Avis juridique important

|

31991L0508

Komission direktiivi 91/508/ETY, annettu 9 päivänä syyskuuta 1991, rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY liitteiden muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 271 , 27/09/1991 s. 0067 - 0069 Suomenk. erityispainos Alue 3 Nide 39 s. 0096  Ruotsink. erityispainos Alue 3 Nide 39 s. 0096

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 9 päivänä syyskuuta 1991,rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY liitteiden muuttamisesta (91/508/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon rehujen lisäaineista 23 päivänä marraskuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 91/336/ETY(2), ja erityisesti sen 7 artiklan,sekä katsoo, ettädirektiivissä 70/524/ETY säädetään, että liitteiden sisältö on säännöllisesti mukautettava tieteen ja tekniikan tietämyksen kehitykseen; liitteistä on tehty koonnelma komission direktiivillä 91/248/ETY(3);"salinomysiininatrium"-antibiootin, "neohesperidiinidihydrokalkoni"-makeuttajan, D3-vitamiinin ja aminohappojen rauta(II)kelaattihydraatin muodossa olevan "rauta"-hivenaineen uutta käyttöä on tutkittu laajalti tietyissä jäsenvaltioissa; saadun kokemuksen perusteella näyttää siltä, että nämä uudet käyttötavat voidaan sallia koko yhteisössä,tietyt tutkimukset ovat herättäneet epäilyjä karotenoideihin kuuluvan "violaksantiinin" tehosta; tämän väriaineen käyttö olisi sen vuoksi kiellettävä,uuden kokkidiostaatin käyttöä on tutkittu menestyksekkäästi tietyissä jäsenvaltioissa; tämä uusi käyttötapa olisi väliaikaisesti sallittava kansallisella tasolla, kunnes se hyväksytään yhteisön tasolla, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiivin 70/524/ETY liitteet tämän direktiivin liitteen mukaisesti.2 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava 1 artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä marraskuuta 1992. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 9 päivänä syyskuuta 1991.Komission puolestaRay MAC SHARRYKomission jäsen(1) EYVL N:o L 270, 14.12.1970, s. 1(2) EYVL N:o L 185, 11.7.1991, s. 31(3) EYVL N:o L 124, 18.5.1991, s. 1LIITE 1 Liitteessä I:a) A osassa "Antibiootit",aa) lisätään kohdan E 714 "Monensiininatrium" sarakkeeseen "Muut määräykset" sanan "hevoseläimille" jälkeen virke seuraavasti:"Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista";bb) lisätään kohta seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>b) Lisätään C osan "Aromiaineet ja ruokahalua kiihottavat aineet" 2 kohtaan kohta seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>c) D osassa "Kokkidiostaatit ja muut lääkeaineet":aa) lisätään kohdan E 757 "Monensiininatrium" sarakkeeseen "Muut määräykset" sanan "hevoseläimille" jälkeen virke seuraavasti:"Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista";bb) lisätään kohdan E 763 "Lasalosidinatrium" sarakkeeseen "Muut määräykset" virke seuraavasti:"Käyttöohjeissa on oltava merkintä:"Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden kanssa voi olla vaarallista";cc) lisätään kohdan E 765 "Narasiini" sarakkeeseen "Muut määräykset" sanan "hevoseläimille" jälkeen virke seuraavasti:"Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista";dd) lisätään kohdan E 766 "Salinomysiininatrium" sarakkeeseen "Muut määräykset" sanan "hevoseläimille" jälkeen virke seuraavasti:"Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista";d) Poistetaan F osan "Väriaineet pigmentit mukaan lukien" 1 kohdasta "Karotenoidit ja ksantofyllit" kohta E 161e "Violaksantiini";e) H osassa "Vitamiinit, niiden esiasteet ja kemiallisesti tarkkaan määritellyt muut samanlaiset aineet":aa) korvataan kohdan E 670 "D2-vitamiini" sarakkeessa "Eläinlaji tai -ryhmä" oleva ilmaus "Muut eläinlajit tai -ryhmät siipikarjaa lukuun ottamatta" seuraavasti:"Muut eläinlajit tai -ryhmät siipikarjaa ja kaloja lukuun ottamatta";bb) lisätään kohdan E 671 "D3-vitamiini" kohtaa "Muu siipikarja" koskevien tietojen jälkeen tiedot seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>f) lisätään I osan "Hivenaineet" kohtaan E 1 "Rauta-Fe" ilmaus seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>2 Liitteessä II olevassa D osassa "Kokkidiostaatit ja muut lääkeaineet":a) lisätään kohdan N:o 20 "Lasalosidinatrium" sarakkeeseen "Muut määräykset" virke seuraavasti:"Käyttöohjeissa on oltava merkintä:«Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista»`;b) lisätään kohdan N:o 21 «Maduramisiiniammonium» sarakkeeseen «Muut määräykset» sanan «hevoseläimille» jälkeen virke seuraavasti:«Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista»;c) lisätään kohdan N:o 23 "Narasiini/Nikarbatsiini" sarakkeeseen "Muut määräykset" sanan "hevoseläimille" jälkeen virke seuraavasti:"Tämä rehu sisältää ionoforiryhmään kuuluvaa lisäainetta; samanaikainen käyttö tiettyjen lääkkeiden (esim. tiamuliinin) kanssa voi olla vaarallista";d) lisätään kohta seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

31998L0017

Komission direktiivi 98/17/EY, annettu 11 päivänä maaliskuuta 1998, kasvien terveyteen liittyville erityisille vaaroille alttiina olevien yhteisön alueiden tunnustamisesta suojelluiksi annetun direktiivin 92/76/ETY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 085 , 20/03/1998 s. 0028 - 0028

KOMISSION DIREKTIIVI 98/17/EY,annettu 11 päivänä maaliskuuta 1998,kasvien terveyteen liittyville erityisille vaaroille alttiina olevien yhteisön alueiden tunnustamisesta suojelluiksi annetun direktiivin 92/76/ETY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon kasvien tai kasvituotteiden haitallisten organismien yhteisöön kulkeutumisen ja siellä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä 21 päivänä joulukuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 77/93/ETY (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 98/2/EY (2), ja erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan h alakohdan ensimmäisen alakohdan,ottaa huomioon kasvien terveyteen liittyville erityisille vaaroille alttiina olevien yhteisön alueiden tunnustamisesta suojelluiksi 6 päivänä lokakuuta 1992 annetun komission direktiivin 92/76/ETY (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 96/76/EY (4),sekä katsoo, ettäkomission direktiivin 92/76/ETY mukaisesti tietyt alueet Ranskassa, Irlannissa ja Italiassa tunnustetaan "suojelluiksi alueiksi" tiettyjen haitallisten organismien osalta ajanjaksoksi, joka päättyy 31 päivänä joulukuuta 1997,Irlannin ja Itävallan toimittamien tietojen ja komission asiantuntijoiden keräämien valvontatietojen perusteella näyttää siltä, että Irlannin ja Itävallan osalta Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. -organismin suhteen suojelluksi tunnustetun alueen väliaikaista tunnustamista olisi syytä pidentää rajoitetuksi ajaksi, jotta Irlannin ja Itävallan vastaavat viranomaiset voivat saada päätökseen Erwinia amylovora -organismin levinneisyyttä koskevien tietojen keruun samoin kuin ponnistelunsa tämän haitallisen organismin hävittämiseksi kyseisistä maista,Ranskan toimittamien ja komission asiantuntijoiden keräämien valvontatietojen perusteella on ilmeistä, että Ranskan osalta juurikkaan nekroottisen keltasuoniviruksen suhteen suojelluksi tunnustetun alueen väliaikainen tunnustaminen olisi muutettava "pysyväksi" ja pidennettävä jatkumaan yli 31 päivän joulukuuta 1997, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän kasvinsuojelukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Direktiivin 92/76/ETY 1 artiklan ensimmäisessä alakohdassa:a) korvataan teksti "b kohdan 2 alakohdan osalta mainitut alueet tunnustetaan Irlannille ja Apulian alueelle Italiassa 31 päivään joulukuuta 1997 saakka" seuraavasti "b kohdan 2 alakohdan osalta mainitut alueet tunnustetaan Irlannille ja Apulian alueelle Italiassa 31 päivään joulukuuta 1998 saakka", jab) poistetaan teksti "ja Ranskalle 31 päivään joulukuuta 1997 saakka".2 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 15 päivästä maaliskuuta 1998 alkaen. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on oltava viittaus tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus niitä virallisesti julkaistaessa. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa olennaiset kansalliset säännökset komissiolle viipymättä. Komissio ilmoittaa tästä muille jäsenvaltioille.3 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.4 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 11 päivänä maaliskuuta 1998.Komission puolestaFranz FISCHLERKomission jäsen(1) EYVL L 26, 31.1.1977, s. 20(2) EYVL L 15, 21.1.1998, s. 34(3) EYVL L 305, 21.10.1992, s. 12(4) EYVL L 317, 6.12.1996, s. 20


Avis juridique important

|

31992L0113

Komission direktiivi 92/113/ETY, annettu 16 päivänä joulukuuta 1992, rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 016 , 25/01/1993 s. 0002 - 0003 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 22 s. 0217  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 22 s. 0217

KOMISSION DIREKTIIVI 92/113/ETY,annettu 16 päivänä joulukuuta 1992,rehujen lisäaineista annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY muuttamisesta,EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon rehujen lisäaineista 23 päivänä marraskuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 92/99/ETY(2), ja erityisesti sen 7 artiklan,sekä katsoo, ettädirektiivissä 70/524/ETY säädetään, että liitteiden sisältö on säännöllisesti mukautettava tieteen ja tekniikan tietämyksen kehitykseen; liitteistä on tehty koonnos komission direktiivillä 91/248/ETY(3),säilöntäaineen "metyylipropionihappo" käyttöä on tutkittu laajalti tietyissä jäsenvaltioissa; saadun kokemuksen perusteella näyttää siltä, että tämä uusi käyttötapa voidaan sallia koko yhteisössä,olisi annettava erityissäännökset jodin lisäämisestä rehuihin, jotta sen haittavaikutukset tiettyihin eläinlajeihin voitaisiin estää, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän rehukomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla Muutetaan direktiivin 70/524/ETY liite I tämän direktiivin liitteen mukaisesti.2 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1993. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 1992.Komission puolestaRay MAC SHARRYKomission jäsen(1) EYVL N:o L 270, 14.12.1970, s. 1(2) EYVL N:o L 350, 1.12.1992, s. 83(3) EYVL N:o L 124, 18.5.1991, s. 1LIITE 1 Lisätään G osaan "Säilöntäaineet" kohta seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>2 Korvataan I osassa "Hivenaineet" kohta E 2 "Jodi-I" seuraavasti:>TAULUKON PAIKKA>


