Avis juridique important

|

31993L0050

Komission direktiivi 93/50/ETY, annettu 24 päivänä kesäkuuta 1993, tietyistä sellaisista neuvoston direktiivin 77/93/ETY liitteessä V olevassa A osassa luettelemattomista kasveista, joiden tuotantoalueilla sijaitsevat näiden kasvien tuottajat, varastot tai lähetyskeskukset on kirjattava viralliseen rekisteriin

Virallinen lehti nro L 205 , 17/08/1993 s. 0022 - 0023 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 51 s. 0184  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 51 s. 0184

KOMISSION DIREKTIIVI 93/50/ETY,annettu 24 päivänä kesäkuuta 1993,tietyistä sellaisista neuvoston direktiivin 77/93/ETY liitteessä V olevassa A osassa luettelemattomista kasveista, joiden tuotantoalueilla sijaitsevat näiden kasvien tuottajat, varastot tai lähetyskeskukset on kirjattava viralliseen rekisteriin EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon kasvien tai kasvituotteiden haitallisten organismien yhteisöön kulkeutumisen ja yhteisössä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä 21 päivänä joulukuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 77/93/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 93/19/ETY(2), ja erityisesti sen 6 artiklan 5 kohdan ja 6 artiklan 7 kohdan viidennen alakohdan,sekä katsoo, ettätiettyjen mainitun direktiivin liitteessä V olevassa A osassa luettelemattomien tuotteiden kuten perunan, siemenperunaa lukuun ottamatta, ja sukujen Citrus L., Fortunella Swingle ja Poncirus Raf. hedelmien ja näiden hybridien, jotka eivät ole direktiivissä 77/93/ETY lueteltujen haitallisten organismien saastuttamia ja tartuttamia, tuotannon osalta, ja jäsenvaltioiden tämän tuotannon asianmukaista valvomista varten, on tarpeen kirjata edellä mainittujen tuotteiden näiden tuotteiden tuotantoalueilla sijaitsevat tuottajat tai, jos se on vaivattomampaa, yhteisvarastot tai lähetyskeskukset viralliseen rekisteriin paikallisella, alueellisella tai kansallisella tasolla, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän kasvinsuojelukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän direktiivin liitteessä luetellut tuotteiden tuotantoalueilla sijaitsevat tuottajat tai yhteisvarastot tai lähetyskeskukset kirjataan viralliseen rekisteriin paikallisella, alueellisella tai kansallisella tasolla,2 artikla 1 Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan neuvoston direktiivin 91/683/ETY(3) 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna päivänä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2 Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset komissiolle viipymättä. Komissio ilmoittaa tästä muille jäsenvaltioille.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 24 päivänä kesäkuuta 1993.Komission puolestaRené STEICHENKomission jäsen(1) EYVL N:o L 26, 31.1.1977, s. 20(2) EYVL N:o L 96, 22.4.1993, s. 33(3) EYVL N:o L 376, 31.12.1991, s. 29LIITE 1 Suvun Solanum tuberosum L. mukulat, siemenperunoita lukuun ottamatta.2 Sukujen Citrus L., Fortunella Swingle, Poncirus Raf. hedelmät ja niiden hybridit.


title: Neuvoston direktiivi 2006/67/EY, annettu  24 päivänä heinäkuuta 2006 , jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa (kodifioitu toisinto)   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               8.8.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 217/8

      NEUVOSTON DIREKTIIVI 2006/67/EY,
   annettu 24 päivänä heinäkuuta 2006,
   jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa
   (kodifioitu toisinto)
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               ETY:n jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa 20 päivänä joulukuuta 1968 annettua neuvoston direktiiviä 68/414/ETY (3) on muutettu useaan otteeseen huomattavilta osilta (4). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.

               (2)

               Raakaöljyn ja öljytuotteiden tuonnilla on huomattava merkitys yhteisön energiatuotteiden hankinnassa. Tilapäisetkin näiden tuotteiden saantia kolmansista maista vähentävät tai niiden kansainvälisiä markkinahintoja huomattavasti nostavat vaikeudet voisivat aiheuttaa vakavia häiriöitä yhteisön taloudelliselle toiminnalle, ja sen vuoksi tällaisen tilanteen vahingollisia vaikutuksia on voitava tasoittaa tai ainakin lieventää.

               (3)

               Hankinnan häiriötila voisi ilmetä odottamatta, ja tämän takia on välttämätöntä ottaa käyttöön tarpeelliset keinot mahdollisen pulan korvaamiseksi.

               (4)

               Sen vuoksi on tarpeen lisätä jäsenvaltioiden raakaöljyn ja öljytuotteiden saantivarmuutta luomalla tärkeimpien öljytuotteiden varastoille vähimmäistaso ja pitämällä sitä yllä.

               (5)

               Öljyvarastoja koskevat järjestelyt on toteutettava siten, etteivät ne haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa.

               (6)

               Neuvosto sääti direktiivissä 73/238/ETY (5) aiheellisista toimenpiteistä, mukaan lukien öljyvarastojen käyttö, joita toteutetaan siinä tapauksessa, että yhteisön raakaöljyn ja öljytuotteiden saannissa ilmenee vaikeuksia; jäsenvaltiot ovat sitoutuneet noudattamaan samankaltaisia velvoitteita kansainvälistä energiaohjelmaa koskevassa sopimuksessa.

               (7)

               Varastojen on oltava jäsenvaltioiden käytettävissä, jos öljyn hankinnassa ilmenee vaikeuksia. Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeudet ja mahdollisuudet määrätä varastojen käytöstä siten, että varastot saadaan nopeasti niiden alueiden käyttöön, joilla öljytoimituksia eniten tarvitaan.

               (8)

               Varastojen ylläpito olisi järjestettävä siten, että taataan varastojen saatavuus sekä kuluttajien mahdollisuudet käyttää niitä.

               (9)

               Varastojen ylläpitoa koskevien järjestelyjen olisi oltava avoimia ja niillä olisi taattava varastointivelvoitteesta aiheutuvan rasitteen oikeudenmukainen ja tasapuolinen jakautuminen. Sen vuoksi jäsenvaltiot voivat saattaa asianosaisten käyttöön tietoja öljyvarastojen pitämisen kustannuksista.

               (10)

               Jäsenvaltiot voivat varastojen ylläpitämisen järjestämiseksi soveltaa järjestelmää, jossa erityinen varastointielin tai -laitos huolehtii kokonaan tai osittain varastointivelvoitteen mukaisten varastojen pitämisestä. Öljynjalostajien ja muiden markkinatoimijoiden olisi pidettävä yllä mahdollisesti jäljelle jäävää osaa. Valtion ja öljyteollisuuden yhteistyö on olennaisen tärkeää, jotta varastointijärjestelyt toimisivat tehokkaasti ja luotettavasti.

