                  27.12.2017

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 345/96

            EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2017/2399,
      annettu 12 päivänä joulukuuta 2017,
      direktiivin 2014/59/EU muuttamisesta vakuudettomien velkainstrumenttien maksukyvyttömyyttä koskevaan ensisijaisuusjärjestykseen sijoittamisen osalta
      EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
      ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
      ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
      sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
      ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
      ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
      noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),
      sekä katsovat seuraavaa:

                  (1)

                  Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB) julkaisi 9 päivänä marraskuuta 2015 kokonaistappionsietokykyä (total loss-absorbing capacity, TLAC) koskevan asiakirjan, jäljempänä ’TLAC-standardi’, jonka G-20-maat hyväksyivät marraskuussa 2015. TLAC-standardin tavoitteena on varmistaa, että maailmanlaajuisilla järjestelmän kannalta merkittävillä pankeilla, jäljempänä ’G-SIB-pankit’, joihin viitataan unionin kehyksessä maailmanlaajuisina järjestelmän kannalta merkittävinä laitoksina, jäljempänä ’G-SII-laitokset’, on tappionsieto- ja uudelleenpääomittamiskyky, joka tarvitaan varmistamaan, että kriittisiä toimintoja voidaan jatkaa kriisinratkaisun aikana ja välittömästi sen jälkeen veronmaksajien varoja (julkisia varoja) tai rahoitusvakautta vaarantamatta. Komissio sitoutui 24 päivänä marraskuuta 2015 antamassaan tiedonannossa ”Pankkiunionin toteuttaminen” itse esittämään vuoden 2016 loppuun mennessä lainsäädäntöehdotuksen, jonka avulla TLAC-standardi voitaisiin saattaa osaksi unionin oikeutta kansainvälisellä tasolla sovittuun määräaikaan eli vuoteen 2019 mennessä.

                  (2)

                  Kun TLAC-standardi saatetaan osaksi unionin oikeutta, on otettava huomioon voimassa oleva laitoskohtainen omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus (minimum requirement for own funds and eligible liabilities, MREL), jäljempänä ’MREL-vaatimus’, jota sovelletaan kaikkiin unionin laitoksiin ja josta säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/59/EU (4). Koska TLAC-standardilla ja MREL-vaatimuksella on sama tavoite eli sen varmistaminen, että unionin laitosten tappionsietokyky ja uudelleenpääomittamiskyky ovat riittävät, näiden kahden vaatimuksen olisi oltava yhteistä kehystä täydentäviä osatekijöitä. Konkreettisesti komissio ehdotti, että G-SII-laitoksia koskeva TLAC-standardin mukainen yhdenmukaistettu vähimmäistaso, jäljempänä ’TLAC-vähimmäisvaatimus’, ja kyseisen standardin noudattamiseksi käytettävien velkojen hyväksyttävyyskriteerit olisi otettava käyttöön unionin oikeudessa muuttamalla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 575/2013 (5), kun taas G-SII-laitoksia koskeva laitoskohtainen korotus ja muita kuin G-SII-laitoksia koskeva laitoskohtainen vaatimus sekä asiaan liittyvät hyväksyttävyyskriteerit olisi otettava huomioon tekemällä kohdennettuja muutoksia direktiiviin 2014/59/EU ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 806/2014 (6).
                  Tämä direktiivi, joka koskee vakuudettomien velkainstrumenttien maksukyvyttömyyttä koskevaan ensisijaisuusjärjestykseen sijoittamista, täydentää edellä mainittuja säädöksiä, sellaisena kuin ne ovat ehdotetuin muutoksin, ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2013/36/EU (7).

                  (3)

                  Kun otetaan huomioon kyseiset ehdotukset ja jotta taataan oikeusvarmuus markkinoille ja niille yhteisöille, joihin MREL-vaatimusta ja TLAC-standardia sovelletaan, on tärkeää varmistaa hyvissä ajoin, että sellaisten velkojen, joita käytetään MREL-vaatimuksen ja TLAC-standardin täytäntöönpanoa koskevan unionin oikeuden noudattamiseksi, hyväksyttävyyskriteerit ovat selkeät, ja ottaa käyttöön asianmukaiset voimassa olevien sääntöjen jatkamista koskevat säännökset sellaisten velkojen hyväksyttävyyden osalta, jotka on laskettu liikkeeseen ennen tarkistettujen hyväksyttävyyskriteerien voimaantuloa.

                  (4)

                  Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että laitosten tappionsieto- ja uudelleenpääomittamiskyky ovat riittävät, jotta varmistetaan tappioiden kattaminen ja uudelleenpääomittaminen sujuvasti ja nopeasti niin, että vaikutus rahoitusvakauteen on mahdollisimman vähäinen, ja samalla pyritään välttämään veronmaksajiin kohdistuvat vaikutukset. Tämä olisi saavutettava siten, että laitokset noudattavat johdonmukaisesti TLAC-vähimmäisvaatimusta, joka on saatettava osaksi unionin oikeutta muuttamalla asetusta (EU) N:o 575/2013, ja direktiivissä 2014/59/EU säädettyä omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskevaa vaatimusta.

                  (5)

                  TLAC-standardissa edellytetään, että G-SII-laitokset täyttävät TLAC-vähimmäisvaatimuksen, tietyin poikkeuksin, käyttäen etuoikeusasemaltaan huonompia velkoja, jotka sijoittuvat maksukyvyttömyysmenettelyssä sellaisten velkojen jälkeen, joita TLAC-standardi ei koske (etuoikeusasemaa koskeva vaatimus). TLAC-standardin mukaisesti etuoikeusaseman on määrä perustua sopimuksen oikeudellisiin vaikutuksiin (niin sanottu sopimukseen perustuva huonompi etuoikeusasema), tietyn lainkäyttöalueen lakeihin (niin sanottu lakisääteisesti huonompi etuoikeusasema) tai tiettyyn yhteisörakenteeseen (niin sanottu rakenteellinen huonompi etuoikeusasema). Direktiivin 2014/59/EU näin edellyttäessä sen soveltamisalaan kuuluvien laitosten olisi täytettävä yrityskohtaiset vaatimuksensa etuoikeusasemaltaan huonommilla veloilla sen riskin minimoimiseksi, että velkojat ryhtyvät oikeustoimiin sen vuoksi, että velkojien tappiot kriisinratkaisussa ovat suuremmat kuin tappiot, jotka niille olisi aiheutunut tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä (periaate, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan).

                  (6)

                  Lukuisat jäsenvaltiot ovat muuttaneet tai ovat muuttamassa maksukyvyttömyyttä koskevan kansallisen lainsäädäntönsä sääntöjä vakuudettomien etuoikeutettujen velkojen ensisijaisuusjärjestyksestä maksukyvyttömyystilanteessa, jotta niiden laitokset voivat noudattaa etuoikeusasemaa koskevaa vaatimusta tehokkaammin ja näin helpottaa kriisinratkaisua.

                  (7)

                  Tähän mennessä hyväksytyt kansalliset säännöt poikkeavat toisistaan merkittävästi. Yhdenmukaistettujen unionin sääntöjen puuttuminen aiheuttaa liikkeeseenlaskijalaitoksille ja sijoittajille epävarmuutta ja todennäköisesti vaikeuttaa velkojen arvon alaskirjausta rajojen yli toimivissa laitoksissa. Yhdenmukaistettujen unionin sääntöjen puuttuminen johtaa todennäköisesti myös kilpailun vääristymiseen sisämarkkinoilla, koska kustannukset, joita laitoksille aiheutuu etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen noudattamisesta, ja kustannukset, joita sijoittajille aiheutuu näiden ostaessa laitosten liikkeeseen laskemia velkainstrumentteja, voisivat vaihdella huomattavasti eri puolilla unionia.

                  (8)

                  Euroopan parlamentti kehotti pankkiunionista 10 päivänä maaliskuuta 2016 antamassaan päätöslauselmassa (8) komissiota esittämään ehdotuksia, jotta voitaisiin vähentää entisestään sen periaatteen soveltamiseen, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan, liittyvien vaateiden oikeudellisia riskejä, ja neuvosto kehotti 17 päivänä kesäkuuta 2016 antamissaan päätelmissä komissiota esittämään ehdotuksen yhteisestä lähestymistavasta pankkien velkojien hierarkiaan oikeusvarmuuden edistämiseksi kriisinratkaisutapauksessa.

                  (9)

                  Sen vuoksi on tarpeen poistaa merkittävät sisämarkkinoiden toiminnan esteet ja välttää kilpailun vääristymät, jotka johtuvat pankkien velkojien hierarkiaa koskevien yhdenmukaistettujen unionin sääntöjen puuttumisesta, sekä estää tällaisten esteiden ja vääristymien syntyminen tulevaisuudessa. Näin ollen asianmukainen oikeusperusta tälle direktiiville on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artikla.

                  (10)

                  Jotta etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen noudattamisesta aiheutuvat kustannukset sekä kielteiset vaikutukset rahoituskustannuksiin voitaisiin minimoida, tällä direktiivillä jäsenvaltioille olisi annettava lupa tarvittaessa säilyttää olemassa oleva tavallisen vakuudettoman etuoikeutetun velan luokka, johon luettavien velkojen liikkeeseenlasku on laitoksille edullisempaa kuin muiden etuoikeusasemaltaan huonompien velkojen liikkeeseenlasku. Laitosten purkamismahdollisuuksien parantamiseksi tässä direktiivissä olisi kuitenkin vaadittava jäsenvaltioita luomaan uusi etuoikeudettomien velkojen luokka, joka sijoittuisi maksukyvyttömyysmenettelyssä ennen omien varojen instrumentteja ja sellaisia etuoikeusasemaltaan huonompia velkoja, jotka eivät ole omien varojen instrumentteja, mutta muiden etuoikeutettujen velkojen jälkeen. Laitoksilla olisi säilyttävä vapaus laskea liikkeeseen velkaa sekä etuoikeutettujen että etuoikeudettomien velkojen luokissa. Näistä kahdesta luokasta vain etuoikeudettomien velkojen luokan olisi katsottava täyttävän etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen; tämä ei kuitenkaan saisi vaikuttaa TLAC-standardissa vahvistettuihin muihin vaihtoehtoihin ja poikkeuksiin etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen noudattamiseksi. Tämän tarkoituksena on mahdollistaa se, että laitokset käyttävät rahoituksenhankinta- tai muista operatiivisista syistä edullisempaa tavallista etuoikeutettua velkaa ja laskevat liikkeeseen rahoituksen hankkimiseksi uuteen etuoikeudettomien velkojen luokkaan kuuluvaa velkaa täyttäen samalla etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen. Jäsenvaltioiden olisi voitava luoda useita luokkia muille tavallisille vakuudettomille veloille, kunhan ne varmistavat, että vain etuoikeudettomien velkainstrumenttien luokka täyttää etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen; tämä ei kuitenkaan saisi vaikuttaa TLAC-standardissa vahvistettuihin muihin vaihtoehtoihin ja poikkeuksiin.

