viimeistään 24 kuukauden kuluttua direktiivin tiedoksi antamisesta sellaisten tuotteiden kauppa, jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia.2 Jäsenvaltiot saavat pitää vähittäismyyntipaikkojen osalta kahdeksan vuoden ajan tämän direktiivin tiedoksi antamisesta voimassa ne säännökset, joita on noudatettu tämän direktiivin voimaantulopäivänä.Tässä tapauksessa jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle seikat, joihin sen päätös perustuu.14 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 21 päivänä joulukuuta 1988.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaV. PAPANDREOU(1) EYVL N:o C 175, 15.7.1985, s. 296 ja EYVL N:o C 12, 16.1.1989(2) EYVL N:o C 104, 25.4.1985, s. 17(3) EYVL N:o L 33, 8.2.1979, s. 1(4) EYVL N:o L 144, 29.5.1986, s. 38(5) EYVL N:o L 291, 19.11.1969, s. 9(6) Tämä direktiivi on annettu tiedoksi jäsenvaltioille 10 päivänä tammikuuta 1989.


Avis juridique important

|

31980L1268

Neuvoston direktiivi 80/1268/ETY, annettu 16 päivänä joulukuuta 1980, moottoriajoneuvojen polttoaineen kulutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 375 , 31/12/1980 s. 0036 - 0045 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 11 s. 0050  Kreikank. erityispainos: Luku 13 Nide 10 s. 0107  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 11 s. 0050  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 11 s. 0124  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 11 s. 0124

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 16 päivänä joulukuuta 1980,moottoriajoneuvojen polttoaineen kulutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (80/1268/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),sekä katsoo, ettätekniset vaatimukset, jotka moottoriajoneuvojen on tietyn kansallisen lainsäädännön mukaan täytettävä, liittyvät muun muassa polttoaineen kulutuksen mittausmenetelmään, jota on käytettävä kunkin ajoneuvotyypin polttoaineen kulutuksen ilmoittamiseen,nämä vaatimukset eroavat jäsenvaltioittain; tämä johtaa kaupan teknisiin esteisiin, jotka kaikkien jäsenmaiden on poistettava antamalla samat vaatimukset joko voimassa olevien määräystensä lisäksi tai niiden sijasta, erityisesti, jotta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä 70/156/ETY(4), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 80/1267/ETY(5), ETY-tyyppihyväksyntämenettely voidaan ottaa käyttöön kaikkien moottoriajoneuvojen osalta,on erittäin tärkeää vahvistaa menetelmä moottoriajoneuvojen polttoaineen kulutuksen mittaamiseksi yhteisön vaatimuksiin liitettäväksi,yhteisön menetelmä polttoaineen kulutuksen mittaamiseksi on myös tarpeen erityisesti sen varmistamiseksi, että asiakkaat ja käyttäjät saavat objektiivista ja täsmällistä tietoa, ja tämän direktiivin vaatimuksia sovelletaan ainoastaan kansainvälisen moottoriajoneuvoluokituksen M1-luokan moottoriajoneuvoihin, kuten direktiivissä 70/156/ETY vahvistetaan; muihin luokkiin kuuluvien moottoriajoneuvojen polttoaineen kulutuksen mittausmenetelmä vahvistetaan heti, kun tietyt tekniset ongelmat on voitu ratkaista,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaTässä direktiivissä "ajoneuvolla" tarkoitetaan kaikkia tieliikenteeseen tarkoitettuja korilla varustettuja tai ilman sitä olevia, vähintään nelipyöräisiä moottoriajoneuvoja, joiden suurin rakenteellinen nopeus on yli 25 km/h, lukuun ottamatta kiskoilla kulkevia ajoneuvoja ja maataloustraktoreita ja -koneita.2 artiklaJäsenvaltio ei saa evätä ajoneuvolta ETY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää, tai kieltää ajoneuvon myyntiä, rekisteröintiä, liikkeelle laskemista tai käyttöä polttoaineen kulutukseen liittyvistä syistä, jos kulutuslukemat on määrätty liitteiden I ja II mukaisesti ja ne on ilmoitettu ajoneuvon omistajalle kirjallisesti kaupanteon yhteydessä sellaisella tavalla ja sellaisessa muodossa, josta kaikki jäsenvaltiot ovat päättäneet.3 artiklaTarvittavat muutokset liitteiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen annetaan direktiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.4 artikla1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset voimaan 18 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden antamat tässä direktiivissä tarkoitettuja kysymyksiä koskevat keskeiset kansalliset säännökset toimitetaan kirjallisina komissiolle.5 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 1980.