Avis juridique important

|

31987L0094

Komission direktiivi 87/94/ETY, annettu 8 päivänä joulukuuta 1986, runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden ominaisuuksien, raja-arvojen ja räjähtämättömyyden valvontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä

Virallinen lehti nro L 038 , 07/02/1987 s. 0001 - 0023 Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 16 s. 0112  Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 16 s. 0112

KOMISSION DIREKTIIVI,annettu 8 päivänä joulukuuta 1986,runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden ominaisuuksien, raja-arvojen ja räjähtämättömyyden valvontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (87/94/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon runsastyppisiä yksiravinteisia ammoniumnitraattilannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 15 päivänä heinäkuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/876/ETY(1) ja erityisesti sen 8 artiklan,ottaa huomioon jäsenvaltioiden lannoitteita koskevan lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 76/116/ETY(2) ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan,sekä katsoo, ettädirektiivissä 80/876/ETY säädetään kyseisten lannoitteiden ominaisuudet, raja-arvot ja räjähtämättömyyskokeet; saman direktiivin 8 artiklassa säädetään, että tarkastus-, analyysi- ja koemenetelmät on toteutettava direktiivin 76/116/ETY 11 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti,direktiivissä 76/116/ETY säädetään ETY-lannoitteiden virallisesta valvonnasta sen tarkastamiseksi, että lannoitteiden laatua ja koostumusta koskevia, yhteisön säännöksissä asetettuja vaatimuksia noudatetaan,ottaen huomioon runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden erityisluonne ja sen mukanaan tuomat vaatimukset yleisen turvallisuuden, kansanterveyden ja työsuojelun suhteen, on ilmeisesti tarpeen antaa näitä lannoitteita koskevia täydentäviä yhteisön sääntöjä,puhtaiden ammoniumnitraattilannoitteiden näytteenotto ja analyysi ETY-lannoitteiden virallista tarkastusta varten suoritetaan niillä menetelmillä, jotka on selostettu komission direktiivissä 77/535/ETY(3), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 79/138/ETY(4),saman menettelytavan mukaisesti vahvistetaan niiden lämpökäsittelyjen määrä, jotka näytteen on läpikäytävä ennen räjähtämättömyyskokeita, direktiivin 80/876/ETY liitteen II mukaisesti ja raskasmetallien raja-arvo vahvistetaan saman direktiivin liitteen I mukaisesti,kuvatun kaltaisen suljettujen lämpökäsittelyjen menetelmän katsotaan aikaansaavan riittävän hyvin ne olosuhteet, jotka on otettava huomioon direktiivin 80/876/ETY soveltamisalalla; tämä menetelmä ei kuitenkaan välttämättä jäljittele kaikkia olosuhteita, jotka syntyvät kuljetettaessa lannoitteita irtotavarana vesitse, jatässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat lannoitteita koskevien kaupan teknisten esteiden poistamiseksi annettujen direktiivien mukauttamista tekniikan kehitykseen käsittelevän komitean lausunnon mukaisia,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että direktiivissä 80/876/ETY annetut runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden virallisen valvonnan tarkastusmenetelmät, analyysit ja kokeet suoritetaan tämän direktiivin liitteessä II ja III vahvistettuja menetelmiä noudattaen.2. Liitteessä I määritellään:- sallittu raskasmetallipitoisuus,- niiden lämpökäsittelyjen määrä, jotka näytteiden on läpikäytävä räjähtämättömyyskokeissa.2 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1987. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 8 päivänä joulukuuta 1986.Komission puolestaCOCKFIELDVarapuheenjohtaja(1) EYVL N:o L 250, 23.9.1980, s. 7(2) EYVL N:o L 24, 30.1.1976, s. 21(3) EYVL N:o L 213, 22.8.1977, s. 1(4) EYVL N:o L 39, 14.2.1979. s. 3LIITE I 1. Neuvoston direktiivin 80/876/ETY liitteen I 6 kohdan mukaiset raskasmetallien raja-arvot.1.1 Kuparipitoisuus ei saa ylittää 10 mg/kg.1.2 Muille raskasmetalleille ei määrätä raja-arvoja.2. Neuvoston direktiivin 80/876/ETY liitteen II mukainen lämpökäsittelyjen määrä.Lämpökäsittelyjä on oltava viisi.LIITE II MENETELMÄT, JOILLA TARKASTETAAN, NOUDATETAANKO NEUVOSTON DIREKTIIVIN 80/876/ETY LIITTEESSÄ I JA II MÄÄRITELTYJÄ RAJA-ARVOJA MENETELMÄ 1. LÄMPÖKÄSITTELYJEN SOVELTAMISMENETELMÄT 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTässä asiakirjassa määritellään runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden öljynpidätyskyky- ja räjähtämättömyyskokeita edeltävien lämpökäsittelyjen suorittaminen.2. Neuvoston direktiivin 80/876/ETY liitteessä I tarkoitetut lämpökäsittelyt2.1 SoveltamisalaTätä menetelmää käytetään lämpökäsittelyyn ennen lannoitteen öljynpidätyskyvyn määrittämistä.2.2 Periaate ja määritelmäNäyte lämmitetään erlenmeyerpullossa huoneen lämpötilasta 50 °C:en ja pidetään tässä lämpötilassa kahden tunnin ajan (50 °C:n vaihe).Näytettä jäähdytetään, kunnes saavutetaan 25 °C:n lämpötila ja näyte pidetään siinä lämpötilassa kahden tunnin ajan (25 °C:n vaihe). Peräkkäiset 50 °C:n ja 25 °C:n vaiheet muodostavat yhden lämpökäsittelyn.Kun näyte on läpikäynyt kaksi lämpökäsittelyä, se pidetään 20 ± 30 °C:n lämpötilassa öljynpidätyskyvyn määrittelemiseksi.2.3 LaitteistoTavalliset laboratoriolaitteet, erityisesti:- vesialtaat, joiden lämpötila voidaan termostaatin avulla säätää 25(±1) ja 50(±1) °C:seen,- erlenmeyerpulloja, joiden tilavuus on 150 ml.2.4 MenettelyKukin 70(±5) gramman näyte pannaan erlenmeyerpulloon, joka sen jälkeen suljetaan tulpalla.Kukin pullo siirretään kahden tunnin välein 50 °C:n altaasta 25 °C:n altaaseen ja päinvastoin.Allasveden lämpötila pidetään vakiona ja vesi pidetään liikkeessä sekoittamalla sitä nopeasti, jotta vedenpinta ulottuu näytteen pinnan yläpuolelle. Tulppa suojataan kondensaatiolta vaahtokumisuojuksella.3. Neuvoston direktiivin 80/876/ETY liitteen II mukaiset lämpökäsittelyt3.1 SoveltamisalaTätä menetelmää käytetään räjähtävyyskoetta edeltävässä lämpökäsittelyssä.3.2 Periaate ja määritelmäNäyte lämmitetään vedenpitävässä laatikossa huoneen lämpötilasta 50 °C:seen ja pidetään tässä lämpötilassa tunnin ajan (50 °C:n vaihe). Sitten näytettä jäähdytetään, kunnes saavutetaan 25 °C:n lämpötila ja näyte pidetään siinä lämpötilassa tunnin ajan (25 °C:n vaihe). Peräkkäiset 25 °C:n ja 50 °C:n vaiheet muodostavat yhden lämpökäsittelyn. Kun näyte on läpikäynyt vaadittavan määrän lämpökäsittelyä, se pidetään 20 ± 3 °C:n lämpötilassa räjähtämättömyyskokeeseen saakka.3.3 Laitteisto- vesiallas, jonka lämpötilaa voidaan säädellä termostaatilla 20 °C:sta 51 °C:seen ja jonka pienin mahdollinen lämpenemis- ja jäähtymisnopeus on 10 °C/h, tai kaksi vesiallasta, joista toisen lämpötila on termostaatilla säädetty 20 °C:seen ja toisen 51 °C:seen. Altaiden vettä sekoitetaan koko ajan; altaan tilavuus pitäisi olla niin suuri, että vesi pääsee kiertämään riittävästi.- ruostumattomasta teräksestä valmistettu laatikko, joka on kaikkialta vedenpitävä ja jonka keskellä on lämpöanturi. Laatikon ulkoleveys on 45(±2)mm ja seinämien paksuus 1,5 mm (katso kuva 1); laatikon korkeus ja pituus voidaan valita niin, että ne sopivat vesihauteen mittoihin, esim. pituus 600 mm, korkeus 400 mm.3.4 MenettelyYhteen räjähdykseen riittävä määrä lannoitetta pannaan laatikkoon ja kansi suljetaan. Laatikko asetetaan vesialtaaseen. Vesi lämmitetään 51 °C:seen ja mitataan lämpötila lannoitteen keskeltä. Vesi jäähdytetään tunti sen jälkeen, kun lämpötila keskellä on noussut 50 °C:seen. Vettä lämmitetään jälleen tunti sen jälkeen. Kun lämpötila keskellä on 25 °C, vettä lämmitetään ja aloitetaan toinen lämpökierto. Jos käytetään kahta vesiallasta, laatikko siirretään toiseen altaaseen kunkin lämmittämis- tai jäähdyttämisjakson jälkeen.