                  (11)

                  Sen varmistamiseksi, että uusi etuoikeudettomien velkainstrumenttien luokka täyttää TLAC-standardissa kuvatut ja direktiivissä 2014/59/EU säädetyt hyväksyttävyyskriteerit ja parantaa näin oikeusvarmuutta, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kyseisten velkainstrumenttien alkuperäinen sopimusperusteinen maturiteetti on vähintään vuosi, ettei niihin sisälly kytkettyjä johdannaisia eivätkä ne itse ole johdannaisia ja että niiden liikkeeseenlaskuun liittyvissä asiaa koskevissa sopimusasiakirjoissa ja tarpeen mukaan esitteessä viitataan nimenomaisesti niiden huonompaan etuoikeusasemaan tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Vaihtuvakorkoisten velkainstrumenttien, joiden korko perustuu yleisesti käytettyyn viitekorkoon, kuten Euriboriin tai Liboriin, ja velkainstrumenttien, jotka eivät ole liikkeeseenlaskijan kansallisen valuutan määräisiä, ei olisi katsottava olevan kytkettyjä johdannaisia sisältäviä velkainstrumentteja vain kyseisten ominaisuuksien perusteella edellyttäen, että pääoma, takaisinmaksu ja korko ovat saman valuutan määräisiä. Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa mihinkään sellaiseen kansallisen lain vaatimukseen, joka koskee velkainstrumenttien kirjaamista liikkeeseenlaskijayrityksen velkarekisteriin tässä direktiivissä säädettyjen, etuoikeudettomien velkainstrumenttien luokkaa koskevien edellytysten noudattamiseksi.

                  (12)

                  Sijoittajien oikeusvarmuuden parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tavallisilla vakuudettomilla velkainstrumenteilla ja sellaisilla muilla tavallisilla vakuudettomilla veloilla, jotka eivät ole velkainstrumentteja, on parempi etuoikeusasema niiden kansallisessa maksukyvyttömyyslainsäädännössä kuin uudella etuoikeudettomien velkainstrumenttien luokalla. Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava, että uudella etuoikeudettomien velkainstrumenttien luokalla on parempi etuoikeusasema kuin omien varojen instrumenttien etuoikeusasema ja muiden etuoikeudeltaan huonompien velkojen, joita ei lueta omiksi varoiksi, etuoikeusasema.

                  (13)

                  Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita eli vahvistaa unionin elvytys- ja kriisinratkaisukehystä varten yhdenmukaisia sääntöjä, jotka koskevat maksukyvyttömyysmenettelyssä sovellettavaa vakuudettomien velkainstrumenttien ensisijaisuusjärjestystä, ja erityisesti tehostaa velkojen arvon alaskirjausjärjestelmää, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Erityisesti tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa TLAC-standardissa vahvistettuihin muihin vaihtoehtoihin ja poikkeuksiin etuoikeusasemaa koskevan vaatimuksen noudattamiseksi.

                  (14)

                  On asianmukaista, että tässä direktiivissä säädettyjä direktiivin 2014/59/EU muutoksia sovelletaan sellaisista velkainstrumenteista johtuviin vakuudettomiin saataviin, jotka lasketaan liikkeeseen tämän direktiivin soveltamisen alkamispäivänä tai sen jälkeen. Oikeusvarmuuden vuoksi ja siirtymäkauden kustannusten alentamiseksi mahdollisimman pieniksi on tarpeen ottaa käyttöön asianmukaiset suojatoimet ennen kyseistä päivämäärää liikkeeseen lasketuista velkainstrumenteista johtuvien saatavien ensisijaisuusjärjestyksen osalta maksukyvyttömyystilanteessa. Jäsenvaltioiden olisi näin ollen varmistettava, että kaikkien sellaisista velkainstrumenteista, jotka laitokset ovat laskeneet liikkeeseen ennen kyseistä päivämäärää, johtuvien maksamattomien vakuudettomien saatavien ensisijaisuusjärjestykseen maksukyvyttömyystilanteessa sovelletaan jäsenvaltioiden lakeja sellaisina kuin ne olivat annettuina 31 päivänä joulukuuta 2016. Siinä määrin kuin tietyssä kansallisessa lainsäädännössä, sellaisena kuin se on annettuna 31 päivänä joulukuuta 2016, otetaan jo huomioon tavoite antaa laitoksille lupa laskea liikkeeseen etuoikeusasemaltaan huonompia velkoja, osalla maksamattomista ennen tämän direktiivin soveltamisen alkamispäivää liikkeeseen lasketuista velkainstrumenteista johtuvista vakuudettomista saatavista tai kaikilla tällaisilla saatavilla olisi voitava olla sama ensisijaisuusjärjestys maksukyvyttömyysmenettelyssä kuin tämän direktiivin edellytysten mukaisesti liikkeeseen lasketuilla etuoikeudettomilla velkainstrumenteilla. Lisäksi 31 päivän joulukuuta 2016 jälkeen ja ennen tämän direktiivin voimaantulopäivää jäsenvaltioiden olisi voitava mukauttaa kansallisia lakejaan, jotka koskevat sellaisista velkainstrumenteista, jotka on laskettu liikkeeseen tällaisten lakien soveltamisen alkamispäivän jälkeen, johtuvien vakuudettomien saatavien ensisijaisuusjärjestystä tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, noudattaakseen tässä direktiivissä säädettyjä edellytyksiä. Tässä tapauksessa ainoastaan sellaisiin vakuudettomiin saataviin, jotka johtuvat ennen kyseisen uuden kansallisen lainsäädännön soveltamista liikkeeseen lasketuista velkainstrumenteista, olisi edelleen sovellettava jäsenvaltioiden lainsäädäntöä sellaisena kuin se oli annettuna 31 päivänä joulukuuta 2016.

                  (15)

                  Tämä direktiivi ei saisi estää jäsenvaltioita säätämästä siitä, että tämän direktiivin soveltamista olisi jatkettava silloin, kun liikkeeseen laskevat yhteisöt eivät enää kuulu unionin elvytys- ja kriisinratkaisukehyksen piiriin erityisesti sen vuoksi, että niiden luotonanto- tai sijoitustoiminta on luovutettu kolmannelle osapuolelle.

                  (16)

                  Tällä direktiivillä yhdenmukaistetaan tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä sovellettava velkainstrumenteista johtuvien vakuudettomien saatavien ensisijaisuusjärjestys, mutta se ei kata maksukyvyttömyysmenettelyssä sovellettavaa talletusten ensisijaisuusjärjestystä muuten kuin direktiivin 2014/59/EU voimassa olevien, sovellettavien säännösten osalta. Tämä direktiivi ei näin ollen vaikuta jäsenvaltioiden nykyiseen tai tulevaan kansalliseen lainsäädäntöön, joka koskee tavanomaista maksukyvyttömyysmenettelyä, joka kattaa talletusten ensisijaisuusjärjestyksen maksukyvyttömyysmenettelyssä, siltä osin kuin tällaista ensisijaisuusjärjestystä ei ole yhdenmukaistettu direktiivillä 2014/59/EU, talletusten päivämääristä riippumatta. Komission olisi tarkasteltava direktiivin 2014/59/EU soveltamista uudelleen 29 päivään joulukuuta 2020 mennessä maksukyvyttömyystilanteessa sovellettavan talletusten ensisijaisuusjärjestyksen osalta ja arvioitava erityisesti, onko direktiiviä vielä tarpeen muuttaa.

                  (17)

                  Jotta voidaan varmistaa oikeusvarmuus markkinoille ja yksittäisille laitoksille sekä helpottaa tehokasta velkojen arvon alaskirjausta, tämän direktiivin olisi tultava voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan,

            OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
      1 artikla
      Muutokset direktiiviin 2014/59/EU
      Muutetaan direktiivi 2014/59/EU seuraavasti:

                  1)

                  Korvataan 2 artiklan 1 kohdan 48 alakohta seuraavasti:

                              ”48)

                              ’velkainstrumenteilla’

                                          i)

                                          63 artiklan 1 kohdan g ja j alakohtaa sovellettaessa joukkovelkakirjoja ja muuta siirrettävissä olevaa velkaa sekä instrumentteja, jotka synnyttävät velkaa tai joilla velka tunnustetaan, ja instrumentteja, jotka antavat oikeuden hankkia velkainstrumentteja; ja

                                          ii)

                                          108 artiklaa sovellettaessa joukkovelkakirjoja ja muuta siirrettävissä olevaa velkaa sekä instrumentteja, jotka synnyttävät velkaa tai joilla velka tunnustetaan;”.

                  2)

                  Korvataan 108 artikla seuraavasti:
                  ”108 artikla
                  Ensisijaisuusjärjestys maksukyvyttömyystilanteessa
                  1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden tavanomaisiin maksukyvyttömyysmenettelyihin sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä

                              a)

                              seuraavilla on sama etuoikeusasema, joka on parempi kuin tavallisten vakuudettomien velkojien saatavilla:

                                          i)

                                          se luonnollisten henkilöiden ja mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten suojakelpoisten talletusten osa, joka ylittää direktiivin 2014/49/EU 6 artiklassa säädetyn talletussuojan tason;

                                          ii)

                                          talletukset, jotka olisivat luonnollisten henkilöiden ja mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten suojakelpoisia talletuksia, jollei niitä olisi tehty unioniin sijoittautuneiden laitosten unionin ulkopuolella sijaitsevien sivuliikkeiden kautta;

                              b)

                              seuraavilla on sama etuoikeusasema, joka on parempi kuin mitä a alakohdassa on säädetty:

                                          i)

                                          suojatut talletukset;

                                          ii)

                                          talletussuojajärjestelmät, jotka maksukyvyttömyystilanteessa korvaavat suojattujen tallettajien oikeudet ja velvoitteet.

                        2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–d alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen osalta tavalliset vakuudettomat saatavat ovat niiden tavanomaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä sääntelevässä kansallisessa lainsäädännössä etuoikeusasemaltaan parempia kuin vakuudettomat saatavat, jotka johtuvat velkainstrumenteista, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:

                              a)

                              velkainstrumenttien alkuperäinen sopimuksenmukainen maturiteetti on vähintään yksi vuosi;

                              b)

                              velkainstrumentit eivät sisällä kytkettyjä johdannaisia eivätkä ne itse ole johdannaisia;

                              c)

                              liikkeeseenlaskuun liittyvissä asiaa koskevissa sopimusasiakirjoissa ja tarpeen mukaan esitteessä viitataan nimenomaisesti tämän alakohdan mukaiseen huonompaan etuoikeusasemaan.

                        3.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdassa säädetyt edellytykset täyttävistä velkainstrumenteista johtuvat vakuudettomat saatavat ovat niiden tavanomaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä sääntelevässä kansallisessa lainsäädännössä etuoikeusasemaltaan parempia kuin 48 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetuista instrumenteista johtuvat saatavat.
                  4.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden tavanomaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä sääntelevää kansallista lainsäädäntöä, sellaisena kuin se oli annettuna 31 päivänä joulukuuta 2016, sovelletaan tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä sellaisten vakuudettomien saatavien ensisijaisuusjärjestykseen, jotka johtuvat tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–d alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen liikkeeseen laskemista velkainstrumenteista, jotka on laskettu liikkeeseen ennen sellaisten kansallisten säännösten voimaantuloa, joilla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2017/2399 (*1) saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 7 kohdan soveltamista.
                  5.   Jos jäsenvaltio on 31 päivän joulukuuta 2016 jälkeen ja ennen 28 päivää joulukuuta 2017 antanut kansallista lainsäädäntöä tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä sovellettavasta ensisijaisuusjärjestyksestä, joka koskee sellaisista velkainstrumenteista johtuvia vakuudettomia saatavia, jotka on laskettu liikkeeseen tällaisen kansallisen lainsäädännön soveltamisen alkamispäivän jälkeen, tämän artiklan 4 kohtaa ei sovelleta saataviin, jotka johtuvat kyseisen kansallisen lainsäädännön soveltamisen alkamispäivän jälkeen liikkeeseen lasketuista velkainstrumenteista, edellyttäen, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

                              a)

                              kyseisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–d alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen osalta tavalliset vakuudettomat saatavat ovat tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä etuoikeusasemaltaan parempia kuin vakuudettomat saatavat, jotka johtuvat velkainstrumenteista, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:

                                          i)

                                          velkainstrumenttien alkuperäinen sopimuksenmukainen maturiteetti on vähintään yksi vuosi;

                                          ii)

                                          velkainstrumentit eivät sisällä kytkettyjä johdannaisia eivätkä ne itse ole johdannaisia; ja

                                          iii)

                                          liikkeeseenlaskuun liittyvissä asiaa koskevissa sopimusasiakirjoissa, ja tarpeen mukaan esitteessä, viitataan nimenomaisesti kansallisen lainsäädännön mukaiseen huonompaan etuoikeusasemaan;

                              b)

                              kyseisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti tämän alakohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset täyttävistä velkainstrumenteista johtuvat vakuudettomat saatavat ovat tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä etuoikeusasemaltaan parempia kuin 48 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetuista instrumenteista johtuvat saatavat.