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaColette FLESCH(1) EYVL N:o C 104, 28.4.1980, s. 1(2) EYVL N:o C 265, 13.10.1980, s. 76(3) EYVL N:o C 182, 21.7. 1980, s. 3(4) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1(5) EYVL N:o L 375, 31.12.1980, s. 34LIITE I POLTTOAINEEN KULUTUKSEN MÄÄRITTÄMINEN 1. ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ1.1 ETY-tyyppihyväksynnän hakeminen1.1.1 ETY-tyyppihyväksynnän hakemisesta ajoneuvolle sen moottorin polttoaineen kulutuksen osalta huolehtii ajoneuvon valmistaja tai tämän edustaja.1.1.2 Hakemuksen liitteenä on oltava kolme jäljennöstä jäljempänä tarkoitetusta asiakirjasta ja lisäksi:1.1.2.1 tietojenantolomake asianmukaisesti täytettynä;1.1.2.2 liitteessä II esitetyn asiakirjan laatimiseksi tarvittavat tiedot;1.1.3 Jos tyyppihyväksyntätestistä vastaava tekninen tutkimuslaitos suorittaa testit itse, sille on toimitettava hyväksyttävää ajoneuvotyyppiä vastaava ajoneuvo.1.2 AsiakirjatKun 1.1 kohdassa tarkoitettu hakemus hyväksytään, toimivaltaisen viranomaisen on laadittava asiakirja, jonka malli esitetään liitteessä II. Tämän asiakirjan laatimisessa jäsenvaltion toimivaltainen, ETY-tyyppihyväksyntätestejä suorittava viranomainen voi käyttää selostetta, jonka on laatinut hyväksytty tai tunnustettu laboratorio tämän direktiivin säännösten mukaisesti.2. SOVELTAMISALATätä menetelmää sovelletaan polttomoottorilla varustettuihin M1-luokan ajoneuvoihin.3. YLEISET VAATIMUKSET3.1 Polttoaineen kulutus määritellään seuraavien testien mukaisesti:3.1.1 moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden ilman pilaantumista aiheuttavien kaasupäästöjen vähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/220/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 78/665/ETY(2), liitteessä III esitetty kaupunkiajoa jäljittelevä sykli (ks. 5 kohta);3.1.2 vakionopeustesti nopeudella 90 km/h (ks. 6 kohta):3.1.3 vakionopeustesti nopeudella 120 km/h (ks. 6 kohta). Tätä testiä ei tehdä jos ajoneuvon suurin rakenteellinen nopeus on pienempi kuin 130 km/h.3.2 Testien tulokset on ilmoitettava litroissa 100 kilometriä kohti pyöristettynä lähimpään kymmenykseen.3.3 Etäisyydet on mitattava 0,5 ‰:n tarkkuudella ja ajat 0,2 s:n tarkkuudella.3.4 TestauspolttoaineKäytetyn polttoaineen on oltava joko direktiivin 70/220/ETY liitteessä VI määritettyä vertailupolttoainetta tai soveltuvin osin ajoneuvojen dieselmoottoreiden päästöjen vähentämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 2 päivänä elokuuta 1972 annetun neuvoston direktiivin 72/306/ETY(3) liitteen V mukaista.4. TESTAUSOLOSUHTEET4.1 Ajoneuvon yleinen kunto4.1.1 Ajoneuvon on oltava puhdas ja ikkunoiden ja tuuletusaukkojen on oltava kiinni ja ainoastaan ajoneuvon käytölle testauksen aikana välttämättömät laitteet saavat olla toiminnassa. Jos kaasuttimen sisäänmenossa on käsin säädettävä laite ilman lämmittämiseksi, sen on oltava asennossa "kesä". Yleisesti lisävarusteet, jotka tarvitaan ajoneuvon tavanomaiseen ajoon, on oltava käytössä.4.1.2 Jos jäähdyttimen tuuletin on lämmöllä säädetty, sen on toimittava siten kuin se tavallisesti ajoneuvossa toimisi. Matkustamon lämmityslaitteisto ei saa olla käytössä, eikä myöskään ilmastointi, vaikkakin sen kompressorin on toimittava tavanomaisesti.4.1.3 Jos ajoneuvoon on asennettu paineensiirtolaite, on sen oltava toiminnassa kuten se olisi tavanomaisessa testinopeudessa.4.1.4 Ajoneuvo on oltava sisäänajettu ja sillä on oltava ajettu vähintään 3000 km ennen testausta.4.2 VoiteluaineetKaikkien voiteluaineiden on oltava ajoneuvon valmistajan suosittelemia ja ne on ilmoitettava tes- tausselosteessa.4.3 RenkaatRenkaiden on oltava jotain sellaista tyyppiä, jonka ajoneuvon valmistaja on määritellyt alkuperäisvarusteeksi ja niiden on oltava täytetty paineeseen, jota suositellaan testikuormalle ja -nopeuksille (kun välttämätöntä, säädetty testialustatoiminnalle testiolosuhteissa). Testausselosteessa on mainittava käytetyt paineet.4.4 Polttoaineen kulutuksen mittaaminen4.4.1 Polttoaine on syötettävä moottoriin sellaisen laitteen läpi, joka kykenee mittaamaan kulutetun määrän ± 2 %:n tarkkuudella; tämä laite ei saa häiritä tavanomaista syöttöä. Jos mitataan tilavuutta, on polttoaineen lämpötila mitattava tilavuuden mittauskohdassa.4.4.2 