               (11)

               Kotimainen tuotanto edistää sinänsä hankintavarmuutta. Öljymarkkinoiden kehityksen perusteella voi olla perusteltua antaa öljyvarastojen ylläpitämistä koskeva asianmukainen poikkeus niille jäsenvaltioille, joilla on omaa öljyntuotantoa. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot voivat vapauttaa yrityksiä varastojen ylläpitämisvelvoitteesta sen määrän osalta, joka ei ylitä kyseisten yritysten kotimaisesta raakaöljystä valmistamien tuotteiden määrää.

               (12)

               On asianmukaista ottaa käyttöön menettelytapoja, joita yhteisö ja jäsenvaltiot jo soveltavat kansainvälisten velvoitteidensa ja sopimustensa perusteella. Öljyn kulutustottumuksissa tapahtuneiden muutosten myötä kansainvälisen lentoliikenteen polttoaineista on tullut tärkeä osa tätä kulutusta.

               (13)

               On tarpeen mukauttaa ja yksinkertaistaa öljyvarastoja koskevien yhteisön tilastojen ilmoitusmenettelyä.

               (14)

               Öljyvarastoja voidaan periaatteessa pitää missä tahansa yhteisön alueella, ja näin ollen on aiheellista helpottaa varastojen perustamista maan oman alueen ulkopuolelle. Kyseisen jäsenvaltion hallituksen on voitava tehdä itse päätös öljyvarastojen pitämisestä kansallisen alueen ulkopuolella omien tarpeidensa ja hankintavarmuuteen liittyvien näkökohtien mukaan. Toisen yrityksen, elimen tai laitoksen käytettävissä pidettävien varastojen osalta tarvitaan tarkempia sääntöjä, jotta voidaan taata niiden saatavuus ja käyttömahdollisuus öljynsaantivaikeuksien ilmetessä.

               (15)

               Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi on suotavaa edistää jäsenvaltioiden välisten vähimmäisvarastointisopimusten tekemistä, jotta edistetään muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien varastojen käyttämistä. Päätöksen tällaisen sopimuksen tekemisestä tekevät asianomaiset jäsenvaltiot.

               (16)

               On aiheellista vahvistaa varastojen hallinnollista valvontaa ja luoda tehokkaita järjestelmiä varastojen hallintaa ja tarkastamista varten. Tällaisen hallinnan mahdollistamiseksi tarvitaan seuraamusjärjestely.

               (17)

               Yhteisön varmuusvarastojen tilasta on aiheellista antaa säännöllisesti tietoja neuvostolle.

               (18)

               Koska ehdotetun toiminnan tavoite, joka on öljyn hankintavarmuuden pitäminen yhteisössä korkealla tasolla käyttämällä luotettavia ja avoimia, jäsenvaltioiden yhteisvastuuseen perustuvia järjestelmiä, samalla kun kunnioitetaan sisämarkkinoita ja kilpailua koskevia sääntöjä, voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.

               (19)

               Tämä direktiivi ei saa vaikuttaa jäsenvaltioiden velvoitteisiin, jotka koskevat liitteessä I olevassa B osassa mainittuja määräaikoja, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava aiheelliset lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset pitääkseen yhteisön alueella olevat öljytuotteiden varastonsa jatkuvasti vähintään 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla edellisen kalenterivuoden 90 päivän keskimääräistä päivittäistä kotimaankulutusta vastaavalla tasolla kunkin 2 artiklassa luetellun öljytuoteluokan osalta, jollei 10 artiklasta muuta johdu.
   2.   Se osa kotimaan kulutusta, joka katetaan kyseisen jäsenvaltion itse tuottamasta öljystä valmistetuilla johdannaisilla, voidaan vähentää kyseisestä tasosta enintään 25 prosenttiin asti. Tällaisesta vähennyksestä saatavan lopputuloksen jakamisesta jäsenvaltioissa päättää asianomainen jäsenvaltio.
   2 artikla
   Seuraavat tuoteluokat otetaan mukaan kotimaan kulutusta laskettaessa:

               a)

               moottoripolttoaine ja lentopolttoaine (lentobensiini ja bensiinityyppinen lentopetroli);

               b)

               kaasuöljy, dieselöljyt, petroli ja kerosiinityyppinen lentopetroli;

               c)

               polttoöljyt.

         Merenkulkuun tarkoitettua polttoainetta ei lasketa mukaan kotimaan kulutukseen.
   3 artikla
   1.   Edellä 1 artiklan mukaisesti pidettävien varastojen on oltava kokonaan jäsenvaltioiden käytettävissä, jos öljyn saannissa ilmenee vaikeuksia. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niillä on tällaisessa tilanteessa lailliset oikeudet määrätä varastojen käytöstä.
   Muina aikoina jäsenvaltioiden on huolehdittava mainittujen varastojen saatavuudesta ja käyttömahdollisuudesta. Niiden on otettava käyttöön järjestelyt, joiden avulla on mahdollista tunnistaa varastot, pitää niistä kirjaa sekä hallinnoida niitä.
   2.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden varastointijärjestelyt ovat oikeudenmukaisia ja tasapuolisia.
   Edellä 1 artiklan mukaisesta varastojen pidosta aiheutuvan kustannusrasitteen jakamisen on perustuttava avoimiin järjestelyihin. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat toteuttaa toimenpiteitä asianmukaisten tietojen saamiseksi 1 artiklan mukaisesta varastoinnista aiheutuvista kustannuksista ja mainitunlaisten tietojen saattamiseksi asianosaisten käyttöön.
   3.   Jäsenvaltiot voivat 1 ja 2 kohdan vaatimusten täyttämiseksi käyttää varastointielintä tai -laitosta, joka vastaa varastojen pitämisestä kokonaan tai osittain.
   Kaksi tai useampi jäsenvaltio voi käyttää yhteistä varastointielintä tai -laitosta. Tällöin ne ovat yhteisesti vastuussa tästä direktiivistä johtuvien velvoitteiden noudattamisesta.
   4 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 5 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 6 artiklan mukaisesti laadittu, kunkin kuukauden lopussa olemassa olevia varastoja koskeva tilastollinen yhteenveto, jossa ilmoitetaan, kuinka monen edellisen kalenterivuoden päivän keskimääräistä kulutusta varastot vastaavat. Yhteenveto on toimitettava viimeistään ilmoituksen kohteena olevan kuukauden jälkeisen toisen kuukauden 25 päivänä.
   2.   Jäsenvaltion varastointivelvoite perustuu edellisen kalenterivuoden kotimaan kulutukseen. Jäsenvaltioiden on laskettava uudelleen varastointivelvoitteensa kunkin kalenterivuoden alussa viimeistään 31 päivänä maaliskuuta ja varmistettava, että ne noudattavat uusia velvoitteitaan mahdollisimman pian ja joka tapauksessa viimeistään kunkin vuoden 31 päivänä heinäkuuta.
   3.   Tilastollisessa yhteenvedossa on ilmoitettava erikseen kerosiinityyppisen lentopetrolin varastot 2 artiklan b kohdassa tarkoitetun luokan yhteydessä.
   5 artikla
   1.   Edellä 1 artiklassa edellytettyjä varastoja voidaan ylläpitää raakaöljyn ja välituotteiden sekä lopputuotteiden muodossa.
   2.   Kunkin kuukauden lopussa olemassa olevia varastoja koskevassa tilastollisessa yhteenvedossa:

               a)

               lopputuotteet lasketaan niiden todellisen määrän mukaan;

               b)

               raakaöljy ja välituotteet lasketaan:

                           i)

                           asianomaisen jäsenvaltion jalostamoista edellisen kalenterivuoden aikana saatujen kunkin tuoteluokan suhteellisten määrien mukaan; tai

                           ii)

                           asianomaisen jäsenvaltion jalostamoiden kuluvan vuoden tuotanto-ohjelmien perusteella; tai

                           iii)

                           asianomaisessa jäsenvaltiossa edellisen kalenterivuoden aikana valmistettujen varastointivelvoitteeseen kuuluvien tuotteiden kokonaismäärän ja kyseisen vuoden aikana käytetyn raakaöljyn kokonaismäärän välisen suhteen perusteella; edellä mainittua sovelletaan enintään 40 prosenttiin ensimmäisen ja toisen tuoteluokan (bensiini ja dieselöljyt) kokonaisvelvoitteesta ja enintään 50 prosenttiin kolmannen tuoteluokan (polttoöljyt) kokonaisvelvoitteesta.

         3.   Sekoitustuotteilla, jotka on tarkoitettu 2 artiklassa tarkoitettujen lopputuotteiden valmistukseen, voidaan korvata ne tuotteet, joita varten ne on tarkoitettu.
   6 artikla
   1.   Laskettaessa 1 artiklassa säädettyä varastojen vähimmäistasoa tilastolliseen yhteenvetoon sisällytetään ainoastaan 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti varastoitavat määrät.
   2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten mukaisesti varastoihin voidaan sisällyttää:

               a)

               öljyalusten varastot niiden ollessa satamassa purkaustarkoituksessa satamamuodollisuuksien suorittamisen jälkeen;

               b)

               purkaussatamissa pidettävät varastot;

               c)

               öljyputkien syöttöpään säiliöiden varastot;

               d)

               jalostamojen säiliöiden varastot, lukuun ottamatta putkien ja käsittelylaitosten varastoja;

               e)

               jalostamojen, tuonti-, varastointi- ja tukkujakeluyritysten pitämät varastot;

               f)

               suurten kuluttajayritysten pitämät varastot kansallisten säädösten edellyttämän pysyvien varastojen ylläpitovelvoitteen mukaisesti;

               g)

               proomujen ja kotimaan liikenteen rannikkoalusten varastot sillä edellytyksellä, että asianomaisten viranomaisten on mahdollista niitä valvoa ja varastot voidaan saada välittömästi käyttöön.

         3.   Erityisesti seuraavia ei sisällytetä tilastolliseen yhteenvetoon: kotimaan esiintymissä vielä oleva raakaöljy; merenkulkuun tarkoitettu polttoaine; suorassa kauttakulussa olevat määrät, jotka eivät kuulu 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin varastoihin; putkistoissa, säiliöautoissa, säiliövaunuissa, vähittäismyyntipisteiden säiliöissä sekä pienkuluttajien hallussa olevat varastot.
   Tilastolliseen yhteenvetoon ei myöskään sisällytetä armeijan hallussa olevia eikä öljy-yhtiöiden armeijaa varten varaamia määriä.
   7 artikla
   1.   Tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi varastoja voidaan hallitusten välisten sopimusten perusteella muodostaa jonkin jäsenvaltion alueelle toisen jäsenvaltion alueelle sijoittuneiden yritysten, elinten tai laitosten lukuun. Asianomaisen jäsenvaltion hallitus päättää siitä, pitääkö se osan varastoistaan kansallisen alueen ulkopuolella.
   Jäsenvaltio, jonka alueella pidetään varastoja tällaisen sopimuksen perusteella, ei saa estää varastojen siirtoa muihin jäsenvaltioihin, joiden lukuun varastoja kyseisen sopimuksen perusteella pidetään; jäsenvaltion on valvottava näitä varastoja sopimuksessa määrättyjen menettelyjen mukaisesti, mutta se ei saa sisällyttää niitä tilastolliseen yhteenvetoonsa. Jäsenvaltio, jonka puolesta varastoja pidetään, voi sisällyttää varastot tilastolliseen yhteenvetoonsa.
   Kunkin jäsenvaltion on lähetettävä yhdessä tilastollisen yhteenvedon kanssa komissiolle selvitys varastoista, joita sen alueella pidetään toisen jäsenvaltion lukuun, sekä varastoista, joita pidetään sen omaan lukuun toisen jäsenvaltion alueella. Selvityksessä on kummassakin tapauksessa ilmoitettava varastojen sijainti ja/tai varastoja pitävät yritykset, varastossa pidettävät määrät ja tuoteluokat tai raakaöljy.
   2.   Edellä 1 kohdassa mainittujen sopimusten luonnokset on lähetettävä komissiolle, joka voi antaa huomautuksensa tiedoksi asianomaisille hallituksille. Sopimuksista on niiden tekemisen jälkeen ilmoitettava komissiolle, joka antaa ne tiedoksi muille jäsenvaltioille.
   Sopimusten on täytettävä seuraavat edellytykset:

               a)

               niiden on koskettava raakaöljyä ja kaikkia tässä direktiivissä tarkoitettuja öljytuotteita;

               b)

               niissä on määrättävä varastojen pitoa koskevat ehdot ja järjestelyt siten, että tavoitteena on näiden varastojen hallinnoinnin ja saatavuuden turvaaminen;

               c)

               niissä on määrättävä menettelyt, joita käytetään varastojen tarkastamisessa ja tunnistamisessa, muun muassa tarkastusten suorittamisessa ja siihen liittyvässä yhteistyössä;

               d)

               ne on yleensä tehtävä rajoittamattomaksi ajaksi;

               e)

               jos sopimuksessa on määrätty yksipuolisen irtisanomisen mahdollisuudesta, siinä on todettava, että tällaista irtisanomista ei saa soveltaa tilanteessa, jossa öljyn saanti on vaikeutunut, ja että komissiolle on joka tapauksessa ilmoitettava irtisanomisesta ennakolta.