                        Niiden kansallisten säännösten voimaantulopäivänä, joilla direktiivi (EU) 2017/2399 saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetuista velkainstrumenteista johtuvilla vakuudettomilla saatavilla on sama etuoikeusasema kuin tämän artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdassa ja 3 kohdassa tarkoitettu etuoikeusasema.
                  6.   Edellä 2 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan ii alakohdan soveltamiseksi vaihtuvakorkoisia velkainstrumentteja, joiden korko perustuu yleisesti käytettyyn viitekorkoon, ja velkainstrumentteja, jotka eivät ole liikkeeseenlaskijan kansallisen valuutan määräisiä, ei ole katsottava kytkettyjä johdannaisia sisältäviksi velkainstrumenteiksi vain kyseisten ominaisuuksien perusteella edellyttäen, että pääoma, takaisinmaksu ja korko ovat saman valuutan määräisiä.
                  7.   Jäsenvaltiot, jotka ovat ennen 31 päivää joulukuuta 2016 antaneet tavanomaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä sääntelevää kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–d alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen liikkeeseen laskemista velkainstrumenteista johtuvat tavalliset vakuudettomat saatavat jaetaan kahteen tai useampaan eri etuoikeusluokkaan tai jonka mukaan tällaisista velkainstrumenteista johtuvien tavallisten vakuudettomien saatavien etuoikeusasema muuttuu kaikkiin muihin samaan etuoikeusluokkaan kuuluviin tavallisiin vakuudettomiin saataviin nähden, voivat säätää, että kyseisten tavallisten vakuudettomien saatavien huonoimpaan etuoikeusluokkaan kuuluvilla velkainstrumenteilla on sama etuoikeusasema kuin tämän artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdan ja 3 kohdan edellytykset täyttävillä saatavilla.

                     (*1)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2017/2399, annettu 12 päivänä joulukuuta 2017, direktiivin 2014/59/EU muuttamisesta vakuudettomien velkainstrumenttien maksukyvyttömyyttä koskevaan ensisijaisuusjärjestykseen sijoittamisen osalta (EUVL L 345, 27.12.2017, s. 96).”"

            2 artikla
      Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
      1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 29 päivänä joulukuuta 2018. Niiden on viipymättä ilmoitettava tästä komissiolle.
      Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä päivästä, jona ne tulevat voimaan kansallisessa lainsäädännössä.
      2.   Näissä jäsenvaltioiden antamissa 1 kohdassa tarkoitetuissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
      3.   Edellä olevaa 2 kohtaa ei sovelleta, jos ne jäsenvaltioiden kansalliset säädökset, jotka ovat voimassa ennen tämän direktiivin voimaantulopäivää, ovat tämän direktiivin mukaiset. Tällöin jäsenvaltioiden on ilmoitettava asiasta komissiolle.
      4.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle ja Euroopan pankkiviranomaiselle.
      3 artikla
      Uudelleentarkastelu
      Komissio tarkastelee direktiivin 2014/59/EU 108 artiklan 1 kohdan soveltamista uudelleen viimeistään 29 päivänä joulukuuta 2020. Komissio arvioi erityisesti, onko direktiiviä vielä tarpeen muuttaa maksukyvyttömyystilanteessa sovellettavan talletusten ensisijaisuusjärjestyksen osalta. Komissio toimittaa tätä koskevan kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
      4 artikla
      Voimaantulo
      Tämä direktiivi tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
      5 artikla
      Osoitus
      Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

         Tehty Strasbourgissa 12 päivänä joulukuuta 2017.

               Euroopan parlamentin puolesta

               Puhemies

            A. TAJANI

               Neuvoston puolesta

               Puheenjohtaja

            M. MAASIKAS

         (1)  EUVL C 132, 26.4.2017, s. 1.

         (2)  EUVL C 173, 31.5.2017, s. 41.

         (3)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 30. marraskuuta 2017 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 7. joulukuuta 2017.

         (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (EUVL L 173, 12.6.2014, s. 190).

         (5)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (6)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 806/2014, annettu 15 päivänä heinäkuuta 2014, yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta (EUVL L 225, 30.7.2014, s. 1).

         (7)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU, annettu 26 päivänä kesäkuuta 2013, oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta (EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (8)  Ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä.


title: Komission direktiivi (EU) 2018/217, annettu 31 päivänä tammikuuta 2018, vaarallisten aineiden sisämaankuljetuksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/68/EY muuttamisesta mukauttamalla sen liitteessä I oleva I.1 jakso tieteen ja tekniikan kehitykseen

text:
               15.2.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 42/52

         KOMISSION DIREKTIIVI (EU) 2018/217,
   annettu 31 päivänä tammikuuta 2018,
   vaarallisten aineiden sisämaankuljetuksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/68/EY muuttamisesta mukauttamalla sen liitteessä I oleva I.1 jakso tieteen ja tekniikan kehitykseen
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottaa huomioon vaarallisten aineiden sisämaankuljetuksista 24 päivänä syyskuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/68/EY (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 1 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Direktiivin 2008/68/EY liitteessä I olevassa I.1 jaksossa viitataan mainitun direktiivin 2 artiklassa määritellyn vaarallisten tavaroiden maantiekuljetuksia koskevan kansainvälisen sopimuksen määräyksiin.

               (2)

               Mainitun kansainvälisen sopimuksen säännöksiä on määrä päivittää säännöllisesti vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehdyn eurooppalaisen sopimuksen, jäljempänä ’ADR-sopimus’, 14 artiklan mukaisesti. Kyseisen kansainvälisen sopimuksen viimeisintä muutettua toisintoa on määrä soveltaa 3 päivästä tammikuuta 2018.

               (3)

               Sen vuoksi direktiivin 2008/68/EY liitteessä I olevaa I.1 jaksoa olisi muutettava.

               (4)

               Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat vaarallisten aineiden kuljetuksia käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Korvataan direktiivin 2008/68/EY liitteessä I oleva I.1 jakso seuraavasti:

      ”I.1   ADR-sopimus
      ADR-sopimuksen liitteet A ja B, sellaisina kuin niitä sovelletaan 3 päivästä tammikuuta 2018, siten, että ilmaisun ’sopimuspuoli’ ymmärretään tarkoittavan ilmaisua ’jäsenvaltio’.”

   2 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 3 päivänä heinäkuuta 2018. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 31 päivänä tammikuuta 2018.

            Komission puolesta

            Puheenjohtaja

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  EUVL L 260, 30.9.2008, s. 13.


title: Neuvoston direktiivi (EU) 2018/912, annettu 22 päivänä kesäkuuta 2018, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta yleisen verokannan vähimmäistason noudattamista koskevan velvoitteen osalta

text:
               27.6.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 162/1

         NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2018/912,
   annettu 22 päivänä kesäkuuta 2018,
   yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta yleisen verokannan vähimmäistason noudattamista koskevan velvoitteen osalta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
   ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
   ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
   noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvoston direktiivin 2006/112/EY (3) 97 artiklassa säädetään, että yleisen verokannan on oltava 1 päivästä tammikuuta 201631 päivään joulukuuta 2017 vähintään 15 prosenttia.

               (2)

               Arvonlisäveron, jäljempänä ’alv’, yleisen verokannan soveltamisella varmistetaan yhteisen alv-järjestelmän asianmukainen toiminta, minkä vuoksi se olisi säilytettävä.

               (3)

               On aiheellista säilyttää yleisen verokannan vähimmäistasona 15 prosenttia ja muuttaa kyseinen vähimmäistaso pysyväksi.

               (4)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on yleisen alv-kannan vähimmäistason asettaminen, vaan se voidaan toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

               (5)

               Direktiivi 2006/112/EY olisi näin ollen muutettava vastaavasti,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Korvataan direktiivin 2006/112/EY 97 artikla seuraavasti:

      ”97 artikla
      Yleisen verokannan on oltava vähintään 15 prosenttia.”

   2 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä syyskuuta 2018. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Luxemburgissa 22 päivänä kesäkuuta 2018.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         V. GORANOV

      (1)  Euroopan parlamentin lausunto annettu 19 päivänä huhtikuuta 2018 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (2)  Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto annettu 23 päivänä toukokuuta 2018 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

      (3)  Neuvoston direktiivi 2006/112/EY, annettu 28 päivänä marraskuuta 2006, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä (EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1).


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2018/958, annettu 28 päivänä kesäkuuta 2018, uuden ammatteja koskevan sääntelyn hyväksymistä edeltävästä suhteellisuusarvioinnista

text:
               9.7.2018

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 173/25

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2018/958,
   annettu 28 päivänä kesäkuuta 2018,
   uuden ammatteja koskevan sääntelyn hyväksymistä edeltävästä suhteellisuusarvioinnista
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 46 artiklan, 53 artiklan 1 kohdan ja 62 artiklan,
   ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   ovat kuulleet alueiden komiteaa,
   noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Ammatillinen vapaus on perusoikeus. Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, taataan ammatillinen vapaus ja elinkeinovapaus. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus, sijoittautumisvapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus ovat Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen kirjattuja sisämarkkinoiden perusperiaatteita. Säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista koskevat kansalliset säännöt eivät näin ollen saisi muodostaa perusteettomia tai suhteettomia esteitä näiden perusoikeuksien käyttämiselle.

               (2)

               Koska unionin oikeudessa ei ole erityisiä säännöksiä säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista koskevien vaatimusten yhdenmukaistamisesta, jäsenvaltiolla on toimivalta päättää syrjimättömyys- ja suhteellisuusperiaatteita noudattaen, säänteleekö se tiettyä ammattia ja miten se sen tekee.

               (3)

               Suhteellisuusperiaate on yksi unionin oikeuden yleisistä periaatteista. Oikeuskäytännön (3) mukaan sellaisten kansallisten toimenpiteiden, jotka voivat haitata Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa taattujen perusvapauksien käyttämistä tai tehdä näiden vapauksien käyttämisestä vähemmän houkuttelevaa, on täytettävä neljä edellytystä eli niitä olisi sovellettava ilman syrjintää, niitä olisi voitava perustella yleisen edun mukaisilla tavoitteilla, niiden olisi oltava omiaan takaamaan asetetun tavoitteen saavuttaminen eikä niillä saisi ylittää sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.

               (4)

               Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/36/EY (4) säädetään jäsenvaltioiden velvoitteesta arvioida säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavien vaatimusten oikeasuhteisuus ja ilmoittaa tämän arvioinnin tulokset komissiolle, mikä käynnistää ”keskinäisen arvioinnin prosessin”. Kyseisen prosessin mukaan jäsenvaltioiden oli käytävä läpi kaikkia niiden alueella säänneltyjä ammatteja koskeva koko lainsäädäntönsä.