Venttiililaitteiston on sallittava nopea siirto yleisestä polttoaineen syöttölaitteistosta mittalaitteistoon. Tämä siirto ei saa kestää kauempaa kuin 0,2 s.4.5 VertailuolosuhteetPaine: H° = 1 000 mbaariaLämpötila: T° = 293 K (20 °C)4.5.1 Ilmantiheys4.5.1.1 Ilmantiheys ajoneuvon testauksen aikana, laskettuna jäljempänä 4.5.1.2 kohdan mukaisesti, ei saa poiketa enempää kuin 7,5 % vertailuolosuhteiden ilmantiheydestä.4.5.1.2 Ilmantiheys lasketaan käyttäen kaavaa:dT = d0  7 >NUM>HT>DEN>H0  7 >NUM>T0>DEN>TT, missädT = ilmantiheys testiolosuhteissa:d° = ilmantiheys vertailuolosuhteissa:HT = paine testauksen aikanaTT = Absoluuttinen lämpötila testauksen aikana (K).5. POLTTOAINEENKULUTUKSEN MITTAUS KAUPUNKIAJOSYKLIN AIKANA5.1 Testaussykli on sellainen, joka määritetään direktiivin 70/220/ETY liitteessä III.5.1.1. Dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen osalta kuorman säätö määritellään vastaavalle bensiinikäyttöiselle mallille tai vaihtoehtoisella, vastaavaksi havaitulla menetelmällä.5.1.2 Ajoneuvon vertailumassaAjoneuvon massa on vertailumassa, sellaisena kuin se määritellään direktiivin 70/220/ETY liitteessä I olevassa 1.2 kohdassa.5.2 Dynamometri asetetaan hitausluokkaan, kuten direktiivin 70/220/ETY liitteessä III olevassa 4.2 kohdassa edellytetään.5.3 Kulutuksen mittaus5.3.1 Kulutus mitataan kahden peräkkäisen syklin välisen polttoaineen määrän kulutuksen perusteella.5.3.2 Ennen kuin mittauksia tehdään, on moottorin oltava lämmitetty viiden täyden testisyklin avulla. Mittaukset saadaan tehdä myös välittömästi direktiivissä 70/220/ETY esitettyjen tyyppi I:n ja tyyppi II:n testien jälkeen. Lämpötila pidetään moottorille tavanomaisten toimintalämpötilojen rajoissa, tarvittaessa lisäjäähdyttimen avulla.5.3.3 Polttoaineen kulutuksen mittaamisen helpottamiseksi saadaan kahden peräkkäisen syklin välissä oleva joutokäyntijakso pidentää enintään 60 sekunnilla.5.4 Polttoaineen kulutuksen laskeminen5.4.1 Jos polttoaineen kulutus mitataan painovoimaan perustuen, ilmaistaan kulutus (l/100 km:nä) muuttamalla mittaustulos M (kulutettu polttoaine kilogrammoina) käyttäen seuraavaa kaavaa:C = >NUM>M>DEN>D  7 Sg 100 (l/100 km)missä:Sg = polttoaineen tiheys vertailuolosuhteissa (kg/dm³);D = testin aikana ajettu matka (km).5.4.2 Jos polttoaineen kulutus mitataan tilavuuteen perustuen, ilmaistaan kulutus litroina/100 kilometrillä käyttäen seuraavaa kaavaa:C = >NUM>V [1 + Æ (T0 - TF)]>DEN>D  7 100 (l/100 km)missä:V = kulutetun polttoaineen tilavuus litroina;Æ = polttoaineen tilavuudenlaajentumiskerroin. Sekä dieselille, että bensiinille tämä kerroin on 0,001/°C;T° = vertailulämpötila /°C;TF = Polttoaineen lämpötila/°C mitattuna tilavuuden mittauspisteessä.5.5 Tulosten ilmoittaminen5.5.1 Kaupunkiajon vakiokulutus on edellä esitetyn menettelyn mukaisen kolmen peräkkäisen mittauksen aritmeettinen keskiarvo.5.5.2 Jos äärimmäiset mittaukset eroavat enemmän kuin 5 % keskiarvosta, lisätestejä on tehtävä tämän menettelyn mukaisesti kunnes vähintään 5 % tarkkuusaste on saavutettu.5.5.3 Mittaustarkkuus lasketaan käyttäen kaavaa:Tarkkuus: = >VIITTAUS KAAVIOON>missä:C saadaan 5.4 kohdan kaavasta:>VIITTAUS KAAVIOON> on C:n n arvon aritmeettinen keskiarvo;n tehtyjen mittausten lukumäärä;>VIITTAUS KAAVIOON>k esitetään seuraavassa taulukossa:>TAULUKON PAIKKA>5.5.4 Jos vähintään 5 %:n tarkkuutta ei ole saavutettu kymmenen mittauksen jälkeen, määritellään kulutus käyttäen toista samantyyppistä ajoneuvoa.6. POLTTOAINEEN KULUTUKSEN MITTAUS VAKIONOPEUDELLA6.1 Nämä testit saadaan tehdä joka dynamometrillä tai tiellä.6.1.1 Ajoneuvon massa6.1.1.1 Ajoneuvon massa on massa käyttökunnossa, kuten kohdassa 6.1.1.2 määritetään, lisättynä 180 kg:lla, tai lisättynä puolella täydestä kuormasta, jos tämä kuorma on enemmän kuin 180 kg, mukaanlukien mittalaitteet ja ajoneuvossa olijat. Ajoneuvon jousituksen korkeus on korkeus joka saadaan kun kuorman painovoiman keskipiste on keskellä suoraa linjaa, joka yhdistää ulommaisten etuistuinten R-pisteet.6.1.1.2 Tässä direktiivissä "ajoneuvon massalla käyttökunnossa" tarkoitetaan sen kuormaamatonta kokonaismassaa kaikki tankit täynnä, lukuun ottamatta polttonestesäiliötä, joka täytetään 90 %:sti valmistajan määrittämästä tilavuudesta, työkalut ja vararengas ovat mukana.6.2 VaihteistoJos ajoneuvo on varustettu käsivalintaisella vaihteistolla, käytetään