         3.   Jos tällaisten sopimusten perusteella muodostettavat varastot eivät ole sen yrityksen, elimen tai laitoksen omistuksessa, joka on velvoitettu pitämään varastoja, vaan jokin toinen yritys, elin tai laitos pitää niitä sen käytettävissä, on noudatettava seuraavia vaatimuksia:

               a)

               yrityksellä, elimellä tai laitoksella, jonka puolesta varastoja pidetään, on oltava sopimukseen perustuva oikeus saada nämä varastot haltuunsa milloin hyvänsä sopimuksen voimassaolon aikana; asianomaisten osapuolten on sovittava siitä, miten määritetään tällaisesta haltuunotosta maksettava hinta;

               b)

               tällaisen sopimuksen keston on oltava vähintään 90 päivää;

               c)

               varastojen sijaintipaikka ja/tai varastoja toisen yrityksen, elimen tai laitoksen käytettävissä pitävät yritykset sekä kyseisessä paikassa varastoitavat määrät ja tuoteluokat tai raakaöljy on tarkasti ilmoitettava;

               d)

               varastoja toisen yrityksen, elimen tai laitoksen käytettävissä pitävän yrityksen, elimen tai laitoksen on taattava, että yrityksellä, elimellä tai laitoksella, jonka käytettävissä varastoja pidetään, on milloin hyvänsä sopimuksen voimassaolon aikana aina todellinen mahdollisuus käyttää kyseisiä varastoja;

               e)

               varastoja toisen yrityksen, elimen tai laitoksen käytettävissä pitävän yrityksen, elimen tai laitoksen on kuuluttava sen jäsenvaltion lainkäyttövaltaan, jonka alueella varastot sijaitsevat, siltä osin kuin on kyse kyseisen jäsenvaltion laillisista oikeuksista tarkastaa varastojen olemassaolo.

         8 artikla
   Jäsenvaltioiden on annettava kaikki tarvittavat säännökset sekä toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varastojen hallinnoinnin ja valvonnan varmistamiseksi. Niiden on otettava käyttöön järjestelyjä, joiden avulla varastot voidaan tarkastaa tämän direktiivin säännösten mukaisesti.
   9 artikla
   Jäsenvaltioiden on määriteltävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta aiheutuvat seuraamukset ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet näiden säännösten täytäntöönpanon varmistamiseksi. Seuraamusten on oltava tehokkaita, rikkomukseen suhteutettuja ja varoittavia.
   10 artikla
   1.   Jos yhteisön öljynhankinnassa ilmenee vaikeuksia, komissio järjestää jäsenvaltioiden välisen neuvonpidon jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan.
   2.   Lukuun ottamatta erityisiä hätätilanteita tai vähäisten paikallisten tarpeiden täyttämistä, jäsenvaltiot pidättäytyvät ennen 1 kohdassa tarkoitettuja neuvotteluja käyttämästä varastojaan niin, että niiden taso laskisi alle pakollisen vähimmäismäärän.
   3.   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikesta varmuusvarastojensa käyttämisestä ja toimitettava niin pian kuin mahdollista:

               a)

               päivämäärä, jona varastojen taso laski pakollisen vähimmäismäärän alapuolelle;

               b)

               syyt varastojen käyttämiseen;

               c)

               mahdollisesti toteutetut toimenpiteet varastojen täydentämiseksi;

               d)

               jos mahdollista, varastotilanteen todennäköinen kehittyminen varastojen tason ollessa pakollisen vähimmäistason alapuolella.

         11 artikla
   Komissio antaa neuvostolle säännöllisesti kertomuksen öljyvarastojen tilasta yhteisössä, myös mahdollisesta yhdenmukaistamisen tarpeesta varastojen tehokkaan hallinnoinnin ja valvonnan varmistamiseksi.
   12 artikla
   Kumotaan direktiivi 68/414/ETY, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden velvoitetta noudattaa liitteessä I olevassa B osassa asetettuja määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettava niitä.
   Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
   13 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   14 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 24 päivänä heinäkuuta 2006.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. PEKKARINEN

      (1)  EUVL C 226 E, 15.9.2005, s. 44.

      (2)  EUVL C 112, 30.4.2004, s. 39.

      (3)  EYVL L 308, 23.12.1968, s. 14. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/93/EY (EYVL L 358, 31.12.1998, s. 100).

      (4)  Katso liitteessä I oleva A osa.

      (5)  EYVL L 228, 16.8.1973, s. 1.

      LIITE I
      A   OSA
      Kumottu direktiivi ja sen muutokset

                  Neuvoston direktiivi 68/414/ETY

                  (EYVL L 308, 23.12.1968, s. 14)

                  Neuvoston direktiivi 72/425/ETY

                  (EYVL L 291, 28.12.1972, s. 154)

                  Neuvoston direktiivi 98/93/EY

                  (EYVL L 358, 31.12.1998, s. 100)

      B   OSA
      Määräajat kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle
      (12 artiklassa tarkoitetut)

                  Direktiivi

                  Määräaika kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiselle

                  Soveltamispäivä

                  68/414/ETY

                  1 päivä tammikuuta 1971

                  1 päivä tammikuuta 1971

                  98/93/EY

                  1 päivä tammikuuta 2000 (1)

         (1)  Helleenien tasavallan osalta 1 päivä tammikuuta 2003 siltä osin kuin on kyse niiden direktiivin 98/93/EY mukaisten velvoitteiden noudattamista, jotka koskevat kansainvälisen lentoliikenteen polttoaineiden sisällyttämistä sisäiseen kulutukseen. Katso direktiivin 98/93/EY 4 artikla.

      LIITE II
      Vastaavuustaulukko

                  Direktiivi 68/414/ETY

                  Tämä direktiivi

                  1 artikla

                  1 artikla

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan johdantolause

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan johdantolause

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan toinen luetelmakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan kolmas luetelmakohta

                  2 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohta

                  2 artiklan toinen kohta

                  2 artiklan toinen kohta

                  3 artikla

                  3 artikla

                  4 artiklan ensimmäinen kohta

                  4 artiklan 1 kohta

                  4 artiklan toinen kohta

                  4 artiklan 2 kohta

                  4 artiklan kolmas kohta

                  4 artiklan 3 kohta

                  5 artiklan ensimmäinen kohta

                  5 artiklan 1 kohta

                  5 artiklan toisen kohdan johdantolauseen ensimmäinen osa

                  5 artiklan 2 kohdan johdantolause

                  5 artiklan toisen kohdan johdantolauseen toinen osa

                  5 artiklan 2 kohdan a alakohta

                  5 artiklan toisen kohdan johdantolauseen kolmas osa

                  5 artiklan 2 kohdan b alakohdan johdantolause

                  5 artiklan toisen kohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta

                  5 artiklan toisen kohdan toinen luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohta

                  5 artiklan toisen kohdan kolmas luetelmakohta

                  5 artiklan 2 kohdan b alakohdan iii alakohta

                  5 artiklan kolmas kohta

                  5 artiklan 3 kohta

                  6 artiklan 1 kohta

                  6 artiklan 1 kohta

                  6 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta

                  7 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan toinen alakohta

                  7 artiklan 1 kohdan toinen alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan kolmas alakohta

                  7 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan neljäs alakohta

                  7 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan viidennen alakohdan johdantolause

                  7 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan johdantolause

                  6 artiklan 2 kohdan viidennen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  7 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan a alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan viidennen alakohdan toinen luetelmakohta