               (5)

               Keskinäisen arvioinnin prosessin tuloksista kävi ilmi, että perusteet, joita jäsenvaltioiden oli tarkoitus käyttää arvioidessaan säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavien vaatimusten oikeasuhteisuutta, eivät olleet selkeitä ja että tällaisia vaatimuksia tarkasteltiin epätasaisesti kaikilla sääntelyn tasoilla. Jotta vältettäisiin sisämarkkinoiden hajautuminen ja poistettaisiin esteet tiettyjen työsuhteisten tai itsenäisenä ammatinharjoittajana harjoitettavien toimintojen aloittamiselta ja harjoittamiselta, unionin tasolla olisi oltava yhteinen lähestymistapa, jolla estetään suhteettomien toimenpiteiden toteuttaminen.

               (6)

               Komissio totesi 28 päivänä lokakuuta 2015 antamassaan tiedonannossa ”Sisämarkkinoiden päivitys: enemmän mahdollisuuksia kansalaisille ja yrityksille”, että on syytä vahvistaa analyyttiset suhteellisuuspuitteet jäsenvaltioiden käytettäväksi niiden tarkastellessa voimassa olevaa ammattien sääntelyä tai ehdottaessa uutta tällaista sääntelyä.

               (7)

               Tämän direktiivin tarkoituksena on vahvistaa säännöt suhteellisuusarvioinneista, jotka jäsenvaltioiden on tehtävä, ennen kuin ne ottavat käyttöön uutta tai muuttavat voimassa olevaa ammattien sääntelyä, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta ja samalla taata avoimuus ja kuluttajansuojan korkea taso.

               (8)

               Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien toimintojen olisi koskettava direktiivin 2005/36/EY soveltamisalaan kuuluvia säänneltyjä ammatteja. Tätä direktiiviä olisi sovellettava vaatimuksiin, joilla rajoitetaan nykyisten säänneltyjen ammattien tai sellaisten uusien ammattien harjoittamisen aloittamista tai harjoittamista, joiden sääntelemistä jäsenvaltiot harkitsevat. Tätä direktiiviä olisi sovellettava direktiivin 2005/36/EY lisäksi ja rajoittamatta tietyn säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista koskevassa erillisessä unionin säädöksessä annettujen muiden säännösten soveltamista.

               (9)

               Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden toimivaltaan määritellä, miten ne järjestävät koulutusjärjestelmänsä ja ammatillisen koulutuksen järjestelmänsä ja mikä niiden sisältö on, eikä varsinkaan niiden mahdollisuuteen siirtää ammatillisille järjestöille toimivalta järjestää tai valvoa ammatillista koulutusta. Tämän direktiivin soveltamisalaan ei olisi kuuluttava säännöksiä, joilla ei rajoiteta säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista, kuten koulutusohjelmien toimituksellisia muutoksia tai niiden sisällön teknisiä mukautuksia taikka koulutusta koskevien sääntöjen ajantasaistamista. Jos ammatillinen koulutus koostuu palkallisista toiminnoista, sijoittautumisvapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus olisi taattava.

               (10)

               Kun jäsenvaltiot saattavat erillisessä unionin säädöksessä vahvistettuja tietyn ammatin sääntelyä koskevia erityisvaatimuksia osaksi kansallista lainsäädäntöä ja kyseisessä säädöksessä ei jätetä jäsenvaltioille mahdollisuutta valita, miten osaksi kansallista lainsäädäntöä saattaminen tarkkaan ottaen toteutetaan, tämän direktiivin erityissäännöksissä edellytettyä oikeasuhteisuuden arviointia ei pitäisi soveltaa.

               (11)

               Jäsenvaltioilla olisi oltava käytössään yhteinen sääntelykehys, jonka perustana ovat selkeästi määritellyt oikeudelliset käsitteet unionissa käytössä oleville erilaisille ammattien sääntelytavoille. Ammatteja voidaan säännellä monin eri tavoin, kuten varaamalla jonkin toiminnan aloittaminen tai harjoittaminen vain tietyn ammattipätevyyden haltijoille. Jäsenvaltiot voivat myös säännellä jotakin ammatin harjoittamisen muotoa asettamalla edellytyksiä ammattinimikkeiden käytölle tai asettamalla pätevyysvaatimuksia vain itsenäisille ammatinharjoittajille, työsuhteisille ammattihenkilöille taikka yritysjohtajille tai yritysten laillisille edustajille, erityisesti kun toimintaa harjoittaa oikeushenkilö ammattimaisena yrityksenä.

               (12)

               Ennen kuin jäsenvaltiot ottavat käyttöön uusia tai muuttavat voimassa olevia säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, niiden olisi arvioitava tällaisten säännösten oikeasuhteisuus. Arvioinnin laajuuden olisi oltava oikeassa suhteessa käyttöön otettavan säännöksen luonteeseen, sisältöön ja vaikutukseen nähden.

               (13)

               Jäsenvaltioilla on todistustaakka perusteltavuuden ja oikeasuhteisuuden osalta. Jäsenvaltioiden sääntelyn perusteluiksi esittämiin syihin olisikin liitettävä analyysi kyseisen jäsenvaltion toteuttaman toimenpiteen asianmukaisuudesta ja oikeasuhteisuudesta sekä erityistä näyttöä sen väitteiden tueksi. Vaikka jäsenvaltion ei välttämättä tarvitse esittää erityistä tutkimusta tai tietynlaista näyttöä tai aineistoa, jolla kyseisen toimenpiteen oikeasuhteisuus todetaan ennen sen hyväksymistä, sen olisi kyseisen jäsenvaltion erityisolosuhteet huomioon ottaen tehtävä objektiivinen analyysi, joka osoittaa, että on olemassa tosiasiallisia riskejä siitä, että yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttaminen vaarantuu.

               (14)

               Jäsenvaltioiden olisi tehtävä suhteellisuusarviointeja objektiivisella ja riippumattomalla tavalla, myös silloin, kun ammattia säännellään välillisesti antamalla tietylle ammatilliselle elimelle valtuudet sääntelemiseen. Näihin arviointeihin voi sisältyä lausunto sellaiselta riippumattomalta elimeltä, mukaan lukien kansalliseen lainsäädäntöprosessiin osallistuvat olemassa olevat elimet, jonka tehtäväksi kyseiset jäsenvaltiot ovat antaneet tällaisen lausunnon antamisen. Tämä on erityisen tärkeää tapauksissa, joissa arvioinnin tekevät paikalliset viranomaiset, sääntelyelimet tai ammatilliset järjestöt, jotka ovat lähempänä paikallisia olosuhteita ja joiden erityinen tietämys voi tietyissä tapauksissa auttaa niitä tunnistamaan paremmin parhaan tavan saavuttaa yleisen edun mukaiset tavoitteet, mutta joiden tekemät toimintapoliittiset valinnat voisivat hyödyttää vakiintuneita toimijoita markkinatulokkaiden kustannuksella.

               (15)

               Säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavien uusien tai muutettujen säännösten oikeasuhteisuutta on aiheellista seurata niiden hyväksymisen jälkeen. Säänneltyjä ammatteja koskevan rajoittavan kansallisen toimenpiteen oikeasuhteisuuden uudelleentarkastelun olisi perustuttava sekä kyseisen kansallisen toimenpiteen tavoitteeseen sen toteuttamishetkellä että sen vaikutuksiin, joita arvioidaan toimenpiteen toteuttamisen jälkeen. Kansallisen lainsäädännön oikeasuhteisuuden arvioinnin olisi perustuttava siihen, millaista kehitystä on todettu tapahtuneen säännellyn ammatin alalla toimenpiteen toteuttamisen jälkeen.

               (16)

               Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikki kansallisesta lainsäädännöstä johtuvat sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteettomat rajoitukset, kuten kansalaisuuteen tai asuinpaikkaan perustuva syrjintä, ovat kiellettyjä.

               (17)

               Kun työsuhteisten tai itsenäisenä ammatinharjoittajana harjoitettavien toimintojen aloittamisen ja harjoittamisen ehtona on jäsenvaltioiden suoraan tai välillisesti antamien tiettyä ammattipätevyyttä koskevien erityisten vaatimusten noudattaminen, on tarpeen varmistaa, että tällaisia vaatimuksia voidaan perustella yleisen edun mukaisilla tavoitteilla, kuten Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa tarkoitetuilla tavoitteilla, joita ovat yleinen järjestys, yleinen turvallisuus ja kansanterveys, tai unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tunnustetuilla yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä. On myös tarpeen selventää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tunnustettuja yleiseen etuun liittyviä pakottavia syitä ovat muun muassa seuraavat: sosiaaliturvajärjestelmän rahoituksen tasapainon turvaaminen, kuluttajien ja palvelujen vastaanottajien suojelu, myös takaamalla käsiteollisuustöiden laatu, ja työntekijöiden suojelu, asianmukaisen lainkäytön turvaaminen, liiketoimien rehellisyyden varmistaminen, petosten torjunta ja veropetosten ja veronkierron estäminen sekä verovalvonnan tehokkuus, liikenneturvallisuus, ympäristön ja kaupunkiympäristön suojelu, eläinten terveys, teollis- ja tekijänoikeuksien suojelu sekä kansallisen historiallisen ja taiteellisen kulttuuriperinnön, sosiaalipoliittisten tavoitteiden ja kulttuuripoliittisten tavoitteiden turvaaminen ja säilyttäminen. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puhtaasti taloudelliset syyt, kuten kansantalouden edistäminen perusvapauksien kustannuksella, ja puhtaasti hallinnolliset syyt, kuten tarkastusten tekeminen tai tilastojen kerääminen, eivät ole yleiseen etuun liittyviä pakottavia syitä.

               (18)

               On jäsenvaltioiden asia määrittää soveltamansa yleisen edun mukaisten tavoitteiden suojelun ja asianmukaisen sääntelyn taso suhteellisuusperiaatetta noudattaen. Se, että yksi jäsenvaltio soveltaa lievempiä sääntöjä kuin toinen jäsenvaltio, ei tee viimeksi mainitun jäsenvaltion säännöistä suhteettomia ja siten unionin oikeuden vastaisia.

               (19)

               Kansanterveyden suojelun osalta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 168 artiklan 1 kohdassa määrätään, että kaikkien unionin politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Tämä direktiivi on kaikilta osin kyseisen tavoitteen mukainen.

               (20)

               Jotta jäsenvaltiot voisivat varmistaa, että niiden käyttöön ottamat säännökset ja voimassa oleviin säännöksiin tekemät muutokset ovat oikeasuhteisia, niiden olisi otettava huomioon oikeasuhteisuuden arvioimisessa käytettävät perusteet ja ne lisäperusteet, jotka ovat analysoitavana olevan säännellyn ammatin kannalta olennaisia. Kun jäsenvaltio aikoo säännellä ammattia tai muuttaa voimassa olevia sääntöjä, olisi otettava huomioon tavoiteltuihin yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin liittyvien riskien ja varsinkin palvelujen vastaanottajille, muun muassa kuluttajille, ammattihenkilöille tai kolmansille osapuolille, aiheutuvien riskien luonne. Olisi myös pidettävä mielessä, että ammattipalvelujen alalla kuluttajien ja ammattihenkilöiden tietämys ei tavallisesti ole samalla tasolla, sillä ammattihenkilöiden tekninen tietämys on mittavaa, kun taas kuluttajilla ei välttämättä ole tällaista tietämystä.