>VIITTAUS FILMIIN>MENETELMÄ 2. ÖLJYNPIDÄTYSKYVYN MÄÄRITTELEMINEN 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTässä asiakirjassa määritellään runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden öljynpidätyskyvyn määrityksessä käytettävä menetelmä.Tätä menetelmää voidaan soveltaa sekä pellettimuotoisiin että rakeisiin lannoitteisiin, jotka eivät sisällä öljyyn liukenevia ainesosia.2. MääritelmäLannoitteen öljynpidätyskyky: Lannoitteeseen jäävän öljyn määrä, joka määritetään tietyissä käyttöolosuhteissa ja ilmaistaan painoprosentteina.3. PeriaateKoe-erän upottaminen kokonaan kaasuöljyyn tietyksi ajaksi ja sitä seuraava ylijäämäöljyn suodattaminen tietyissä olosuhteissa. Koe-erän massan lisäyksen mittaus.4. ReagenssitKaasuöljyViskositeetti enimmillään: 5 mPas 40 °C:ssaTiheys: 0,8 0,85 g/ml 20 °C:ssaRikkipitoisuus: ≤ 1,0 % (m/m)Tuhka: ≤ 0,1 % (m/m)5. LaitteistoTavalliset laboratoriolaitteet ja:5.1 Vaaka, jolla voidaan punnita 0,01 gramman tarkkuudella.5.2 Dekantterilasi, jonka tilavuus on 500 ml.5.3 Muovisuppilo, yläpäässä mielellään lieriömäinen seinämä, halkaisija noin 200 mm.5.4 Koeseula, 0,5 mm:n aukot, suppiloon sopiva (5.3).Huom. Tämä suppilon ja seulan koko takaa, että vain muutamia rakeita on päällekkäin ja että öljy suodattuu helposti.5.5 Suodatinpaperia, nopeaa suodatuslaatua, poimutettua, pehmeää, paino 150 g/m².5.6 Imupaperia (laboratoriolaatua)6. Menettely6.0 Saman koenäytteen eri osista suoritetaan kaksi erillistä määritystä nopeasti peräkkäin.6.1 0,5 mm pienemmät hiukkaset poistetaan koeseulalla (5.4). Näytettä punnitaan 50 grammaa 0,01 gramman tarkkuudella dekantterilasiin (5.2). Lisätään niin paljon kaasuöljyä (kohta 4), että se peittää rakeet kokonaan. Sekoitetaan varovasti ja varmistetaan, että kaikkien rakeiden pinta on kokonaan kastunut. Dekantterilasi peitetään kellolasilla ja jätetään tunniksi 25(± 2) °C:seen.6.2 Dekantterilasin sisältö suodatetaan kokonaan suppilon läpi (5.3), jossa on koeseula (5.4). Aines jätetään seulaan tunniksi, jotta suurin osa ylimääräisestä öljystä pääsee suodattumaan pois.6.3 Kaksi suodatinpaperia (5.5) (noin 500 x 500 mm) asetetaan päällekkäin tasaiselle pinnalle; molempien suodatinpapereiden neljä reunaa taitetaan ylöspäin noin 40 mm:n leveydeltä, jotta rakeet eivät pyöri pois. Suodatinpapereiden keskelle asetetaan kaksi kerrosta imupaperia (5.6). Seulan (5.4) koko sisältö kaadetaan imupapereille ja rakeet levitetään tasaisesti pehmeällä, laakealla harjalla. Kahden minuutin kuluttua kankaita nostetaan toiselta laidalta ja rakeet siirretään alla oleville suodatinpapereille ja ne levitetään papereille tasaisesti harjalla. Toinen suodatinpaperi asetetaan reunat samalla tavoin ylös käännettyinä näytteen päälle ja rakeita pyöritetään papereiden välissä pyörivillä liikkeillä hiukan painaen. Pysähdytään aina kahdeksan pyörittävän liikkeen jälkeen ja nostetaan suodatinpapereiden vastakkaisia reunoja niin, että reunoille pyörineet rakeet palaavat keskustaan. Menetellään seuraavasti: Pyöritetään neljä täyttä ympyrää, ensin myötäpäivään ja sitten vastapäivään. Sitten rakeet vieritetään takaisin keskelle edellä kuvatulla tavalla. Koko sarja toistetaan kolme kertaa (24 pyöritystä, reunoja nostetaan kaksi kertaa). Uusi suodatinpaperi asetetaan varovasti alimman ja sen yllä olevan paperin väliin ja rakeet vieritetään uudelle paperille nostamalla ylemmän paperin reunoja. Rakeet peitetään uudella suodatinpaperilla ja yllä kuvattu sarja toistetaan. Rakeet kaadetaan välittömästi pyörittämisen jälkeen taarattuun kulhoon, ja rakeet punnitaan uudelleen 0,01 gramman tarkkuudella niiden sisältämän kaasuöljyn määrän määrittämiseksi.6.4 Pyörityksen toistaminen ja uudelleenpunnitusJos erän sisältämän kaasuöljyn määrä ylittää 2,00 grammaa, erä levitetään uusille suodatinpapereille, pyörittäminen toistetaan ja kulmia nostetaan kohdan 6.3 mukaisesti (kaksi kertaa kahdeksan pyöritystä, nosto kerran). Sen jälkeen erä punnitaan uudelleen.7. Tulosten laskeminen7.1 Laskemismenetelmä ja kaavaJokaisessa määrityksessä (6.0) öljynpidätyskyky ilmaistuna prosentteina seulotun koe-erän massasta saadaan yhtälöstä:öljynpidätyskyky = >NUM>m2   m1>DEN>m1 x 100jossa:m1 on seulotun erän (6.1) massa grammoina;m2 on kohtien 6.3 tai 6.4 mukainen viimeisessä punnituksessa saatu koe-erän massa grammoina.Tulokseksi otetaan kahden määrityksen aritmeettinen keskiarvo.MENETELMÄ 3. PALAVIEN AINESOSIEN MÄÄRITTELY 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden palavan sisällön määrittämiseksi.2. PeriaateEpäorgaanisten täyteaineiden tuottama hiilidioksidi poistetaan etukäteen hapolla. Orgaaniset yhdisteet hapetetaan kromihapon ja rikkihapon seoksella. Muodostuva hiilidioksidi absorboidaan bariumhydroksidiliuokseen. Sakka liuotetaan suolahappoliuokseen ja mitataan titraamalla se takaisin natriumhydroksidiliuoksen kanssa.3. Reagenssit3.1 Kromi(VI)trioksidi C2rO3, analyysilaatua.3.2 Rikkihappo, laimennettu 60 tilavuusprosenttiin - (tiheys 20 °C:ssa = 1,83 g/ml):kaadetaan 360 ml vettä yhden litran dekatterilasiin ja lisätään varovasti 640 ml rikkihappoa.3.3 Hopeanitraatti: 0,1 M liuos;3.4 Bariumhydroksidi:Punnitaan 15 grammaa bariumhydroksidia (Ba(OH)2.8H2O), liuotetaan se kokonaan kuumaan veteen. Annetaan jäähtyä ja siirretään yhden litran pulloon. Täytetään merkkiin ja sekoitetaan. Suodatetaan taitetun suodatinpaperin läpi.3.5 Suolahappo: 0,1 M liuos;3.6 Natriumhydroksidi: 0,1 M liuos;3.7 Bromfenolisininen: liuos, jossa 0,4 grammaa litrassa vettä;3.8 Fenolftaleiini: liuos, jossa 2 g/l, 60 %:ssa etanolissa (t/t).3.9 Natronkalkki: hiukkaskoko noin 1,0 1,5 mm.3.10 Ionipuhdistettu vesi, juuri keitetty hiilidioksidin poistamiseksi.4. Laitteisto4.1 Tavalliset laboratoriolaitteet, etenkin:- suodatinupokas, jossa on sintterilevy (= lasisuodatin) ja jonka tilavuus on 15 ml; levyn läpimitta: 20 mm; kokonaiskorkeus 50 mm huokoisuus 4 (huokosen läpimitta 5 15 µm);- 600 ml:n dekantterilasi.4.2 Paineistettua typpeä.4.3 Laitteisto, joka on valmistettu seuraavista osista ja koottu, mikäli mahdollista, pallohioksilla (ks. kuvio 2).4.3.1 Noin 200 mm pitkä ja noin 30 mm:n läpimittainen absorptioputki A, joka on täytetty natronkalkilla (3.9) joka pysyy paikallaan lasivillatuppojen avulla.4.3.2 500 ml:n pyöreäpohjainen reaktiopullo B, jossa on sivuputki.4.3.3 Noin 150 mm:n pituinen Vigreux-jakotislauskolonni (C').4.3.4 Kaksipintalauhdutin C, 200 mm:n pituinen.4.3.5 Drechsel-pullo D, johon kertyy ylimääräinen, ylitihkuva happo.4.3.6 Jäähaude E, joka pitää Drechsel-pullon viileänä.4.3.7 Kaksi absorptioastiaa F1 ja F2, läpimitaltaan 32 35 mm, joiden kaasunjakajana on 10 mm:n pienihuokoinen lasisintteri.4.3.8 Imupumppu ja imunsäätölaite G, T-haara, jonka sivuputki on yhdistetty ohueen kapillaariputkeen, jossa on jatkona kumiletku ja letkun kiristin.Varoitus:Kiehuvan kromihappoliuoksen käyttö laitteistossa alhaisessa paineessa on vaarallinen toimenpide ja vaatii asiaankuuluvia varotoimia.5. Menettely5.1 AnalyysinäytePunnitaan noin 10 grammaa ammoniumnitraattia 0,001 gramman tarkkuudella.5.2 Karbonaattien poistoAnalyysinäyte pannaan reaktiopulloon B. Lisätään 100 ml H2SO4:ta (3.2). Rakeet liukenevat noin 10 minuutissa huoneen lämpötilassa. Laitteisto kootaan kaavakuvan mukaan: absorptioputken (A) toinen pää liitetään typpisäiliöön (4.2) 5 6 mm elohopeaa sisältävän yksisuuntaisen virtauslaitteen kautta ja toinen pää sisääntuloputkeen, joka johtaa reaktiopulloon. Vigreux-jakotislauskolonni (C') ja lauhdutin (C) vesikiertoineen asennetaan paikoilleen. Typen virtaus säädetään niin, että sitä virtaa kohtuullinen määrä liuoksen läpi, liuos kuumennetaan kiehumispisteeseen ja sitä lämmitetään kaksi minuuttia. Tämän ajan kuluttua ei enää pitäisi esiintyä kuplintaa; jos kuplintaa kuitenkin näkyy, jatketaan lämmittämistä 30 minuuttia. Liuoksen annetaan jäähtyä ainakin 20 minuuttia typen virratessa sen läpi.Laitteisto kootaan valmiiksi kaavakuvan mukaisesti yhdistämällä lauhdutinputki Drechselpulloon (D) ja pullo absorptioastioihin F1 ja F2. Typen on virrattava liuoksen läpi kokoamisenkin aikana. Kumpaankin absorptioastiaan (F1 ja F2) kaadetaan nopeasti 50 ml bariumhydroksidiliuosta (3.4).Typpikuplien annetaan virrata noin 10 minuuttia. Liuoksen on pysyttävä kirkkaana absorptioastioissa. Jos näin ei tapahdu, karbonaatinpoistoprosessia on tarkistettava.5.3 Hapetus ja absorptioKun typen sisääntuloputki on vedetty pois, kaadetaan joukkoon nopeasti 20 grammaa kromitrioksidia (3.1) ja 6 ml hopeanitraattiliuosta (3.3) reaktiopullon (B) sivuhaaran kautta. Laitteisto yhdistetään imupumppuun ja typpivirtaa säädetään niin, että absorptioastioiden F1 ja F2 sinttereiden kautta kulkee tasainen virta kaasukuplia.Reaktiopulloa (B) lämmitetään, kunnes neste kiehuu ja se pidetään kiehumistilassa puolitoista tuntia(1). Imua säätelevää venttiiliä (G) on ehkä säädettävä typpivirran ohjaamiseksi, sillä kokeen aikana sakkautuva bariumkarbonaatti saattaa tukkia sintterilevyt. Toimenpide tapahtuu tyydyttävästi, kun absorptioastiassa F2 oleva bariumhydroksidiliuos pysyy kirkkaana. Muutoin koe on toistettava. Lämmittäminen lopetetaan ja laitteisto puretaan. Jokainen jakaja pestään sekä sisä- että ulkopuolelta bariumhydroksidin poistamiseksi ja pesuvesi kerätään vastaavaan absorptioastiaan. Jakajat