                  7 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan b alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan viidennen alakohdan kolmas luetelmakohta

                  7 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan c alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan viidennen alakohdan neljäs luetelmakohta

                  7 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan d alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan viidennen alakohdan viides luetelmakohta

                  7 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan e alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan kuudennen alakohdan johdantolause

                  7 artiklan 3 kohdan johdantolause

                  6 artiklan 2 kohdan kuudennen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  7 artiklan 3 kohdan a alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan kuudennen alakohdan toinen luetelmakohta

                  7 artiklan 3 kohdan b alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan kuudennen alakohdan kolmas luetelmakohta

                  7 artiklan 3 kohdan c alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan kuudennen alakohdan neljäs luetelmakohta

                  7 artiklan 3 kohdan d alakohta

                  6 artiklan 2 kohdan kuudennen alakohdan viides luetelmakohta

                  7 artiklan 3 kohdan e alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan johdantolause

                  6 artiklan 2 kohdan johdantolause

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan a alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan toinen luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan b alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kolmas luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan c alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan neljäs luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan d alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan viides luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan e alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kuudes luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan f alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan seitsemäs luetelmakohta

                  6 artiklan 2 kohdan g alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan ensimmäinen virke

                  6 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta

                  6 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan toinen virke

                  6 artiklan 3 kohdan toinen alakohta

                  6 a artikla

                  8 artikla

                  6 b artikla

                  9 artikla

                  7 artiklan ensimmäinen kohta

                  10 artiklan 1 kohta

                  7 artiklan toinen kohta

                  10 artiklan 2 kohta

                  7 artiklan kolmannen kohdan johdantolause

                  10 artiklan 3 kohdan johdantolause

                  7 artiklan kolmannen kohdan ensimmäinen luetelmakohta

                  10 artiklan 3 kohdan a alakohta

                  7 artiklan kolmannen kohdan toinen luetelmakohta

                  10 artiklan 3 kohdan b alakohta

                  7 artiklan kolmannen kohdan kolmas luetelmakohta

                  10 artiklan 3 kohdan c alakohta

                  7 artiklan kolmannen kohdan neljäs luetelmakohta

                  10 artiklan 3 kohdan d alakohta

                  8 artikla

                  —

                  —

                  11 artikla

                  —

                  12 artikla

                  —

                  13 artikla

                  9 artikla

                  14 artikla

                  —

                  Liite I

                  —

                  Liite II


title: Neuvoston direktiivi 93/104/EY, annettu 23 marraskuuta 1993, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista

text:
               13.12.1993

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 307/18

         NEUVOSTON DIREKTIIVI 93/104/EY
   annettu 23 marraskuuta 1993,
   tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 118 a artiklan,
   ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
   toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa (2),
   ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
   sekä katsoo, että
   perustamissopimuksen 118 a artiklassa määrätään, että neuvosto antaa direktiivein vähimmäisvaatimukset edistääkseen erityisesti työympäristön parantamista työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun paremman tason takaamiseksi,
   mainitun artiklan mukaan kyseisissä direktiiveissä vältetään säätämästä sellaisia hallinnollisia, taloudellisia ja oikeudellisia rasituksia, jotka vaikeuttaisivat pienten tai keskisuurten yritysten perustamista taikka niiden kehittämistä,
   toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY (4) säännöksiä sovelletaan täysimääräisesti aloilla, joita tämä direktiivi koskee, sanotun kuitenkaan rajoittamatta siihen sisältyviä tiukempia ja/tai yksityiskohtaisempia säännöksiä,
   yhteisön työntekijöiden sosiaalisten perusoikeuksien peruskirjassa, jonka yhdentoista jäsenvaltion valtion- ja hallituksen päämiehet hyväksyivät Eurooppa-neuvostossa Strasbourgissa 9 päivänä joulukuuta 1989 pidetyssä kokouksessa, ja erityisesti sen 7 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, 8 kohdassa ja 19 kohdan ensimmäisessä kohdassa todetaan:

                  ”7.

               Sisämarkkinoiden toteutumisen on parannettava Euroopan yhteisön työntekijöiden elin- ja työoloja. Tämä kehitys toteutetaan lähentämällä edistyksen jatkuessa näitä oloja, erityisesti työajan kestoa ja järjestämistä sekä muita työsuhteen muotoja kuin toistaiseksi tehtyjä sopimuksia, kuten määräaikaisia sopimuksia, osa-aikatyötä, tilapäistyötä ja kausityötä.

                  8.

               Kaikilla Euroopan yhteisön työntekijöillä on oltava oikeus viikottaiseen lepoaikaan ja palkalliseen vuosilomaan, joiden kesto on asteittain yhdenmukaistettava kansallisten käytäntöjen mukaisesti.

                  19.

               Kaikilla työntekijöillä on oltava työympäristössään tyydyttävät terveys- ja turvallisuusolot. Asianmukaisin toimenpitein on pyrittävä edelleen yhdenmukaistamaan olosuhteita tällä alalla samalla, kun pidetään voimassa jo saavutetut parannukset.”