               (21)

               Ammattipätevyyteen liittyviä vaatimuksia olisi pidettävä tarpeellisina vain, jos voimassa olevien toimenpiteiden, kuten tuoteturvallisuus- tai kuluttajansuojalainsäädännön, ei voida katsoa olevan omiaan tai tosiasiallisesti tehokkaita takaamaan tavoiteltavan päämäärän saavuttaminen.

               (22)

               Oikeasuhteisuuden vaatimuksen täyttämiseksi toimenpiteen olisi oltava omiaan takaamaan asetetun tavoitteen saavuttaminen. Toimenpiteen olisi katsottava olevan omiaan takaamaan asetetun tavoitteen saavuttaminen vain, jos sillä tosiasiallisesti pyritään vastaamaan tavoitteeseen johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla, kuten silloin, kun tiettyihin toimintoihin liittyviin samanlaisiin riskeihin puututaan vertailukelpoisella tavalla ja kun kyseisiin rajoituksiin tehtäviä poikkeuksia sovelletaan asetetun tavoitteen mukaisesti. Kansallisen toimenpiteen olisi lisäksi tosiasiallisesti myötävaikutettava asetetun tavoitteen saavuttamiseen, joten sen ei pitäisi katsoa olevan tähän omiaan silloin, kun sillä ei ole vaikutusta sille annettuihin perusteluihin.

               (23)

               Jäsenvaltioiden olisi otettava asianmukaisesti huomioon toimenpiteen kokonaisvaikutus henkilöiden ja palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen unionissa, kuluttajan valinnanmahdollisuuksiin ja tarjottavan palvelun laatuun. Tällä perusteella jäsenvaltioiden olisi varmistettava erityisesti, että säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista koskevan rajoituksen laajuus on oikeassa suhteessa asetettujen tavoitteiden merkitykseen ja odotettuihin hyötyihin nähden.

               (24)

               Jäsenvaltioiden olisi verrattava kyseessä olevaa kansallista toimenpidettä sekä sellaisia vaihtoehtoisia ja vähemmän rajoittavia keinoja, joiden avulla voitaisiin saavuttaa sama tavoite mutta joihin liittyisi vähemmän rajoituksia. Kun toimenpiteet ovat perusteltuja vain kuluttajansuojaan liittyvistä syistä ja kun havaitut riskit koskevat vain ammattihenkilön ja kuluttajan välistä suhdetta eivätkä näin ollen vaikuta kielteisesti kolmansiin osapuoliin, jäsenvaltioiden olisi arvioitava, voidaanko niiden tavoite saavuttaa vähemmän rajoittavin keinoin kuin varaamalla toimintoja ammattihenkilöille. Jos esimerkiksi kuluttajat voivat kohtuudella valita, käyttävätkö he pätevien ammattihenkilöiden palveluja vai eivät, olisi käytettävä vähemmän rajoittavia keinoja, kuten ammattinimikkeen suojaaminen tai ammattirekisteriin kirjaaminen. Varattuja toimintoja ja suojattua ammattinimikettä käyttämällä tapahtuvaa sääntelyä olisi harkittava silloin, kun toimenpiteillä pyritään torjumaan tilanne, jossa julkisen edun mukaisten tavoitteiden, kuten kansanterveyden, saavuttaminen vaarantuu vakavasti.

               (25)

               Jäsenvaltioiden olisi silloin, kun se on analysoitavana olevan toimenpiteen luonteen ja sisällön kannalta olennaista, otettava huomioon myös seuraavat seikat: tiettyyn ammattiin kuuluvien ammattitoimintojen soveltamisalan ja vaadittavan ammattipätevyyden välinen yhteys, tehtävien monimutkaisuus erityisesti vaadittavan koulutuksen tai kokemuksen tason, luonteen ja keston osalta, mahdollisuus hankkia ammattipätevyys eri tavoin, se, voidaanko tietyille ammattihenkilöille varatut toiminnot jakaa muiden ammattihenkilöiden kanssa, sekä säännellyn ammatin harjoittamisen itsenäisyyden aste erityisesti silloin, kun säänneltyyn ammattiin liittyviä toimintoja harjoitetaan asianmukaisesti pätevöityneen ammattihenkilön valvonnassa ja vastuulla.

               (26)

               Tässä direktiivissä otetaan huomioon tieteen ja teknologian edistys, ja sillä myötävaikutetaan sisämarkkinoiden asianmukaiseen toimintaan myös digitaalisessa toimintaympäristössä. Teknologian kehityksen ja tieteen edistyksen nopeuden vuoksi ammatin harjoittamisen aloittamista koskevien vaatimusten ajantasaistaminen voi olla erityisen tärkeää eräissä ammateissa, varsinkin ammattipalveluissa, jotka tarjotaan sähköisesti. Kun jäsenvaltio sääntelee tiettyä ammattia, olisi otettava huomioon, että tieteen ja teknologian kehitys saattaa vähentää tai kasvattaa eroja ammattihenkilöiden ja kuluttajien tietämyksen tasossa. Jos tieteen ja teknologian kehitys vaarantaa vakavasti yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamisen, jäsenvaltioiden tehtävänä on tarvittaessa kannustaa ammattihenkilöitä seuraamaan tätä kehitystä.

               (27)

               Jäsenvaltioiden olisi tehtävä kattava arviointi olosuhteista, joissa toimenpide toteutetaan ja pannaan täytäntöön, ja tutkittava erityisesti, millainen uusien tai muutettujen säännösten vaikutus on, kun ne yhdistetään muihin ammatin harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista rajoittaviin vaatimuksiin. Tiettyjen toimintojen aloittamisen ja harjoittamisen ehtona saattaa olla useiden vaatimusten, kuten ammattikunnan järjestäytymistä, pakollista ammatillisen järjestön tai elimen jäsenyyttä, ammattietiikkaa sekä ammatillista valvontaa ja vastuuta koskevien sääntöjen, noudattaminen. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi uusien tai muutettujen säännösten vaikutuksen arvioinnin yhteydessä otettava huomioon voimassa olevat vaatimukset, joihin kuuluvat jatkuvaa ammatillista kehittymistä, pakollista ammatillisen järjestön tai elimen jäsenyyttä, rekisteröinti- tai lupajärjestelmiä, määrällisiä rajoituksia, erityistä oikeudellista muotoa, osakkeenomistusta, alueellisia rajoituksia, monialatoimintaa koskevia rajoituksia, esteettömyyssääntöjä, vakuutusturvaa ja kielitaitoa koskevat vaatimukset, siinä määrin kuin ne ovat tarpeen ammatin harjoittamiseksi, kiinteää vähimmäis- ja/tai enimmäishintaa koskevat vaatimukset sekä mainontaa koskevat vaatimukset.

               (28)

               Lisävaatimusten käyttöönotto saattaa olla omiaan saavuttamaan yleisen edun mukaiset tavoitteet. Pelkästään se, että niiden yksittäistä tai yhteisvaikutusta olisi arvioitava, ei tarkoita, että kyseiset vaatimukset olisivat suoralta kädeltä suhteettomia. Esimerkiksi velvoite, joka koskee jatkuvaa ammatillista kehittymistä, saattaa olla omiaan varmistamaan, että ammattihenkilöt seuraavat oman alansa kehitystä, kunhan sillä ei aseteta syrjiviä ja suhteettomia ehtoja uusien tulokkaiden vahingoksi. Myös pakollista ammatillisen järjestön tai elimen jäsenyyttä saatetaan pitää asianmukaisena tapauksissa, joissa valtio on antanut kyseisten ammatillisten järjestöjen tai elinten tehtäväksi asiaankuuluvien yleisen edun mukaisten tavoitteiden turvaamisen, esimerkiksi laillisen ammatinharjoittamisen valvonnan tai jatkuvan ammatillisen koulutuksen järjestämisen tai valvonnan. Jos ammatin riippumattomuutta ei voida riittävästi taata muilla keinoin, jäsenvaltiot voisivat harkintansa mukaan soveltaa suojatoimia, joita ovat esimerkiksi ammatin ulkopuolisten henkilöiden osakkeenomistuksen rajoittaminen tai säännös, jonka mukaan äänioikeuksien enemmistön on oltava ammattia harjoittavilla henkilöillä, kunhan suojatoimet eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen yleisen edun mukaisen tavoitteen suojelemiseksi. Jäsenvaltiot voisivat harkintansa mukaan asettaa kiinteää vähimmäis- ja/tai enimmäishintaa koskevia vaatimuksia, joita palvelun tarjoajien on noudatettava, etenkin sellaisten palvelujen osalta, joiden kohdalla tämä on tarpeen kulujen korvaamista koskevan periaatteen soveltamiseksi tehokkaasti, kunhan tällainen rajoitus on oikeasuhteinen ja vähimmäis- ja/tai enimmäishinnoista voidaan tarvittaessa poiketa. Jos lisävaatimusten käyttöönotolla toistetaan vaatimuksia, jotka jäsenvaltio on jo ottanut käyttöön muiden sääntöjen tai menettelyjen yhteydessä, tällaisia vaatimuksia ei voida pitää oikeasuhteisina asetetun tavoitteen saavuttamiseksi.

               (29)

               Direktiivin 2005/36/EY II osaston mukaan jäsenvaltiot eivät voi asettaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille, ammattipalveluja väliaikaisesti ja satunnaisesti tarjoaville palvelun tarjoajille kyseisessä direktiivissä kiellettyjä vaatimuksia tai rajoituksia, kuten ammatillisen järjestön tai elimen myöntämä lupa taikka ammatillisen järjestön tai elimen rekisteriin merkitseminen tai sen jäsenyys tai se, että sillä on edustajia vastaanottavan jäsenvaltion alueella, säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi. Jäsenvaltiot voivat tarvittaessa vaatia palvelun tarjoajia, jotka haluavat tarjota palveluja väliaikaisesti, antamaan tietoja kirjallisella ennakkoilmoituksella ennen ensimmäistä palvelun tarjoamista ja uusimaan ilmoituksen vuosittain. Ammattipalvelujen tarjoamisen helpottamiseksi ja palvelun väliaikaisen tai satunnaisen luonteen huomioon ottaen onkin tarpeen todeta uudelleen, että vaatimusten, joita ovat esimerkiksi väliaikainen automaattinen rekisteröinti ammatilliseen järjestöön tai ammatillisen järjestön tai elimen muodollinen jäsenyys, ennakkoilmoitukset ja asiakirjavaatimukset sekä erilaisten maksujen suorittaminen, olisi oltava oikeasuhteisia. Nämä vaatimukset eivät saisi aiheuttaa suhteetonta rasitetta palvelun tarjoajille eivätkä haitata palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämistä tai tehdä siitä vähemmän houkuttelevaa. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti arvioitava, ovatko vaatimus tiettyjen tietojen ja asiakirjojen toimittamisesta direktiivin 2005/36/EY mukaisesti ja se seikka, että lisätietoja on mahdollista saada jäsenvaltioiden välisen hallinnollisen yhteistyön perusteella sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmän kautta, oikeasuhteisia ja riittävätkö ne estämään vakavan vaaran siitä, että palvelun tarjoajat kiertävät sovellettavia sääntöjä. Tätä direktiiviä ei kuitenkaan olisi sovellettava toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on varmistaa sovellettavien työehtojen noudattaminen.