pannaan yksitellen 600 ml:n dekantteriin, jota myöhemmin käytetään määrityksessä.Suodatetaan nopeasti imusuodatuksella ensin absorptioastian F2 sisältö ja sen jälkeen astian F1 käyttäen sintteriupokasta. Sakka kerätään huuhtelemalla absorptioastiat vedellä (3.10) ja upokas pestään 50 ml:lla samaa vettä. Upokas asetetaan 600 ml:n dekantteriin ja lisätään noin 100 ml keitettyä vettä (3.10). Kumpaankin absorptioastiaan kaadetaan 50 ml keitettyä vettä ja typen annetaan kulkea jakajien läpi viiden minuutin ajan. Vesi yhdistetään dekantterissa olevan veden kanssa. Toimenpide toistetaan, kunnes jakajat on huuhdeltu perusteellisesti.5.4 Orgaanisesta aineksesta peräisin olevien karbonaattien mittaaminenLisätään viisi tippaa fenolftaleiinia (3.8) dekantterin sisältöön. Liuoksesta tulee väriltään punaista. Titrataan suolahapolla (3.5) kunnes vaaleanpunainen väri katoaa. Upokkaassa olevaa liuosta sekoitetaan hyvin ja tarkistetaan näin, ettei vaaleanpunainen väri ilmesty uudelleen. Lisätään viisi tippaa bromfenolisinistä ja titrataan suolahapolla, kunnes liuos muuttuu keltaiseksi. Lisätään vielä 10 ml suolahappoa.Liuos lämmitetään kiehumispisteeseen ja kiehumisen annetaan jatkua korkeintaan minuutin. Varmistetaan, ettei nesteeseen jää sakkaa.Annetaan jäähtyä ja titrataan takaisin natriumhydroksidiliuoksella (3.6).6. SokeakoeSokeakoe suoritetaan samaa menettelytapaa noudattaen ja käyttäen samoja määriä kaikkia reagensseja.7. Tulosten laskeminenPalavien aineiden määrä (C) ilmaistuna hiilenä ja painoprosenttina näytteestä saadaan kaavasta:C % = 0,06 x >NUM>V1 - V2>DEN>Ejossa:E = koe-erän massa grammoina;V1 = lisätyn 0,1 M suolahapon kokonaistilavuus ml:na fenolftaleiinin värinmuutoksen jälkeen;V2 = takaisintitrauksessa käytetyn 0,1 M natriumhydroksidiliuoksen tilavuus ml:na>VIITTAUS FILMIIN>MENETELMÄ 4. pH-ARVON MÄÄRITTELY 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTällä asiakirjalla määritellään menetelmä runsastyppisen yksiravinteisen ammoniumnitraattilannoiteliuoksen pH-arvon mittaamiseksi.2. PeriaateAmmoniumnitraattiliuoksen pH-arvo mitataan pH-mittarilla.3. ReagenssiHiilidioksiditon tislattu vesi tai hiilidioksiditon ionipuhdistettu vesi.3.1 Puskuriliuos, pH 6.88 20 °C:ssa3,4 ± 0,01 grammaa kaliumvetyortofosfaattia (KH2PO4) liuotetaan noin 400 ml:aan vettä. 3,55 ± 0,01 grammaa dinatriumvetyrotofosfaattia (NA2HPO4) liuotetaan noin 400 ml:aan vettä. Liuokset kaadetaan 1 000 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin ja sekoitetaan. Liuosta säilytetään ilmatiiviissä astiassa.3.2 Puskuriliuos, pH 4,00 20 °C:ssa10,21 ± 0,01 grammaa kaliumvetyftalaattia (KHC8O4H4) liuotetaan veteen, siirretään 1 000 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin ja sekoitetaan.Liuosta säilytetään ilmatiiviissä astiassa.3.3 Kaupallisilta markkinoilta saatavaa pH-standardiliuosta voidaan käyttää.4. LaitteistopH-mittari, varustettu lasi- ja kalomelielektrodilla tai vastaavalla. Herkkyys 0,05 pH-yksikköä.5. Menettely5.1 pH-mittarin kalibrointipH-mittari (4) kalibroidaan 20 (± 1) °C:ssa käyttämällä puskuriliuosta (3.1), (3.2) tai (3.3). Liuoksen pintaan johdetaan hidas typpivirta ja virtausta pidetään yllä koko kokeen ajan.5.2 Määritys100,0 ml vettä kaadetaan 250 ml:n dekantteriin, jossa on 10 (± 0,01) grammaa näytettä. Kirkkaan liuoksen pH-arvo mitataan 20 (± 1) °C:ssa samalla tavalla kuin mittaria kalibroitaessa.6. Tulosten laskeminenTulos ilmoitetaan pH-yksikkönä pyöristettynä lähimpään kymmenesosayksikköön ja käytetty lämpötila mainitaan.MENETELMÄ 5. HIUKKASKOON MÄÄRITYS 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTällä asiakirjalla määritellään menetelmä runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden seulomiseksi.2. PeriaateNäyte seulotaan kolmesta sisäkkäisestä seulasta muodostuneessa yksikössä joko käsin tai koneellisesti. Kuhunkin seulaan jäävä massa merkitään muistiin ja seulan läpäisseen materiaalin prosenttiosuus lasketaan.3. Laitteisto3.1 200 mm:n läpimittaiset metallilangasta valmistetut koeseulat, joiden aukot ovat 2,0 mm, 1,00 mm ja 0,5 mm. Näillä seuloilla on yksi kansi ja säiliö.3.2 Vaaka, jolla voidaan punnita 0,1 gramman tarkkuudella.3.3 Mekaaninen seulantäristin (jos käytettävissä), joka liikuttaa koekappaletta sekä pysty- että vaakasuunnassa.4. Menettely4.1 Näyte jaetaan edustavasti noin 100 gramman annoksiin.4.2 Yksi annoksista punnitaan 0,1 g:n tarkkuudella.4.3 Seulat asetetaan suuruusjärjestykseen seuraavasti: säiliö, 0,5 mm, 1 mm, 2 mm ja punnittu koeannos pannaan ylimpään seulaan. Kansi ja pohjasäiliö kiinnitetään.4.4 Seulaa ravistetaan joko käsin tai koneella sekä pysty- että vaakasuunnassa. Jos ravistetaan käsin, seulaa kopautetaan toisinaan. Tätä jatketaan 10 minuuttia tai siihen asti, että määrä, joka läpäisee kunkin seulan minuutissa jää alle 0,1 gramman.4.5 Seulat irrotetaan kukin vuorollaan ja niihin kasaantunut materiaali kerätään. Tarvittaessa harjataan kevyesti pehmeällä harjalla seulan kääntöpuolelta.4.6 Kuhunkin seulaan sekä säiliöön kertynyt aines punnitaan 0,1 g:n tarkkuudella.5. Tulosten arviointi5.1 Muunnetaan hiukkasmassat kokonaishiukkasmassan (ei alkuperäismäärän) prosenttiosaksi.Lasketaan säiliössä olevan materiaalin prosenttiosuus (ts. > 0,5 mm): A %Lasketaan 0,5 mm:n seulalla saatu materiaali: B %Lasketaan 1,0 mm:n seulan läpäisseen materiaalin prosenttiosuus ts. (A + B) %Hiukkasmassojen summan tulisi olla enintään 2 % alkuperäisestä massasta.5.2 On tehtävä vähintään kaksi erillistä analyysia. A:n rinnakkaistulosten ei tulisi erota enempää kuin 1,0 % toisistaan eikä B:n enempää kuin 1,5 % (absoluuttisesti). Mikäli näin ei ole, koe toistetaan.6. Tulosten ilmoittaminenTulos ilmoitetaan kahden määrityksen keskiarvona A:lle (> 0,5 mm) ja A + B:lle (> 1 mm).MENETELMÄ 6. KLORIDI-IONINA OLEVAN KLOORIPITOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTällä asiakirjalla määritellään menetelmä runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden kloridi-ionina olevan klooripitoisuuden määrittämiseksi.2. PeriaateVeteen liuonneet kloridi-ionit määritetään potentiometrisellä titrauksella hopeanitraatilla happamassa liuoksessa.3. ReagenssitKloriditon tislattu vesi tai kloriditon ionipuhdistettu vesi.3.1 Asetoni AR3.2 Väkevä typpihappo (tiheys 20 °C:ssa = 1,40 g/ml)3.3 Hopeanitraatti 0,1 M standardiliuos. Liuosta säilytetään ruskeassa lasipullossa.3.4 Hopeanitraatti 0,004 M standardiliuos - Liuos valmistetaan käyttöhetkellä.3.5 Kaliumkloridi. 0,1 M standardireferenssiliuos. Punnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella 3,7276 grammaa kaliumkloridia a.p., jota on juuri kuivattu tunnin ajan 130 °C:ssa uunissa ja jäähdytetty eksikkaattorissa huoneenlämpöiseksi. Liuotetaan pieneen vesimäärään, kaadetaan liuos 500 ml:n mittapulloon, laimennetaan merkkiin asti ja sekoitetaan.3.6 Kaliumkloridi, 0,004 M standardireferenssiliuos - Liuos valmistetaan käyttöhetkellä.4. Laitteisto4.1 Potentiometri, jossa on hopeaindikaattori- ja kalomelireferenssielektrodi, herkkyys 2 mV, joka kattaa alueen -500 - +500 mV.4.2 Kyllästynyttä kaliumnitraattiliuosta sisältävä mittasilta, joka on kytketty kalomelielektrodiin (4.1.) ja jonka päissä on huokoiset tulpat.Huom. Mittasiltaa ei tarvita, jos käytetään hopea- ja elohopea(1)sulfaattielektrodeja.4.3 Magneettisekoitin, jossa on teflonpeitteinen sauva4.4 Ohutkärkinen mikrobyretti, jossa on asteikko 0,01 ml:n välein5. Menettely5.1 Hopeanitraattiliuoksen standardointiPipetoidaan 5,00 ml ja 10,00 ml standardireferenssi-kaliumkloridiliuosta (3.6) kahteen matalaan, esim 250 ml:n kokoiseen keittolasiin. Kummankin keittolasin sisältö titrataan seuraavasti:Keittolasiin lisätään 5 ml typpihappoliuosta (3.2), 120 ml asetonia (3.1) ja riittävästi vettä niin, että nesteen kokonaismäärä on noin 150 ml. Magneettisekoittimen sauva (4.3) asetetaan keittolasiin ja sekoitin käynnistetään. Hopeaelektrodi (4.1.) sekä mittasillan vapaa pää (4.2) upotetaan liuokseen. Elektrodit yhdistetään potentiometriin (4.1) ja kun laitteen 0-kohta on varmistettu, merkitään aloitusjännitteen arvo.Titrataan mikrobyretillä (4.4) ja lisää aluksi 4 (5 ml:n pipetointi) tai 9 ml (10 ml:n pipetointi) hopeanitraattiliuosta. Jatketaan lisäämistä 0,1 ml:n annoksilla 0,004 M liuosta tai 0,05 ml annoksilla 0,1 M liuosta. Kunkin lisäyksen jälkeen odotetaan jännitteen tasaantumista.Lisätyt määrät sekä vastaavat jännitearvot merkitään taulukon kahteen ensimmäiseen palstaan.Merkitään taulukon kolmanteen palstaan toisiaan seuraavat jännitteen E lisäykset (Ä1E). Neljänteen palstaan merkitään jännitteen lisäysten (Ä1E) positiiviset tai negatiiviset erot (Ä2E). Titraustulos vastaa 0,1 tai 0,05 ml:n annoksen hopeanitraattiliuoksen lisäystä, jonka maksimiarvo on Ä1E.Titrauksen päätepisteen tulosta vastaavan hopeanitraattiliuoksen tarkan määrän (Veq) laskemiseksi käytetään seuraavaa kaavaa:Veq = V0 + (V1 x >NUM>b>DEN>B )jossaV0 on hopeanitraattiliuoksen kokonaismäärä millilitroina suurinta potentiaalinhyppäystä edeltävässä kohdassaV1 on viimeisen lisätyn hopeanitraattiliuosannoksen (0,1 tai 0,05) määrä millilitroinab on Ä2E:n viimeinen positiivinen arvoB on Ä2E:n viimeisen positiivisen arvon ja ensimmäisen negatiivisen arvon itseisarvojen summa (ks. taulukko 1).5.2 SokeakoeSuoritetaan sokeakoe ja se otetaan huomioon lopputulosta laskettaessa.Reagenttien sokeakokeen tulos V4 ilmaistaan millilitroina seuraavalla kaavalla:V4 = 2V3 - V2jossaV2 on käytetyn 10 ml:n kaliumkloridistandardireferenssiliuoksen titrausta vastaavan hopeanitraattiliuoksen tarkan määrän (Veq) arvo millilitroina;V3 on käytetyn 5 ml:n kaliumkloridistandardireferenssiliuoksen titrausta vastaavan hopeanitraattiliuoksen tarkan määrän (Veq) arvo millilitroina.5.3 TarkistuskoeSokeakoetta voidaan käyttää myös tarkistuskokeena laitteen tyydyttävän toiminnan ja menetelmän oikein soveltamisen toteamiseksi.5.4 MäärittelyPunnitaan 250 ml:n keittolasiin 10-20 g näytettä 0,01 g:n tarkkuudella. Lisätään 20 ml vettä, 5 ml typpihappoliuosta (3.2), 120 ml asetonia (3.1) ja riittävästi vettä niin että liuoksen kokonaismäärä on noin 150 ml.Pannaan magneettisekoittimen sauva (4.3) keittolasiin, asetetaan keittolasi sekoittimeen ja käynnistetään sekoitin. Asetetaan hopeaelektrodi (4.1) ja mittasillan (4.2) vapaa pää liuokseen, yhdistetään elektrodit potentiometriin (4.1) ja sen jälkeen kun laitteen 0-kohta on todettu, huomioidaan alkujännitteen arvo.Titrataan hopeanitraattiliuoksella lisäämällä mikrobyretillä (4.4) 0,1 ml. Kunkin lisäyksen jälkeen odotetaan kunnes jännite tasaantuu.Jatketaan titrausta 5.1 kohdan mukaisesti tavalla alkaen 4. kappaleesta: "Merkitään lisätyt määrät sekä vastaavat jännitearvot taulukon kahteen ensimmäiseen palstaan".6. Tulosten laskeminenTulos ilmaistaan analyysista saatuna näytteen klooriprosenttina.Lasketaan klooripitoisuuden (Cl) prosenttiosuus seuraavalla kaavalla:Cl % = >NUM>0,03545 x T x (V5   (V4) x 100>DEN>mjossaT on käytetyn hopeanitraattiliuoksen molaarisuus;V4 on sokeakokeen (5.2) tulos millilitroina;V5 on määrittelyä (5.4) vastaavan Veq:n arvo millilitroina;m on koeannoksen massa grammoina.>TAULUKON PAIKKA>MENETELMÄ 7. KUPARIN MÄÄRITTÄMINEN 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTällä asiakirjalla määritellään menetelmä runsaasti typpiä sisältävien yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden kuparisisällön määrittämiseksi.2. PeriaateNäyte liuotetaan laimeaan kloorivetyhappoon ja kuparipitoisuus määritetään atomiabsorptiospektrofotometrillä.3. Reagenssit3.1 Kloorivetyhappo (tiheys 20 °C asteessa = 1,18 g/ml)3.2 Kloorivetyhappo, 6 M liuos3.3 Kloorivetyhappo, 0,5 M liuos3.4 Ammoniumnitraatti3.5 Vetyperoksidi, 30 %3.6 Kupariliuos(2) (varastoliuos): punnitaan 1 gramma puhdasta kuparia 0,001 g:n tarkkuudella, liuotetaan 25 ml:aan 6 M kloorivetyhappoliuosta (3.2), lisätään 5 ml vetyperoksidia (3.5) annoksittain ja laimennetaan 1 litraksi vedellä. 1 ml tätä liuosta sisältää 1 000 mikrogrammaa kuparia (Cu).3.6.1 Kupariliuos (laimennettu): pipetoidaan 10 ml varastoliuosta (3.6) 100 ml:aan vettä ja pipetoidaan 10 ml tätä liuosta 100 ml:aan vettä. 1 ml lopullista liuosta sisältää 10 mikrogrammaa kuparia (Cu).Valmistetaan liuos käyttöhetkellä.4. LaitteistoAtomiabsorptiospektrofotometri, johon kuuluu kuparilamppu (324,8 nm)5. Menettely5.1 Liuoksen valmistus analyysia vartenPunnitaan 25 grammaa näytettä 0,001 g:n tarkkuudella 400 ml:n keittolasiin, lisätään varovasti 20 ml kloorivetyhappoa (3.1) (hiilidioksidin muodostuminen voi aiheuttaa voimakkaan reaktion). Tarvittaessa lisätään kloorivetyhappoa. Kun kuohunta on päättynyt, haihdutetaan näyte kuivaksi höyryhauteessa sekoittaen joskus lasisauvalla. Lisätään keittolasiin 15 ml 6 M kloorivetyhappoliuosta (3.2) sekä 120 ml vettä. Sekoitetaan lasisauvalla, joka pitäisi jättää keittolasiin, ja peitetään astia kellonlasilla. Keitetään liuosta varovasti kunnes näyte on täysin liuennut ja jäähdytetään.Siirretään liuos kvantitatiivisesti 250 ml:n mittapulloon huuhtomalla keittolasi 5 ml:lla 6 M kloorivetyhappoa (3.2) ja kaksi kertaa kiehuvalla vedellä, täytetään 0,5 M kloorivetyhapolla (3.3) merkkiin ja sekoitetaan huolellisesti.Suodatetaan kuparittoman suodatinpaperin(3) läpi poistaen ensimmäiset 50 ml.5.2 SokealiuosValmistetaan sokealiuos, josta on jätetty pois ainoastaan näyte, ja se huomioidaan lopullisten tulosten laskemisessa.5.3 Määritys5.3.1 Näyte - ja sokeakoeliuoksen valmistaminenLaimennetaan näyteliuos (5.1) ja sokealiuos (5.2) 0,5 M kloorivetyhappoliuoksella (3.3) sopivaksi spektrometrin optionaaliselle mittausalueelle. Tavallisesti laimentamista ei tarvita.5.3.2 Kalibrointiliuosten valmistaminenStandardiliuos (3.6) laimennetaan 0,5 M suolahappoliuoksella (3.3) ja valmistetaan näin vähintään viisi standardiliuosta, jotka vastaavat spektrometrin optimaalista mittausalaa (0-5,0 µg/ml Cu). Ennen kuin lasi täytetään merkkiin asti, lisätään jokaiseen ammoniumnitraattiliuokseen (3.4) liuosta niin, että lopullinen väkevyys on 100 mg/ml.5.4 MittaaminenSpektrometri (4) säädetään 324,8 nm:n aallonpituudelle. Käytetään hapettavaa ilma-asetyleeniliekkiä. Suihkutetaan peräkkäin kolme kertaa kalibrointiliuosta (5.3.2), näyteliuosta ja sokealiuosta (5.3.1). Laite huuhdotaan tislatulla vedellä jokaisen suihkutuksen välillä. Piirrä kalibrointikäyrä käyttämällä kunkin käytetyn standardin absorbanssia ordinaattana sekä abskissana (x-akselina) vastaavaa kuparin konsentraatiota (mikrog/ml.).Määritetään näyte- ja sokealiuoksen kuparipitoisuus kalibrointikäyrän avulla.6. Tulosten laskeminenNäytteen kuparipitoisuus lasketaan ottamalla huomioon alkupunnitus, analyysin aikana tehdyt laimennukset sekä sokeakokeen tulos. Tulos ilmoitetaan mg Cu/kg.(1) Puolentoista tunnin reaktioaika riittää useimmille orgaanisille aineille, kun katalysaattorina käytetään hopeanitraattia.(2) Kaupallisesti saatavaa kuparistandardiliuosta voidaan käyttää.(3) Whatman 541 tai vastaavaLIITE III RÄJÄHTÄVYYDEN MÄÄRITTÄMINEN 1. Tarkoitus ja soveltamisalaTällä asiakirjalla määritellään menetelmä runsaasti typpeä sisältävien yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden räjähtävyyden määrittämiseksi.2. PeriaateNäytekappale suljetaan teräsputkeen, jossa se altistetaan räjähdyspanoksen aiheuttamalle tärähdykselle. Räjähdyksen eteneminen määritetään niiden lyijysylinterien kokoonpainumisesta, joiden päälle putki asettuu vaakatasossa kokeen aikana.3. Materiaalit3.1 83-86 % pentriittiä sisältävä muoviräjähdeTiheys: 1 500-1 600 kg/m³Räjähdysnopeus: 7 300-7 700 m/sPaino: 500 ± 1 g3.2 Seitsemän pituussuunnassa joustavaa sytytyslankaa, joiden päällys ei sisällä metalliaTäytepaino/täyttöpaino: 11-13 g/mKunkin langan pituus: 400 ± 2 mm3.3 Sekundaarisesta räjähdysaineesta puristettu pelletti sytyttimen asettamista varten.Räjähde: heksogeeni/vaha 95/5 tai tetryyli tai samankaltainen sekundääriräjähde, voi sisältää grafiittiaTiheys: 1 500-1 600 kg/m³Halkaisija: 19-21 mmKorkeus: 19-23 mmKeskussyvennys sytytintä varten: halkaisija 7-7,3 mm, syvyys 12 mm3.4 ISO 65-1981 - Raskaat sarjat mukainen saumaton teräsputki, jonka nimellisdimensiot (ulottuvuus) DN 100(4″)Ulkohalkaisija: 113,1-115,0 mmSeinän paksuus: 5,0-6,5 mmPituus: 1 005 (± 2) mm3.5 PohjalevyMateriaali: hyvin hitsautuva teräsUlottuvuudet: 160 x 160 mmPaksuus: 5-6 mm3.6 Kuusi lyijysylinteriäHalkaisija: 50 (± 1) mmKorkeus: 100-101 mmMateriaali: pehmeä lyijy, jonka puhtausaste on vähintään 99,5 %3.7 TeräsharkkoPituus: vähintään 1 000 mmLeveys: vähintään 150 mmKorkeus: vähintään 150 mmPaino: vähintään 300 kg, ellei teräsharkolla ole vakaata perustaa3.8 Lisälataukseen tarvittava muovi- tai pahvisylinteriSeinän paksuus: 1,5-2,5 mmHalkaisija: 92-96 mmKorkeus: 64-67 mm3.9 Mahdollisesti sähköinen sytytin, jonka sytytysvoima on 8-103.10 PuukiekkoHalkaisija: 92-96 mm, halkaisijan sovittava muovi- tai pahvisylinterin (3.4) sisähalkaisijaanPaksuus: 20 mm3.11 Puusauva, jonka ulottuvuudet ovat samat kuin sytyttimellä (3.9)3.12 Nuppineuloja (maksimipituus 20 mm)4. Menettely4.1 Teräsputkeen työnnettävän räjähdyspanoksen