   työntekijöiden turvallisuuden, hygienian ja terveyden parantaminen työssä on tavoite, joka ei saisi olla riippuvainen pelkästään taloudellisista seikoista,
   tämä direktiivi edistää käytännössä sisämarkkinoiden sosiaalisen ulottuvuuden toteuttamista,
   työajan järjestämistä koskevien vähimmäisvaatimusten asettaminen parantaisi todennäköisesti yhteisön työntekijöiden työoloja,
   yhteisön työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamiseksi heille on annettava päivittäin, viikottain ja vuosittain vähimmäismäärä lepoaikaa sekä riittävät tauot; tässä yhteydessä on myös suotavaa asettaa viikoittaiselle työajalle yläraja,
   on suotavaa ottaa huomioon Kansainvälisen työjärjestön periaatteet, jotka koskevat työajan järjestämistä yötyötä koskevat periaatteet mukaan lukien,
   viikoittaista lepoaikaa järjestettäessä olisi suotavaa ottaa asianmukaisesti huomioon kulttuuristen, etnisten, uskonnollisten ja muiden tekijöiden monimuotoisuus jäsenvaltioissa; viime kädessä erityisesti kunkin jäsenvaltion on päätettävä, kuuluuko sunnuntai viikoittaiseen lepoaikaan ja jos, niin kuinka laajasti,
   tutkimukset ovat osoittaneet, että ihmiskeho on yöllä erityisen altis ympäristöstä johtuville häiriöille ja myös tietyille rasittaville työjärjestelyille ja että pitkät yötyöjaksot voivat olla työntekijöiden terveydelle haitallisia ja vaarantaa turvallisuuden työpaikalla,
   on tarpeen rajoittaa yötyöjaksojen kestoa ylityö mukaan lukien ja määrätä työnantajat, jotka teettävät säännöllisesti yötyötä, ilmoittamaan siitä pyydettäessä toimivaltaisille viranomaisille,
   on tärkeää, että yötyöntekijät saavat ilmaisen terveystarkastuksen ennen työhön ryhtymistä ja säännöllisin välein sen jälkeen ja jos heillä on terveysongelmia, heidät pitäisi siirtää heille soveltuvaan päivätyöhön, jos se on mahdollista,
   yö- ja vuorotyöntekijöiden tilanne edellyttää, että heidän turvallisuutensa ja terveytensä taso mukautetaan ottaen huomioon heidän työnsä luonne ja että suojeluun sekä ennalta ehkäisyyn liittyvät palvelut ja keinot järjestetään ja toteutetaan tehokkaasti,
   tietyt työolot voivat vaikuttaa haitallisesti työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen; järjestettäessä työtä tietyn mallin mukaan on otettava huomioon se yleinen periaate, että työ on mukautettava työntekijän mukaan,
   tietyillä toimialoilla, jotka eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, voi olla tarpeen, että työn erityisen luonteen vuoksi työaikajärjestelyissä toteutetaan erillistoimenpiteitä,
   siltä varalta, että työaikajärjestelyt herättävät kysymyksiä yrityksessä, on suotavaa sallia tietty joustavuus tämän direktiivin eräiden säännösten soveltamisessa varmistaen kuitenkin, että noudatetaan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemista koskevia periaatteita, ja
   on suotavaa säätää, että tapauksen mukaan jäsenvaltioilla tai työmarkkinaosapuolilla on mahdollisuus poiketa tietyistä tämän direktiivin säännöksistä; poikkeamistapauksessa on kyseessä oleville työntekijöille yleensä annettava vastaavat korvaavat lepoajat,
   ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   I JAKSO
   SOVELTAMISALA - MÄÄRITELMÄT
   1 artikla
   Tarkoitus ja soveltamisala
   1.   Tässä direktiivissä vahvistetaan turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset työajan järjestämistä varten.
   2.   Tämä direktiivi koskee:

               a)

               vuorokautisia ja viikoittaisia vähimmäislepoaikoja ja vuosilomaa sekä taukoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa
               ja

               b)

               tiettyjä yötyötä, vuorotyötä ja työaikajärjestelyjä koskevia seikkoja.

         3.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkeen direktiivin 89/39l/ETY 2 artiklassa tarkoitettuun sekä julkiseen että yksityiseen toimintaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 17 artiklan säännösten soveltamista, lukuun ottamatta lento-, rautatie-, maantie-, meri-, joki- ja järviliikennettä, merikalastusta, muuta merellä tehtävää työtä ja lääkärien harjoittelua.
   4.   Direktiivin 89/391/ETY säännöksiä sovelletaan täysimääräisesti 2 kohdassa tarkoitettuihin asioihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin tiukempien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.
   2 artikla
   Määritelmät
   Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

               1.

               ”työajalla” ajanjaksoa, jonka aikana työntekijä tekee työtä, on työnantajan käytettävissä ja suorittaa toimintaa tai tehtäviään kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti;

               2.

               ”lepoajalla” ajanjaksoa, joka ei ole työaikaa;

               3.

               ”yöajalla” kansallisessa lainsäädännössä määriteltyä, vähintään seitsemän tunnin ajanjaksoa, jonka on kaikissa tapauksissa sisällettävä kello kahdenkymmenenneljän ja kello viiden välinen ajanjakso;

               4.

               ”yötyöntekijällä”:

                           a)

                           toisaalta työntekijää, joka työskentelee säännönmukaisesti yöaikaan vähintään kolme tuntia vuorokautisesta työajastaan; ja

                           b)

                           toisaalta työntekijää, joka todennäköisesti työskentelee yöaikaan tietyn osan vuotuisesta työajastaan, sellaisena kuin kyseinen jäsenvaltio määrittelee sen valintansa mukaan:

                                       i)

                                       joko kansallisella lainsäädännöllä sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia on kuultu

                                 tai

                                       ii)

                                       työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla;

               5.

               ”vuorotyöllä” työn järjestämistä vuoroihin, jolloin työntekijät seuraavat toisiaan samassa työpisteessä tietyn työvuorosuunnitelman mukaisesti, mukaan lukien kiertävä työvuorosuunnitelma; vuorotyö voi olla joko keskeytymätöntä tai keskeytyvää, siten, että työntekijät joutuvat työskentelemään eri aikoina tietyn päivistä tai viikoista muodostuvan jakson aikana;

               6.

               ”vuorotyöntekijällä” työntekijää, joka osallistuu vuorotyöhön.

         II JAKSO
   VÄHIMMÄISLEPOAJAT - TYÖAJAN JÄRJESTÄMISTÄ KOSKEVIA MUITA SEIKKOJA
   3 artikla
   Päivittäinen lepoaika
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään 11 tunnin yhtäjaksoisen lepoajan jokaista 24 tunnin jaksoa kohden.
   4 artikla
   Tauot
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi. että jokainen työntekijä, jonka työpäivä on pidempi kuin kuusi tuntia, saa pitää tauon, jota koskevat yksityiskohtaiset säännöt, erityisesti tauon kesto ja sen saamisen edellytykset vahvistetaan työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa taikka, jos sopimusta ei ole, kansallisessa lainsäädännössä.
   5 artikla
   Viikoittainen lepoaika
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa jokaista seitsemän päivän jaksoa kohden vähintään kahdenkymmenenneljän tunnin keskeytymättömän lepoajan, johon lisätään 3 artiklassa tarkoitettu yhdentoista tunnin päivittäinen lepoaika.
   Ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun vähimmäislepoaikaan sisältyy periaatteessa sunnuntai.
   Jos asialliset, tekniset tai työn järjestämiseen liittyvät olosuhteet niin edellyttävät, voidaan soveltaa kahdenkymmenenneljän tunnin vähimmäislepoaikaa.
   6 artikla
   Viikoittainen enimmäistyöaika
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseksi:

               1)

               rajoitetaan viikoittainen työaika laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla;

               2)

               keskimääräinen työaika jokaisena seitsemän päivän jaksona, ylityö mukaan lukien, on enintään neljäkymmentäkahdeksan tuntia.

         7 artikla
   Vuosiloma
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
   2.   Palkallisen vuosiloman vähimmäisaikaa ei saa korvata rahalla, paitsi kun työsuhde päättyy.
   III JAKSO
   YÖTYÖ - VUOROTYÖ - TYÖAIKAJÄRJESTELYT
   8 artikla
   Yötyön kesto
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että;

               1)

               yötyöntekijöiden säännöllinen työaika on enintään keskimäärin kahdeksan tuntia kahdenkymmenenneljän tunnin jakson aikana;

               2)

               yötyöntekijät, joiden työhön liittyy erityisiä vaaroja tai huomattavaa fyysistä tai psyykkistä rasitusta, työskentelevät enintään kahdeksan tuntia sellaisen 24 tunnin jakson aikana, jonka aikana he tekevät yötyötä.
               Tämän kohdan soveltamiseksi on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä ja/tai kansallisen käytännön mukaan tai työehtosopimuksissa taikka muissa työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa ne työt, joihin liittyy erityisiä vaaroja tai fyysistä tai henkistä rasitusta, ottaen huomioon yötyön erityiset vaikutukset ja vaarat.