               (30)

               Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ihmisten terveyden ja elämän suojeleminen on Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa suojelluista intresseistä tärkein. Näin ollen jäsenvaltioiden olisi otettava asianmukaisesti huomioon ihmisten terveyden korkeatasoisen suojelun varmistamista koskeva tavoite arvioidessaan terveydenhuollon ammatteja koskevia vaatimuksia, joita ovat esimerkiksi varatut toiminnot, suojattu ammattinimike, jatkuva ammatillinen kehittyminen tai ammattikunnan järjestäytymistä, ammattietiikkaa ja ammatillista valvontaa koskevat säännöt, kunnioittaen samalla direktiivissä 2005/36/EY säädettyjä koulutuksen vähimmäisvaatimuksia. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti varmistettava, että terveydenhuollon ammattien sääntely, jolla on vaikutuksia kansanterveyteen ja potilaiden turvallisuuteen, on oikeasuhteista ja että sillä voidaan osaltaan taata terveydenhoidon saatavuus, joka on tunnustettu perusoikeudeksi perusoikeuskirjassa, sekä turvallisen, laadukkaan ja tehokkaan terveydenhuollon saatavuus kansalaisille niiden alueella. Terveydenhuoltopalveluja koskevaa politiikkaa laadittaessa olisi otettava huomioon tarve varmistaa saavutettavuus, palvelun korkea laatu sekä lääkkeiden riittävä ja turvattu saanti kansanterveyteen liittyvien tarpeiden mukaisesti kyseisen jäsenvaltion alueella samoin kuin tarve varmistaa terveydenhuollon ammattihenkilöiden ammatillinen riippumattomuus. Terveydenhuollon ammattien sääntelyn perusteltavuuden osalta jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon ihmisen terveyden korkeatasoisen suojelun varmistamista koskeva tavoite, mukaan lukien terveydenhuollon saavutettavuus ja korkea laatu kansalaisille sekä lääkkeiden riittävä ja turvattu saanti tämän direktiivin 1 artiklassa tarkoitetun harkintavallan puitteissa.

               (31)

               Sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan kannalta on olennaisen tärkeää varmistaa, että jäsenvaltiot ilmoittavat kansalaisille, etujärjestöille ja muille asiaankuuluville sidosryhmille, kuten työmarkkinaosapuolille, ennen kuin ne ottavat käyttöön uusia tai muuttavat voimassa olevia vaatimuksia, joilla rajoitetaan säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista. Jäsenvaltioiden olisi otettava mukaan kaikki asianomaiset osapuolet ja annettava niille tilaisuus esittää näkemyksensä. Jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa ja tapauksen mukaan toteutettava julkisia kuulemisia kansallisia menettelyjään noudattaen.

               (32)

               Jäsenvaltioiden olisi myös otettava täysimääräisesti huomioon kansalaisten oikeudet oikeussuojakeinoihin, sellaisina kuin ne taataan perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 1 kohdassa. Tästä seuraa, että kansallisten tuomioistuinten olisi kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen menettelyjen ja valtiosääntöperiaatteiden mukaisesti voitava arvioida tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien vaatimusten oikeasuhteisuus, jotta voitaisiin varmistaa kunkin luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ammatilliseen vapauteen, sijoittautumisoikeuteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvia rajoituksia vastaan.

               (33)

               Parhaita käytäntöjä koskevan tiedon vaihtamiseksi jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta voidaan kannustaa jakamaan ammattien sääntelyä ja tällaisen sääntelyn vaikutuksia koskevia riittäviä ja säännöllisesti ajantasaistettuja tietoja muiden jäsenvaltioiden kanssa. Komission olisi helpotettava tällaista tiedonvaihtoa.

               (34)

               Avoimuuden lisäämiseksi ja vertailukelpoisiin perusteisiin pohjautuvien suhteellisuusarviointien edistämiseksi jäsenvaltioiden toimittamien tietojen olisi oltava helposti saatavilla säänneltyjä ammatteja koskevassa tietokannassa, jotta muut jäsenvaltiot ja asianomaiset osapuolet voivat esittää huomautuksensa komissiolle ja asianomaiselle jäsenvaltiolle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 346 artiklan soveltamista. Komission olisi otettava nämä huomautukset asianmukaisesti huomioon direktiivin 2005/36/EY mukaisesti laatimassaan yhteenvetokertomuksessa.

               (35)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita eli varmistaa sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa ja välttää säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista koskevia suhteettomia rajoituksia, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,

         OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Kohde
   Tässä direktiivissä säädetään yhteisestä kehyksestä suhteellisuusarvioinneille, jotka tehdään, ennen kuin otetaan käyttöön uusia tai muutetaan voimassa olevia säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta ja taata kuluttajansuojan korkea taso. Siltä osin kuin jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, se ei vaikuta jäsenvaltioiden toimivaltaan eikä niiden harkintavaltaan päättää syrjimättömyys- ja suhteellisuusperiaatteita noudattaen, sääntelevätkö ne tiettyä ammattia ja miten ne sen tekevät.
   2 artikla
   Soveltamisala
   1.   Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltioiden lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin, joilla rajoitetaan säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista taikka jotakin sen harjoittamisen muotoa, mukaan lukien ammattinimikkeiden käyttö ja kyseisten ammattinimikkeiden nojalla sallittu direktiivin 2005/36/EY soveltamisalaan kuuluva ammattitoiminta.
   2.   Kun tietyn ammatin sääntelyä koskevat erityisvaatimukset vahvistetaan erillisessä unionin säädöksessä, jossa jäsenvaltioille ei jätetä mahdollisuutta valita näiden erityisvaatimusten osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen täsmällistä toteuttamistapaa, tämän direktiivin vastaavia säännöksiä ei sovelleta.
   3 artikla
   Määritelmät
   Tässä direktiivissä sovelletaan direktiivin 2005/36/EY määritelmiä.
   Lisäksi tässä direktiivissä tarkoitetaan

               a)

               ’suojatulla ammattinimikkeellä’ ammatin sääntelyn muotoa, jossa nimikkeen käytön edellytyksenä yhdestä tai useammasta toiminnan lajista koostuvassa ammattitoiminnassa on, suoraan tai välillisesti, tietty ammattipätevyys lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten nojalla, ja jossa tällaisen nimikkeen asiattomaan käyttöön sovelletaan seuraamuksia;

               b)

               ’varatuilla toiminnoilla’ ammatin sääntelyn muotoa, jossa yhdestä tai useammasta toiminnan lajista koostuvan ammattitoiminnan aloittaminen on suoraan tai välillisesti varattu lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten nojalla tietyn ammattipätevyyden omaaville säännellyn ammatin harjoittajille, mukaan lukien tapaukset, joissa toiminta on jaettu muiden säänneltyjen ammattien kanssa.

         4 artikla
   Uusien toimenpiteiden ennakkoarviointi ja seuranta
   1.   Jäsenvaltioiden on tehtävä oikeasuhteisuuden arviointi tässä direktiivissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti, ennen kuin otetaan käyttöön uusia tai muutetaan voimassa olevia säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä.
   2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetun arvioinnin laajuuden on oltava oikeassa suhteessa säännöksen luonteeseen, sisältöön ja vaikutukseen nähden.
   3.   Kaikkiin 1 kohdassa tarkoitettuihin säännöksiin on liitettävä selvitys, joka on riittävän yksityiskohtainen, jotta sen perusteella on mahdollista arvioida suhteellisuusperiaatteen noudattaminen.
   4.   Syyt, joiden takia 1 kohdassa tarkoitettu säännös katsotaan perustelluksi ja oikeasuhteiseksi, on perusteltava laadullisilla ja mahdollisuuksien ja tapauksen mukaan myös määrällisillä tiedoilla.
   5.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettu arviointi tehdään objektiivisella ja riippumattomalla tavalla.
   6.   Jäsenvaltioiden on seurattava sitä, ovatko säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavat uudet tai muutetut lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset suhteellisuusperiaatteen mukaisia, niiden hyväksymisen jälkeen ottaen asianmukaisesti huomioon asianomaisten säännösten hyväksymisen jälkeen mahdollisesti tapahtuneen kehityksen.
   5 artikla
   Syrjimättömyys
   Kun jäsenvaltiot ottavat käyttöön uusia tai muuttavat voimassa olevia säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, niiden on varmistettava, että kyseiset säännökset eivät ole kansalaisuuden tai asuinpaikan perusteella suoraan tai välillisesti syrjiviä.
   6 artikla
   Perusteltavuus yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin liittyvillä syillä
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, joita ne aikovat ottaa käyttöön, ja muutoksia, joita ne aikovat tehdä voimassa oleviin säännöksiin, voidaan perustella yleisen edun mukaisilla tavoitteilla.
   2.   Jäsenvaltioiden on harkittava erityisesti, voidaanko 1 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä perustella objektiivisesti yleiseen järjestykseen, yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvillä syillä taikka yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä, joita ovat esimerkiksi sosiaaliturvajärjestelmän rahoituksen tasapainon turvaaminen, kuluttajien, palvelujen vastaanottajien ja työntekijöiden suojelu, asianmukaisen lainkäytön turvaaminen, liiketoimien rehellisyyden varmistaminen, petosten torjunta ja veropetosten ja veronkierron estäminen sekä verovalvonnan tehokkuuden turvaaminen, liikenneturvallisuus, ympäristön ja kaupunkiympäristön suojelu, eläinten terveys, teollis- ja tekijänoikeuksien suojelu sekä kansallisen historiallisen ja taiteellisen kulttuuriperinnön, sosiaalipoliittisten tavoitteiden ja kulttuuripoliittisten tavoitteiden turvaaminen ja säilyttäminen.
   3.   Luonteeltaan puhtaasti taloudelliset perusteet tai puhtaasti hallinnolliset syyt eivät ole yleiseen etuun liittyviä pakottavia syitä, joilla voidaan perustella säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista koskeva rajoitus.
   7 artikla
   Oikeasuhteisuus
   1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavat lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset, joita ne ottavat käyttöön, ja muutokset, joita ne tekevät voimassa oleviin säännöksiin, ovat omiaan takaamaan asetetun tavoitteen saavuttamisen eivätkä ylitä sitä, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi.
   2.   Tätä varten jäsenvaltioiden on ennen 1 kohdassa tarkoitettujen säännösten hyväksymistä otettava huomioon seuraavat seikat:

               a)

               tavoiteltuihin yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin liittyvien riskien ja varsinkin palvelujen vastaanottajille, mukaan lukien kuluttajille, ammattihenkilöille tai kolmansille osapuolille, aiheutuvien riskien luonne;

               b)

               se, ovatko voimassa olevat erityiset tai luonteeltaan yleisemmät säännöt, kuten tuoteturvallisuus- tai kuluttajansuojalainsäädäntöön sisältyvät säännöt, riittämättömiä asetetun tavoitteen saavuttamiseksi;

               c)

               se, onko säännös asianmukainen ja siten omiaan saavuttamaan asetetun tavoitteen ja vastaako se tosiasiallisesti tavoitteeseen johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla ja puututaanko sillä siten havaittuihin riskeihin samalla tavalla kuin vertailukelpoisissa toiminnoissa;

               d)

               vaikutus henkilöiden ja palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen unionissa, kuluttajan valinnanmahdollisuuksiin ja tarjottavan palvelun laatuun;

               e)

               se, onko mahdollista käyttää vähemmän rajoittavia keinoja yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi; tätä alakohtaa sovellettaessa silloin, kun säännökset ovat perusteltuja vain kuluttajansuojaan liittyvistä syistä ja kun havaitut riskit koskevat vain ammattihenkilön ja kuluttajan välistä suhdetta eivätkä näin ollen vaikuta kielteisesti kolmansiin osapuoliin, jäsenvaltioiden on arvioitava erityisesti, voidaanko tavoite saavuttaa vähemmän rajoittavin keinoin kuin varaamalla toimintoja;

               f)

               uusien tai muutettujen säännösten vaikutus, kun sitä tarkastellaan muiden ammatin harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista rajoittavien säännösten kanssa, sekä erityisesti se, miten uudet tai muutetut säännökset yhdessä muiden vaatimusten kanssa myötävaikuttavat saman yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseen ja ovatko ne tarpeen sen saavuttamiseksi.