valmistaminenTarvikkeiden mukaan räjähdyspanos voidaan sytyttää kahdella tavalla.4.1.1 Seitsemän kohdan samanaikainen sytytysKäyttövalmis räjähdyspanos on esitetty kuvassa 1.4.1.1.1 Porataan puukiekkoon (3.10) reiät kiekon akselin keskuksen läpi sekä rinnakkain symmetrisesti 55 mm halkaisijasta sijaitsevan samankeskisen kehän läpi. Reikien halkaisijan tulee olla 6-7 mm (ks. Kuvan 1 palstat A-B) riippuen käytettävän sytytyslangan halkaisijasta (3.2).4.1.1.2 Leikataan seitsemän 400 mm:n mittaista joustavaa sytytyslankaa (3.2). Räjähdysaineen valumista sytytyslangan päistä vältetään leikkaamalla lanka siististi ja sulkemalla leikkauspäät liimalla. Kukin lanka työnnetään puukiekossa (3.10) olevien reikien läpi siten, että lankojen päät työntyvät muutaman senttimetrin päähän kiekon toiselta puolelta. Pieni nuppineula (3.12) työnnetään poikittain kunkin sytytyslangan tekstiilisuojukseen 5-6 mm langan päästä ja langan ympärille pannaan liimaa 2 cm:n levyiseen, nuppineulan vieressä olevaan nauhaan. Lopuksi vedetään jokaista lankaa sen pitkästä päästä, niin että nuppineula ja puukiekko koskevat toisiaan.4.1.1.3 Muotoillaan muoviräjähde (3.1) 92-96 mm:n läpimittaiseksi sylinteriksi siten, että se mahtuu sylinteriin (3.8). Tämä sylinteri asetetaan pystyasentoon tasaiselle alustalle ja työnnetään muovailtu räjähde sisään. Työnnetään tämän jälkeen sylinterin yläosaan puukiekko(1), johon on kiinnitetty seitsemän sytytyslankaa ja painetaan se alas räjähteeseen. Sylinterin korkeus (64-67 mm) säädetään siten, että sen yläreuna ei ulotu puutason yläpuolelle. Lopuksi sylinteri kiinnitetään puukiekkoon esim. niiteillä tai pienillä nauloilla, koko ympärykseltään.4.1.1.4 Ryhmitetään sytytyslankojen vapaat päät puusauvan (3.11) ympärysmitan ympärille siten, että lankojen päät ovat kaikki sauvan kanssa kohtisuorassa tasossa. Kiinnitetään kimpuksi sauvan ympärille teipillä(2).4.1.2 Puristepallon keskussytytysKäyttövalmis räjähdyspanos esitetään kuvassa 2.4.1.2.1 Puristepallon valmistaminenNoudattaen tarpeellista varovaisuutta pannaan 10 grammaa sekundääristä räjähdettä muottiin, jonka sisähalkaisija on 19-21 mm ja painetaan räjähde oikean muotoiseksi ja tiheydeksi.(Läpimitan suhde korkeuteen pitäisi olla likimain 1:1)Muotin pohjan keskiosassa on 12 mm:n korkuinen ja halkaisijaltaan 7,0-7,3 mm suuruinen tappi/naula (suuruus riippuu käytettävän sytyttimen halkaisijasta), joka muodostaa puristettuun hylsyyn sylinterin muotoisen syvennyksen sytyttimen lopulliseksi sisääntyöntämiseksi.4.1.2.2 Räjähdyspanoksen valmistaminenMuoviräjähde pannaan sylinteriin (3.8) pystyasentoon tasaiselle alustalle, räjähde painetaan alas puulaatalle, jotta se muotoutuu sylinteriksi, jonka keskellä on syvennys. Puristepelletti työnnetään tähän syvennykseen. Sylinterinmuotoinen räjähde, joka sisältää puristepelletin, peitetään puukiekolla (3.10), jonka keskellä 7,0-7,3 mm päässä halkaisijasta on reikä, johon sytytin pannaan. Puukiekko ja sylinteri kiinnitetään toisiinsa teipillä. Varmistetaan, että kiekkoon poratut reiät ja puristepelletin syvennys ovat samakeskisiä työntämällä puusauva niiden läpi.4.2 Räjähdyskokeisiin tarvittavien teräsputkien valmistusPorataan teräsputken (3.4) toiseen päähän kaksi halkaisijaltaan 4 mm:n mittaista vastakkain olevaa reikää reunaseinän läpi 4 mm:n päähän reunasta.Hitsataan puskusaumaan pohjalaatta (3.5) putken vastakkaiseen päähän siten, että pohjalaatan ja putken seinän välinen suorassa kulmassa oleva hitsaussauma täyttyy kokonaan hitsausmetallilla kauttaaltaan putken ympäri.4.3 Teräsputken täyttäminen ja lataaminen(ks. kuviot 1,2 ja 3)4.3.1 Näyte, teräsputki ja räjähdyspanos tulee olla säädetty 20 (± 5) °C:een. Kahteen räjähdyskokeeseen tarvitaan 16-18 kg:n näyte.4.3.2 Asetetaan putki pystysuoraan asentoon siten, että sen nelikulmainen pohja lepää vakaata, tasaista, mielellään betonista alustaa vasten. Täytetään noin kolmasosa putkesta näytteellä ja pudota putki viisi kertaa maahan pystysuorassa asennossa noin 10 cm:n korkeudelta sulloaksesi rakeet mahdollisimman tiiviisti putkeen. Tiivistymisen edistämiseksi putkea täristetään iskemällä sen sivuseinää 750-1 000 gramman vasaralla aina pudotusten välillä yhteensä 10 kertaa.Lataaminen toistetaan toisella näyte-erällä. Lopuksi lisätään näytettä vielä niin paljon, että tiivistämisen jälkeen kun putki on nostettu ja pudotettu kymmenen kertaa ja kun sitä on isketty vasaralla yhteensä 20 kertaa, putkessa on tyhjää tilaa 70 mm.Näytteen täyttökorkeus tulee sovittaa teräsputkeen siten, että räjähdyspanos (4.1.1 tai 4.1.2), joka työnnetään sisään myöhemmin, tulee tiiviiseen kosketukseen näytteen kanssa koko pinnaltaan.4.3.3 Työnnetään räjähdyspanos putkeen siten, että se on kosketuksissa näytteen kanssa; puukiekon yläpinta tulee olla 6 mm putken reunan alapuolella. On varmistettava, että räjähde ja näyte koskettavat toisiaan lisäämällä tai poistamalla vähän näytettä. Kuvien 1 ja 2 mukaisesti sokat on työnnettävä reikien läpi putken avoimen pään lähellä ja niiden haarat on avattava putken seiniä myöten.4.4 Teräsputken ja lyijysylinterien asettaminen4.4.1 Numeroidaan lyijysylinterien (3.6) pohjat yhdestä kuuteen. Tehdään 6 merkkiä 150 mm välein tasaisella alustalla makaavan teräsharkon (3.7) keskilinjalle: 1. merkki vähintään 75 mm harkon reunasta. Lyijysylinteri asetetaan pystyyn kuhunkin merkkiin siten, että kunkin sylinterin pohja on merkin keskellä.4.4.2 Asetetaan kohdan 4.3 mukaan valmistettu sylinteri vaakatasoon lyijysylinterien päälle siten, että putken pituusakseli on teräsharkon keskilinjan suuntainen ja putken hitsattu pää ylittää 50 mm:llä lyijysylinteri nro 6:n. Putken pyörimisen estämiseksi työnnetään pieniä puukiiloja lyijysylinterien yläosien ja putken seinän väliin (yksi kullakin puolella) tai putken ja teräsharkon väliin pannaan puuristi.Huom. Varmistetaan, että putki koskettaa jokaista kuutta sylinteriä. Putken pinnan vähäistä kaarevuutta voidaan tasata pyrittämällä putkea sen pituusakselinsa ympäri; jos jokin lyijysylintereistä on liian korkea, kyseistä sylinteriä kopautetaan varovasti vasaralla, kunnes se on toivotun mittainen.4.5 Räjähdyksen valmistaminen4.5.1 Sijoitetaan laite 4.4. kohdan mukaisesti bunkkeriin tai sopivaan maanalaiseen tilaan, esim. kaivokseen tai tunneliin. Varmistetaan, että ennen räjäytystä teräsputken lämpötila pysyy 20 (± 5) °C:ssa.Huom. Jollei tällaista räjäytyspaikkaa ole, räjäytys voidaan tehdä betonivuoratussa kuopassa, joka on peitetty puutukeilla. Räjähdyksessä voi syntyä suurella nopeudella lentäviä terässirpaleita, joten räjäytys on tehtävä riittävän etäisyyden päässä asunnoista ja läpikulkuteistä.4.5.2 Jos seitsemän kohdan samanaikaista räjähdysmenetelmää käytetään, on varmistettava, että sytytyslangat on asetettu kohdan 4.1.1.4. alaviitteen mukaisesti ja että ne on asetettu vaakatasoon.4.5.3 Poistetaan lopuksi puusauva ja pannaan sen tilalle sytytin. Ei saa räjäyttää ennen kuin vaaravyöhyke on evakuoitu ja kokeeseen osallistuva henkilöstö on suojassa.4.5.4 Räjäytetään räjähde.4.6 Annetaan savujen haihtua riittävän kauan (kaasut ja joskus toksiset hajaantumistuotteet kuten typenoksidikaasut) ja kerätään lyijysylinterit ja mitataan niiden pituudet mikrometrillä.Merkitään kunkin merkityn sylinterin kokoonpainuma prosentteina alkuperäisestä 100 mm:n pituudesta. Jos sylinterit ovat painuneet kokoon vinosti, merkitään korkein ja matalin arvo ja lasketaan niiden keskiarvo.4.7 Räjähdysnopeuden jatkuvaan mittaukseen tarkoitettua koetinta voidaan käyttää tarvittaessa; koetin tulisi työntää sisään akselin pituussuunnassa tai sivuseinää pitkin.4.8 Kutakin näytettä kohti on suoritettava kaksi räjähdyskoetta.5. KoeraporttiSeuraavien muuttujien arvot on ilmaistava kunkin räjähdyskokeen koeraportissa- teräsputken ulkohalkaisijan ja seinän paksuuden mitatut arvot,- teräsputken Brinell-kovuus,- putken ja näytteen lämpötila hiukan ennen räjäyttämistä,- näytteen pakkaustiheys (kg/m³) teräsputkessa,- kunkin lyijysylinterin korkeus räjäytyksen jälkeen erittelemällä vastaava sylinterinumero,- räjähdyspanokseen käytetty sytytysmenetelmä.5.1 Koetulosten arvioiminenJos jokaisessa räjäytyksessä vähintään yhden sylinterin kokoonpainuma jää alle 5 %, koetta voidaan pitää vakuuttavana ja näyte täyttää direktiivin 80/876/ETY liitteen II vaatimukset.>VIITTAUS FILMIIN>>VIITTAUS FILMIIN>>VIITTAUS FILMIIN>(1) Puukiekon halkaisijan täytyy vastata sylinterin sisähalkaisijaa.(2) Kun kuutta ulompaa lankaa kiristetään asennuksen jälkeen, keskuslangan on oltava hieman löysä.