         9 artikla
   Yötyöntekijöiden terveystarkastukset ja heidän siirtämisensä päivätyöhön
   1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi että:

               a)

               yötyöntekijät saavat maksuttoman terveystarkastuksen ennen työhön ryhtymistä ja sen jälkeen säännöllisin väliajoin;

               b)

               yötyöntekijät, joilla on todettu terveyshaittoja, jotka liittyvät siihen, että he tekevät yötyötä, siirretään mahdollisuuksien mukaan heille soveltuvaan päivätyöhön.

         2.   Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu maksuton terveystarkastus on toteutettava lääketieteellistä vaitiolovelvollisuutta noudattaen.
   3.   Edellä I kohdan a alakohdassa tarkoitettu maksuton terveystarkastus voi olla osa kansallista terveydenhoitojärjestelmää.
   10 artikla
   Yötyön osalta annettavat takeet
   Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaisesti määrätyin ehdoin tiettyjä takeita tietyille yötyöntekijäryhmille, jotka yötyössä altistuvat terveyttään ja turvallisuuttaan uhkaaville työstä johtuville vaaroille.
   11 artikla
   Ilmoitus yötyön säännöllisestä teettämisestä
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantaja, joka teettää yötyötä säännöllisesti, ilmoittaa tästä toimivaltaisille viranomaisille pyydettäessä.
   12 artikla
   Turvallisuuden ja terveyden suojeleminen
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:

               1)

               yötyötä ja vuorotyötä tekevien turvallisuutta ja terveyttä suojellaan heidän työnsä luonteen edellyttämällä tavalla;

               2)

               yötyötä ja vuorotyötä tekevien turvallisuuden ja terveyden suojeluun ja ennalta ehkäisyyn liittyvät palvelut tai keinot ovat vastaavat kuin muille työntekijöille tarkoitetut ja ne ovat aina saatavilla.

         13 artikla
   Työaikajärjestelyt
   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantaja, joka aikoo järjestää työn tiettyihin jaksoihin, ottaa huomioon yleisen periaatteen työajan sovittamisesta työntekijän mukaan, jotta erityisesti työn yksitoikkoisuutta ja pakkotahtisuutta vähennetään toiminnan luonteen sekä turvallisuus- ja terveysvaatimusten mukaan, erityisesti työaikana järjestettävien taukojen osalta.
   IV JAKSο
   ERINÄISIÄ SÄÄNNÖKSIÄ
   14 artikla
   Yksityiskohtaisemmat yhteisön määräykset
   Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta niiltä osin kuin muut yhteisön asiakirjat sisältävät yksityiskohtaisempia vaatimuksia, jotka koskevat tiettyjä työtehtäviä tai tiettyä ammatillista toimintaa.
   15 artikla
   Suotuisammat määräykset
   Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia eikä oikeuteen edistää tai sallia sellaisten työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltamista, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia.
   16 artikla
   Vertailujaksot
   Jäsenvaltiot voivat määrätä:

               1)

               edellä 5 artiklan (viikottainen lepoaika) soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään 14 päivää;

               2)

               edellä 6 artiklan (viikottainen enimmäistyöaika) soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään neljä kuukautta.
               Edellä olevan 7 artiklan mukaisesti myönnetyt palkallisen vuosiloman jaksot ja sairaslomajaksot eivät sisälly tähän tai ne eivät saa vaikuttaa keskiarvoa laskettaessa;

               3)

               edellä 8 artiklan (yötyön kesto) soveltamiseksi vertailujakson, joka on määritelty sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia on kuultu, tai työehtosopimuksissa taikka työmarkkinaosapuolten välisissä kansallisissa tai alueellisissa sopimuksissa.
               Jos 5 artiklan edellytetty 24 tunnin vähimmäisviikkolepo sattuu tähän vertailujaksoon, sitä ei oteta huomioon keskiarvoa laskettaessa.

         17 artikla
   Poikkeukset
   1.   Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisessa noudatettavat yleiset periaatteet huomioon ottaen jäsenvaltiot voivat poiketa 3, 4, 5, 6, 8 tai 16 artiklan säännöksistä, kun kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä ja erityisesti kun on kyse:

               a)

               johtavassa asemassa olevista tai muista henkilöistä, joilla on itsenäinen päätöksentekovalta;

               b)

               työskentelystä perheessä; tai

               c)

               työntekijöistä, jotka suorittavat uskonnollisia toimituksia kirkoissa ja uskonnollisissa yhteisöissä.

         2.   Poikkeukset voidaan määritellä lailla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai että poikkeustapauksissa, joissa ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää tällaisia vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun:

               2.1.

               edellä olevasta 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta:

                           a)

                           kun on kyse toiminnasta, jossa työntekijän työpaikka ja asuinpaikka ovat kaukana toisistaan, taikka kun työntekijän eri työpaikat ovat kaukana toisistaan:

                           b)

                           kun on kyse turvallisuus- ja valvontatoiminnasta, joka edellyttää jatkuvaa läsnäoloa omaisuuden tai henkilöiden suojelemiseksi, erityisesti kun on kyse vartijoiden ja talonmiesten tai vartiointiliikkeiden työstä;

                           c)

                           kun on kyse toiminnasta, jossa tarvitaan jatkuvaa palvelua tai tuotantoa, erityisesti:

                                       i)

                                       palvelut, jotka liittyvät sairaaloiden tai vastaavien laitosten, asuntoloiden ja vankiloiden järjestämään vastaanottoon, hoitoon ja/tai huolenpitoon;

                                       ii)

                                       satama- tai lentoasematyöntekijät;

                                       iii)

                                       lehdistö-, radio-, televisio-, elokuvatuotanto-, posti- ja telepalvelut sekä sairaankuljetus-, palosuojelu- ja väestönsuojelupalvelut;

                                       iv)

                                       kaasun, veden tai sähkön tuotanto- siirto- ja jakelupalvelut sekä kotitalouksien jätteiden keruu- ja polttopalvelut;

                                       v)

                                       teollisuuden alat, joissa työtä ei voi keskeyttää teknisistä syistä;

                                       vi)

                                       tutkimus- ja kehittämistoiminta;

                                       vii)

                                       maatalous;

                           d)

                           silloin, kun ennakoitavissa on työruuhka, erityisesti

                                       i)

                                       maataloudessa;

                                       ii)

                                       matkailussa;

                                       iii)

                                       postipalveluissa;

               2.2.

               edellä olevasta 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta:

                           a)

                           direktiivin 89/391/ETY 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa;

                           b)

                           kun on kyse tapaturmasta tai tapaturman vaarasta;

               2.3.

               edellä olevasta 3 ja 5 artiklasta:

                           a)

                           kun on kyse vuorotyöstä, aina kun työntekijä vaihtaa vuoroa eikä voi pitää päivittäisiä ja/tai viikottaisia lepoaikoja vuoron päättymisen ja toisen alkamisen välillä;

                           b)

                           kun on kyse toiminnasta, jossa päivän aikana tehdään useita työjaksoja, kuten erityisesti siivoushenkilöstön työssä.