         Jäsenvaltioiden on silloin, kun se on käyttöön otettavan tai muutettavan säännöksen luonteen ja sisällön kannalta olennaista, otettava huomioon myös seuraavat seikat:

               a)

               tiettyyn ammattiin kuuluvien tai sille varattujen toimintojen soveltamisalan ja vaadittavan ammattipätevyyden välinen yhteys;

               b)

               kyseisten tehtävien monimutkaisuuden ja näitä tehtäviä suorittavien henkilöiden tietyn ammattipätevyyden tarpeen – erityisesti vaadittavan koulutuksen tai kokemuksen tason, luonteen ja keston osalta – välinen yhteys;

               c)

               se, onko ammattipätevyys mahdollista hankkia vaihtoehtoisin tavoin;

               d)

               se, voidaanko tietyille ammateille varatut toiminnot jakaa muiden ammattien kanssa vai ei, ja syyt tähän;

               e)

               säännellyn ammatin harjoittamisen itsenäisyyden aste sekä järjestäytymiseen ja valvontaan liittyvien järjestelyjen vaikutus asetetun tavoitteen saavuttamiseen erityisesti silloin, kun säänneltyyn ammattiin liittyviä toimintoja harjoitetaan asianmukaisesti pätevöityneen ammattihenkilön valvonnassa ja vastuulla;

               f)

               tieteen ja teknologian kehitys, joka saattaa tosiasiallisesti vähentää tai kasvattaa eroja ammattihenkilöiden ja kuluttajien tietämyksen tasossa.

         3.   Sovellettaessa 2 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohtaa jäsenvaltioiden on arvioitava uuden tai muutetun säännöksen vaikutus, kun sitä tarkastellaan yhdessä yhden tai useamman vaatimuksen kanssa, ottaen huomioon, että tällaiset vaikutukset voivat olla myönteisiä tai kielteisiä, ja erityisesti seuraavien vaatimusten kanssa:

               a)

               varatut toiminnot, suojattu ammattinimike tai jokin muu direktiivin 2005/36/EY 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu sääntelyn muoto;

               b)

               velvoitteet osallistua jatkuvaan ammatilliseen kehittämiseen;

               c)

               ammattikunnan järjestäytymiseen, ammattietiikkaan ja ammatilliseen valvontaan liittyvät säännöt;

               d)

               pakollinen ammatillisen järjestön tai elimen jäsenyys ja rekisteröinti- tai lupajärjestelmät erityisesti silloin, kun kyseiset vaatimukset edellyttävät tiettyä ammattipätevyyttä;

               e)

               määrälliset rajoitukset, etenkin vaatimukset, joilla rajoitetaan ammatinharjoittamislupien lukumäärää tai vahvistetaan vähimmäis- tai enimmäismäärä tietyn ammattipätevyyden omaaville työntekijöille, johtajille tai edustajille;

               f)

               erityistä oikeudellista muotoa koskevat vaatimukset tai yrityksen osakkeenomistukseen tai johtamiseen liittyvät vaatimukset, siltä osin kuin kyseiset vaatimukset liittyvät suoraan säännellyn ammatin harjoittamiseen;

               g)

               alueelliset rajoitukset, myös silloin, kun ammattia säännellään joissakin jäsenvaltion osissa eri tavalla kuin sen muissa osissa;

               h)

               vaatimukset, joilla rajoitetaan säännellyn ammatin harjoittamista yhdessä tai osana yhteistyöhanketta, sekä esteettömyyssäännöt;

               i)

               vaatimukset, jotka liittyvät vakuutusturvaan tai vastaavaan henkilökohtaiseen tai kollektiiviseen ammatillista vastuuta koskevaan suojaan;

               j)

               kielitaitovaatimukset, siltä osin kuin ne ovat tarpeen ammatin harjoittamiseksi;

               k)

               kiinteää vähimmäis- ja/tai enimmäishintaa koskevat vaatimukset;

               l)

               mainontaa koskevat vaatimukset.

         4.   Ennen kuin jäsenvaltiot ottavat käyttöön uusia tai muuttavat voimassa olevia säännöksiä, niiden on lisäksi varmistettava, että direktiivin 2005/36/EY II osastossa säädetyt palvelujen väliaikaista tai satunnaista tarjoamista koskevat erityisvaatimukset ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia, mukaan lukien seuraavat:

               a)

               direktiivin 2005/36/EY 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitettu väliaikainen automaattinen rekisteröinti ammatilliseen järjestöön tai elimeen tai tällaisen järjestön tai elimen muodollinen jäsenyys;

               b)

               direktiivin 2005/36/EY 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ennakkoilmoitus, mainitun artiklan 2 kohdan nojalla vaadittavat asiakirjat tai muu vastaava vaatimus;

               c)

               maksujen veloittaminen palvelun tarjoajalta hallinnollisista menettelyistä, jotka liittyvät säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamiseen tai niiden harjoittamiseen.

         Tätä kohtaa ei sovelleta toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on varmistaa sovellettavien, jäsenvaltioiden unionin oikeutta noudattaen soveltamien työehtojen noudattaminen.
   5.   Kun tässä artiklassa tarkoitetut säännökset koskevat terveydenhuollon ammattien sääntelyä ja niillä on vaikutusta potilasturvallisuuteen, jäsenvaltioiden on otettava huomioon ihmisten terveyden korkeatasoisen suojelun varmistamista koskeva tavoite.
   8 artikla
   Tiedottaminen ja sidosryhmien osallistuminen
   1.   Ennen kuin jäsenvaltiot ottavat käyttöön uusia tai muuttavat voimassa olevia säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittamista tai niiden harjoittamista rajoittavia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, niiden on asianmukaisin keinoin asetettava tietoa kansalaisten, palvelujen vastaanottajien ja muiden asiaankuuluvien sidosryhmien, myös muiden kuin asianomaisen ammatin harjoittajien, saataville.
   2.   Jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisesti mukaan kaikki asianomaiset osapuolet ja annettava niille tilaisuus esittää näkemyksensä. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa ja tapauksen mukaan toteutettava julkisia kuulemisia kansallisia menettelyjään noudattaen.
   9 artikla
   Tehokkaat oikeussuojakeinot
   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että saatavilla on tehokkaita oikeussuojakeinoja tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa kysymyksissä kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen menettelyjen mukaisesti.
   10 artikla
   Tietojenvaihto jäsenvaltioiden välillä
   1.   Tämän direktiivin tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta voidaan kannustaa tietojenvaihtoon jäsenvaltioiden kesken tämän direktiivin soveltamisalaan liittyvistä kysymyksistä sekä siitä, miten ne sääntelevät tiettyä ammattia, tai tällaisen sääntelyn vaikutuksista. Komissio helpottaa tällaista tietojenvaihtoa.
   2.   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ne viranomaiset, jotka vastaavat tietojen toimittamisesta ja vastaanottamisesta 1 kohdan soveltamiseksi.
   11 artikla
   Avoimuus
   1.   Jäsenvaltioiden on kirjattava syyt, joiden takia säännökset katsotaan tämän direktiivin mukaisesti arvioiden perustelluiksi ja oikeasuhteisiksi ja jotka yhdessä säännösten kanssa on ilmoitettava komissiolle direktiivin 2005/36/EY 59 artiklan 5 kohdan nojalla, direktiivin 2005/36/EY 59 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun säänneltyjen ammattien tietokantaan, ja komissio saattaa nämä syyt yleisön saataville.
   2.   Jäsenvaltiot ja muut asianomaiset osapuolet voivat esittää huomautuksia komissiolle tai jäsenvaltiolle, joka on ilmoittanut säännökset ja syyt, joiden takia säännökset katsotaan perustelluiksi ja oikeasuhteisiksi. Komissio ottaa nämä huomautukset asianmukaisesti huomioon direktiivin 2005/36/EY 59 artiklan 8 kohdan mukaisesti laatimassaan yhteenvetokertomuksessa.
   12 artikla
   Uudelleentarkastelu
   1.   Komissio antaa viimeistään 18 päivänä tammikuuta 2024 ja sen jälkeen viiden vuoden välein Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta ja toiminnasta, mukaan lukien sen soveltamisalasta ja vaikuttavuudesta.
   2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun kertomukseen liitetään tarvittaessa asiaankuuluvat ehdotukset.
   13 artikla
   Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä heinäkuuta 2020. Niiden on viipymättä ilmoitettava tästä komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   14 artikla
   Voimaantulo
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   15 artikla
   Osoitus
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Brysselissä 28 päivänä kesäkuuta 2018.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         A. TAJANI

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         L. PAVLOVA

      (1)  EUVL C 288, 31.8.2017, s. 43.

      (2)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 14. kesäkuuta 2018 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 21. kesäkuuta 2018.

      (3)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 30.11.1995, Gebhard, asia C-55/94, ECLI:EU:C:1995:411, 37 kohta.

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/36/EY, annettu 7 päivänä syyskuuta 2005, ammattipätevyyden tunnustamisesta (EUVL L 255, 30.9.2005, s. 22).


title: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2017/2102, annettu 15 päivänä marraskuuta 2017, tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa annetun direktiivin 2011/65/EU muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti. )

text:
               21.11.2017

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 305/8

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI (EU) 2017/2102,
   annettu 15 päivänä marraskuuta 2017,
   tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa annetun direktiivin 2011/65/EU muuttamisesta
   (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
   ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
   ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
   ovat kuulleet alueiden komiteaa,
   noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2011/65/EU (3) sisältyy pyyntö siitä, että komissio tarkastelee tarvetta muuttaa kyseisen direktiivin soveltamisalaa siihen kuuluvien sähkö- ja elektroniikkalaitteiden osalta ja esittää tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksen mahdollisista muista soveltamisalan rajoituksista näiden sähkö- ja elektroniikkalaitteiden osalta.

               (2)

               Sähkö- ja elektroniikkalaitteiden uusiomarkkinatoimia, joihin kuuluvat korjaus, varaosien vaihto, kunnostus, uudelleenkäyttö ja jälkiasennus, olisi helpotettava kiertotalouden edistämiseksi unionissa. Korkeatasoinen ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu olisi taattava muun muassa ympäristön kannalta järkevällä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun hyödyntämisellä ja loppukäsittelyllä. Markkinatoimijoille aiheutuvaa tarpeetonta hallinnollista rasitusta olisi vältettävä. Direktiivissä 2011/65/EU säädetään, että sähkö- ja elektroniikkalaitteita, jotka jäivät Euroopan parlamentin ja neuvoston edellisen direktiivin 2002/95/EY (4) soveltamisalan ulkopuolelle mutta jotka eivät olisi direktiivin 2011/65/EU mukaisia, voidaan edelleen asettaa saataville markkinoilla 22 päivään heinäkuuta 2019 saakka. Kyseisen päivämäärän jälkeen vaatimustenvastaisten sähkö- ja elektroniikkalaitteiden ensimmäinen markkinoille saattaminen samoin kuin uusiomarkkinatoimet ovat kuitenkin kiellettyjä. Tällainen uusiomarkkinatoimien kielto on vastoin yleisiä periaatteita, joihin tuotteisiin liittyvän lainsäädännön lähentämistä koskevat unionin toimenpiteet perustuvat, ja näin ollen se olisi poistettava.