kaikilla testinopeuksilla valmistajan suosittelemaa suurinta välityssuhdetta.6.3 Testausmenettely6.3.1 Tietesti6.3.1.1 Sääolosuhteet6.3.1.1.1 Suhteellisen kosteuden on oltava pienempi kuin 95 %; tien on oltava kuiva; tien pinnassa saa kuitenkin olla kosteusjälkiä, jos missään paikassa ei ole huomattavaa vesikalvoa.6.3.1.1.2 Keskimääräisen tuulen nopeuden on oltava alle 3 m/s ja puuskien alle 8 m/s.6.3.1.2 Ennen mittauksien tekemistä, ajoneuvon on kuljettava valittua piiriä riittävä matka nopeudella, joka on lähellä testinopeutta, jotta käyntilämpötila saavutetaan; missään tapauksessa tämä matka ei saa olla vähemmän kuin 10 km.6.3.1.3 TestiajoTestimatkan on oltava sellainen, että vakaa nopeus voidaan säilyttää ja sen on oltava pituudeltaan vähintään 2 km. Sen on muodostettava suljettu piiri ja pinnan on oltava hyväkuntoinen. Suoraa tietä voidaan käyttää, jos 2 km pituinen matka tehdään kumpaankin suuntaan. Kaltevuus ei saa olla enemmän kuin 2 % minkään kahden pisteen välillä.6.3.1.4 Jokaisen testiajon aikana, nopeus on pidettävä vakaana ± 2 km/h rajoissa. Minkään testin keskinopeus ei saa poiketa vertailunopeudesta enempää kuin 2 km/h.6.3.1.5 Jokaisen vertailunopeuden kulutuksen määrittämiseksi (ks. kuvio alapuolella), tehdään neljä testiä; kaksi keskinopeudella, joka on pienempi kuin vertailunopeus ja kaksi keskinopeudella, joka ylittää vertailunopeuden.6.3.1.6 Polttoaineen kulutus jokaiselle testiajolle lasketaan kaavasta 5.4 kohdassa.6.3.1.7 Ero kahden pienemmän lasketun arvon välillä ei saa olla enemmän kuin 5 % niiden keskiarvosta. Samaa ehtoa sovelletaan myös kahteen korkeampaan laskettuun arvoon. Polttoaineen kulutus vastaavalla vertailunopeudella lasketaan lineaarisella interpoloinnilla, kuten jäljempänä olevassa kuviossa esitetään.6.3.1.7.1 Jos kohdan 6.3.1.7 ehtoja ei pystytä täyttämään kummankaan laskettujen arvojen parin osalta, neljä testiajoa on uusittava. Jos kymmenen yrityksen jälkeen vaadittua tarkkuutta ei saavuteta, on valittava toinen ajoneuvo, jolle tehdään kaikki tässä menettelyssä eritellyt testit.Esimerkki: Laskeminen 90 km/h keskinopeudelle.>VIITTAUS KAAVIOON>Neljä ristiä vastaavat laskettuja arvoja jokaiselle testiajolle. C° on arvo, joka lasketaan kulutukselle vertailunopeudella V° koko testimatkalle.6.3.2 Dynamometritesti6.3.2.1 Dynamometrin asettaminenDynamometri on asetettava kuten direktiivin 70/220/ETY liitteessä III olevassa 4.1 kohdassa esitetään seuraavin muutoksin:- dynamometri on asetettava vastaavaan testinopeuteen:- ajoneuvon kunto testiajojen aikana on oltava kuten 4.1-4.3 kohdassa eritellään ja sääolosuhteet tietestin aikana on oltava kuten 6.3.1.1 kohdassa eritellään, jotta voidaan määritellä imusarjan alipaineen asetus.Dieselkäyttöisten ajoneuvojen tapauksessa dynamometri on asetettava, kuten kohdassa 5.1.1 eritellään.6.3.2.2 JäähdytysLisäilmanjäähdytyslaitteistoa saadaan käyttää käyttöolosuhteiden ylläpitämiseksi ja voiteluaineiden ja jäähdytysnesteen lämpötilojen pitämiseksi tavallisesti samalla nopeudella tiellä saavutettavien arvojen rajoissa.6.3.2.3 Ennen kuin mitään mittauksia tehdään, ajoneuvon on katettava nopeudella, joka on lähellä testinopeutta, riittävä matka dynamometrillä jotta ajolämpötilat saavutetaan; tämä matka ei missään tapauksessa saa olla vähemmän kuin 10 km.6.3.2.4 Testimatka ei saa olla vähempää kuin 2 km, joka mitataan dynamomerin kierroslaskurista.6.4 Testausselosteessa on mainittava käytetyn dynamometrin tyyppi.6.5 Tulosten ilmoittaminenMitä tahansa menetelmää käytettiin, ilmoitetaan tulokset litroina/100 km 4.5 kohdassa esitetyissä vertailuolosuhteissa.>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>(1) EYVL N:o L 76, 6.4.1970, s. 1(2) EYVL N:o L 223, 14.8.1978, s. 48(3) EYVL N:o L 190, 20.8.1972, s. 1LIITE II>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>>VIITTAUS KAAVIOON>


Avis juridique important

|

31985L0374

Neuvoston direktiivi 85/374/ETY, annettu 25 päivänä heinäkuuta 1985, tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 210 , 07/08/1985 s. 0029 - 0033 Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 6 s. 0239  Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 19 s. 0008  Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 6 s. 0239  Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 19 s. 0008