title: Komission direktiivi 2009/6/EY, annettu 4 päivänä helmikuuta 2009 , kosmeettisia valmisteita koskevan neuvoston direktiivin 76/768/ETY muuttamisesta sen liitteiden II ja III mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

text:
               5.2.2009

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 36/15

      KOMISSION DIREKTIIVI 2009/6/EY,
   annettu 4 päivänä helmikuuta 2009,
   kosmeettisia valmisteita koskevan neuvoston direktiivin 76/768/ETY muuttamisesta sen liitteiden II ja III mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon kosmeettisia valmisteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/768/ETY (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan,
   on kuullut kulutustavaroita käsittelevää tiedekomiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Kulutustavaroita käsittelevää tiedekomiteaa kuultiin yhden jäsenvaltion toteutettua direktiivin 76/768/ETY 12 artiklan nojalla dietyleeniglykolin (DEG) käyttöä kosmeettisissa valmisteissa koskevia rajoittavia toimenpiteitä. Koska tiedekomitea katsoo, ettei DEGiä pitäisi käyttää kosmeettisten valmisteiden ainesosana mutta että epäpuhtauksista peräisin olevan DEGin enimmillään 0,1 prosentin suuruista pitoisuutta valmiissa kosmeettisessa valmisteessa voidaan pitää turvallisena, tämän aineen käyttö kosmeettisissa valmisteissa olisi kiellettävä ja sen jäämärajaksi olisi vahvistettava 0,1 prosenttia.

               (2)

               Kulutustavaroita käsittelevää tiedekomiteaa kuultiin yhden jäsenvaltion toteutettua direktiivin 76/768/ETY 12 artiklan nojalla fytonadionin käyttöä kosmeettisissa valmisteissa koskevia rajoittavia toimenpiteitä. Tiedekomitea katsoo, ettei fytonadionia ole turvallista käyttää kosmeettisissa valmisteissa, koska se saattaa aiheuttaa allergisia iho-oireita ja oireita saaneet henkilöt voivat joutua pidättäytymään tärkeän lääkeaineen käytöstä. Aine olisi tämän vuoksi kiellettävä.

               (3)

               Direktiivissä 76/768/ETY kielletään vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annetun neuvoston direktiivin 67/548/ETY (2) liitteessä I ryhmiin 1, 2 ja 3 kuuluviksi luokiteltujen syöpää aiheuttavien, perimää vaurioittavien ja lisääntymiselle vaarallisten aineiden käyttö kosmeettisissa valmisteissa. Direktiivin 67/548/ETY mukaisesti ryhmään 3 luokiteltujen aineiden käyttö voidaan kuitenkin sallia kulutustavaroita käsittelevän tiedekomitean arvioinnin ja hyväksymisen nojalla.

               (4)

               Kulutustavaroita käsittelevä tiedekomitea katsoo, että direktiivin 67/548/ETY liitteessä I syöpää aiheuttavien, perimää vaurioittavien ja lisääntymiselle vaarallisten aineiden ryhmään 3 kuuluvaksi luokiteltu tolueeni on yleiseltä toksikologiselta kannalta turvallinen silloin, kun sitä on kynsienhoitovalmisteissa enintään 25 prosenttia; olisi kuitenkin vältettävä tilanteita, joissa lapset hengittävät tätä ainetta sisäänsä.

               (5)

               Kulutustavaroita käsittelevää tiedekomiteaa kuultiin yhden jäsenvaltion päätettyä direktiivin 76/768/ETY 12 artiklan nojalla dietyleeniglykolimonobutyylieetterin (DEGBE) ja etyleeniglykolimonobutyylieetterin (EGBE) käyttöä kosmeettisissa valmisteissa koskevista rajoittavista toimenpiteistä. Tiedekomitea katsoo, ettei DEGBEn käyttö hiusvärituotteiden liuottimena enintään 9,0 prosentin pitoisuuksina aiheuta riskiä kuluttajien terveydelle. Komitea katsoo lisäksi, ettei EGBEn käyttö liuottimena enintään 4,0 prosentin pitoisuuksina hapettavissa hiusvärituotteissa ja enintään 2,0 prosentin pitoisuuksina ei-hapettavissa hiusvärituotteissa aiheuta riskiä kuluttajien terveydelle. Tiedekomitea ei kuitenkaan pitänyt näiden aineiden käyttöä turvallisena silloin, kun tuote on aerosolivalmiste/suihke; tämä mahdollinen käyttö olisi sen vuoksi kiellettävä.

               (6)

               Direktiiviä 76/768/ETY olisi sen vuoksi muutettava.

               (7)

               Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat kosmeettisten valmisteiden pysyvän komitean lausunnon mukaiset,

         ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Muutetaan direktiivin 76/768/ETY liitteet II ja III tämän direktiivin liitteen mukaisesti.
   2 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 5 päivänä elokuuta 2009. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset.
   Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 5 päivästä marraskuuta 2009.
   Jäsenvaltioiden on kuitenkin sovellettava viitenumerolla 185 liitteessä olevassa 2 kohdassa mainittua tolueenia koskevia säännöksiä 5 päivästä helmikuuta 2010.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 4 päivänä helmikuuta 2009.

            Komission puolesta

         Günter VERHEUGEN

            Varapuheenjohtaja

      (1)  EYVL L 262, 27.9.1976, s. 169.

      (2)  EYVL 196, 16.8.1967, s. 1.