               (3)

               Tietyt kapean markkinasektorin tuoteryhmät olisi jätettävä direktiivin 2011/65/EU soveltamisalan ulkopuolelle, sillä niiden sisällyttäminen soveltamisalaan toisi vain vähäisiä ympäristö- tai terveyshyötyjä ja tuottaisi ratkaisemattomia ongelmia vaatimusten noudattamisessa tai markkinoiden vääristymiä, joihin ei voitaisi tehokkaasti puuttua kyseisessä direktiivissä säädetyn poikkeusmekanismin avulla.

               (4)

               Urkujen pillit rakennetaan tietyntyyppisestä lyijypohjaisesta seoksesta, jolle ei toistaiseksi ole löydetty vaihtoehtoja. Useimpia pilliurkuja pidetään samassa paikassa vuosisatojen ajan, ja niiden vaihtuvuus on hyvin vähäistä. Pilliurut olisi näin ollen jätettävä direktiivin 2011/65/EU soveltamisalan ulkopuolelle, koska niiden sisällyttäminen soveltamisalaan toisi vain vähäisiä hyötyjä lyijyn korvaamisen suhteen.

               (5)

               Direktiiviä 2011/65/EU ei sovelleta liikkuviin työkoneisiin, joissa on mukana teholähde ja jotka on tarkoitettu yksinomaan ammattikäyttöön. Tietyntyyppisistä liikkuvista työkoneista tuotetaan kuitenkin samalla tuotantolinjalla kahta eri versiota, jotka eroavat toisistaan vain teholähteen osalta (joko mukana oleva tai ulkoinen). Näitä versioita olisi kyseisen direktiivin nojalla kohdeltava samalla tavalla. Siksi liikkuvat työkoneet, joissa vetomoottoria käytetään ulkoisella teholähteellä, olisi jätettävä direktiivin 2011/65/EU soveltamisalan ulkopuolelle.

               (6)

               Kuten direktiivin 2011/65/EU liitteessä I säädetään, kaikkien asianomaisten sähkö- ja elektroniikkalaiteluokkien osalta olisi määriteltävä selkeästi niiden poikkeusten edellytykset, joita sovelletaan sähkö- ja elektroniikkalaitteista talteen otettaviin uudelleen käytettäviin varaosiin. Koska vastaavasti tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamista koskevien poikkeusten keston olisi oltava rajoitettu, voimassa olevien poikkeusten enimmäisvoimassaoloaika olisi myös määriteltävä selkeästi kaikkien asianomaisten sähkö- ja elektroniikkalaiteluokkien, mukaan lukien luokka 11, osalta.

               (7)

               Kun hakemus poikkeuksen uusimiseksi on toimitettu, komission edellytetään tekevän siitä päätöksen viimeistään kuusi kuukautta ennen voimassa olevan poikkeuksen voimassaolon päättymistä, jolleivät erityiset olosuhteet edellytä eri määräaikaa. Komissiolle ei ole asetettu määräaikaa päätöksen tekemiselle uusia poikkeuksia koskevista hakemuksista. Euroopan parlamentille ja neuvostolle 18 päivänä huhtikuuta 2016 annetun komission kertomuksen mukaan, joka koskee direktiivin 2011/65/EU nojalla komissiolle siirretyn delegoitujen säädösten antamisvallan käyttämistä, kyseinen määräaika on osoittautunut käytännössä mahdottomaksi, koska poikkeuksen uusimista koskevan hakemuksen arvioinnissa on tarpeen noudattaa useita pakollisia menettelyvaiheita. Määräaika ei tuo lisäarvoa nykyiseen uusimishakemusten arviointimenettelyyn, mutta se aiheuttaa epäkäytännöllisyytensä takia epävarmuutta yrityksille ja muille sidosryhmille. Toisaalta liiketoiminnan jatkuvuus on turvattu, koska markkinatoimijat voivat luottaa siihen, että olemassa oleva poikkeus pysyy voimassa uusimishakemusta koskevan päätöksen tekemiseen asti. Sen vuoksi määräaikaa koskeva säännös olisi poistettava. Komission olisi kuitenkin pian hakemuksen vastaanottamisen jälkeen ilmoitettava hakijalle, jäsenvaltioille ja Euroopan parlamentille aikataulu, jossa se tekee päätöksensä hakemuksesta. Komission viimeistään 22 päivänä heinäkuuta 2021 suorittaman direktiivin 2011/65/EU yleisen uudelleentarkastelun yhteydessä olisi lisäksi asetettava poikkeuksen uusimishakemusta koskevalle komission päätökselle realistinen määräaika, jonka olisi oltava ennen kyseisen poikkeuksen voimassaolon päättymistä.

               (8)

               Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita, joita ovat ihmisten terveyden suojelu sekä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun ympäristön kannalta järkevä hyödyntäminen ja loppukäsittely rajoittamalla sähkö- ja elektroniikkalaitteissa olevien vaarallisten aineiden käyttöä, koska jäsenvaltioiden hyväksymien lakien ja hallinnollisten toimenpiteiden erot saattavat luoda kaupan esteitä ja vääristää kilpailua unionissa sekä vaikuttaa näin ollen suoraan sisämarkkinoihin, vaan ne voidaan ongelman laajuuden ja sen jätteiden hyödyntämistä ja loppukäsittelyä koskevaan muuhun unionin lainsäädäntöön ja yhteiseen etuun liittyviin aloihin, kuten ihmisten terveyden suojeluun, kohdistuvien vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,

         OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
   1 artikla
   Muutetaan direktiivi 2011/65/EU seuraavasti:

               1)

               Muutetaan 2 artikla seuraavasti:

                           a)

                           poistetaan 2 kohta;

                           b)

                           lisätään 4 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                       ”k)

                                       pilliurkuihin.”

               2)

               Korvataan 3 artiklan 28 alakohta seuraavasti:

                           ”28)

                           ’yksinomaan ammattikäyttöön tarkoitetuilla liikkuvilla työkoneilla’ tarkoitetaan koneita, joissa on mukana teholähde tai joissa on vetomoottori, jota käytetään ulkoisella teholähteellä, ja joiden toiminta edellyttää joko liikkuvuutta tai jatkuvaa tai lähes jatkuvaa liikkumista usean määrätyn paikan välillä työn kuluessa ja jotka on tarkoitettu yksinomaan ammattikäyttöön.”

               3)

               Muutetaan 4 artikla seuraavasti:

                           a)

                           korvataan 3 kohta seuraavasti:
                           ”3.   Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan 22 päivästä heinäkuuta 2014 alkaen markkinoille saatettaviin lääkinnällisiin laitteisiin ja tarkkailu- ja valvontalaitteisiin, 22 päivästä heinäkuuta 2016 alkaen markkinoille saatettaviin in vitro -diagnostiikkaan tarkoitettuihin lääkinnällisiin laitteisiin, 22 päivästä heinäkuuta 2017 alkaen markkinoille saatettaviin teollisuuden tarkkailu- ja valvontalaitteisiin ja 22 päivästä heinäkuuta 2019 alkaen markkinoille saatettaviin kaikkiin muihin sähkö- ja elektroniikkalaitteisiin, jotka eivät kuuluneet direktiivin 2002/95/EY soveltamisalaan.”

                           b)

                           lisätään 4 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                       ”e a)

                                       ennen 22 päivää heinäkuuta 2019 markkinoille saatettavat kaikki muut sähkö- ja elektroniikkalaitteet, jotka eivät kuuluneet direktiivin 2002/95/EY soveltamisalaan;”

                           c)

                           korvataan 5 kohta seuraavasti:
                           ”5.   Edellyttäen, että uudelleenkäyttö tapahtuu tarkastettavissa olevassa yritysten välisessä suljetussa palautusjärjestelmässä ja varaosien uudelleenkäytöstä ilmoitetaan kuluttajille, 1 kohtaa ei sovelleta uudelleen käytettäviin varaosiin:

                                       a)

                                       jotka on otettu talteen ennen 1 päivää heinäkuuta 2006 markkinoille saatetuista sähkö- ja elektroniikkalaitteista ja joita käytetään ennen 1 päivää heinäkuuta 2016 markkinoille saatetuissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa;

                                       b)

                                       jotka on otettu talteen ennen 22 päivää heinäkuuta 2014 markkinoille saatetuista lääkinnällisistä laitteista sekä tarkkailu- ja valvontalaitteista ja joita käytetään ennen 22 päivää heinäkuuta 2024 markkinoille saatettavissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa;

                                       c)

                                       jotka on otettu talteen ennen 22 päivää heinäkuuta 2016 markkinoille saatetuista in vitro -diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista ja joita käytetään ennen 22 päivää heinäkuuta 2026 markkinoille saatettavissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa;

                                       d)

                                       jotka on otettu talteen ennen 22 päivää heinäkuuta 2017 markkinoille saatetuista teollisuuden tarkkailu- ja valvontalaitteista ja joita käytetään ennen 22 päivää heinäkuuta 2027 markkinoille saatettavissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa;

                                       e)

                                       jotka on otettu talteen ennen 22 päivää heinäkuuta 2019 markkinoille saatetuista, direktiivin 2002/95/EY soveltamisalan ulkopuolella olleista kaikista muista sähkö- ja elektroniikkalaitteista ja joita käytetään ennen 22 päivää heinäkuuta 2029 markkinoille saatettavissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa.”

               4)

               Muutetaan 5 artikla seuraavasti:

                           a)

                           korvataan 2 kohdan toinen alakohta seuraavasti:
                           ”Jollei lyhyempää määräaikaa ole asetettu, liitteessä III, sellaisena kuin se on voimassa 21 päivänä heinäkuuta 2011, lueteltujen poikkeusten voimassaoloaika, joka voidaan uusia, on enintään

                                       a)

                                       viisi vuotta 21 päivästä heinäkuuta 2011, kun kyseessä ovat liitteessä I olevat luokat 1–7 ja 10;

                                       b)

                                       seitsemän vuotta 4 artiklan 3 kohdassa säädetyistä asianomaisista päivämääristä, kun kyseessä ovat liitteessä I olevat luokat 8 ja 9; ja

                                       c)

                                       viisi vuotta 22 päivästä heinäkuuta 2019, kun kyseessä on liitteessä I oleva luokka 11.”

                           b)

                           lisätään 4 kohtaan alakohta seuraavasti:

                                       ”b a)

                                       ilmoittaa yhden kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta hakijalle, jäsenvaltioille ja Euroopan parlamentille aikataulun, jossa se tekee hakemusta koskevan päätöksensä;”

                           c)

                           poistetaan 5 kohdan toisen alakohdan ensimmäinen virke.

         2 artikla
   1.   Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 12 päivänä kesäkuuta 2019. Niiden on viipymättä ilmoitettava tästä komissiolle.
   Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
   2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
   3 artikla
   Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
   4 artikla
   Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

      Tehty Strasbourgissa 15 päivänä marraskuuta 2017.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         A. TAJANI

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. MAASIKAS

      (1)  EUVL C 345, 13.10.2017, s. 110.

      (2)  Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 3. lokakuuta 2017 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 23. lokakuuta 2017.

      (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/65/EU, annettu 8 päivänä kesäkuuta 2011, tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa (EUVL L 174, 1.7.2011, s. 88).

      (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/95/EY, annettu 27 päivänä tammikuuta 2003, tiettyjen vaarallisten aineiden käytön rajoittamisesta sähkö- ja elektroniikkalaitteissa (EUVL L 37, 13.2.2003, s. 19).