NEUVOSTON DIREKTIIVI,annettu 25 päivänä heinäkuuta 1985,tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä (85/374/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),sekä katsoo, ettäon tarpeen lähentää jäsenvaltioiden lainsäädäntöä, joka koskee valmistajan vastuuta tuotteen puutteellisen turvallisuuden aiheuttamasta vahingosta, koska vallitsevat erilaisuudet saattavat vääristää kilpailua ja vaikuttaa tavaroiden liikkuvuuteen yhteismarkkinoilla sekä johtaa eroihin kuluttajan suojaamisessa vahingolta, jonka tuotteen puutteellinen turvallisuus aiheuttaa hänen terveydelleen tai omaisuudelleen,valmistajan tuottamuksesta riippumaton vastuu on ainoa asianmukainen keino ratkaista teknistyvälle aikakaudellemme ominainen, nykyaikaiseen tekniseen tuotantoon liittyvien riskien oikeudenmukaisen jakamisen ongelma,tuottamuksesta riippumattoman vastuun tulisi koskea ainoastaan teollisesti valmistettuja irtaimia esineitä; tämän vuoksi on tarpeen jättää vastuun ulkopuolelle sellaiset maatalous- ja riistatuotteet, joita ei ole teollisesti jalostettu niin, että jalostus voisi aiheuttaa tuotteen puutteellisen turvallisuuden; tässä direktiivissä tarkoitetun vastuun tulisi koskea myös sellaista irtainta esinettä, jota käytetään kiinteistön rakentamisessa tai joka liitetään kiinteistöön,kuluttajien suojaamiseksi vastuun tulisi koskea jokaista tuotantoon osallistuvaa valmistajaa, jonka valmistama lopputuote tai osatuote taikka toimittama raaka-aine on turvallisuudeltaan puutteellinen; samasta syystä vastuun tulisi koskea maahantuojaa, joka tuo tuotteen yhteisöön, ja sitä, joka esiintyy valmistajana varustamalla tuotteen nimellään, tavaramerkillään tai muulla erottuvalla tunnuksellaan taikka joka toimittaa tuotteen, jonka valmistajaa ei voida tunnistaa,kuluttajien suojaamiseksi tulisi tilanteissa, joissa useat henkilöt ovat vastuussa samasta vahingosta, vahinkoa kärsineen voida vaatia täyttä korvausta keneltä tahansa heistä,kuluttajan hengen ja terveyden sekä omaisuuden suojaamiseksi tuotteen puutteellista turvallisuutta ei tulisi arvioida tuotteen käyttökelpoisuuden mukaan vaan sen mukaan, puuttuuko sellainen turvallisuus, jota yleisöllä kohtuudella on aihetta odottaa; turvallisuuden arvioinnissa merkitystä ei ole sellaisella tuotteen virheellisellä käytöllä, joka ei olosuhteet huomioon ottaen ole puolustettavissa,riskin kohtuullinen jako vahinkoa kärsineen ja valmistajan kesken edellyttää, että valmistajan olisi voitava vapautua vastuusta, jos hän näyttää tiettyjen vastuusta vapauttavien seikkojen olevan olemassa,kuluttajan suojaamiseksi valmistajan vastuun on oltava sama, vaikka vahingon syntymiseen on myötävaikuttanut muun henkilön teko tai laiminlyönti; vahinkoa kärsineen myötävaikutus voidaan kuitenkin ottaa huomioon vastuuta vähentävänä tai sen poistavana seikkana,kuluttajan suojaamiseksi on korvattava kuolema ja muut henkilövahingot sekä esinevahingot; velvollisuus korvata esinevahingot saisi kuitenkin koskea vain yksityiseen käyttöön tai kulutukseen tarkoitettuja tuotteita, ja liiallisten oikeudenkäyntien välttämiseksi esinevahingoissa olisi oltava määrältään kiinteä omavastuu; tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa kivun ja säryn tai muun aineettoman vahingon korvaamiseen tapaukseen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti,yhdenmukainen vanhentumisaika vahingonkorvauskanteen nostamiselle on sekä vahinkoa kärsineen että valmistajan edun mukainen,tuotteet kuluvat, entistä ankarampia turvallisuusmääräyksiä kehitetään ja tiede ja tekniikka kehittyvät; tästä syystä ei olisi kohtuullista pitää valmistajaa vastuussa tuotteen puutteellisesta turvallisuudesta rajoittamatonta aikaa; vastuun olisi sen vuoksi lakattava kohtuullisen ajan kuluttua tämän kuitenkaan vaikuttamatta vireillä oleviin korvauskanteisiin,tehokkaan kuluttajansuojan toteuttamiseksi ei tulisi sallia sopimusehtoja, joilla rajoitetaan valmistajan vastuuta suhteessa vahinkoa kärsineeseen,jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten mukaan vahinkoa kärsineellä saattaa olla oikeus vaatia vahingonkorvausta sopimukseen perustuvan vastuun tai muun kuin tässä direktiivissä tarkoitetun sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella; sikäli kuin tällaiset säännökset edistävät myös tehokasta kuluttajansuojaa, tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa niihin; jos lääkevalmisteita koskeva kuluttajansuoja on jäsenvaltiossa tehokkaasti turvattu erityisellä vastuujärjestelmällä, tällaiseen järjestelmään perustuvien korvausvaatimusten tulisi olla edelleen mahdollisia,vastuu ydinvahingoista on kaikissa jäsenvaltioissa jo järjestetty riittävin erityissäännöksin, minkä vuoksi on ollut mahdollista jättää tällaiset vahingot tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle,maatalouden alkutuotteiden ja riistatuotteiden jättäminen tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle voidaan tietyissä jäsenvaltioissa katsoa epätarkoituksenmukaiseksi kuluttajansuojan rajoittamiseksi sen kannalta, mitä tältä suojalta edellytetään, minkä takia jäsenvaltion olisi voitava laajentaa vastuu koskemaan myös näitä tuotteita,samasta syystä voidaan tietyissä jäsenvaltioissa katsoa kuluttajansuojan kannalta epätarkoituksenmukaiseksi kuluttajansuojan rajoittamiseksi se, että valmistajalla on mahdollisuus vapautua vastuusta, jos hän näyttää tieteellisen ja teknisen tiedon tason laskettaessa tuote liikkeelle olleen sellainen, ettei tuotteen puutteellista turvallisuutta ole voitu havaita; tämän vuoksi jäsenvaltion olisi voitava pitää voimassa aikaisemmin annetut säännökset tai antaa uudet säännökset, joiden mukaan tähän seikkaan ei voi vedota vastuusta vapautumiseksi; kun kysymys on uudesta lainsäädännöstä, tämän poikkeuksen hyväksi käyttämiseen olisi kuitenkin sovellettava yhteisön seisautusmenettelyä, jotta suojan tasoa voitaisiin mahdollisuuksien mukaan nostaa yhdenmukaisesti kaikkialla yhteisössä,useimpien jäsenvaltioiden oikeudelliset perinteet huomioon ottaen ei ole aiheellista asettaa valmistajan tuottamuksesta riippumattomalle vastuulle rahamääräistä ylärajaa; kuitenkin siltä osin kuin perinteet ovat erilaisia, näyttää mahdolliselta antaa jäsenvaltiolle mahdollisuus poiketa rajoittamattoman vastuun periaatteesta siten, että valmistajan kokonaisvastuulle samalla tavalla turvallisuudeltaan puutteellisten samanlaisten tuotteiden aiheuttamista kuolemantapauksista ja muista henkilövahingoista säädetään enimmäismäärä edellyttäen, että tämä määrä säädetään tarpeeksi korkeaksi asianmukaisen kuluttajansuojan ja yhteismarkkinoiden moitteettoman toiminnan takaamiseksi,tässä direktiivissä säädetty yhdenmukaistaminen ei voi nykyisellä tasollaan olla täydellistä, mutta se avaa tien kohti suurempaa yhdenmukaisuutta; tämän vuoksi on tärkeää, että neuvosto saa säännöllisin väliajoin komissiolta kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta sekä siihen mahdollisesti liittyvät tarpeelliset ehdotukset, jatässä suhteessa on erityisen tärkeää riittävän pitkän ajanjakson kuluttua tarkastella uudelleen niitä tämän direktiivin säännöksiä, joiden mukaan jäsenvaltioilla on mahdollisuus poikkeuksiin, jotta näiden poikkeusten vaikutuksista kuluttajansuojaan ja yhteismarkkinoiden toimintaan saadaan käytännön kokemuksia,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Valmistaja vastaa vahingosta, joka aiheutuu hänen tuotteensa puutteellisesta turvallisuudesta.2 artikla Tässä direktiivissä "tuotteella" tarkoitetaan kaikkia irtaimia esineitä paitsi maatalouden alkutuotteita ja riistatuotteita, vaikka esine on liitetty toiseen irtaimeen esineeseen tai kiinteistöön. "Maatalouden alkutuotteella" tarkoitetaan maanpinnan kasvutuotteita sekä kotieläintalouden ja kalastuksen tuotteita, lukuun ottamatta tuotteita, joille on suoritettu ensimmäisen asteen jalostus. "Tuotteena" pidetään myös sähköä.3 artikla 1. "Valmistajalla" tarkoitetaan lopputuotteen valmistajaa, raaka-aineen tuottajaa ja osatuotteen valmistajaa sekä sitä, joka varustamalla tuotteen nimellään, tavaramerkillään tai muulla erottuvalla tunnuksellaan esiintyy tuotteen valmistajana.2. Valmistajan vastuuta rajoittamatta tässä direktiivissä tarkoitettuna valmistajana pidetään myös sitä, joka elinkeinotoiminnassa tuo tuotteen yhteisöön myyntiä, vuokraamista, leasing-toimintaa tai muuta jakelua varten, ja hän on vastuussa kuten valmistaja.3. Jos tuotteen valmistajaa ei voida tunnistaa, tuotteen valmistajana pidetään jokaista, joka on laskenut tuotteen liikkeelle, jollei hän ilmoita vahinkoa kärsineelle kohtuullisessa ajassa valmistajaa tai sitä, jolta hän on hankkinut tuotteen. Tätä sovelletaan myös, jos 2 kohdassa tarkoitettu maahantuoja ei käy ilmi