      LIITE
      Muutetaan direktiivi 76/768/ETY seuraavasti:

                  1)

                  Lisätään liitteeseen II seuraavat viitenumerot:

                              Viitenumero

                              Kemiallinen nimi

                              CAS-numero
                              EY-numero

                              ”1370

                              Diethylene glycol (DEG), jäämärajan osalta ks. liite III
                              2,2′-oksidietanoli

                              CAS-numero 111-46-6
                              EY-numero 203-872-2

                              1371

                              Phytonadione [INCI], Phytomenadione [INN]

                              CAS-numero 84-80-0/81818-54-4;
                              EY-numero 201-564-2”

                  2)

                  Lisätään liitteessä III olevaan 1 osaan seuraavat viitenumerot 185–188:

                              Viitenumero

                              Aine

                              Rajoitukset

                              Käytön edellytykset ja varoitukset, jotka on painettava selosteeseen

                              Soveltamis- tai käyttöala

                              Suurin sallittu pitoisuus valmiissa kosmeettisessa valmisteessa

                              Muut rajoitukset ja vaatimukset

                              a

                              b

                              c

                              d

                              e

                              f

                              ”185

                              Toluene
                              CAS-nro 108-88-3
                              EY-nro 203-625-9

                              Kynsienhoitovalmisteet

                              25 %

                              Säilytettävä lasten ulottumattomissa
                              Ainoastaan aikuisten käyttöön

                              186

                              Diethylene glycol (DEG)
                              CAS-nro 111-46-6
                              EY-nro 203-872-2
                              2,2′-oksidietanoli

                              Ainesosissa olevat jäämät

                              0,1 %

                              187

                              Butoxydiglycol
                              CAS-nro 112-34-5
                              EY-nro 203-961-6
                              Dietyleeniglykolimonobutyylieetteri (DEGBE)

                              Liuotin hiusvärituotteissa

                              9,0 %

                              Ei saa käyttää aerosolivalmisteissa (suihkeissa)

                              188

                              Butoxyethanol
                              CAS-nro 111-76-2
                              EY-nro 203-905-0
                              Etyleeniglykolimonobutyylieetteri (EGBE)

                              Liuotin hapettavissa hiusvärituotteissa

                              4,0 %

                              Ei saa käyttää aerosolivalmisteissa (suihkeissa)

                              Liuotin eihapettavissa hiusvärituotteissa

                              2,0 %

                              Ei saa käyttää aerosolivalmisteissa (suihkeissa)”


Avis juridique important

|

31999L0039

Komission direktiivi 1999/39/EY, annettu 6 päivänä toukokuuta 1999, imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuista viljapohjaisista valmisruoista ja muista lastenruoista annetun direktiivin 96/5/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Virallinen lehti nro L 124 , 18/05/1999 s. 0008 - 0010

KOMISSION DIREKTIIVI 1999/39/EY,annettu 6 päivänä toukokuuta 1999,imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuista viljapohjaisista valmisruoista ja muista lastenruoista annetun direktiivin 96/5/EY muuttamisesta(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon erityisravinnoksi tarkoitettuja elintarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 3 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/398/ETY(1), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 96/84/EY(2), ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohdan,on kuullut elintarvikealan tiedekomiteaa,sekä katsoo, että(1) komission direktiivin 96/5/EY(3), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/36/EY(4), 6 artiklassa säädetään, että viljapohjaiset valmisruoat ja muut lastenruoat eivät saa sisältää mitään ainetta sellaista määrää, että se voisi vaarantaa imeväisten ja pikkulasten terveyden, ja että tällaisten aineiden enimmäismäärät on määrättävä viipymättä,(2) imeväisille ja pikkulapsille tarkoitettujen viljapohjaisten valmisruokien ja muiden lastenruokien torjunta-ainejäämien pitoisuuksista annetut erilaiset säännöt ovat aiheuttaneet kaupan esteitä tiettyjen jäsenvaltioiden välille,(3) hedelmien ja vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 23 päivänä marraskuuta 1976 annetussa neuvoston direktiivissä 76/895/ETY(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/41/EY(6), viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetussa neuvoston direktiivissä 86/362/ETY(7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 98/82/EY(8), eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetussa neuvoston direktiivissä 86/363/ETY(9), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/82/EY, sekä torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/642/ETY(10), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/82/EY, vahvistetut torjunta-ainejäämien enimmäispitoisuudet eivät rajoita viljapohjaisiin valmisruokiin ja muihin lastenruokiin sovellettavia erityissäännösten soveltamista,(4) yhteisön kansainväliset velvoitteet huomioon ottaen tapauksissa, joissa asiaa koskeva tieteellinen todistusaineisto on riittämätön, ennalta varautumisen periaate sallii yhteisön vahvistaa käytettävissä olevan asiaa koskevan tiedon perusteella ja riskien lisäarviointiin saakka tilapäisiä toimenpiteitä, joita on tarkasteltava uudelleen kohtuullisen ajan kuluttua,(5) elintarvikealan tiedekomitean 19 päivänä syyskuuta 1997 ja 4 päivänä kesäkuuta 1998 antamien kahden lausunnon perusteella on epäilyjä, riittävätkö nykyiset hyväksyttävän päiväannoksen (ADI) arvot suojaamaan imeväisten ja pikkulasten terveyttä; ilmaistut epäilyt eivät koske ainoastaan torjunta-aineita ja torjunta-ainejäämiä vaan myös vaarallisia kemiallisia aineita, ja sen vuoksi komissio tutkii mahdollisuutta vahvistaa mahdollisimman pian sallittavat raskasmetallien enimmäispitoisuudet imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuissa elintarvikkeissa,(6) imeväisten ja pikkulasten erityisravinnoksi tarkoitetuille elintarvikkeille on siten tarkoituksenmukaista vahvistaa hyvin matala yhteinen raja-arvo kaikkien torjunta-aineiden osalta, kunnes aineet on tapauskohtaisesti ja tieteellisesti arvioitu,(7) täksi hyvin matalaksi yhteiseksi raja-arvoksi olisi vahvistettava arvo 0,01 mg/kg, joka on käytännössä pienin havaittavissa oleva pitoisuus,(8) komissio pyrkii yhteistyössä asianomaisten osapuolten kanssa saattamaan tarkastelun viipymättä päätökseen ja vahvistamaan uuteen liitteeseen VII sisällytettävät tarkoituksenmukaiset ja tieteellisesti perustellut enimmäispitoisuudet,(9) olisi edellytettävä torjunta-ainejäämien tiukkaa rajoittamista; koska viljapohjaiset valmisruoat ja muut lastenruoat käyvät läpi perusteellisen prosessoinnin valmistuksen aikana, huolellisesti valikoiduista raaka-aineista on mahdollista valmistaa tuotteita, joiden torjunta-ainepitoisuudet ovat hyvin pienet,(10) on kuitenkin pieni määrä torjunta-aineita, joiden osalta tällainen pienikin pitoisuus saattaa mahdollistaa sen, että kaikkein pahemmissa saantiolosuhteissa kyseisten torjunta-aineiden hyväksyttävän päiväannoksen arvo ylittyy; viljapohjaisissa valmisruoissa ja muissa lastenruoissa ei näin ollen tulisi olla kyseisiä torjunta-aineita lainkaan ja ne olisi tuotettava ilman näiden torjunta-aineiden käyttöä,(11) hyväksyttävän päiväannoksen arvojen pohjautuessa neuvoston direktiivin 91/414/ETY(11), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 1999/1/EY(12), perusteella tehtävään torjunta-aineiden tieteelliseen arviointiin, viljapohjaisissa valmisruoissa ja muissa lastenruoissa sallittavien jäämien enimmäisraja-arvot vahvistetaan kyseisten hyväksyttävän päiväannoksen arvojen pohjalta, jolloin käytetään tarvittaessa direktiivien 86/362/ETY, 86/363/ETY ja 90/624/ETY puitteissa noudatettua lähestymistapaa,(12) tämä direktiivi ilmentää nykyistä tietämystä näistä aineista; tieteen tai tekniikan kehitykseen perustuvista mahdollisista muutoksista päätetään direktiivin 89/398/ETY 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen,(13) tämän vuoksi olisi direktiiviä 96/5/EY muutettava, ja(14) tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän elintarvikekomitean lausunnon mukaiset,ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:1 artiklaMuutetaan direktiivi 96/5/EY seuraavasti:1) Lisätään 1 artiklan 4 kohtaan neljäs luotelmakohta seuraavasti:Tässä direktiivissä tarkoitetaan: "- 'torjunta-ainejäämillä' viljapohjaisissa valmisruoissa ja muissa lastenruoissa olevaa neuvoston direktiivin 91/414/ETY(13) 2 artiklan 1 alakohdassa määritellyn kasvinsuojeluaineen jäämää, mukaan lukien sen aineenvaihdunta-, hajoamis- tai reaktiotuotteet."2) Korvataan 6 artikla seuraavasti: " 6 artikla1. Viljapohjaiset valmisruoat ja muut lastenruoat eivät saa sisältää mitään ainetta sellaista määrää, että se voi vaarantaa imeväisten ja pikkulasten terveyden. Tarpeelliset enimmäispitoisuudet on vahvistettava viipymättä.2. Viljapohjaiset valmisruoat ja muut lastenruoat eivät saa sisältää yksittäisten torjunta-aineiden jäämiä pitoisuuksina, jotka ylittävät 0,01 mg/kg; paitsi ne aineet, joille erityispitoisuudet vahvistetaan liitteessä VII, jolloin sovelletaan kyseisiä erityispitoisuuksia.Edellä tarkoitettuja määriä sovelletaan viljapohjaisiin valmisruokiin ja muihin lastenruokiin, jotka on ehdotettu sellaisenaan nautittavaksi tai tehty nautintavalmiiksi valmistajan ohjeiden mukaisesti.Yleisesti hyväksyttyjä standardoituja menetelmiä käytetään analyysimenetelminä torjunta-aineiden jäämien pitoisuuksien määrittämiseksi.3. Liitteessä VIII lueteltuja torjunta-aineita ei saa käyttää viljapohjaisten valmisruokien ja muiden lastenruokien valmistukseen tarkoitetuissa maataloustuotteissa.4. Tarvittaessa vahvistetaan mikrobiologiset vaatimukset."3) Lisätään liitteet VII ja VIII seuraavasti: "LIITE VIIViljapohjaisissa valmisruoissa ja muissa lastenruoissa sallittavat erityiset torjunta-ainejäämien enimmäispitoisuudet.>PIC FILE= "L_1999124FI.000902.EPS">LIITE VIIITorjunta-aineet, joita ei saa käyttää viljapohjaisten valmisruokien ja muiden lastenruokien valmistukseen tarkoitetuissa maataloustuotteissa.Aineen kemiallinen nimi"2 artiklaJäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivään kesäkuuta 2000. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.Näitä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä on sovellettava siten, että:a) sallitaan tämän direktiivin mukaisten tuotteiden kauppa viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2000;b) kielletään tuotteiden kauppa, jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia, 1 päivästä heinäkuuta 2002.Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.3 artiklaTämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.4 artiklaTämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.Tehty Brysselissä 6 päivänä toukokuuta 1999.Komission puolestaMartin BANGEMANNKomission jäsen(1) EYVL L 186, 30.6.1989, s. 27.(2) EYVL L 48, 19.2.1997, s. 20.(3) EYVL L 49, 28.2.1996, s. 17.(4) EYVL L 167, 12.6.1998, s. 23.(5) EYVL L 340, 9.12.1976, s. 26.(6) EYVL L 184, 12.7.1997, s. 33.(7) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37.(8) EYVL L 290, 29.10.1998, s. 25.(9) EYVL L 221, 7.8.1986, s. 43.(10) EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71.(11) EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1.(12) EYVL L 21, 28.1.1999, s. 21.(13) EYVL L 230, 19.8.1991, s. 1.