         3.   Edella olevasta 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta voidaan poiketa työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä kansallisilla tai alueellisilla sopimuksilla tai alemmantasoisilla työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla näiden osapuolten asettamien sääntöjen mukaisesti.
   Jäsenvaltiot, joissa ei ole lakisääteistä järjestelmää sen varmistamiseksi, että tähän direktiiviin sisältyviä asioita koskevia työehtosopimuksia tai työmarkkinaosapuolten välisiä kansallisia taikka alueellisia sopimuksia voidaan tehdä, tai ne jäsenvaltiot, joilla on tätä tarkoitusta varten tietyt lainsäädännölliset puitteet, näiden puitteiden rajoissa toimien, voivat kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön nojalla sallia poikkeuksia 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklan noudattamisesta työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä tarkoituksenmukaisella neuvottelutasolla tehdyillä sopimuksilla.
   Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetyt poikkeukset ovat sallittuja edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai, poikkeustapauksissa, jolloin ei ole objektiivisista syistä mahdollista antaa tällaisia jaksoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun.
   Jäsenvaltiot voivat antaa sääntöjä:

               —

               siitä, miten työmarkkinaosapuolet soveltavat tätä kohtaa,

         ja

               —

               työehtosopimusten tai tämän kohdan mukaisten sopimusten säännösten ulottamisesta koskemaan muita työntekijöitä kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti.

         4.   Tämän artiklan 2 kohdan 2.1 ja 2.2 alakohdassa ja 3 kohdassa säädetty mahdollisuus poiketa 16 artiklan 2 kohdan määräyksistä ei saa johtaa yli kuuden kuukauden vertailujakson syntymiseen.
   Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevia yleisiä periaatteita noudattaen jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus sallia objektiivisista tai teknisistä syistä tai työn järjestämistä koskevista syistä työehtosopimukset taikka työmarkkinaosapuolten välillä tehdyt sopimukset, joissa asetetaan vertailujaksoja, jotka eivät missään tapauksessa saa olla yli 12 kuukautta.
   Ennen kuin seitsemän vuotta on kulunut 18 artiklan I kohdan a alakohdassa mainitusta päivästä, neuvosto tarkastelee komission ehdotuksen perusteella, johon sisältyy arviointikertomus, uudelleen tämän kohdan säännöksiä ja päättää tarvittavista toimenpiteistä.
   18 artikla
   Loppusäännökset

               1.

                           a)

                           Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 23 päivänä marraskuuta 1996 tai varmistettava viimeistään kyseisenä päivänä, että työmarkkinaosapuolet tekevät sopimuksen tarvittavista säännöksistä, ja jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta ne voivat kaikkina aikoina taata tässä direktiivissä edellytetyt tulokset.

                           b)

                                       i)

                                       Jäsenvaltiolla on kuitenkin mahdollisuus olla soveltamatta 6 artiklaa ottaen kuitenkin huomioon työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevat yleiset periaatteet ja edellyttäen, että se toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan, että:

                                                   —

                                                   yksikään työnantaja ei vaadi työntekijää työskentelemään yli 48 tuntia seitsemän päivän aikana, laskettuna 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona, ellei hän ole ensin saanut työntekijän suostumusta tällaiseen työskentelyyn.

                                                   —

                                                   työntekijälle ei aiheudu työnantajan taholta mitään haittaa sen vuoksi, että hän ei ole halukas suostumaan tällaiseen työskentelyyn,

                                                   —

                                                   työantaja pitää ajan tasalla olevia tiedostoja kaikista tällaista työtä tekevistä työntekijöistä,

                                                   —

                                                   nämä tiedostot ovat toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä ja he voivat työntekijöiden turvallisuuteen ja/tai terveyteen liittyvistä syistä kieltää tai rajoittaa mahdollisuuden ylittää viikottainen enimmäistyöaika,

                                                   —

                                                   työnantaja antaa toimivaltaisille viranomaisille näiden pyynnöstä tiedot tapauksista, joissa työntekijät ovat suostuneet työskentelemään yli neljäkymmentäkahdeksan tuntia seitsemän päivän jakson aikana laskettuna 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona.

                                             Ennen kuin seitsemän vuotta on kulunut a alakohdassa mainitusta päivästä, neuvosto tarkastelee komission ehdotuksen perusteella, johon sisältyy arviointikertomus, uudelleen tämän i alakohdan säännöksiä ja päättää tarvittavista toimenpiteistä.

                                       ii)

                                       Samoin jäsenvaltioilla on mahdollisuus 7 artiklaa soveltaessaan käyttää hyväkseen enintään kolmen vuoden siirtymäkausi a alakohdassa mainitusta päivästä alkaen edellyttäen, että siirtymäkauden aikana:

                                                   —

                                                   jokainen työntekijä saa kolmen viikon palkallisen vuosiloman sen saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä asetettujen edellytysten mukaisesti

                                             ja

                                                   kolmen viikon palkallista vuosilomaa ei voi korvata rahassa, paitsi kun työsuhde päättyy.

                                       c)

                                       Jäsenvaltioiden on ilmoitettava asiasta komissiolle viipymättä.

         2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   3.   Rajoittamatta jäsenvaltioiden oikeutta kehittää tilanteen kehityksen perusteella erilaisia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä työaikaa koskevalla alalla, siltä osin kuin tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia noudatetaan, tämän direktiivin täytäntöönpano ei ole pätevä peruste työntekijöiden suojelun yleisen tason alentamiselle.
   4.   Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne ovat antaneet tai antavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä.
   5.   Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle joka viides vuosi kertomus tämän direktiivin säännösten täytäntöönpanosta käytännössä ja merkittävä siihen työmarkkinaosapuolten mielipiteet. Komissio antaa sen tiedoksi Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavalle komitealle.
   6.   Komissio antaa joka viides vuosi Euroopan parlamentille, neuvostolle ja talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta ottaen huomioon 1 - 5 kohdan.
   19 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 23 päivänä marraskuuta 1993.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. SMET

      (1)  EYVL N:o C 254, 9.10.1990, s. 4

      (2)  EYVL N:o C 72, 18.3.1991, s. 95 ja 27 päivänä lokakuuta 1993 tehty päätös (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  EYVL N:o C 60, 8.3.1991, s. 26

      (4)  EYVL N:o L 183, 29.6.189, s. 1