maahan tuodusta tuotteesta, vaikka valmistajan nimi kävisikin ilmi siitä.4 artikla Vahinkoa kärsineen on näytettävä toteen vahinko, tuotteen puutteellinen turvallisuus sekä puutteellisen turvallisuuden ja vahingon välinen syy-yhteys.5 artikla Jos tämän direktiivin säännösten mukaan kaksi tai useampi vastaa samasta vahingosta, he vastaavat yhteisvastuullisesti, mikä ei kuitenkaan estä soveltamasta, mitä kansallisessa lainsäädännössä säädetään takautumisoikeudesta.6 artikla 1. Tuote on turvallisuudeltaan puutteellinen, jos se ei ole niin turvallinen kuin on ollut aihetta odottaa ottaen huomioon kaikki seikat, kuten:a) tuotteesta annetut tiedot;b) tuotteen kohtuudella ennakoitavissa oleva käyttö;c) ajankohta, jona tuote laskettiin liikkeelle.2. Tuotetta ei pidetä turvallisuudeltaan puutteellisena pelkästään sen vuoksi, että myöhemmin on laskettu liikkeelle parempi tuote.7 artikla Valmistaja ei ole tämän direktiivin mukaan vastuussa, jos hän näyttää:a) että hän ei ole laskenut tuotetta liikkeelle;b) että olosuhteet huomioon ottaen on todennäköistä, että tuotteen turvallisuudessa ei ollut vahingon aiheuttanutta puutetta silloin, kun hän laski sen liikkeelle, tai että puute on tullut myöhemmin;c) että hän ei ole valmistanut tuotetta myyntiä tai muuta taloudellisia tarkoituksia palvelevaa jakelua varten eikä valmistanut tai toimittanut sitä elinkeinotoiminnassaan;d) että tuotteen puutteellinen turvallisuus on seurausta siitä, että tuotteen on oltava viranomaisten antamien pakottavien määräysten mukainen;e) että laskettaessa tuote liikkeelle tieteellisen ja teknisen tiedon taso ei ollut sellainen, että puutteellinen turvallisuus olisi voitu havaita; taif) kun kysymys on osatuotteen valmistajasta, että puutteellinen turvallisuus johtuu sen tuotteen suunnittelusta, johon osatuote on liitetty, tai kyseisen tuotteen valmistajan antamista ohjeista.8 artikla 1. Valmistajan vastuuta ei vähennä se, että vahinko on aiheutunut sekä tuotteen puutteellisesta turvallisuudesta että kolmannen henkilön teosta tai laiminlyönnistä, tämän kuitenkaan rajoittamatta kansalliseen lainsäädäntöön sisältyvien takautumisoikeutta koskevien säännösten soveltamista.2. Valmistajan vastuuta voidaan kaikki olosuhteet huomioon ottaen sovitella tai se voidaan poistaa kokonaan, jos vahingon on aiheuttanut sekä tuotteen puutteellinen turvallisuus että vahinkoa kärsineen tuottamus tai sen tuottamus, josta vahinkoa kärsinyt on vastuussa.9 artikla "Vahingolla" tarkoitetaan 1 artiklassa:a) kuolemaa ja muuta henkilövahinkoa;b) muun esineen kuin turvallisuudeltaan puutteellisen tuotteen itsensä vahingoittumista tai tuhoutumista, vähennettynä kuitenkin 500 ECUn omavastuumäärällä ja edellyttäen, että esine oni) laadultaan yleensä yksityiseen käyttöön tai kulutukseen tarkoitettu jaii) pääasiassa ollut vahinkoa kärsineen yksityisessä käytössä tai kulutuksessa.Tämä artikla ei rajoita aineetonta vahinkoa koskevien kansallisten säännösten soveltamista.10 artikla 1. Jäsenvaltioiden on lainsäädännössään säädettävä, että tässä direktiivissä tarkoitettuihin korvausvaatimuksiin sovelletaan kolmen vuoden vanhentumisaikaa. Vanhentumisaika alkaa päivänä, jona kantaja sai tiedon tai hänen olisi pitänyt saada tieto vahingosta, tuotteen puutteellisesta turvallisuudesta ja valmistajasta.2. Tämä direktiivi ei estä soveltamasta vanhentumisajan pysäyttämistä tai keskeyttämistä koskevia jäsenvaltioiden säännöksiä.11 artikla Jäsenvaltioiden on lainsäädännössään säädettävä, että vahinkoa kärsineelle tämän direktiivin mukaan kuuluvat oikeudet vanhentuvat kymmenessä vuodessa päivästä, jona valmistaja laski vahinkoa aiheuttaneen tuotteen liikkeelle, jollei vahinkoa kärsinyt ole tänä aikana nostanut kannetta valmistajaa vastaan.12 artikla Tässä direktiivissä säädettyä valmistajan vastuuta suhteessa vahinkoa kärsineeseen ei saa rajoittaa tai poistaa sopimusehdolla, joka rajoittaa hänen vastuutaan tai poistaa sen.13 artikla Tämä direktiivi ei rajoita vahinkoa kärsineen oikeutta korvaukseen sopimukseen perustuvaa vastuuta tai sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevien säännösten nojalla taikka sellaisen erityisen vastuujärjestelmän perusteella, joka on olemassa tämän direktiivin tiedoksiantohetkellä.14 artikla Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin ydinonnettomuudesta johtuviin vahinkoihin, joihin sovelletaan jäsenvaltioiden ratifioimia kansainvälisiä sopimuksia.15 artikla 1. Jäsenvaltio voi:a) adellä 2 artiklasta poiketen säätää lainsäädännössään, että tämän direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuna "tuotteena" pidetään myös maatalouden alkutuotteita ja riistatuotteita;b) edellä 7 artiklan e kohdasta poiketen pitää voimassa tai tämän artiklan 2 kohtaa noudattaen antaa lainsäädännössään säännökset, joiden mukaan valmistaja on vastuussa, vaikka hän näyttäisi, että tieteellisen ja teknisen tiedon taso silloin, kun hän laski tuotteen liikkeelle, ei mahdollistanut puutteellisen turvallisuuden havaitsemista.2. Jäsenvaltion, joka aikoo toteuttaa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun toimenpiteen, on toimitettava suunniteltu toimenpide kirjallisena komissiolle. Komission on ilmoitettava tästä muille jäsenvaltioille.Asianomainen jäsenvaltio saa toteuttaa suunnittelemansa toimenpiteen vasta, kun yhdeksän kuukautta on kulunut toimenpiteen ilmoittamisesta komissiolle, ja ainoastaan, jos komissio ei ole sillä välin tehnyt neuvostolle ehdotusta tämän direktiivin muuttamisesta tältä osin. Jollei komissio kuitenkaan kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut sanotun ilmoituksen, ilmoita asianomaiselle jäsenvaltiolle, että se aikoo tehdä neuvostolle tällaisen ehdotuksen, jäsenvaltio voi välittömästi toteuttaa suunnittelemansa toimenpiteen.Jos komissio tekee neuvostolle tällaisen ehdotuksen tämän direktiivin muuttamisesta edellä mainitun yhdeksän kuukauden määräajan kuluessa, asianomaisen jäsenvaltion on lykättävä toimenpidettä edelleen 18 kuukaudella ehdotuksen tekopäivästä.3. Kymmenen vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta komissio antaa neuvostolle kertomuksen siitä, miten tuomioistuinten päätökset, joissa on sovellettu 7 artiklan e alakohtaa ja tämän artiklan 1 kohdan b alakohtaa, ovat vaikuttaneet kuluttajansuojaan ja yhteismarkkinoiden toimintaan. Tämän kertomuksen perusteella neuvosto päättää komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 100 artiklan mukaisesti, onko 7 artiklan e alakohta kumottava.16 artikla 1. Jäsenvaltio voi säätää, että valmistajan kokonaisvastuu samalla tavalla turvallisuudeltaan puutteellisten samanlaisten tuotteiden aiheuttamista kuolemantapauksista ja muista henkilövahingoista rajoitetaan määrään, joka on vähintään 70 miljoonaa ECUa.2. Kymmenen vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta komissio antaa neuvostolle kertomuksen siitä, miten 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta hyväksi käyttäneiden jäsenvaltioiden soveltama taloudellisen vastuun enimmäismäärä on vaikuttanut kuluttajansuojaan ja yhteismarkkinoiden toimintaan. Tämän kertomuksen perusteella neuvosto päättää komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 100 artiklan mukaisesti, onko 1 kohta kumottava.17 artikla Tätä direktiiviä ei sovelleta tuotteisiin, jotka on laskettu liikkeelle ennen 19 artiklassa tarkoitettujen säännösten voimaantuloa.18 artikla 1. Tätä direktiiviä sovellettaessa noudatetaan ECUn määritelmää, joka on annettu asetuksessa (ETY) N:o 3180/78(4), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2626/84(5). Vasta-arvo kansallisessa valuutassa lasketaan aluksi sen päivän kurssin mukaan, jona tämä direktiivi on annettu.2. Joka viides vuosi neuvosto komission ehdotuksesta arvioi tässä direktiivissä mainitut rahamäärät ja tarvittaessa muuttaa niitä yhteisön talouskehityksen ja rahaolojen kehityksen perusteella.19 artikla 1. Jäsenvaltioiden on viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä(6).2. Edellä 15 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä sovelletaan tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien.20 artikla Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.21 artikla Joka viides vuosi komissio antaa neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta ja tekee tarvittaessa aiheelliset ehdotukset muutoksiksi.22 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 25 päivänä heinäkuuta 1985.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaJ. POOS(1) EYVL N:o C 241, 14.10.1976, s. 9 ja EYVL N:o C 271, 26.10.1979, s. 3(2) EYVL N:o C 127, 21.5.1979, s. 61(3) EYVL N:o C 114, 7.5.1979, s. 15(4) EYVL N:o L 379, 30.12.1978, s. 1(5) EYVL N:o L 247, 16.9.1984, s. 1